קתדרלת סנט פול הישנה

בנייה

הקתדרלה הייתה מבנה רביעי באתיר בגבעת לדגייט המוקדשות לפאולוס. בנייתה החלה על ידי הנורמנים אחרי שריפה הרסנית ב-1087 שהחריבה את רוב לונדון. העבודות נמשכו יותר מ-200 שנה, כאשר שריפה נוספת ב-1136 גרמה שוב להרס רב של הקתדרלה הלא-גמורה. הגג שוב נבנה מעץ, דבר שהוביל בסופו של דבר לחורבנו של המבנה. הקתדרלה נחנכה ב-1240 אך ב-1256 הוחלט להגדיל את הקתדרלה. עבודות ההגדלה הסייתמו ב-1314 אך הקתדרלה נחנכה עוד ב-1300. היא הייתה הכנסייה השלישית באורכה באירופה.
חפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1878 בידי פרנסיס פנרוז הראו שאורכה היה 179 מטר (לא כולל המבואה שנוספה מאוחר יותר בידי איניגו ג'ונס) ורוחבה היה כ-30 מטר (כאשר אורך הטרנספט היה 87 מטר). הצריח המחודד של הקתדרלה היה אחד הגבוהים באירופה והתנשא לגובה 149 מטר, אך כריסטופר רן קבע שזו הגזמה וגובהו היה 140 מטר בלבד. לשם השוואה, אורך קתדרלת סנט פול הנוכחית הוא 175 מטר ואורכה בטרנספט הוא 75 מטר.

פנים

כאשר הקתדרלה הושלמה בימי הביניים הקתדרלה הייתה ידועה ביופי הפנים שלה. ויליאם בנהאם כתב ב-1902: "לא היה לה מתחרה באנגליה, ואולי אף לא באירופה." האורך העצום של הספינה הראשית בלט במיוחד. הוא היה בעל טריפוריום נורמני ותקרה מקורה בקמרונות. בגלל אורכה זכתה הקתדרלה לכינוי "הטיילת של פאולוס". חלונות הויטראז' נחשבו לטובים באנגליה וחלון הרוזטה המזרחי נחשב למצוין באיכותו. בספרו "סיפורי קנטרברי" משתמש ג'פרי צ'וסר בחלונות כמטאפורה ב"סיפורו של הטוחן".
ליד הקירות ניצבו קברים של בישופים ובני אצולה. שני מלכים אנגלו-סקסונים נקברו בתוך הקתדרלה, סבי מאסקס ואתלרד השני, מלך אנגליה. עבור מספר דמויות היסטוריות חשובות כמו ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר נבנו מונומנטים בתוך הקתדרלה. כמו כן, מאוחר יותר נוספו בה הקברים של הכומר והמשורר ג'ון דאן ועוצר הכתר ניקולס בייקון.

דעיכה

בסוף המאה ה-16 הקתדרלה דעכה והמבנה סבל מהזנחה. תחת שלטונם של הנרי השמיני, מלך אנגליה ואדוארד השישי, מלך אנגליה, פירוק המנזרים וחוק הכנסיות המכוניות הביאו להשחתת הפנים והקישוטים של קלויסטרים, חדרי מתים, קריפטות, מקדשים, כנסיות, קפלות ובניינים אחרים בחצר הכנסייה. אתרים דתיים רבים בחצר הקתדרלה נתפסו בידי הכתר, ונמכרו כחנויות ורכוש להשכרה, במיוחד למדפיסים ומוכרי ספרים, כגון תומאס אדמס, שלעיתים קרובות היו פרוטסטנטים אוונגליסטים. מבנים שנהרסו שימשו כמאגר חומרי בנייה למיזמי בנייה, כמו הארמון העירוני של ה"לורד פרוטקטור" בית סומרסט.
קהל נמשך לפינה הצפון-מזרחית של חצר הכנסייה, צלב פאולוס הקדוש, שם נערכו דרשות באוויר הפתוח. בחצר הצלב ב-1549 הסיתו מטיפים פרוטסנטים להרוס הרבה מקישוטי פנים הקתדרלה. ב-1561 הצריח המחודד נהרס מפגיעת ברק ולא נבנה מחדש. הן הפרוטסנטים והן הקתולים ראו באירוע זה הוכחה לסלידתו של אלוהים מהתנהגות הצד האחר. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה תרמה את עלות התיקונים.
האדריכל הקלאסי הראשון באנגליה, איניגו ג'ונס, בנה מחדש את החזית המערבית של הקתדרלה בסגנון קלאסי החל מ-1630. ברם, החזית והקתדרלה הושחתו, הוזנחו וזכו לטיפול לא הולם בידי כוחות הפרלמנטרים במלחמת האזרחים האנגלית. מסמכים עתיקים וכתבי זכויות פוזרו ונהרסו. הספינה הראשית שימשה כאורווה לסוסי חיל הפרשים.

השריפה הגדולה

שיפוץ ושחזור הקתדרלה החלו ב-1660 אך הספיקו רק בהקמת פיגומי עץ שנהרסו כליל בשריפה הגדולה של לונדון ב-1666. השריפה, שנעזרה בפיגומים, הרסה את הגג ואת רוב הקתדרלה וכן רכוש רב שהוטמן בקתדרלה למשמר. תיקונים זמניים נערכו במבנה, אך למרות שהיה ניתן להצלה - במחיר של בנייה מחדש כמעט מאפס - הוחלט לבנות מחדש את הקתדרלה בסגנון יותר עכשווי. מחשבות בכיוון זה הועלו עוד לפני השריפה.
בעקבות מינויו של כריסטופר רן, הסוקר של עבודות המלך, החלו הריסת שרידי הקתדרלה הישנה. רן השתמש בטכניקות חדשות שכללו שימוש באבק שריפה להרוס את הקירות שעוד עמדו. טכניקה חדשה זו לא הייתה מושלמת ומלוטשת עדיין, ותושבים סמוכים התלוננו על רעש ונזקים. בעקבות זאת חזרו להריסה באמצעות איל ניגוח.
בניית הקתדרלה החדשה החלה ביוני 1675.