google/wiki40b huggingface dataset:
קרלוס סמפאיו גארידו

קרלוס סמפאיו גארידו (Carlos de Alemeida Fonseca Sampaio Garrido, ‏ 1883–1960) היה דיפלומט פורטוגלי אשר הוכרז על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם בשל פועלו כשגריר ארצו בבודפשט, הונגריה, להצלת יהודים מרדיפות הנאצים בשנת 1944. גארידו היה שגריר פורטוגל בבודפשט בין השנים 1939-1944.
באפריל 1944, לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה, הורתה פורטוגל לגארידו לעזוב את הונגריה, בתיאום עם בעלות הברית שביקשו להוריד את דרג הנציגות של מדינות נייטרליות במדינות הכבושות בידי מדינות הציר. גארידו תיאר במברק לממשלתו את מצבם הקשה של יהודי הונגריה ואת הצעדים נגדם.
עם עוזרו, טייחיירה ברנקיניו (Teixeira Branquinho, קונסול פורטוגל בבודפשט), השיג גארידו אישור מממשלת פורטוגל להנפיק אשרות שהייה בפורטוגל לכל אדם שהיו לו קרובים בפורטוגל, בברזיל או בכל אחת מהמושבות הפורטוגליות, או לכל אדם שהיה לו קשר לפורטוגל. השניים הקימו סניף של הצלב האדום הפורטוגלי במשרדי המשלחת הפורטוגלית לבודפשט, כדי לטפל בפליטים יהודים. הדבר נעשה בתוך תיאום עם הרשויות בפורטוגל, תחת שלטון סלזר (אם כי לא ברור האם ידע סלזר שהפליטים הם יהודים או בעלי דת אחרת שברחו מהפצצות בעלות הברית), ותוך הבטחה שהפליטים לא ינסו להשיג אזרחות פורטוגלית. 
עקב הפצצות בעלות הברית עברה שגרירות פורטוגל אל מחוץ לבודפשט. גארידו שכר ווילה בגלגיירק  (Galgagyörk), ושם ארח גארידו עשרות יהודים כדי להגן עליהם מהסכנות שהיו כרוכות בשהות בעיר המופצצת. בין המתארחים היו בני משפחתה של השחקנית ז'ה ז'ה גאבור, הונגרים שהיו בעלי תפקידים בשגרירות פורטוגל. לאחר מספר ימים - לפני שהספיק גארידו לעזוב, בהוראת ממשלתו - פשטה המשטרה הפוליטית ההונגרית על הבית ששימש את השגרירות ועצרה חלק מהנוכחים. גארידו ניסה להתנגד באופן פיזי וכן בטענה שבית זה מוגן ולו מעמד אקס טריטוריאלי עקב מעמדו הדיפלומטי. גארידו נעצר עם אורחיו והובא לבודפשט, שם המשיך לטעון לשחרורם עד ששוחררו. לאחר מכן הגיש גארידו תלונה לממשלת הונגריה, ותבע חקירה והתנצלות. בתגובה הכריזה עליו ממשלת הונגריה "פרסונה נון גראטה".
בשנת 1945 מונה גארידו כשגריר פורטוגל בסטוקהולם.
בשנת 2010 הכיר יד ושם בגארידו כחסיד אומות העולם.
אליסטה

אקלים

אליסטה יש אקלים יבש יבש יבש (Dpp) האקלים האקלימי לחות, למרות שזה לפעמים מתואר כאקלים ממוזג צחיח למחצה (Köppen סיווג BSk).

היסטוריה

במקום התקיים יישוב עוד לפני 1865, אך רק כשמספר הבתים הגיע ל-15 הוכרז על תחילת יישוב רשמית במקום. מאז יסודה שימשה העיר  כמרכז מחוז (אויזד) צ'רנוירסק בגוברניית אסטרחן. ב-1918 עברה העיר לשלטון סובייטי. מ-1928 מרכז מחוז קלמיקיה. ב-1930 לפי מספר תושביה הוכרזה כעיר. מ-1935 משמשת בירת הרפובליקה הקלמיקית.
ב-13 באוגוסט 1942, במהלך במלחמת העולם השנייה, העיר נכבשה על ידי הקרופוס ה-52 של הוורמאכט הגרמני. במהלך השנה שקדמה לכיבוש הגיעו לעיר כמה עשרות פליטים יהודים משטחים שהגרמנים כבשו באזור בלארוס ואוקראינה המודרניות ולא הספיקו לברוח לפני שהגרמנים הגיעו לאליסטה. זמן קצר לאחר הכיבוש הגרמני, הרשויות הורו על רישום וסימון היהודים בעיר, החרמת רכושם ושימושם לעבודות כפייה. כמו כן הם אולצו ללבוש מעין טלאי צהוב וכעבור זמן קצר הם כונסו למעין גטו בבניין יחיד. כעבור זמן קצר יחסית, ככל הנראה ב-9 בספטמבר, תושבי הגטו, כ-100 איש, נלקחו על ידי הגרמנים לבור הריגה שהוכן מראש ונורו למוות. העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב-31 בדצמבר.
התושבים הקלמיקים הואשמו על ידי סטלין בשיתוף פעולה עם הגרמנים, וב-1944 הועמסו על רכבות וגורשו לקזחסטן. במקומם הובאו מתיישבים רוסים, ושם המקום שונה לסְטֶפְּנוֹי (Степно́й) וצורף למחוז סטברופולסקי. ב-1957 הורשו הקלמיקים לחזור, שם העיר שוּנה חזרה לשמו המקורי והוקמה מחדש רפובליקת קלמיקיה.
לאחר התפרקות ברית המועצות ידעה העיר תחייה תרבותית. נשיא קלמיקיה לשעבר קירסן איליומז'ינוב משמש כיושב ראש פיד"ה – ארגון השחמט העולמי, ובעיר מתקיימים תחרויות שחמט רבות. כמו כן מתקיימת תחייה של התרבות הבודהיסטית, נבנים מקדשים ובתי תפילה לדת זו. הדלאי למה ה-14 אף ביקר בעיר.
לה מורן

גאוגרפיה

אורכו של חצי האי לה מורן ממזרח למערב הוא כ-3 ק"מ ורוחבו כ-2 ק"מ. בקצהו המערבי הוא מתרחב ולובש צורת ראש פטיש שאורכו מפואנט מרון (Pointe Maroon) בצפון עד לפואנט סיד-אואסט (Pointe Sud Ouest) בדרום מגיע לכ-4 ק"מ; ורוחבו הוא כקילומטר בודד לכל היותר. מדרום ומצפון לחצי האי משתרעות לגונות התחומות בשוניות אלמוגים אשר מגבילות את הגישה אליו מכיוון הים.
צוק לה מורן בראבאנט שוכן במרכזו של חצי האי ונישא לגובה של 556 מטר. גילו של צוק הבזלת נע בין 8 ל-10 מיליוני שנים, ומקורו במיוקן. הוא מחורץ ומסולע ומתאפיין באין-ספור צוקים וסדקים, שחלקם נישאים כמעט למלוא גובה ההר. שטח פסגתו השטוחה של הצוק עומד על כ-120 דונם, והיא מכוסה בצמחייה סבוכה. על הפסגה אין כיום מקור מים, אך לפי עדויות היסטוריות, בתקופתם של המרונים היה עליו מקור מים בודד. נגר עילי ממשקעים זורם בוואדיות במשך חלק מעונות השנה, ובמקומות מסוימים הם אף נקווים למשך זמן מה.

רקע היסטורי

ב-1638 קמה מושבה הולנדית במאוריציוס, וזמן קצר לאחר מכן הובאו 105 העבדים הראשונים לאי ממדגסקר. היחס לעבדים במושבה ההולנדית היה מחפיר. מרידות או ניסיונות לארגן מרד הוענשו בחומרה. בחלק מהמקרים כללו העונשים כריתת איברים שונים וחשיפה בשמש למשך היום כאשר עם השקיעה הוצא העבד להורג. ב-1710 הסתיים השלטון ההולנדי באי, ואת מקומם של ההולנדים תפסו הצרפתים. ב-1735 ישבו באי 190 אירופים ו-690 עבדים, וב-1767 מנו אלה למעלה מ-3,000 אירופים וכ-15,000 עבדים. ב-1810 נכבש האי בידי הבריטים והפך למרכז עולמי לגידול קנה סוכר, ענף שהיה תלוי לחלוטין בכוח העבודה של העבדים. ב-1835 בוטלה העבדות באי, והחלה תקופת סחר הקולים.

המרונים

התנגדות העבדים לגורלם לבשה מספר צורות, שהקיצונית שבהם הייתה בריחה. העבדים הנמלטים הראשונים באי נמנו עם הקבוצה הראשונה של 105 עבדים שהביאו ההולנדים. 60 מהם נמלטו בתוך שבוע מהגעתם למאוריציוס, ורק 20 מהנמלטים נתפסו. העבדים הנמלטים, המכונים מרונים, נאלצו להתמודד עם תנאים קשים - רעב, היעדר מגורים ראויים, הצורך להיות בתנועה מתמדת והפחד הקבוע מפני תפיסה ועונש. בשנות ה-70 של המאה ה-18 4% עד 5% אחוזים מאוכלוסיית העבדים באי היו עבדים נמלטים, ונתון זה הגיע ל-11%-13% בשנות העשרים של המאה ה-19.
מספר מבקרים באי הזכירו את נוכחותם של מרונים או חבורות מרונים בסביבתו של הר לה מורן בראבאנט. הדבר תועד גם במסמכים רשמיים שעמדו על כך שהמרונים תקפו את המתיישבים שהתגוררו בסמוך למקום ואת מטעיהם. לפי המסורת המקומית, ב-1 בפברואר 1835, לאחר ביטול העבדות, יצאה משלחת אל לה מורן כדי לבשר את החדשות למרונים שהסתתרו במקום, אולם אלה פירשו את בוא המשלחת כאיום ובחרו לקפוץ מההר אל מותם. עוד ממשיכה האגדה וטוענת כי זהו המקור לשמם של ההר ושל חצי האי (Morne בצרפתית - "עגום", "קודר"). מחקרים לא מצאו תימוכין למסורת זו, אך ה-1 בפברואר מצוין מאז כיום חג לזכר ביטול העבדות במאוריציוס.
בשנת 2003 יזמו הרשויות באי את הקמתו של הפרויקט לחקר העבדים המרונים (The Maroon Slave Investigation Project או MSAIP), אשר שם לו כמטרה את מיפוי ותיעוד האתרים ברחבי האי שנקשרו בתופעה. בצוק נמצאו שלוש מערות, ומול הכניסה לאחת מהן ניצב קיר אבן מעשה אדם. במערה נמצאו סימנים להתיישבות אנושית, ובהם מקום להבערת אש ושרידי עצמות. במערה אחרת התגלו פיסות אבן שהובאו אליה ממקום אחר. המחקרים ותוצאותיהם הובילו לבסוף להכרזת חצי האי כאתר מורשת עולמית בשנת 2008.
טונג'י אווג'ובי

טונג'י פמי אווג'ובי (באנגלית: Tunji Femi Awojobi; נולד ב-30 ביוני 1973) הוא כדורסלן עבר ניגרי ששיחק במספר קבוצות בליגת העל הישראלית. גובהו 2.01 מטרים והוא משחק בעמדות הפורוורד והסנטר.
אווג'ובי החל את דרכו כמתאגרף, ואף היה חבר בנבחרת האגרוף של ניגריה. גובהו הביא אותו בסופו של דבר לכדורסל, אך בגיל מאוחר יחסית.
בין השנים 1993-1997 שיחק באוניברסיטת בוסטון בליגת ה-NCAA. מאז לא שיחק באותה קבוצה במשך יותר מעונה. הוא שיחק במספר קבוצות טורקיות קטנות, וכן בקבוצת גרנד ראפידס הופס מליגת ה-CBA, עד שבשנת 2001 הגיע לראשונה לקבוצה אירופית גדולה - ציבונה זאגרב. ב-4 שנים אלה שיחק גם בליגת הקיץ האמריקנית. אחרי עונה אחת בציבונה עבר לאולימפיה ליובליאנה הסלובנית, וגם בה שיחק עונה אחת בלבד.
בעונת 2002/2003 הגיע אווג'ובי לתחנתו הראשונה בישראל, עירוני רמת גן. כאשר היה אחד מהשחקנים המרכזים בקבוצה, וסייע לה במאבקי ההישרדות בליגת העל. ב-2003 עבר להפועל ירושלים, ונטל חלק חשוב בזכייתה של הקבוצה בגביע יול"ב. בסיום העונה עבר לספירו שרלרואה הבלגית, וב-2005 חזר לעונה נוספת בעירוני רמת גן. את עונת 2006/2007 פתח במכבי גבעת שמואל, אך לא גילה יכולת גבוהה. הוא שוחרר מהקבוצה כעבור מספר משחקים, וחתם בהפועל גלבוע/עפולה. בעונת 2008/2009 שיחק אווג'ובי בקבוצת אוטודור סראטוב מהליגה הרוסית השנייה עימה עלה לליגה הראשונה.
אווג'ובי שיחק עם נבחרת ניגריה באליפויות העולם שנערכו ב-1998 ביוון וב-2006 ביפן.
עוצמתו הפיזית של אווג'ובי מעניקה לו יתרון במאבקים מתחת לסלים משני צידי המגרש. יתרון זה בלט במיוחד בליגה הישראלית הנמוכה יחסית.
ספריית מדינת בוואריה

היסטוריה

הספרייה נוסדה ב-1558 כספריית הארמון של אלברכט החמישי, דוכס בוואריה. הדוכס רכש אוספים פרטיים שכללו ספרים וכתבי יד בתחומי התאולוגיה, הפילוסופיה והמשפטים שנאספו בין היתר באיטליה, ספרד וארצות השפלה. יורשו, וילהלם החמישי, דוכס בוואריה, המשיך בפיתוח האוסף, וב-1600 נכללו בספרייה 17,000 ספרים. ב-1663 יזם פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה, את חקיקת חוק ההפקדה של עותק מפרסומים כלשהם שהתפרסמו בשטחו בספרייה.
ב-1803 הפכה הספרייה לספריית מדינה ומוזגה עם ספריית הארמון של נסיכות הבוחר מפפאלץ, שכללה למעלה מחצי מיליון ספרים וכתבי יד. באותה תקופה הולאם רכושם של כנסיות ומנזרים, ואוצרותיהם הועברו לספרייה.
מבנה הספרייה ברחוב לודוויגשטראסה נחנך ב-1831. קודם לכן תוכנן להקימה לצד מוזיאון הגליפטותק.
ב-1970 נחנך מבנה הספרייה המורחב, לאחר שיפוצים והרחבות שהחלו עוד ב-1953. ב-1988 נחנך מחסן מרוחק של הספרייה בפרבר גרכינג (Garching bei München).
ב-1997 החלה הספרייה בפרויקט דיגיטציה רחב-היקף, שבמסגרתו הועלו לרשת האינטרנט (נכון ל-2017) למעלה מ-2 מיליון פריטים חופשיים מזכויות יוצרים. ב-2007 הוכרז על שיתוף החומר עם גוגל ספרים.
בסדרת תחקירים מראשית שנות ה-2000 עלה שהספרייה הייתה מעורבת ברכישת ספרים עתיקים וכתבי יד שנבזזו על ידי כוחות גרמניה הנאצית באזורי הכיבוש. חלקם הוחזרו לבעליהם.
שושנת קהיר הסגולה

עלילת הסרט

ססיליה (מיה פארו) היא מלצרית קשת יום הנשואה לבעל תובעני וקשוח. כדי להימלט ממציאות חייה היא בורחת אל בית הקולנוע השכונתי וצופה בסרטים. כאשר מוצג בו הסרט "שושנת קהיר הסגולה", ססיליה חוזרת לצפות בו שוב ושוב, עד שכוכב הסרט, טום בקסטר (ג'ף דניאלס), שם לב אליה, ויוצא מהמסך אל אולם הקולנוע, כדי להכירה ולהודות לה על צפייתה האינטנסיבית בסרטו. ססיליה מתאהבת בו, ומנסה לעזור לו להסתדר במציאות שמחוץ לקולנוע (למשל, הוא רגיל בסרטיו לשלם בכסף ממשחק "מונופול", לשתות מים במקום ויסקי ועוד).
התופעה מתחילה להתפשט בקרב דמויות קולנועיות נוספות. בנוסף, שחקני "שושנת קהיר הסגולה" מוצאים עצמם מובטלים למחצה - משום שהכוכב שלהם פרש מהסרט. הסרט הופך לקומדיה מטורפת.
לאחר שהכוכב "בורח" מהסרט, הקהל המאוכזב רוצה לתבוע את המפיקים של הסרט .
השחקן האמיתי גיל שפרד (גם בגילומו של ג'ף דניאלס) בא לעיירה כדי להתמודד עם דמותו, וססיליה צריכה לבחור בין השניים. היא בוחרת בגיל, ובחיים האמיתיים על פני הפנטזיה של בקסטר. בקסטר שבור הלב חוזר לתוך הסרט. ססיליה נפרדת מבעלה.
בסוף הסרט מסתבר כי גיל לא אוהב את ססיליה, אלא רק ניסה למנוע מדמותו לצאת לעולם האמיתי. ססיליה מוצאת את עצמה ללא אהבה, וללא מוצא, יושבת בבית הקולנוע השכונתי וצופה בסרטים על מנת להימלט מהמציאות הכואבת.
השחקנים בסרט מתדיינים בעד ונגד כשהם רואים את הדילמה של סיסיליה - האם להשאר עם הדמות האמיתית - גיל שפרד, או עם הדמות הבדיונית מהסרט - טום בקסטר. חלקם חושבים על המשך הקריירה שלהם בקולנוע ולכן רוצים שטום יחזור לסרט, וחלקם רוצים לאחל לה אידיליה כמו בקולנוע.
משפט יפה שסיסיליה אומרת - לפני שבוע לא הייתה לי אהבה כלל ועכשיו שני גברים אוהבים אותי ורוצים אותי.
ריק

בפיזיקה, רִיק (או בשמו הלועזי ואקום) הוא החוסר של חומר בנפח של חלל. ריק חלקי מבוטא על ידי יחידות של לחץ. יחידת המידה ללחץ היא פסקל או Pascal (והנכתב בקיצור Pa). ריק יכול גם להיות מבוטא על ידי שימוש ב-torr, על ידי שימוש בסקלת בברומטר, או כאחוז מהלחץ האטמוספירי על ידי שימוש ביחידת הבר.

יצירת ריק

כאשר יוצרים ריק חלקי, החומר בנפח שמפונה זורם בצורה שונה בלחצים שונים בהתבסס על חוקי מכניקת הזורמים. בתחילה משאבת ריק מפנה את החומר בעוד המולקולות מתנגשות ביניהן ודוחפות אחת את השנייה בצורה שנקראת זרימה צמיגה (ויסקוזית). כאשר המרחק בין המולקולות גדל, המולקולות מתנגשות עם דופן הכלי הרבה יותר מאשר עם שאר המולקולות ושאיבה של החומר היא לא יעילה יותר.
בשלב זה, המערכת נכנסת למצב שנקרא זרימה מולקולרית, כאשר המהירות של כל מולקולה היא אקראית. שיטות להוצאת החומר הנותר כוללות המרה של מולקולות הגז למצב מוצק על ידי הקפאה שלהן בשיטה שנקראת שאיבה קריוגנית או שיטה אחרת הכוללת חיבור חשמלי של המולקולות עם חומרים אחרים שנקראת שאיבה יונית.
בלחצים נמוכים מאוד הגזה של כלי הריק מתרחשת לאורך הזמן. גם כאשר ריק גבוה נוצר במכל אטום לחלוטין, אין ודאות שלחץ נמוך כלשהו ימשיך להיווצר כל עוד תהליך ההגזה נלקח בחשבון. הגזה היא לרוב חזקה יותר בטמפרטורות גבוהות. גם חומרים שלרוב לא נחשבים כספיחים יגיזו החוצה. 
אדי מים הוא מרכיב הגזה עיקרי גם בכלים מתכתיים קשים (כמו פלדת אל-חלד או טיטניום). הגזה יכולה להיגרע על ידי דסיסציה קודם לשאיבת הריק. כלים המיוצרים מחומרים כמו פלדיום (שהוא סופח חמצן חזק מאוד) יוצר בעיות הגזה מיוחדות.

הריק הקוונטו-מכני

מכניקת הקוונטים מגלה כי גם ריק אידיאלי, עם לחץ מדוד של 0 torr הוא לא ממש ריק. סיבה אחת היא שקירות מכל הריק קורנים אור בצורה של קרינת גוף שחור: אור נראה אם הם בטמפרטורות של אלפי מעלות צלזיוס, אור תת אדום אם הם קרים יותר. המרק הזה של פוטונים יהיו בשיווי משקל תרמודינמי עם הקירות, והריק יכול להיות בעל טמפרטורה מסוימת.
בתורת השדות הקוונטית, מצב היסוד (המצב בעל האנרגיה הנמוכה ביותר) מכונה מצב הוואקום כיוון שבמצב זה אין חלקיקים.
גם ריק תאורטי איננו באמת ריק, הוא רוחש פעילות של זוגות חלקיקים ואנטי חלקיקים שנוצרים יש מאין ומיד מאיינים זה את זה תוך פליטת אנרגיה. החלקיקים כביכול "לווים" אנרגיה מתוך הריק ומחזירים אותה בפרק זמן שמותר לפי עקרון האי-ודאות, וממוצע האנרגיה של הוואקום נשאר אפס. בגלל משך חייהם הקצר חלקיקים אלה נקראים חלקיקים וירטואליים. התופעה נקראת "תנודות קוונטיות", והיא באה לידי ביטוי באפקט קזימיר.
על פי התאוריה חלקיקים וירטואליים שנוצרו בריק היו הזרעים שמהם צמח היקום, וייתכן שאנרגיית הריק אחראית להתפשטות היקום והיא הסיבה לערך הנמדד של הקבוע הקוסמולוגי.
דגלי המושלים של מדינות אוסטרליה

דגלי המושלים מדינות אוסטרליה הם הדגלים האישיים אשר בשימושם הרשמי של מושלי המדינות המרכיבות את אוסטרליה המייצגים, כל אחד בנפרד, את ראש המדינה (אליזבת השנייה, מלכת אוסטרליה). למעט דגל מושל קווינסלנד, מקורם של הדגלים בשינויים החוקתיים אשר חלו בשנות השבעים ושנות ה-80 של המאה ה-20 במדינות אוסטרליה.

היסטוריה

בעבר, מושלי המושבות הבריטיות הניפו כדגלם האישי, את דגל הממלכה המאוחדת מושחת במרכזו בסמל המושבה, על מנת לציין את מעמדו כמשנה למלך ונציגו של הכתר במושבה. במושבות האוסטרליות של אז, דגלי המושלים היום מושחתים בסמל המושבה מוקף בזר עלי דפנה. גם לאחר איחוד אוסטרליה, כאשר המושבות לשעבר הפכו למדינות בחבר העמים,  המשיכו מושלי המדינות להניף את דגלם הישן.
במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, המדינות (למעט מדינת קווינסלנד) הפנו עורף למודל הקולוניאלי הבריטי, לצד השינויים החוקתיים של אותה תקופה אשר הגיעו לפסגתם עם חוק אוסטרליה, 1986 אשר סיים את מעמדן של המדינות כמושבות עצמאיות של הממלכה המאוחדת. מאז אישורו של החוק, מערכת היחסים בין מושלי המדינות לבין ממשלת הממלכה המאוחדת פסקה והמושלים הפכו לנציגיה של המלכה, כל אחד במדינתו הוא.
אהלי שם

מכון "אהלי שם - ליובאוויטש" הוא בית הוצאה לאור שבעבר היה מכון מחקר תורני, שעסק בההדרתם והוצאתם לאור של ספרי אדמו"רי חב"ד ותלמידיהם.

היסטוריה

המכון הוקם בכפר חב"ד ב' בשנת תשמ"ט לעילוי נשמת הרבנית חיה מושקא שניאורסון, על ידי הרב אליהו יוחנן גוראריה. פעילות המכון התמעטה עם השנים, ונסגרה בשלהי שנות ה-90, מאז משמש המכון בית הוצאה לאור של ספרים
אחד המפעלים החשובים ביותר של המכון הוא מגזין מחקר בשם 'כרם חב"ד' העוסק בעיון וחקר במשנת חב"ד ותולדות החסידות, בעריכת חוקר החסידות הרב יהושע מונדשיין, שיצא לאור בין השנים תשמ"ז לתשנ"ב ומצוטט רבות על ידי חוקרי חסידות חב"ד מחוץ לחסידות חב"ד.
כמו כן היה למכון מגזין מחקר תולדות חב"ד 'אהלי ליובאוויטש' שיצא לאור בשנים תשנ"ה-תשנ"ו. ומגזין נוסף הלכתי בשם 'אהלי שם' שיצא לאור בין השנים תשמ"ט לתשנ"ג. דבר נוסף הוא 'ליקוט חידושי הצמח צדק', והוא ליקוט מדברי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק) בעל מחבר הצמח צדק על מסכתות הש"ס לפי סדר המסכתות; על מסכת בבא בתרא, בעריכת הרב ברוך בליז'ינסקי. על מסכת סנהדרין, בעריכת משה חפר. על מסכת שבת. על מסכת מכות, בעריכת מנחם מנדל חפר
השילוב הראוי

השילוב הראוי הייתה פקודה של צה"ל שעסקה במתן תנאים לחיילים דתיים, בני כל הדתות, לשרת בצה"ל מבלי לפגוע בערכיהם, אמונותיהם ואורח חייהם. כן עוסקת הפקודה בשילובן של חיילות בכל מסלול צבאי שבו אין סיבה ייחודית למניעת שיבוצן.
הפקודה משנת 2002 מבוססת על מסמך עקרונות שגובש בוועדה מטכ"לית בראשות מפקד זרוע היבשה. לימים הוחלפה הפקודה בפקודת השירות המשותף.

תוכן הפקודה

בין הנושאים המטופלים: מגורים, הופעה ולבוש, שיבוץ והכשרה, פיקוד והדרכה, פעילויות פנאי והימנעות מפגיעה ברגשות.
כך, לדוגמה, על פי הפקודה מותר לחייל דתי להתנגד לשיבוצו בתוך הכשרה גופנית הכוללת בנים ובנות ביחד (כדוגמת אימון כושר גופני), ולהתנגד לשיבוצו תחת מפקדת במהלך הטירונות; חובה על מפקדים לאפשר לחיילים דתיים להתפלל בזמנים קבועים; קיימת חובת הפרדה ברורה בין מגורי בנים ובנות; חל איסור לביצוע אימון כושר בבגדי ספורט הקצרים מגובה הברכיים ובעלי שרוול קצר מאורך המרפק; חלה חובה לשחרר חיילים דרוזים, נוצרים, מוסלמים ועוד מפעילות במהלך ימי חגם ללא לקיחת ימי חופשה; מותר לחייל להימנע מטעמי דת מגילוח ותספורת במהלך ימי בין המצרים, תקופת ספירת העומר ואבלות; חייל דתי זכאי לדרוש בשר בהכשר מהדרין ועוד.
כנגזרת מהשילוב הראוי התאפשר קיומו של גדוד המיועד לציבור החרדי - גדוד נצח יהודה - שבו אין לחיילים כל פעילות המשולבת עם חיילות, והאוכל הוא בהכשר מהדרין בלבד; ומהעבר השני התאפשר שיבוץ חיילות בכל מסלול צבאי שבו אין סיבה ייחודית למניעת שיבוץ חיילות בתפקיד זה.
על מנת להגביר את מודעות החיילים והמפקדים לנושא הועברו הרצאות בנושא הפקודה באופן תדיר. למשך תקופה מסוימת חולק פנקס כיס המתאר את מדיניות צה"ל בתחום והועברו מערכי שיעור באמצעות ערכת הדרכה העוסקת בפקודה. ביחידות צה"ל הוקדש חלק מלוח המודעות לפרסומים בנושא השילוב הראוי.

ביקורת על הפקודה

בשנת 2004 הוקמה "מנהלת השילוב הראוי" לאחר שחוגים דתיים התלוננו על אי הקפדה על הכללים. בראש המנהלת הועמד הרב אביחי רונצקי.
במשך הזמן התלוננו חיילות על אפליה והדרה הנובעות מפרשנות מחמירה שניתנה לפקודה. כך למשל נמנעו מפקדים ממינוי נשים לתפקידי מטה והדרכה, מחשש להתנגדות חיילים דתיים לשיבוץ תחתן. יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, גילה כליפי, כתבה ב-2011 שהאופן שבו ממומשת הפקודה בפועל מגביל את הנשים בתפקידיהן, כופה קיצוניות דתית והופך את הפקודה לבלתי אפשרית.
הפקודה פגה והוחלפה ב-2016 בפקודת השירות המשותף.
סטיב שיריפה

קריירה

שיריפה נולד בברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית. שיריפה התחיל את הקריירה שלו בזמן שעבד בלאס וגאס ב-1995, כשערך הופעה קצרה בסרט קזינו בבימויו של מרטין סקורסזה, בתור לקוח בפאב בסצנה בה הדמות בגילום ג'ו פשי דוקרת מישהו למוות עם עט. שיריפה עשה תפקידים קטנים נוספים בסרטים פחד ותיעוב בלאס וגאס מ-1998 וג'ו דירט מ-2001. פריצת הדרך הגדולה של שיריפה כשחקן הגיעה ב-2000, כשהתחיל לשחק את דמותו של בובי "בקלה" בקליירי, גיסו של טוני סופרנו בסדרה הסופרנוס. הוא שיחק בסדרה לאורך כל העונות מלבד הראשונה, והיה חלק מהזכייה של הסדרה בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה ב-2007.
שיריפה ערך הופעות בסדרות טלוויזיה רבות, וביניהן: שיקגו הופ, אנג'ל, מסע בין כוכבים: אנטרפרייז, ג'ואי, חוק וסדר, חוק וסדר: מדור מיוחד, אד ומלך השכונה. הופיע גם בתור אורח בעונה השישית של סדרת האנימציה צוות נערי אקווה הרעבים יחד עם עמיתו לסופרנוס, וינסנט פסטורה. בפברואר 2007 לקח חלק במופעי ארגון ההיאבקות מקצועית TNA, בתור בן הדוד של זוג מתאבקים. שיריפה הופיע מספר רב של פעמים בתוכנית האירוח The Tonight Show כאורח או כמנחה בפינה בה ריאיין אנשים ברחובות ניו יורק בתור "Steve the Judgmental Bastard". בין השנים 2008 ל-2013 גילם את דמותו של ליאו בויקוביץ', אביו של אחד מהילדים בסדרה סודות ההתבגרות. ב-2009 הופיע בפרק של הסדרה סטארגייט אטלנטיס יחד עם פרנק וינסנט. 
שיריפה הוא המפיק והמנחה של שתי סדרות דוקומנטריות המתארות סיפורים אמיתיים של עסקות רצח ושל קורבנות עבירה שמעוניינים לנקום במי שפגע בהם. הסדרה "Nothing Personal" שודרה בארצות הברית, קנדה ובריטניה והציגה בין השאר סיפורי רצח סביב מאבקים פנימיים במשפחת הפשע קולומבו. 
 שיריפה סיפק את הקול ללימון המדבר בפרסומות לרשת המזון מקדונלד'ס. כמו כן, הוא השתתף בתור אורח בגרסה האמריקאית של התוכנית טופ גיר. 
ב-27 במאי 2013 יצא סרט בהפצת ניקלודיאון בשם "Nicky Deuce" המבוסס על ספר שכתב שיריפה ב-2005. שיריפה עצמו משחק בסרט בתור דודו המאפיונר של נער חנון (נוח מונק), אשר לא מודע בתחילה לעיסוקו יוצא הדופן של הדוד. שיריפה גייס לצורך הסרט את חבריו מהסופרנוס, ומופיעים בו גם ג'יימס גנדולפיני, מייקל אימפריולי, טוני סיריקו ווינס קורטולה. בחג המולד של 2013 הופיע לצד טוני סיריקו בפרק של רחוב סומסום, כששני השחקנים מנסים לגלם את אריק ובנץ. בשנת 2014 שיריפה הופיע בסדרה קופסה שחורה, דיבב בפרק של אבא אמריקאי ושיחק בסרטו של קלינט איסטווד ג'רזי בויז. בנוסף, הופיע בהפקה מחודשת של המחזמר ברנשים וחתיכות לצידם של נתן ליין, פטריק וילסון ומייגן מולאלי בקרנגי הול.

חיים אישיים

שיריפה הוא ממוצא איטלקי-אמריקאי, סבו וסבתו ממחוז קלבריה באיטליה, ואמו חצי יהודיה.
כחלילית

כחלילית או קלשון היא מערכת קרקעית שפותחה בישראל לשיגור טילי AGM-45 שרייק מתובה של טנק שרמן. המערכת נכנסה לשימוש מבצעי בחיל האוויר הישראלי זמן קצר לאחר מלחמת יום הכיפורים והיא נועדה למשימות דיכוי הגנה אווירית. המערכת הוחלפה בשנות השמונים במערכת הקרס לשיגור טילי AGM-78 סטנדרד ארם.
המערכת כללה טנק M4 שרמן שהוסר ממנו הצריח, ובמקומו הותקנה מסילת שיגור. לטיל ה־AGM-45 שרייק, שתוכנן במקור כך שישוגר מכלי טיס, חובר מאיץ על מנת להרים את הטיל לגובה רב ממנו יוכל להתביית על המכ"ם הקורן של סוללת טילי הקרקע-אוויר ולתקוף אותו. טווח הטיל בתצורה זו היה כ־60 ק"מ.
המערכת הופעלה ב"מבצע ערצב-19" להשמדת סוללות טילי הקרקע-אוויר הסוריות בבקעת הלבנון, במהלך מבצע שלום הגליל ביוני 1982. הייתה זו הפעם היחידה בה הופעלה המערכת מבצעית.
צוות הפיתוח המשותף לחיל האוויר ולתע"ש: שבתאי דובדבני, ראש מדור תחמושת בלהק ציוד ודניאל נרוור מתע"ש, זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1974.
רצח הודיה קדם

רצח הודיה קדם  היא פרשת רצח שהחלה עם היעלמותה של הודיה קדם, פעוטה כבת שנתיים, בבוקר ה-7 בדצמבר 2002 מבית אביה שבירושלים והסתיימה עם הגילוי שנרצחה על ידי אביה ונקברה על-ידו ביער המגינים. פרשת הרצח הייתה מן המזעזעות והזכורות בישראל הן בשל המעשה עצמו והן בשל החיפושים הנרחבים אחר הפעוטה.

תחילת הפרשה

הפרשה החלה בבוקר שבת ה-7 בדצמבר 2002 כאשר אלי פימשטיין, אביה של הודיה, התקשר מעט לפני צהריי היום למשטרת ישראל והודיע כי בתו נעלמה מביתו בשכונת קריית היובל בירושלים, והוא מבקש את עזרת המשטרה בחיפושים אחריה. אל האב הצטרפה גם אמה של הודיה, רוני קדם, ויחדיו החלו לחפש עם המשטרה את הודיה הפעוטה.

החיפושים אחר הודיה

היעלמותה המסתורית של הודיה עוררה מיידית הד נרחב בקרב הציבור, עם פנייתם של אמה של הודיה, רוני קדם ושל אביה, אלי פימשטיין, אל אמצעי התקשורת בבקשה לעזרה למציאת ילדתם הנעדרת.
אל החיפושים במתכונת הרחבה, אשר נמשכו כשלושה ימים, הצטרפו אלפי מתנדבים מכל רחבי ישראל, בין היתר מתנדבי יחידת הג'יפים של המשטרה,  זק"א וכוחות גדולים מאוד של המשטרה והפרשה תפסה את הכותרות הראשיות במשך ימים ארוכים, בשל המאמץ הנרחב של הציבור והאירוע יוצא הדופן בהיעלמותה של הפעוטה הודיה.
במהלך החיפושים עבר האב חקירה במשטרה ובדיקת פוליגרף, לאחר שנחשד ברצח, אך התוצאות לא היו חד-משמעיות והאב טען לכל אורך הדרך כי אינו יודע היכן בתו וביקש את עזרת הציבור במציאתה. בנוסף, הוצמדו לפימשטיין האזנות סתר ובלשים שעקבו אחריו, אך לא נמצא כל מידע חד-משמעי שקשר בין האב להיעלמותה של הבת.

נקודת המפנה

ב-10 בדצמבר 2002 התקבל מידע מגנן פלסטיני, שוהה בלתי חוקי בישראל, שאדם אשר הוא זיהה כדומה לפימשטיין נראה חופר בור ביער המגינים ליד המושבים אורה ועמינדב, כ- 3 ימים לפני האירוע. סהמשך לחשות כנגד האב הוא נעצר מיד וצוות של המשטרה נשלח ליער ומצא את המקום שבו נקברה הודיה ואת גופתה.
יום לאחר שנמצאה גופת הודיה, הודה האב, אלי פימשטיין, כי רצח את בתו על ידי הטבעתה באמבטיה לאחר שתכנן זאת מראש, ושיחזר את המעשה. התכנון כלל בין השאר את חפירת הבור שבו קבר אותה, כחודש לפני הרצח עצמו ובדיקת ממדיו והעמקתו שלושה ימים לפני הרצח. וכן לאחר קבירתה, ניסה לטשטש את האזור על ידי פיזור עלים שמצא בסביבה.
יחסי מדגסקר–רוסיה

היסטוריה

היחסים הרשמיים בין המדינות החלו ב-29 בספטמבר 1972.
במהלך המשבר הפוליטי במדגסקר ב-2009, אמר שר החוץ של רוסיה סרגיי לברוב כי "רוסיה מודאגת מהתדירות הגוברת של הניסיונות ביבשת אפריקה לפנות לשיטות לא חוקיות לפתרון בעיות פוליטיות פנימיות". הוא המשיך ואמר כי בנוסף להגברת הבעיות הכלכליות והחברתיות, השימוש בכוח מעורר דאגה ונוגד את העקרונות הדמוקרטיים, תוך שהוא מאשר את תמיכת רוסיה בעמדת האיחוד האפריקני.

ייצוג דיפלומטי

למדגסקר יש שגרירות במוסקבה.
לרוסיה יש שגרירות באנטננריבו.
.pn

.pn היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בפיטקרן (טריטוריה בריטית). הסיומת, שנפתחה בשנת 1997, היא סיומת פעילה בעיקר בקרב תושבי פיטקרן.
הדומיין היה נושא לוויכוח בין תושב האי טום כריסטיאן שגם שימש כמושלו למשך זמן רב, וקיבל מ-ICANN סמכות על הדומיין, לבין ממשלת האי. לבסוף ICANN פתרה את העניין בכך שהעבירה את הסמכות למועצת האי.
עלות הרישום לדומיין היא 100$ לשנה החל מהרישום, אך מעט אתרים משתמשים בו והוא משמש בעיקר ככתובת קיצור דרך לאתרים,
בנוסף לכך הסיומת שימשה כקידום מכירות עבור סדרת הסרטים "משחקי הרעב", שמתרחשת במדינה בדיונית בשם פאנאם, עבור הסדרה נרכשו דומיין עבור עיר הבירה (thecapitol.pn) ועבור המהפכה (revolution.pn).