משפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון

משפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון (שם פסק דין "אנשי מדינת קליפורניה נגד אורנטל ג'יימס סימפסון", People of the State of California v. Orenthal James Simpson) היה משפט פלילי שנערך בבית המשפט המחוזי של לוס אנג'לס, ובו או. ג'יי. סימפסון, כוכב ליגת הפוטבול האמריקאית (ה-NFL) ואיש בידור נערץ, נשפט בחשד שביצע שני מעשי רצח שהתרחשו ב-12 ביוני 1994. הראשון, של אשתו לשעבר ניקול בראון סימפסון, והשני של רון גולדמן.
המשפט נמשך כ-11 חודשים לאחר השבעתם של חבר מושבעים ב-9 בנובמבר 1994. פסק הדין ניתן ב-3 באוקטובר 1995, ואף על פי שהיו ראיות אשר הצביעו על אשמתו של סימפסון, נפסק (בהתאם להחלטת המושבעים) שהוא אינו אשם בשני מקרי הרצח. בעקבות זיכויו, לא נעשו חקירות או מעצרים נוספים הקשורים למקרי הרצח. סימפסון יוצג על ידי צוות סנגורים יוקרתי אשר זכה לכינוי "צוות החלומות" , והובל על ידי עורכי הדין ג'וני קוקרן , רוברט שפירו ואלן דרשוביץ, כמו גם שני מומחים לדי-אן-אי. ההליך זכה לכינוי ״משפט המאה"  בתקשורת האמריקאית.
כשנתיים לאחר מכן, ב-1997, נפסק בהחלטת שופט במשפט אזרחי, כי סימפסון אחראי למותם של גולדמן ושל גרושתו ניקול, והוא חויב בפיצויים בסך 33 מיליון דולר לטובת משפחות הקורבנות, אשר אותו הוא עדיין לא שילם במלואו.

רון גולדמן

רונלד ליל "רון" גולדמן (באנגלית: Ronald Goldman; ‏ 2 ביוני 1968) היה קורבן הרצח השני במקרה הנידון.
גולדמן נולד במחוז קוק שבאילינוי למשפחה אמריקאית-יהודית, לפרד ושרון גולדמן. הוריו התגרשו כשהיה בן 6, והוא עבר לגור יחד עם אביו. לאחר סיום לימודי התיכון הוא המשיך לאוניברסיטת אילינוי, שם שהה במשך סמסטר אחד ועבר עם משפחתו לקליפורניה. בזמן מגוריו בלוס אנג'לס הוא למד בקולג' ומימן את עצמו כלכלית בעת שעבד בתור מלצר ומדריך טניס. לפי הספר His Name is Ron שכתב עליו קרוב משפחתו, הוא עבד עם מטופלים בעלי שיתוק מוחין, למד קראטה והשיג חגורה שחורה, ואף התחרה בשעשועון טלוויזיוני ב-1992. הוא תיכנן לפתוח פאב ומסעדה שיקראו ANKH, על שם סמל דת מצרי. גולדמן נרצח מספר שבועות לאחר הגיעו לגיל 26, ונקבר בקליפורניה.

האירוע

בשעה 12:10 ב-13 ביוני 1994, ניקול בראון סימפסון ורונלד גולדמן נמצאו ללא רוח חיים מחוץ לדירתה של ניקול, בבונדי דרייב, הנמצא באזור ברנטווד בלוס אנג'לס.
ביום הרצח, גולדמן מילצר במסעדה שעבד בה בלוס אנג׳לס. ידידתו ניקול בראון סימפסון (וגרושתו של או. ג'יי. סימפסון) התקשרה למקום לדווח שאימה שכחה את משקפי הראייה שלה על השולחן בו ישבה מוקדם יותר באותו יום. לאחר חיפוש מהיר הם נמצאו במרזב הרחוב מחוץ למסעדה, ולמרות שגולדמן לא היה המלצר ששירת את אמא של ניקול הוא הסכים להביא את המשקפיים לביתה בסיום עבודתו. בדיעבד, היו שפירשו פעולה זה כהוכחה לכך שניקול וגולדמן ניהלו מערכת יחסים, אך גולדמן טען בפני חבריו שהם היו רק ידידים. לפני החזרת המשקפיים עצר גולדמן בדירתו כדי להחליף בגדים ואולי גם להתרחץ. כשהגיע לאזור מגוריה של ניקול, הוא נרצח בדקירות סכין בשביל שהוביל לביתה. 
בשחזור של האירועים, המשטרה סברה שהוא הגיע לאזור מיד אחרי שניקול נרצחה בביתה, ואז נדקר למוות. ניקול בראון נדקרה פעמים רבות בראש ובצוואר, והייתה לה פציעה שהעידה על ניסיון הגנה עצמית על הידיים. כתוצאה מהדקירות ניתן היה לראות את הגרון שלה מבעד לפצע הפעור בצווארה, חוליות בגבה היו חרותות וראשה נשאר מחובר בקושי לגוף. המשטרה מצאה את הגופות שעתיים לאחר הרצח. רוברט ריסק, אחד משני קציני המשטרה הראשונים שהגיעו למקום, מצא כפפה אחת מגואלת בדם.

המעצר

כמה מבלשי המשטרה הלכו לאחוזת רוקינגהם, ביתו של סימפסון, כדי להודיע ​​לו שאשתו לשעבר נרצחה. כשהגיעו למקום מצאו בחלק האחורי של ביתו דם מרוח על מכונית מדגם פורד ברונקו לבנה. הבלש מארק פורמן טיפס מעל קיר חיצוני ופתח את השער כדי לאפשר לשלושת הבלשים האחרים להיכנס. הבלשים טענו כי הם נכנסו ללא צו חיפוש בגלל הנסיבות הדחופות במקרה זה, מחשש שייתכן שגם סימפסון נפגע. סימפסון לא היה נוכח כשהבלשים הגיעו - הוא טס לשיקגו בלילה קודם לכן. במסדרון בבית, גילה פורמן כפפה נוספת עם דם, אשר מאוחר יותר נקבע כי היא תאמה את הכפפה שנמצאה בזירת הרצח באמצעות בדיקת DNA (די-אן-אי): הדם על כפפה זו הגיע משני הקורבנות. עניין זה, יחד עם ראיות אחרות שנאספו, היוו סיבה סבירה להוציא צו מעצר עבור סימפסון. 
באותה העת, סימפסון נמצא בביתו של רוברט קרדשיאן (אביה של קים קרדשיאן), שהיה חבר קרוב שלו, אצלו שהה בימים שלאחר המקרה. סימפסון הובא למעצר רק כעבור מספר ימים ולאחר מרדף בנסיעה איטית, כאשר כ-20 מכוניות משטרה נסעו מאחוריו כשנסע עם חברו אל קולינגס.

המשפט האזרחי

לאחר המשפט הפלילי, בו כאמור סימפסון נמצא לא אשם, משפחותיהם של בראון וגולדמן הגישו תביעה אזרחית נגד סימפסון. ב-4 בפברואר 1997, נקבע במשפט זה כי סימפסון אחראי לשני מקרי המוות. לטובת המשפחות נפסקו פיצויים בסך 33.5 מיליון דולר, אך הן קיבלו רק חלק מסכום זה.

מאוחר יותר

ב-2006 הודיע סימפסון על תוכניתו להוציא ספר בשם "אם עשיתי זאת" (If I Did It) ובו תיאור היפותטי של הרציחות, אם אכן היה מבצע אותן. דעת הקהל הזועמת והשלילית, שאף ראתה בספר הזה מעין הודאה ברצח, הביאה לכך שהמוציא לאור העניק למשפחת גולדמן באוגוסט 2007 את זכויותיו. כל ההכנסות מהספר באותה שנה הובטחו למשפחה כחלק מהפיצוי הכספי, אותו ניסו לקבל במשך עשור. משפחת גולדמן הפכה לבעליהן של הזכויות יוצרים, זכויות המדיה וזכויות יצירת סרט מהספר, ובנוסף לכך הם נקטו בהליכים כדי לוודא שלסימפסון לא תהיה אפשרות לקבל רווחים ממנו. לאחר ששינו את שם הספר ל-If I Did It: Confessions of the Killer, המשפחה הוציאה אותו לאור ב-2007 בשנית. ימים ספורים לאחר מכן צבר הספר פופולריות רבה והפך לרב-מכר. המשפחה תרמה חלק מהכסף שקיבלה להקמת Ron Goldman Foundation for Justice, קרן אשר מעניקה תמיכה לארגונים המספקים מקורות לקורבנות וניצולים של מקרי פשע למיניהם.
בספטמבר 2007, נעצר סימפסון עקב שוד בו לקח חלק. על פי כתב האישום, סימפסון וחמישה מחבריו הגיעו לבית המלון "פאלאס סטיישן" בלאס וגאס, שם פגשו בשני אספני ספורט, תקפו אותם ושדדו אותם. על פי העדויות הפריטים שהיו ברשות מוכרי האספנות בזמן המפגש עם סימפסון וחבריו היו שווים לפחות 80 אלף דולר. סימפסון טען כי לא היה זה שוד, וכי הוא ניסה להשיג חזרה רכוש פרטי שנגנב ממנו. שלושה מתוך חמשת חבריו שהיו מעורבים בתקרית הסכימו, במסגרת עסקת טיעון, להודות בחלק מהאישומים ולהעיד נגדו. לטענת התביעה, סימפסון וחבריו התכוונו להחזיק בשני האספנים ולכן הם הואשמו גם בחטיפה. כך, בגיל 61, הוא הורשע בכל 12 סעיפי האישום, ובהם שוד מזוין, חטיפה תוך איום בנשק ותקיפה בנשק חם. עונשו נקבע ל-9 עד 33 שנה.
בשנת 2016 שודרה העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "סיפור פשע אמריקאי" אודות הפרשייה, ונקראה "אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון".
באוקטובר 2017 סימפסון שוחרר מהכלא.