google/wiki40b huggingface dataset:
ג'אניקולו

ג'אניקולו (באיטלקית: Gianicolo, בלטינית - יאניקולום - Janiculum) היא גבעה במערב העיר רומא בירת איטליה. בעבר נקראה הגבעה גם "הר הוותיקן" (Mons Vaticanus).
על אף היותה הגבעה השנייה בגובה בשטח העיר רומא של ימינו (אחרי מונטה מריו), הגבעה אינה אחת משבע גבעות רומא, בשל היותה בגדתו המערבית של נהר הטיבר ומחוץ לשטחי רומא העתיקה.

גאוגרפיה

הגבעה היא מצוק ארוך שמשתרע לגדתו הימנית (המערבית) של נהר הטיבר למול גבעת האוונטין (באזור הנקרא מונטה מאריו) אורכה של הגבעה, מצפון לדרום, כ-5 ק"מ. מרחקה של הגבעה מהנהר נע בין 100 מטרים (בדרום) לכ-2 ק"מ בצפון. הנקודה הגבוהה ביותר בגבעה היא בקצהה הצפוני, הנקרא מונטה מאריו, שגובהה 146 מטרים מעל פני הים.

העת העתיקה

בתקופת הרפובליקה הרומית הייתה הגבעה, הנמצאת ממערב לנהר הטיבר, מחוץ לתחומה של העיר רומא. הגבעה היוותה אתר מקודש ליאנוס, אל השערים במיתולוגיה הרומית, ונערך בה פולחן אשר כלל צפייה במעוף הציפורים לשם חיזוי העתיד.

חומת אורליאנוס

תוואי חומת אורליאנוס הקיף חלקים מהגבעה על מנת לכלול בתחום העיר את טחנות המים שהיו עליה. טחנות אליה שימוש כטחנות הקמח של העיר. ככל הנראה הטחנות נבנו על ידי הקיסר אורליאנוס בשלהי המאה השלישית. בשנת 537, בעת המצור של הגותים על העיר, חסמו הגותים את אמות המים שהובילו מים אל התחנות, אולם בתום המצור שוקמו אמות המים, והמשיכו לפעול עד ימי הביניים (ישנן עדויות לפעולתן בתקופת שלטונו של האפיפיור גרגוריוס הרביעי, באמצע המאה התשיעית).

המאה ה-19 עד ימינו

בשנת 1849 נערך על הגבעה ובסמוך לה קרב בין כוחותיו של ג'וזפה גריבלדי לבין הכוחות הצרפתיים שהגנו על האפיפיור ועל שלטונו בעיר רומא. בעקבות ניצחונו של גריבלדי, נכבשה העיר והפכה לבירת ממלכת איטליה. אנדרטה לזכר הקרב ולזכר הנופלים במאבק לעצמאות איטליה הוקמה בראש הגבעה.
מאז שנת 1847 נהגו לירות מדי יום, בשעה 12:00 בצהריים על מנת להודיע על השעה. הירי בוצע מטירת סנטאנג'לו, והועבר בשנת 1904 לתותח שהוצב בראש הגבעה. מנהג זה נמשך עד שנת 1939 והופסק בשל מלחמת העולם השנייה. בעקבות לחץ ציבורי, המנהג חודש ב-21 באפריל 1959.

אתרים בעלי חשיבות

על גבעת ג'אניקולו נמצאת כנסיית סן פייטרו אין מונטוריו שנבנתה במקום בו, על פי האמונה הנוצרית נצלב פטרוס הקדוש. כמו כן על הגבעה ממוקמת מזרקת אקווה פאולה שנבנתה בסגנון הבארוק בהוראת האפיפיור פאולוס החמישי.
רשת הבולטות

תפקודים

התפקיד של רשת הבולטות עדיין לא מוגדר במדויק, אך ישנם ממצאים שמעידים על מעורבותה באינטגרציה של גירוי רגשי וחושי, וכן בויסות בין הקוגניציה המכוונת פנימה של רשת ברירת המחדל (דיפולט) והקוגניציה שמכוונת החוצה של רשת הפונקציות הניהוליות.

פתופיזיולוגיה

ישנם ממצאים שמצאו תפקוד לקוי ברשת הבולטות בהקשר של הפרעות פסיכיאטריות שונות, לרבות הפרעות חרדה, PTSD, סכיזופרניה, דמנציה פרונטומפורלית, וכן מחלת אלצהיימר.
רחל אלבוים-דרור

רחל אלבוים-דרור היא חוקרת והיסטוריונית של החינוך, פרופסור אמריטה לחינוך, תרבות והיסטוריה בחוג לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. זוכת פרס א.מ.ת לחינוך בשנת 2008.

ביוגרפיה

נולדה בפולין ב-1939 ועלתה לארץ עם הוריה כשהייתה בת חמש. היא גדלה בבית יוסף שבעמק בית שאן ואחר-כך בכפר יחזקאל. למדה למחזור הראשון של העתודה האקדמית בצה"ל באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר בוגר בחינוך, בסוציולוגיה ובספרות ולתעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים. בצבא סיימה קורס קצינות. היא למדה עם מלגה באוניברסיטת הרוורד, שם סיימה לימודים לתואר מוסמך ותואר דוקטור. 
בשובה לארץ החלה ללמד בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית. באוניברסיטה ייסדה את המגמה למדיניות, מינהל ותכנון החינוך ועמדה בראשה שנים רבות. ב-1989 הוענק לה מעמד של פרופסור מן המניין, ובכך הייתה לאישה הראשונה שקיבלה את הדרגה הזו בתחום החינוך באוניברסיטה העברית. 
זכתה בפרסים שונים, בהם פרס ירושלים לחינוך בשנת 1992 על ספרה "החינוך העברי בארץ ישראל" ובפרס ארנולד וישניצ'ר בשנת 1993 על ספרה "המחר של האתמול: האוטופיה הציונית".
בשנת 2003 פרסמה רומן באנגלית בשם "מוות נקי בתל אביב".
היא חברה במערכת בכתב העת "עולם קטן" לחקר ספרות ילדים.
נשואה ליחזקאל דרור, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטה העברית.
שמואל תנחום רובינשטיין

הרב שמואל תנחום רובינשטיין (ט"ו בשבט תרע"ו, 20 בינואר 1916 - י"ח באב תשנ"ח, 10 באוגוסט 1998) היה רב ודיין ישראלי, כיהן כרב הראשי של גבעתיים, ולאחר מכן אב"ד בתל אביב. מחבר פירוש רמב"ם לעם, שזיכה אותו בפרס הרב קוק לספרות תורנית.

תולדותיו

נולד בביאלא פודולסק למשפחה מחסידות גור. בצעירותו נודע כ"עילוי מביאלה", וסיפרו עליו שבגיל חמש ידע את כל ספר ישעיהו בעל פה. היה מראשוני התלמידים בישיבת חכמי לובלין, ממקורבי ראש הישיבה, הרב מאיר שפירא.
בשנת תרצ"ו (1936) עלה לארץ ישראל. בגיל 22 נתמנה לרב בית כנסת "גזונטהייט" ברחוב בן יהודה בתל אביב. בשנותיו הראשונות בארץ התפרנס מעבודה כמורה בבתי ספר תיכוניים. בשנת 1948 מונה לרבה הראשי של גבעתיים. הוא החזיק בתפקיד עד שנת 1965. בשנת תש"י השתתף בכנס רבנים של הפועל המזרחי ונבחר לוועדה המרכזת. 
בשנת תשכ"ה ניגש לבחינות כושר לדיינות, בשנת תשכ"ה נתמנה לדיין בבית הדין הרבני, תחילה בחיפה, וכעבור שנים אחדות בתל אביב. בשנת תשל"ח מונה לאב בית דין בתל אביב. הוא המשיך לכהן בתפקידו בהתנדבות, גם לאחר שיצא לגמלאות. בשנת תשמ"ה נבחר לרב בית כנסת "בית יעקב אהל רבקה" ברחוב יהושע בן נון בצפון תל אביב.
החל מאמצע שנות ה-40, לבקשת ידידו הרב מרדכי-דב רבינוביץ', כתב את הפירוש לכמה חלקים של הרמב"ם בסדרת "רמב"ם לעם" שיצאה לאור בהוצאת מוסד הרב קוק. על הפירוש זכה לפרס הרב קוק לשנת תשי"ח, ולפרס יד הרב מימון לשנת תשמ"ו. בשנת 1970 היה יו"ר ועדת פרס יד הרב מימון. פרסם מאמרים רבים בקובצי "תורה שבעל פה".
הרב רובינשטיין נישא לחיה פיגא גיטל, בתו של הרב חיים טוביה פליגלטויב מחבר "כנפי יונה" (נפטרה בתשנ"ו). לבני הזוג לא נולדו ילדים.
אריאלה בן-אברהם

ביוגרפיה

בן אברהם נולדה בצרפת ועלתה לישראל בגיל 4.
את שירותה הצבאי החלה במערך הדוברות של חיל הים. בהמשך, שימשה קצינת ת"ש וח"ן של חיל הים וכיהנה כראש מדור יחסי ציבור ותקשורת של החיל. בפברואר 2003 מונתה לראש ענף תקשורת בחטיבת דובר צה"ל והועלתה לדרגת סגן-אלוף. היא מילאה תפקיד זה במהלך ההתנתקות ומלחמת לבנון השנייה תחת דוברות צה"ל רות ירון ומירי רגב. ביולי 2007 מונתה לראש ענף הסברה בפיקוד העורף, ושימשה בתפקיד במהלך מבצע עופרת יצוקה. במהלך שירותה בתפקיד העלה פיקוד העורף אתר אינטרנט ייעודי במספר שפות. ביולי 2011 מונתה לראש מחלקת תקשורת בחטיבת דובר צה"ל וקודמה לדרגת אלוף-משנה. החל מ-2014 כיהנה בנוסף גם כסגנית דובר צה"ל. באוגוסט 2015 מונתה לצנזורית הצבאית הראשית. במאי 2016 העניק לה הרמטכ"ל גדי איזנקוט דרגה אישית של תת-אלוף.
בן אברהם בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
היא מתגוררת בהרצליה ואם לשלושה.
דגנים מלאים

דגנים מלאים הם גרעיני דגנים (כגון גרעיני חיטה), המכילים את גרעין הדגן במלואו, כלומר את ארבעת רכיבי הגרעין, הנקראים נבט, אנדוספרם, מעטפת פנימית, ומעטפת חיצונית (הנקראת גם "סובין"). זאת בניגוד לגרעינים מעובדים המכילים בדרך כלל רק את האנדוספרם.
מוצרים הנקראים מוצרי מזון מלא מיוצרים מקמח או גרעינים של דגנים מלאים. הדגן הנפוץ ביותר הוא החיטה אך נפוצים גם מוצרי מזון מלא מדגנים אחרים דוגמת כוסמין, שעורה, שיפון, שיבולת שועל, אורז, ועוד.
דוגמה למזון מלא נפוץ הוא לחם חיטה מלאה.

השפעות בריאותיות

גרעיני דגנים מלאים עדיפים מבחינה תזונתית על גרעינים מעובדים משום שהם עשירים יותר למשל בסיבים תזונתיים, נוגדי חמצון, חלבונים (במיוחד חומצת האמינו ליזין), מינרלים (כולל מגנזיום, מנגן, זרחן וסלניום) וויטמינים (כולל ניאצין, ויטמין B₆, וויטמין E). 
דגנים מלאים לא מעובדים הם בעלי מדד גליקמי נמוך משמעותית מדגנים לא מלאים, כלומר הפחמימות שבהם מתפרקות לאט יותר, ומשחררות גלוקוז באופן הדרגתי למערכת הדם.  אולם יתרון זה לא בהכרח נשמר כאשר טוחנים את הגרעינים לקמח]. קמח מלא בכל מקרה נחשב בריא יותר עקב תכולת ויטמינים, מינרלים וסיבים תזונתיים גבוהה יותר.
בישראל לא קיימת הסדרה בחוק למונחים "קמח מלא" ו"דגן מלא", וכך נוצר מצב בו "חיטה מלאה" יכולה להיות עם סובין וללא סובין (כלומר עם או ללא המעטפת החיצונית), כאשר הסובין עצמו יכול להימכר על ידי היצרנים הן כתוסף מזון עצמאי והן כמספוא במחיר גבוה יותר.
לפעמים החוק מחייב יצרני מזון להוסיף למוצריהם רכיבים של גרעינים מלאים כדי לפצות על התזונה החסרה של ויטמינים ומינרלים.
אחד האנשים הראשונים בחברה המערבית שהמליצו על אכילה של דגנים מלאים במקום דגנים מעובדים היה הרופא הבריטי תומאס אליסון.
העתקה ליניארית

גרעין ותמונה של העתקה ליניארית

תהי טרנספורמציה ליניארית .
הגרעין של , המסומן  (מהמילה Kernel - גרעין), הוא קבוצה המכילה את כל הווקטורים ב שהטרנספורמציה מעבירה לווקטור ה- של . כלומר:

משימוש בתכונות הטרנספורמציה הליניארית קל לראות כי הגרעין הוא מרחב וקטורי חלקי (תת-מרחב) ל- - משמע, הוא סגור לחיבור וכפל בסקלר.
התמונה של , המסומנת  (מהמילה Image - תמונה)
היא קבוצה המכילה את כל איברי  שקיים להם מקור ב-, כלומר:

גם התמונה של טרנספורמציה ליניארית סגורה לחיבור וכפל בסקלר, ולכן מהווה מרחב וקטורי, החלקי ל-.

מטריצה מייצגת של העתקה ליניארית

יהיו  ו- מרחבים וקטורים מעל שדה כלשהו , ו- העתקה ליניארית מ- ל-. נקבע  בסיס של  ו- בסיס של . לכל וקטור ב- ניתן להתאים את וקטור הקואורדינטות שלו לפי הבסיס B, ‏ ובאופן דומה .
נגדיר את המטריצה המייצגת של  ביחס לבסיסים  ו-, שתסומן  כמטריצה שמקיימת את הקשר הבא:
 
ניתן לחשב אותה במפורש על ידי הנוסחה  אך בפועל ישנן דרכים פשוטות יותר לחשב אותה.

ההעתקה הדואלית

יהיו  ו- מרחבים וקטורים מעל שדה כלשהו , ו- העתקה ליניארית מ- ל-.
אזי נגדיר את  (ההעתקה הדואלית) להיות:
הצל (פסיכולוגיה)

בפסיכולוגיה האנליטית, הצֵל הוא ארכיטיפ המתאר את החלקים באישיות האדם שאותם הוא מסרב לקבל ולכן מדחיקם. חלקים אלו נתפסים בעיניו כזרים לו וכ"אחרים", ולעיתים קרובות הוא מגיב אליהם בכעס או בשנאה.
אדם המזהה את עצמו עם מידות או ערכים מסוימים (כמו צניעות, אדיבות, סבלנות, וכן תכונות כגון מרדנות, אינדיבידואליות, אסרטיביות), ותופס אותם כבעלי משמעות רבה בחייו, יסתיר תחת צלו רכיבים באישיותו שהפוכים מתכונות אלו, ידחיק אותם ויכחיש את קיומם. כדי לחזק את זהותו, הוא יילחם בהתנהגויות או בדעות ההפוכות לאלו איתן הוא מזדהה. לדוגמה, אדם המזהה את עצמו עם אדיבות יתנהג באדיבות קיצונית, אך יגיב בסערת נפש קיצונית כלפי כל התנהגות שאינה אדיבה, גם אם היא אינה חוצה את המוסכמות החברתיות. באופן שאינו מודע, ישתוקק אדם זה להסיר מעליו את עול האדיבות ולנהוג לעיתים באופן שונה. התנהגות זו אינה חייבת להיות פושעת או חצופה, אלא יכולה להיות ביטוי עדין וזעיר לחוסר אדיבות.
לטענת קרל גוסטב יונג, כל אדם נושא בתוכו צל וככל שהוא מודחק בעוצמה רבה יותר, כך הוא חשוך יותר ודחוס יותר. הצל הוא חלק אינטגרלי מכל אדם, כמו הצל הפיזי שלו.
זיגמונד פרויד תיאר כיצד הנפש מדחיקה את הדחפים הביולוגיים אל התת-מודע. בדומה לכך נמצאים גם ב"צל" של יונג דחפים שהאדם מתקשה לקבל את קיומם אצלו. ואולם הצל היונגיאני רחב אף יותר, משום שהוא נועד להתמודד לא רק עם הדחף, אלא גם עם גיבוש הזהות; מושלכות אליו תכונות שאדם מזהה כזרות לו, לרוב שליליות מבחינה חברתית. טינתו של אדם לזולת עלולה להיות קשורה לחוסר יכולתו לקבל את קיום חלק מתכונות הזולת אצלו.
במידה שאדם מתמודד עם הצל שלו ונעשה מודע לחלקים אישיותיים אלו, הוא צפוי לנסות להשלים במידת מה עם הצל, ולמצוא בנפשו מקום גם לתכונות ולתחושות שהודחקו ולא הורשו לבוא לידי ביטוי קודם לכן. תהליך זה הוא חלק מתהליך ההתפתחות של האדם אותו תיאר יונג כתהליך האינדיבדואציה.

הצל כתופעה חברתית

ארכיטיפ, על פי יונג, פירושו כוח מניע קדמון המצוי בנפש בני האדם כולם, ובא לידי ביטוי במהלך התפתחות האישיות. ככזה, בא ארכיטיפ הצל לידי ביטוי באדם בדרך שבה הוא מגדיר את עצמו, את האחר ואת יחסו אל האחר. האדם ינסה להדחיק גם מרכיבים אישיותיים הקיימים בו, במידה שהם מזוהים אצלו כחלק מהאחר. ארכיטיפ זה עשוי להסביר גם תופעות חברתיות של הקצאת קבוצה מסוימת (כגון הומופוביה או שנאת זרים).
לדוגמה, התייחסות החברה לנפגעי נפש שונה מההתייחסות לכל מחלה אחרת. אף על פי שעם השנים קיימת יותר מודעות לנושא, עדיין כמו בעבר, מורחקים חולים אלו מהחברה, ובני משפחתם לרוב מתביישים בהם ומסתירים את קיומם. חוקרים שונים מצביעים על כך שהתייחסות זו היא תוצאה של קושי להכיר בחולים אלו כחלק מהחברה ורצון להרחיק את זיהוים איתה. הציבור לעיתים רואה בהם סכנה, בין היתר בגלל חוסר הבנת המחלה. כמו המצורע בימי עבר, הפך המשוגע להיות קו הגבול בתפישת האדם וביצירת סדר חברתי. החברה השתמשה בשעירים לעזאזל כדי להגדיר את הנורמליות. כשם שהרחיקו ובידדו מצורעים, כך החלו להרחיק את אלו שהוכרזו כמשוגעים. החברה מעניקה חשיבות רבה לשלמות גופנית, להופעה חיצונית, להליכות ולדרכי תקשורת, ולכן הצל – השונה ממנה – נדחה, כאילו כאמצעי התגוננות נגד מי שוויתר על הנורמות הבסיסיות. תפישה חברתית זו המקובלת נטועה גם אצל החולים עצמם, דבר המביא אותם לעיתים לפרוש מהחברה. משפחותיהם לרוב מסתירות את דבר המחלה, מתביישות בחולה ולעיתים מנתקות איתו כל קשר.

הצל בתרבות


ב"צל" יש ממד של אימה ומסתורין שהשתקפו, לדעת יונג, בדימויים ספרותיים ומיתולוגיים במהלך הדורות ככל הארכיטיפים.
סופי לואו

ילדותה

לואו נולדה בשפילד שביורקשייר, אנגליה לאן ואיאן לואו. בשנת 2000 עברה לואו עם משפחתה אל אוסטרליה, בה חתמה בגיל 10 לצ'אדוויק מודלס אך הפסיקה לדגמן לטובת קריירת המשחק שלה.

קריירה

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. 
לואו שיחקה לראשונה בסרטים הקצרים קינדל, "הוא.היא.זה." ו"מיראז'", שהוקרן בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול. כמו כן הופיעה במספר פרסומות בטלוויזיה, לפני סיום לימודיה במכללת מקדונלד ב-2008.
תפקידה המשמעותי הראשון של לואו היה התפקיד הראשי בסרט "קייט היפה" (2009). היא הייתה מועמדת לפרס אמי כשחקנית המובילה הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט זה. תפקידים משמעותיים אחרים כוללים את נטלי בסרט המתח אשמה, שיצא לאור בשנת 2010. "אשמה" הוקרן וזכה לשבחים בפסטיבל קאן, פסטיבל הסרטים הבינלאומי במלבורן, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה -35 בטורונטו, הסרט ה-47 הבינלאומי בפסטיבל שיקגו, ופסטיבל הסרטים הבינלאומי של קולנוע עצמאי בבואנוס איירס.
בשנת 2013, לואו ובוגר מכללת מקדונלד רייס ווייקפילד - כתבו וביימו במשותף, וכיכב בסרט הקצר "איש נכנס לבר..." הסרט עלה לגמר בפסטיבל הסרטים קצרים Tropfest של סידני. לואו ווייקפילד עבדו יחד בסרט "הפילוסופים".
בשנים 2013–2014, לואו כיכבה בתור אליס ב"ארץ הפלאות", סדרה-בת בת עונה אחת של הדרמה ההמשכית "עד עצם היום הזה".
ב-2 ביוני 2014 לוהקה לואו לתפקיד לנה ב"קם לתחייה".
לואו היא גם זמרת וכותבת שירים, ביצוע תחת הכינוי SOLO. בחודש דצמבר 2013, היא הוציאה לאור חמישה שירים הנקראים על שם הכינוי שלה, שפורסמו על ידי ספק המוזיקה המקוונת בנדקאמפ. המוזיקה והווידאו עבור השיר "חולמת", אחד מהשירים מ-SOLO, נוהל על ידי שחקנית ועל ידי כוכבת הסרט "הפילוסופים" בוני רייט.
דיסטופיה

דיסטופיה (באנגלית: Dystopia) היא ניגודה של האוטופיה, כלומר, מציאות אנושית שבה שולטים יסודות חברתיים שליליים. בספרות ובקולנוע, חברות דיסטופיות מאופיינות בדרך כלל בעריצות או בדיקטטורה שלטונית וניצול האנשים.
ברוב היצירות הדיסטופיות, הממשל מושחת ויוצר או משמר איכות חיים ירודה עבור האנשים, לעיתים תכופות תוך כדי הטעיית הציבור שהחברה היא טובה וצודקת או אפילו מושלמת. רוב היצירות הדיסטופיות מתרחשות בעתיד, אך לעיתים קרובות משלבות בתוכן (באופן מודע) מגמות חברתיות קיימות מוקצנות.
יצירות דיסטופיות רבות נכתבו כאזהרה או כסאטירה המראה איך מגמות חברתיות נוכחיות מתפתחות עד לתוצאה המבעיתה ובכך מהוות קריאה לשנות כיוון (בהתנהגות פוליטית, התפתחות טכנולוגית ועוד). רבות מהיצירות הדיסטופיות מתארות חברות דיסטופיות היפותטיות החיות בעתיד בו תנאי החיים גרועים במיוחד כתוצאה מדיכוי, טרור, אנרכיה או חוסר במשאבים.
במדע בדיוני, במיוחד במדע בדיוני פוסט-אפוקליפטי ובסייברפאנק, ניתן למצוא דיסוטפיות רבות.

מקור המונח

לפי מילון אוקספורד, המונח הומצא במאה ה-19 על ידי ג'ון סטיוארט מיל, שהשתמש גם במונח של ג'רמי בנתאם "קקוטופיה" (cacotopia). משמעות הקידומת 'קקו' (caco) היא "רע", כמו במונח "קקופוניה". שני המונחים נוצרו כהנגדה למונח "אוטופיה", שנטבע על ידי סר תומאס מור לתיאור חברה או מקום אידיאליים.
אך כמו שציינו כותבים שונים, לפעמים ההבדל בין אוטופיה לדיסטופיה תלוי בנקודת המבט: גן עדן של אדם אחד יכול להיות גיהנום עבור אדם אחר.

דיסטופיות ישראליות

על פי חוקרי ספרות ישראלים, הדיסטופיה העברית הראשונה היא יצירה מ-1941 בשם "שמים מאסו הבונים" מאת ארי אבן-זהב, אולם הסיפור לא ממוקם בסביבת ארץ ישראל. היצירה הדיסטופית הראשונה שעוסקת במרחב המקומי ראתה אור ב-1951 בשם "ישראל בשנת 2000" מאת הסופר סטניסלב גולדפלוס, העוסקת בהתאוששות של ישראל ממרד חיות שנגרם עקב כרסום בשטחי המרעה והמחייה שלהן. הספר יצא לאור במהדורה מחודשת בעריכת חיים פסח, בשנת 2002, בהוצאת בבל.
מאז שנות השמונים חלה פריחה בז'אנר. ניתן לציין במיוחד את "הדרך לעין חרוד" ו-"שואה 2" של עמוס קינן, "מלאכים באים" של יצחק בן נר ו-"פונדקו של ירמיהו" של בנימין תמוז.
בעשור הראשון והשני של המאה ה-21 יצאו לאור דיסטופיות נוספות, כגון "כפור" של שמעון אדף, "הידרומניה" של אסף גברון, "2023" של יגאל סרנה, "כתר זמני" של יהונתן גפן, "העיר המזרחית" של אילנה ברנשטיין, "לב ארי" של רותם אורג, ״הזקן השתגע״ של אביבית משמרי ו-"השלישי" של ישי שריד. בשנים האחרונות חלה עלייה מחודשת בפופולריות הז'אנר בישראל בעקבות מגמות עולמיות ומקומיות בספרות, בתרבות ובפוליטיקה.
בספטמבר 2018, עלתה לשידור הדיסטופיה הקולנועית הישראלית הראשונה, אוטונומיות, של היוצרים יהונתן אינדורסקי ואורי אלון.
גביע (פרס)

בתחרויות, גביע הוא הפרס שמקבלים היחיד או הקבוצה שזכו בתחרות. אף שהחפץ עצמו, שצורתו על פי רוב היא של כוס גדולה ולעיתים צלחת או מדליה, עשוי במקרים רבים ממתכת יקרה ובעל ערך בזכות עצמו, הרי שהכבוד שבזכייה בתחרות יוקרתית, כמו גם הפרס הכספי הנלווה אליו, עולה בדרך כלל על ערך הגביע עצמו.
שורש המנהג הוא ביוון העתיקה, שם היה נהוג להעניק למנצח בתחרויות ספורט גביע או אמפורה מלאים בשמן מקודש.
בהשאלה, ניתן השם "גביע" גם לתחרות כולה שבה מוענק הגביע למנצח. למשל: גביע ה-FA (טורניר הגביע הוותיק ביותר בעולם, המשוחק באנגליה) או גביע העולם בכדורגל. 
שיטת גביע היא האופן שבו מאורגנות רבות מתחרויות אלו, אך לא כולן.

גביע מדינה

לרוב המדינות ישנו מפעל גביע המדינה, בהרבה מתחומי הספורט. בנוסף לליגה הרגילה שבסופה הקבוצה בעלת ההישגים הטובים ביותר, זוכה באליפות. ישנה את תחרות הגביע. התחרות שונה שהיא אינה מבוססת על ליגה אלא על שיטת גביע כך שתאורטית גם קבוצה נחותה יותר יכולה לזכות בגביע. בנוסף תחרות הגביע מערבת קבוצות מליגות שונות מה שתורם לאפקט ההפתעה שישנו בגביע.
בישראל ישנו את גביע המדינה בכדורגל ואת גביע המדינה בכדורסל במשחקי הגמר במפעלים אלו נוהג נשיא המדינה לבוא ולהעניק את הגביע למנצחת. גם בכדורעף ובכדוריד ובעוד תחומים ישנם מפעלי גביע. בספרד הטורניר נקרא בשם גביע המלך הספרדי בגרמניה הגביע הגרמני ובאנגליה גביע ה-FA
האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה

קורות חיים

קוסה נולד בפרוצ'ידה (או לפי טענות אחרות, באיסקיה) שבשטח ממלכת נאפולי דאז, בנו של הרוזן מטרויה שבאפוליה, דרום איטליה - איש אצולה שירד מנכסיו. שניים מאחיו הואשמו על ידי לאדיסלאו, מלך נאפולי, בעיסוק בשוד ימי ונדונו למוות.
לא ידוע רבות על תקופת ילדותו ונעוריו, אך ידוע שלמד משפטים באוניברסיטת בולוניה והחל את חייו המקצועיים כאיש צבא. ב-1389 נקרא על ידי בוניפקיוס התשיעי לחצר הוותיקן (הקוריה הרומאית), אך גם כאן, לא ידוע אם בגלל שהיה מקורב לאפיפיור או מסיבה אחרת. מכל מקום, תחילה הוא לא הוסמך ככומר, אלא מילא תפקידי מנהלה ומשמר, אם כי קיימות שמועות כי היה מעורב בשמעונות, מכירת שירותי דת תמורת אתנן. בשלב מאוחר יותר הוא שירת בלשכת האפיפיור, וב-27 בפברואר 1402 קיבל תואר כחשמן ונשלח לניהול עסקי האפיפיור בבולוניה, אותה הכיר מתקופת לימודיו.

אפיפיור או אנטי אפיפיור

שנות פעילותו בכנסייה היו שנים סוערות, תקופת ה"קרע המערבי". בשנים בהן קוסה שירת בבולוניה את האפיפיור בוניפקיוס, כיהן במקביל כאנטי-אפיפיור מתחרה לבוניפקיוס באביניון, האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר.
ב-1410 הוכתר קוסה על ידי מועצת פיזה כאפיפיור וכיורשו של האנטי-אפיפיור אלכסנדר החמישי. תקופת פעילותו כאפיפיור (שהוכרז אחר כך כאנטי אפיפיור) המשיכה להיות מאופיינת במחלוקת קשה בכנסייה. בנוסף לקרע המערבי, התקיימה מחלוקת תאולוגית גם עם תומכי יאן הוס. בפברואר 1411 פרסם קוסה בולה, להוצאת צו נידוי כלפי פראג ולגירושו של הוס מהכנסייה, אך המחלוקת נותרה בעינה.
ב-1415 הדיחה ועידת קונסטנץ את קוסה מכהונתו, חרף תמיכתו של זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בטענתו לאפיפיורות וב-1419 הוא מת בפירנצה.
רודריגו ליאאו

רודריגו ליאאו (בפורטוגזית: Rodrigo Leão; נולד ב-1964 בליסבון), הוא מוזיקאי ומלחין פורטוגזי. 
בשנת 1982 החל לנגן בלהקה בשם Sétima Legião, ואחר כך בשנת 1985 הצטרף כנגן קלידים ללהקת מדרדאוש, אחת מהלהקות המצליחות בפורטוגל, אשר זכתה גם להכרה עולמית. בשנת 1993 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Ave Mundi Luminar ושנה לאחר מכן פרש ממדרדאוש כדי להתמקד בקריירת הסולו.
תסמונת חוסר מולד של תחושת הכאב

גורמים למחלה

במקרים מסוימים, המחלה נגרמת כתוצאה מעליה ביצור אנדורפינים במוח, במקרה כזה, נרקאן עשוי להיות הטיפול המתאים, אך טיפול זה אינו עובד בכל המקרים. בכל המקרים, חוסר תפקוד זה יכול להיות בתעלת נתרן תלוית המתח SCN9A". חולים עם מוטציות כאלו אינם חשים בכאב ובעוד מחלות עצביות עוד מלידה.
גן ה-PRDM12 עובר את תהליך מיתוג הגנים באופן נורמלי במהלך התפתחות תאי העצב המרגישים כאב. אנשים עם מוטציות הומוזיגוטיות של גן ה-RPDM12 חווים חוסר כאב מולד.

טיפול

הטיפול באמצעות נרקאן אפשר לאחרונה לאישה עם חוסר בתחושה מולד לחוות בכאב בפעם הראשונה.] כמו כן, כך גם נלטרקסון יכול להיות אפקטיבי בטיפול במחלה.
סנטה מריה דל אנימה

סנטה מריה דל אנימה (Santa Maria dell'Anima), בעברית מרים הקדושה של הנפשות, היא הכנסייה הלאומית של דוברי הגרמנית הקתולים ברומא (הסמל עם הנשרים התלוי על התקרה מעל למזבח מראה שהכנסייה גרמנית). כנסיית הרנסאנס נמצאת במרכז העיר רומא בסמוך לכיכר נבונה. 
האפיפיור "הגרמני" אדריאנוס השישי קבור בכנסייה. הפסל על מצבתו מראה את האפיפיור שוכב ופניו מלאות יאוש. האפיפיור הגרמני היחיד עד לבחירת בנדיקטוס השישה עשר לא צלח בתוכניותיו הרבות להעביר רפורמות בכנסייה הקתולית. אויביו ברומא היו רבים ויש הסבורים שהוא הורעל.
השם של הכנסייה בא מהציור על החזית, בו רואים את מרים עם שתי נפשות.
בשורש שימשה הכנסייה מעון לעולי הרגל הגרמנים שבאו לרומא במאה ה-14. למעון נוספה כנסייה בין השנים 1431 ו-1433. 
בשנת 1523 הושלם שיפוץ המעון והכנסייה שנוהל על ידי יוהנס בורקרד.
הכנסייה שימשה מקום קבורה לאישים גרמנים שגרו ברומא או שעלו לרגל לעיר. מצבת קברו של הקרדינל שינר נבזזה ב-1527.
גרג מקיו

ביוגרפיה

גרג מקיו נולד במורנינגסייד שבעיר אדינבורו שבסקוטלנד. אביו היה עובד מדינה ואימו הייתה מורה. הוא הצעיר במשפחה בת שלושה בנים.
מקיו למד בבית ספר היסודי סנט פיטר, ואחר כך בבית ספר התיכון St Thomas of Aquin. הוא למד מינהל עסקים באוניברסיטת סטירלינג, ולמד משחק באקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה בגלאזגו.
מקיו הופיע בתפקיד קטן בפרק "Faimly" בסדרה הקומית "Still Game" בדמות חבר המבקר חולה השוכב לצדו של וינטון אינגרם.
בסרט הטלוויזיה "Not Safe for Work" שיחק מקיו בתפקיד ג'וש אלווי.
ב-2010 הופיע מקיו בפרק "Don the Musical" בסיטקום "How Not to Live Your Life". הוא שיחק בתפקיד רנדי, שחקן בתיאטרון חובבים המגלם את דמותו של צ'ארלי באביט בגרסת המחזמר של "איש הגשם". עוד ב-2010 השתתף בשני פרקים של הסדרה "Rab C. Nesbitt" בתפקיד ליאם.
ב-2011 הופיע מקיו בתוכנית ההתרמה "Red Nose Day" בה דיווח על גיוס הכספים בסקוטלנד שנערך עבור הקומיק ריליף.
על כתיבת התסריט לסדרה " Gary: Tank Commander" היה מקיו מועמד לפרס באפט"א הסקוטי.
בין 2011 ל-2016 כיכב מקיו בתפקיד הווארד בסדרה הקומית של ערוץ 4 "בשר טרי".
ב-2013 הופיע מקיו במיני-סדרה "Dates" של ערוץ 4.
עוד ב-2013 שיחק בפרק ספיישל חג המולד של הסדרה " Bad Education" בתפקיד הומלס בשם בונהד.
ב-2014 הופיע מקיו בתפקיד מלקולם בסרט "Marvellous" של ה-BBC.
מ-6 בדצמבר 2014 עד 11 בינואר 2015 שיחק מקיו בתפקיד סמי בהפקה מוזיקלית (pantomime) של "פיטר פן" בתיאטרון קינג'ס בגלאזגו.
ב-2016 וב-2017 גילם מקיו את אדי סקוט בסדרת הדרמה "סוג א'" של ערוץ BBC One.
מה-20 עד 22 באוקטובר 2016 שיחק שוב בתפקיד גארי בהפקה בימתית של הסיטקום "Gary: Tank Commander" באולם ההידרו בגלאזגו.

חיים אישיים

מקיו חי בהוב שבמזרח סאסקס עם אשתו קייטי. לבני הזוג יש שני ילדים.
מגנושב

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-12, ובשנת 1377 הוענקו לו זכויות עיר. באמצע המאה ה-17, בעת פלישת האימפריה השוודית, נשרף היישוב, אך שוקם לאחר מכן. בסוף המאה ה-18 ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.

יהודי מגנושב

כבר במאה ה-18 ישבו בעיר יהודים רבים. בין המפורסמים שבילידיה, נמנים רבי יצחק מאיר אלתר, בעל החידושי הרי"ם ומייסד חסידות גור, ורבי אברהם יוסף קרייזווירט, בעל הספר בית אברהם ואביו של רבי חיים קרייזווירט.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-750 יהודים, כמחצית מתושביו. עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו עבודות כפייה, ובמרץ 1941 רוכזו כולם בגטו שהוקם במקום, אליו הועברו גם יהודים מכפרי הסביבה.
בספטמבר 1942 הועברו כ-1,200 יושבי הגטו שביישוב לגטו קוז'יניצה, וממנו שולחו תוך זמן קצר למחנה ההשמדה טרבלינקה.