google/wiki40b huggingface dataset:
קארל מקל

ביוגרפיה

מקל נולד בקלינגנתל שבגרמניה, למד והתפרנס מראיית חשבון. בשנת 1926 הצטרף לשורות המפלגה הנאצית ולאס אס. בין השנים 1933–1941 עבד במשרדים של המטה המרכזי של האס האס, ה-WVHA (בגרמנית SS-Wirtschafts- und Verwaltungshauptamt "המשרד הראשי למנהל וכלכלה של האס אס"). בשנת 1941 הצטרף לוואפן אס אס ושירת בגדוד מילואים. באביב 1943 הגיע למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ, שם נהיה למנהל אדמיניסטרטיבי.

באושוויץ

מקל שירת במחנה עד לפינוי האסירים וצעדת המוות ממנו בינואר 1945. תפקידו במחנה כלל אחריות על תקצוב מזון וביגוד לאסירים וכן רישום ומעקב על רכושם. כמו כן, האגף עליו מקל פיקד היה אחראי על ספירת ושליחת רכושם של הנרצחים, תחזוקת המחנה ובכללם אספקת הגז למשרפות ולקרמטוריום, כך שמקל הואשם גם בביצוע רצח וסיוע לפשע השואה.
בשל השלל הרב שנגזל מן האסירים (בעיקר תכשיטים ושעונים מזהב וממתכות יקרות אחרות), אנשי האס אס עמלו קשה כדי לרשום את כל הפריטים, לאמוד את שוויים ולמיין אותם. מקל הצהיר שמדי רבעון בין 15 ל-20 ארגזים נשלחו למטה המרכזי של האס אס.

משפט

מקל נשפט בפני בית הדין העליון בקרקוב, נמצא אשם בפשעי מלחמה ונידון למוות. גזר דינו בוצע בכלא מונטלופיך ב-28 בינואר 1948 והוא נתלה למוות.
בתור קצין שהחזיק בדרגת ס.ס אובר-שטורמבנפיהרר (דרגתו של מפקד מחנה אושוויץ, רודולף הס), הוא היה מהנשפטים בעלי הדרגה הגבוהה ביותר במשפט אושוויץ, יחד עם מפקדו הנוסף של המחנה ארתור ליבהנשל.
תותח מתנייע M-107

בשירות צה"ל

תותחים מדגם זה נרכשו על ידי ישראל ב-1971. חיל התותחנים הישראלי הפעיל אותם במלחמת יום כיפור (בה הפגיזו בין השאר את פאתי דמשק), מלחמת שלום הגליל, ובמבצעי צה"ל בלבנון בשנות ה-90 שכוללים מבצע דין וחשבון ומבצע ענבי זעם. בזמן מבצע ענבי זעם קרו מספר תקלות בתפעול תותחים אלו בשל השימוש בתחמושת 175 מ"מ ישנה משנות השמונים ובעקבות כך לאחר המבצע הוצאו תותחים אלו משימוש בצה"ל.
ה-M-110 כונה בצה"ל "קרדום". תותחי "רומח" הוסבו במהלך מלחמת יום הכיפורים לתצורת קרדום כשאזלה תחמושת 175 מ"מ].
מתג (רשתות מחשבים)

טבלת MAC

טבלת mac (קיצור של Memory Addressable Content) היא הטבלה שמחזיק המתג על מנת למפות כל כתובת MAC לפורט פיזי על המתג עצמו.
פולגורה

פוּלגוֹרה (בלטינית: Fulgora) הייתה – על פי המיתולוגיה הרומית – אלת הברק והסופות. מחד הייתה האנשה של הברק ומאידך הייתה האלה המגינה על הבית מפני ברקים וסופות.
משמעות שמה בלטינית - "הבזק" או "ברק".
נותרו אזכורים מועטים של פולחן אלה זה. אוגוסטינוס הקדוש בספרו "עיר האלוהים" מצטט כתב יד של הפילוסוף הרומאי סנקה בו מוזכרת האלה. בכתב יד זה של סנקה (אשר נוסחו המקורי המלא אבד ונותר רק הציטוט) מצוין כי בניגוד לאלים אחרים המזווגים יחד (כגון מרס ובלונה, וולקן וונוס, נפטון וסלקיה), לפולגורה (כמו גם לשלוש אלות אחרות: פופולוניה ורומינה) לא היו בני זוג או מחזרים.
ברומא העתיקה לא התגלו מקדשים לפולגורה, וזאת, ככל הנראה לאור המשמעות שניתנה לברק בדת האטרוסקית או הדת הרומאית - הברק סימל הודעה מהאלים, אשר הכוהנים פירשו. כמביאת הודעות מהאלים לא נדרשה פולגורה לפולחן בפני עצמה. פליניוס בספרו "תולדות הטבע" רואה בברק תופעה ולא אלה, ומציין כי יש תשעה אלים המסוגלים לשלוח ברקים (יופיטר, יונו, וולקן, מינרווה, מרס, סטורנוס ופלוטו), וכי יש 11 סוגי ברקים מאחר שיופטר ידע לשלוח שלושה סוגי ברקים.
פולחנה של פולגורה הסתכם ככל הנראה בטקסים למניעת מכת ברק במבנה או בשדה.
בצבא איטליה הפאשיסטית נקראה דיוויזיית עילית של צנחנים על שמה של פולגורה.
אדוארד קוקויטי

ביוגרפיה

קוקויטי נולד ב-1964 והיה חבר בנבחרת ההיאבקות של ברית המועצות, וזכה אף בתואר אלוף ברית המועצות. לפני 1989 שימש כמזכיר הראשון של ארגון הנוער הקומוניסטי, הקומסומול, בצחינוואלי, בירת דרום אוסטיה. לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנת 1991, הכריזה גאורגיה על עצמאותה, ולאחר מאבק עקוב מדם, פרש חבל דרום אוסטיה מגאורגיה, והכריז על עצמאות דה-פקטו. ב-1992 עבר קוקויטי למוסקבה, שם היה לאיש עסקים. הוא שב לדרום אוסטיה ב-2001.
בבחירות לנשיאות דרום אוסטיה בנובמבר-דצמבר 2001 נבחר קוקויטי ברוב גדול לנשיא. בסיבוב הראשון לנשיאות, שנערך ב-18 בנובמבר 2001, קיבל 45% מהקולות. בסיבוב השני, שנערך ב-6 בדצמבר התמודד מול סטניסלב קוצ'ייב שקיבל 24% בסיבוב הראשון, וניצח ברוב של 53% אל מול 40% לקוצ'ייב. ב-18 בדצמבר 2001 הושבע כנשיא דרום אוסטיה והחליף את קודמו בתפקיד, לודוויג צ'יבירוב.
ניצחונו של קוקויטי היה בלתי צפוי, והושג הודות לתמיכת חמולת טדייב, אחת מהמשפחות החזקות בדרום אוסטיה, שאוכלוסייתה הכוללת מונה כ-70,000 נפש. ביולי 2003 יצא קוקויטי כנגד אנשי טדייב, פיטר את אלברט טדייב מתפקידו כשר הביטחון, והורה למיליציה של טדייב להתפרק מנשקה, בטענה שיש לה קשרים עם פושעים. האירוע לווה בקרבות רחוב בצחינוואלי, אך לא דווח על נפגעים.
קוקויטי נקט בעמדה נחושה כנגד איחוד עם גאורגיה, על אף שהביע נכונות למשא ומתן על בסיס שוויוני, בין שתי אומות ריבוניות, תנאי שנדחה על ידי ממשלת טביליסי. בשנת 2006, בטרם נבחר מחדש, טען כי המשבר האוסטי-גאורגי אינו נובע מסכסוך אתני אלא ממטרתה הפוליטית של טביליסי לכפות על האוסטים נורמות מערביות שאינן נהוגות בקווקז. במספר הזדמנויות ביקר את כוח המשקיפים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, וטען כי הם קשורים בשירותים החשאיים של גאורגיה.
ב-12 בנובמבר 2006 נבחר מחדש לנשיאות. באותו היום קיימה האופוזיציה הפרו-גאורגית בדרום אוסטיה בחירות מטעמה, באזורים שבשליטת גאורגיה בחבל דרום אוסטיה, ובחרה את דמיטרי סנקוייב כנשיא לעומתי, במקביל לקוקויטי.
בתחילת אוגוסט 2008, כאשר תקריות ירי החריפו את המתיחות בין גאורגיה לדרום אוסטיה, הצהיר קוקויטי כי בכוונתו לגייס את תושבי דרום אוסטיה, ומתנדבים מצפון אוסטיה-אלניה ואזורים נוספים בקווקז, כדי להלחם נגד גאורגיה.
כאשר פרצו הקרבות בין גאורגיה ודרום אוסטיה, ב-8 באוגוסט 2008, הופיע קוקויטי בפני אמצעי התקשורת הבינלאומיים ומסר כי בקרבות שהתחוללו באותו יום נהרגו 1,400 בני אדם.
יורי ליובימוב

חייו

יורי ליובימוב נולד בשנת  בירוסלבל למשפחת סוחר. בשנת 1922 המשפחה עברה למוסקבה. בשנת 1934 התקבל ללימודי תיאטרון אך כאשר מוסד בו הוא למד נסגר הוא עבר להמשך לימודים בבית הספר לתיאטרון על שם שצ'וקין וסיים אותה בשנת 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה ליובימוב היה חלק של להקה צבאית שהופיע מפני החיילים.
בשנת 1946 ליובימוב התקבל לתיאטרון ווכטנגוב במוסקבה. על עבודה בתיאטרון זה בשנת 1952 ליובימוב קיבל פרס סטלין. בשנת 1959 הוא העלה בתיאטרון זה את ההצגה ראשונה שביים. החל משנת 1959 ליובימוב החל ללמד בבית הספר לתיאטרון על שם שצ'וקין.
בשנת 1963 ליובימוב ביים הצגת הנפש הטובה מסצ'ואן מאת ברטולט ברכט. שחקנים שהשתתפו בהצגה היו תלמידי בית הספר לתיאטרון שבשנת 1964 היו בסיס להקמת תיאטרון טגנקה החדש. ליובימוב מונה לבמאי ראשי של התיאטרון. תיאטרון זה זכה לפופולריות רבה בברית המועצות. ולדימיר ויסוצקי היה בין השחקנים הראשים של התיאטרון. התיאטרון היה ידוע בהצגות לא שגרתיות. במהלך 20 שנות עבודה בתיאטרון זה ליובימוב העלה כ-100 הצגות.
בשנת 1975 ליובימוב ביים אופרה בתיאטרון לה סקאלה במילנו. מאז הוא ביים מעל 30 הצגות אופרה בתיאטראות ברחבי העולם.
בשנת 1980 בעקבות פטירת ולדימיר ויסוצקי האווירה סביב התיאטרון הייתה מתוחה. השלטונות אסרו לבצע הצגה לזכר השחקן. כמו כן נאסרו להצגה שתי הצגות נוספות בבימוי של ליובימוב. בשנת 1984 בהיותו בביקור בלונדון, נשללה מליובימוב  אזרחות ברית המועצות, הוא פוטר מהתיאטרון ולא היה יכול לחזור לברית המועצות. שמו הורד מכל התוכניות של התיאטרון ואף אזכור שמו היה אסור. 
ליובימוב קיבל אזרחות ישראלית (אשתו יהודייה) וביים מספר הצגות בישראל, במדינות אירופה ובארצות הברית. הצלחת עבודות שלו הייתה גדולה. הצגות שהוא ביים זכו בפרסים רבים.
במאי 1988, עם תחילת הפרסטרויקה, חזר ליובימוב  לברית המועצות ואזרחותו הוחזרה כעבור שנה. אומנם חלק משחקני התיאטרון שלו לא קיבלו את הבמאי ולהקת התיאטרון התפצלה. על הפעילות הרבה בתחום הבימוי בשנת 1997 הוענק לו פרס המדינה. 
ליובימוב המשיך להיות במאי התיאטרון עד לשנת 2011. בשנה זו התרחש משבר בין הבמאי לבין שחקני התיאטרון ובסופו של דבר ליובימוב עזב את התיאטרון.
בשנת 2012 הבמאי ביים בתיאטרון וכטנגוב הצגה חדשה. לדצמבר 2012 הייתה מתוכנת העלאת אופרה של תיאטרון בולשוי אך בשל מחלת ליובימוב הנושא נדחה לאמצע שנת 2013.
בנוסף לבימוי ליובימוב הצטלם כשחקן בכ-10 סרטים.
עבודתו האחרונה - האופרה "בית ספר לנשים" שבה חיבר גם את הלברית (על-פי מחזה מאת מולייר).
ימים אחדים לאחר יום הולדתו ה-97 הובהל לבית-חולים במוסקבה כשהוא חש בליבו, ובבוקר 5 באוקטובר 2014 נפטר.
דייב ווטל

נעורים

דייב ווטל נולד ב-1950 בעיר קנטון שבאוהיו ארצות הברית. כילד היה רזה וחלש, ובהמלצת הרופא החל לעסוק בספורט ולרוץ, ואז התגלה כשרונו.

קריירה מחוץ לספורט

החל מ-1983 מילא ווטל תפקיד של דיקן לטיפול בתמיכות וסיוע כלכלי לסטודנטים נזקקים במכללת "רודס" שבממפיס שבטנסי (תפקיד אותו מילא עד שנת 2012). בהמשך מילא ווטל תפקידי סגן נשיא במכללת "מילספס" בג'קסון מיסיסיפי ובמכללת "ווסליין" שבאוהיו.
דפוס - מונחים

בלנקט

בלנקט - גליל ריק בדפוס האופסט, עליו מונחת שמיכת גומי, ומשמש להעברת הגרפיקה,
מהלוח למצע ההדפסה, (מכאן המשמעות של הדפסה לא ישירה באופסט, אין מגע
ישיר בין הלוח לנייר המודפס).

אנילוקס

אנילוקס - גלילי האנילוקס מצופים קרמיקה (בעבר היה נהוג לצפות במתכת, לרוב כרום) ומשמשים כגליל העברת הצבע לגלופה המדפיסה, בדפוס הפלקסוגרפיה.יחודו של גליל האנילוקס הוא יכולתו להעביר כמות מדויקת של צבע לגלופה. בגליל האנילוקס יש שקעים הגליל טובל בחלקו התחתון באמבט הצבע. השקעים מתמלאים בצבע בהתאמה לגודלם ועומקם המשתנים.

גליל/צילינדר

גליל (דפוס)/צילינדר (דפוס) - צורתו גלילית ולרוב עשוי מתכת או גומי בהתאם לתפקידו במכונת ההדפסה. המונח גליל מתייחס בהתאם להקשרו בשיטת ההדפסה המדוברת, אך בבסיס ישנם סוגים שונים של גלילים במכונות ההדפסה, חלקם גלילי לחץ חלקם גלילי העברה שמעבירים צבע או מים.

דמות

דמות (דפוס) - המונח דמות נגזר מהמושג הדמיה, כלומר: הדמיה של המקור, כמו בכתב ראי.

ד"ר בלייד

ד"ר בלייד - פס מתכת שתפקידו להוריד שיירי צבע מגליל האנילוקס מעין מגב שמוריד צבע מיותר שלא נכנס לשקעים בגליל האנילוקס. לרוב "ד"ר בלייד" עשוי ממתכת הרכה יותר מגליל האנילוקס כדי למנוע שחיקה של האנילוקס.

הדפסה ישירה

הדפסה ישירה - המונח הדפסה ישירה מתאר למעשה את הקשר הישיר בין הלוח המדפיס לדף המודפס. כלומר בהדפסה ישירה ישנו מגע ישיר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס. (לדוגמה:חותמת גומי, דפוס בלט, פלקסו)

הדפסה עקיפה

הדפסה עקיפה - המונח הדפסה עקיפה מתאר למעשה את הקשר העקיף בין הלוח המדפיס לדף המודפס. כלומר בהדפסה עקיפה אין מגע ישיר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס, אלא קיים משטח נוסף שמקשר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס. משטח מקשר זה נקרא בלנקט.

חרט

חרט - כלי הדומה בצורתו החיצונית לעט כתיבה, מעין כפיס עץ שבקצהו חוד מתכת, שעשוי לרוב מפלדה, ובעזרתו חורטים על לוח דפוס המיועד לכך (לדוגמה: סטנסיל).

מקור

מקור (דפוס) - המושג מקור מתייחס למקור הדפסה. כלומר, מקור הוא העיצוב הנבחר בצורתו המקורית כקובץ מחשב, משטח האבן המצויר\כתוב(ליתוגרפיה).

לוח (לוחות הדפסה)

לוח הדפסה - המושג לוח בעולם הדפוס מתייחס במקור ללוח האלומיניום הדק מצופה האמולסיה בדפוס האופסט. מושג זה השתרש ולעיתים מתייחס למשטח עליו מוקרן\נצרב המקור.

גלופה

גלופה - המושג גלופה נגזר מהמונח גילוף. למעשה בגלופה יש תבליט או תבנית, בניגוד ללוח הדפוס, נוצרת הגלופה באמצעים מכניים, כגון: סכינים, כלי גילוף וכדומה

פרוצס

פרוצס - מושג זה נגזר מהמילה האנגלית process, כלומר תהליך. בדפוס משתמשים בשתי שיטות עיקריות: פנטון ופרוצס הידוע גם בכינוי (CMYK) המורכבת למעשה מארבעה צבעים: c-ציאן, m-מג`נטה, y-צהוב, k-שחור. למעשה הדף המודפס מקבל את ארבעת הצבעים אשר יוצרים קשת גוונים המאפשרת הדמיה של תמונת מציאות אשר מניחה את הדעת.
קרנוטאורוס

הקרנוטאורוס בתרבות

הקרנוטראורוס הופיע בסרט דינוזאור בתור הטורף הראשי האורב לעדרי דינוזאורים נודדים ותוקף כשהם חלשים. בסוף הסרט הוא נהרג. הוא מוצג גדול ומשוריין בהרבה מהיצור האמיתי וגם לא חי באמריקה הצפונית.
הוא מככב גם כטורף הראשי בסדרה הבדיונית טרה נובה ומוצג בדומה ליצור האמיתי. 
הקרנוטראורוס מופיע בספר מסדרת פארק היורה: העולם האבוד. בסרט עולם היורה, הדנ"א של קרנוטאורוס שימש להכנת דינוזאור הכלאיים הקטלני "אינדומינוס רקס".
הקרנוטאורוס עצמו מופיע רק בסרט "עולם היורה: נפילת הממלכה". בסרט נראה פרט שהולך לטרוף את אוון אך נטרף בעצמו בידי טירנוזאורוס רקס. בהמשך כמה קרנוטאורוסים נתפסים אך משוחררים. אחד מהם חוטף לטירנוזאורוסית את גופתו של אלי מילס.
מגילת מקצת מעשי התורה

מגילת מקצת מעשי התורה (או MMT, 4Q394-4Q397), היא מגילה שנמצאה בין מגילות ים המלח. המגילה מכילה עשרים ושנים עניינים, בהם חלוקות שתי קבוצות בדעותיהן. אף על פי שהמגילה מתארת חילוקי דעות, היא נכתבה באופן של כבוד כלפי הקבוצה החולקת.

תיאור המגילה

עשרות קטעים של המגילה נמצאו במערה 4 במערות קומראן בה נמצאו 15,000 חלקי מגילות ממגילות רבות. הקטעים חוברו יחד לכדי שש מגילות חלקיות: 4Q394, 4Q395, 4Q396, 4Q397 4Q398, 4Q399, אשר יחדיו כוללות כ-130 שורות, אשר על פי ההערכה מהוות שני שלישים מהטקסט של המגילה המקורית.

תיארוך המגילה

זוהי מגילה קדומה יחסית מבין המגילות שנמצאו בקומראן. המגילה מתארת בעצם את ייסוד כת קומראן, שנבע כתוצאה מכך שמנהיג הממלכה החשמונאית קיבל מסורת הלכתית שונה מהם. חוקרי המגילה מתארכים אותה למחצית המאה ה-2 לפנה"ס - סמוך לפיצול הכיתתי שהתרחש בזמן ההוא, כשהמלך החשמונאי ככל הנראה קיבל את ההלכה הפרושית.

שם המגילה

בסוף המגילה, הכותב משבח את הנמען, וכותב: "ואף אנחנו כתבנו אליך מקצת מעשי התורה שחשבנו לטוב לך ולעמך ש[ראינו] עמך ערמה ומדע תורה הבן בכל אלה ובקש מלפניו [מהאל] שיתקן את עצתך והרחיק ממך מחשבת רשעה ועצת בליעל בשל שתשמח באחרית העת במצאך מקצת דברנו כן ונחשבה לך לצדקה בעשותך הישר והטוב לפניו לטוב לך ולישראל".

קבלת קורבנות מגוים

הכת אסרה לקבל בהמות (לצורך קורבנות) ותרומות של נוכרים. לעומת זאת, הפרושים אמנם הגבילו את הדבר, אך התירו במצבים מסוימים.

שחיטת חולין מחוץ למקדש

הכת אסרה לשחוט אפילו בשר חולין מחוץ למקדש, אלא אם כן המרחק מהמקדש היה באורך של שלושה ימים לפחות, ואז הדבר מותר. לעומת זאת, הפרושים התירו לשחוט בשר חולין בכל מקום מחוץ למקדש.

מי אינו ראוי להיכנס למקדש

הכת אסרה על כמה אנשים פגומים בגופם או במוצאם להיכנס למקדש - עמוני, מואבי, ממזר, פצוע דכה, כרות שפכה, חירש וסומא. בניגוד לפרושים, שאמנם אסרו על ישראל-כשר להתחתן איתם (חוץ מחירש וסומא), אך לא אסרו עליהם להיכנס למקדש.

פרסום המגילה

פרופסור אלישע קימרון, שחקר וההדיר את המגילה, תבע בעזרת עורך הדין יצחק מולכו את הרשל שנקס ואחרים שפרסמו את ההדרת המגילה שהוכנה על ידי קימרון בלי רשותו ומבלי לציין את שמו. השופטת דליה דורנר קיבלה את התביעה, ופסק הדין אושר בבית המשפט העליון. על המשפט נכתב ספר.
ראובן אלקלעי

ביוגרפיה

נולד בירושלים, בן אמצעי למשפחה בת שלושה ילדים. הוריו, אברהם ורחל אלקלעי, עלו לארץ מהעיר ניש שבסרביה, והמשפחה מתייחסת למשפחתו של רבי יהודה חי אלקלעי, ממבשרי הציונות. המשפחה התגוררה בעיר העתיקה וכעבור זמן עברה לשכונת בתי הורדונא שבסמוך לשכונת מחנה יהודה.
בשנת 1947 נישא לשרה פרדס, בתו של הרב אליהו פרדס, רבה הספרדי הראשי של רמת גן, ולימים רבה הראשי הספרדי של ירושלים. לזוג נולדו שני ילדים. 
למד וסיים את הסמינר למורים ע"ש דוד ילין בירושלים.
בתקופת המנדט הבריטי בתחילת שנות השלושים, מונה אלקלעי להיות מתרגם בלשכת העיתונות המנדטורית על ידי אדווין סמואל (שהיה בנו של לורד הרברט סמואל הנציב היהודי הבריטי בישראל).
בתקופה זו, הוא פרסם תרגומים מן השפה האנגלית בהם סיפורים נבחרים של סומרסט מוהם וכן מחרוזות סיפורים ויצירות של סופרים אחרים. תרגם ספרי מקצוע בענייני מינהל.
במהלך שירותו הוא קודם להיות מנהל לשכת העיתונות המנדטורית.
מיד לאחר קום המדינה מונה על ידי מזכיר הממשלה, זאב שרף, לשמש כעורך שנתוני הממשלה.
אלקלעי שימש כעורך שנתון הממשלה מהשנים 1950–1974 והוציא לאור 23 שנתונים.
במקביל לעבודתו העיתונאית שקד על תחביבו העיקרי, בלשנות השפה העברית, וכתב מילונים רבים.
מגיל צעיר היה ראובן אלקלעי אספן מילים ותר בעקביות אחר פתגמים, משלים ואמרות כנף. הוא חידש מילים רבות בשפה העברית, שהמפורסמות שבהן היו "צנע", "דובר" ו"ייסוף".
היה גם חבר בוועדת השמות הממשלתית שנתנה שמות עבריים למקומות וישובים בארץ.
חברו של ראובן אלקלעי אברהם חיים אלחנני כתב בהספד על אלקלעי: 
...אספן מילים היה ראובן אלקלעי מנעוריו, תרגם ותר בעקביות אחר פתגמים ומשלים, אמרות כנף, שהביאוהו לגולת הכותרת בפעלו, והיא מילוניו שחיבר. מלאכת המילונאות אינה רק פרי שקידה והתמדה לשם צבירת מילים וביטויים, ולא עריכתם וסידורם לפי הא"ב ולאחר מכן להביאן לספר; מילונאות זה מעשה יצירה ומעשה מרכבה כאחד הוא, אפילו אמנות בה התובעת מהיוצר אבחנה דקה לכל צליל ולכל תג, לנקיטת מידה וקצב בבואו לערוך ניבים וביטויים, אבות ותולדות, להגדרתם הממצה והבהירה. ואין סגולות אלו נקנות אלא למי שניחן באהבה גדולה ללשון ומלידה. וכזה היה חברי הטוב ראובן אלקלעי...
ראובן אלקלעי נפטר ב-4 ינואר 1976.
קברו נמצא בהר המנוחות, שבגבעת שאול בירושלים.

ארכיון

ארכיונו ממצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים, בית אריאלה בתל אביב.
הסופר קאפ הפורטוגלי

היסטוריה

עוד בטרם נוסד מפעל הסופר קאפ, התקיימו פעמיים מפגשים בין אלופת פורטוגל למחזיקת הגביע. הפעם הראשונה הייתה בשנת 1944, אז התקיים משחק לכבוד ייסוד אצטדיון חדש בעיר ליסבון, ובו ניצחה ספורטינג ליסבון את יריבתה העירונית בנפיקה ליסבון בתוצאה 3-2 לאחר הארכה. בעקבות המשחק הוחלט להמשיך בקיום המפעל, אך החלטה זו בוטלה, והפעם הבאה בה התרחש מפגש סוג זה הייתה בשנת 1964. המשחק היה במסגרת מפעל לא רשמי בחסות בית העיתונאים, והפגיש שוב בין שתי הקבוצות הבכירות של העיר ליסבון. הפעם המפגש הסתיים בניצחונה של בנפיקה על ספורטינג בתוצאה 5-0.
בשנת 1979 הוקם באופן לא רשמי מפעל הסופר קאפ הפורטוגלי. הזוכה הראשונה בתואר הייתה בואבישטה, מחזיקת הגביע, שגברה על האלופה פורטו בתוצאה 2-1. שנה אחר כך שוחק המפעל במתכונת בית-חוץ, והסתיים בניצחונה של בנפיקה על ספורטינג בתוצאה 4-3 בסיכום שני המשחקים. בעקבות הצלחת שתי מהדורות אלו של המפעל, החליטה פדרציית הכדורגל הפורטוגלית לקחת את המפעל תחת חסותה ולהפכו לרשמי. המפעל נקרא על שמו של הכדורגלן והמאמן הפורטוגלי המנוח, קנדידו דה אוליביירה. למרות ששתי המהדורות הראשונות שוחקו באופן לא רשמי, זכיותיהן של בואבישטה ובנפיקה נספרו במניין הזכיות הכללי.
עד לשנת 2000 שוחק המפעל בשיטת בית-חוץ, אך חוקי המפעל קבעו כי חוק שערי חוץ לא ייחשב בספירת השערים הכללית. במקרה של שוויון בסיכום שני המשחקים, נקבע כי יתקיים משחק חוזר במגרש נייטרלי. מקרה זה חזר על עצמו שש פעמים, כשהגמר החוזר של שנת 1984 בין בנפיקה לפורטו שוחק גם הוא במתכונת של שני משחקים.
החל משנת 2001 עבר המפעל להכרעה במשחק בודד. חוקי המפעל קבעו כי מקרה של שוויון, יעבור המשחק להכרעה בהארכה, ושוויון בהארכה יגרור הכרעה בדו-קרב פנדלים.
פרדיננדו השני, מלך נאפולי

ביוגרפיה

פרדיננדו השני נולד בנאפולי בירת ממלכת נאפולי, ב-26 באוגוסט 1469, והיה בנם של אלפונסו השני, מלך נאפולי ואיפוליטה מריה ספורצה, בתם של פרנצ'סקו ספורצה, דוכס מילאנו וביאנקה מריה ויסקונטי.
ב-23 בינואר 1495 ויתר אביו אלפונסו השני, מלך נאפולי על כסאו, ופרדיננדו עלה לשלטון במקומו. עד מהרה נכבשה הממלכה על ידי כוחותיו של שארל השמיני, מלך צרפת, ופרדיננדו נסוג לטירת דל'אובו. מכיוון שמפקד הטירה שהגיע להסכם עם הצרפתים התנגד לכניסת פרדיננדו לטירה, הרג אותו פרדיננדו והטיל את גופתו לים. לאחר מכן חצה פרדיננדו את מצרי מסינה לסיציליה, והצטרף לצבאו של פרננדו השני, מלך אראגון וסיציליה. עד מהרה התגבשה קואליציה נגד צרפת, שכללה את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, האפיפיור אלכסנדר השישי, הרפובליקה של ונציה, דוכסות מילאנו וספרד. עד מהרה נסוגו הכוחות הצרפתיים, וב-7 ביולי 1496 חזר פרדיננדו לנאפולי, והתקבל על ידי תושבי העיר בהתלהבות מרובה. בעזרת הגנרל הספרדי הגדול גונזלו פרננדז דה קורדובה, הצליח פרדיננדו לטהר את הממלכה לחלוטין מהכוחות הצרפתיים, זמן קצר לפני מותו.
באוגוסט 1496 התחתן פרדיננדו עם דודתו למחצה - ג'ובאנה מנאפולי, בתם של פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי וחואנה מאראגון, מלכת נאפולי, ולאחר החתונה יצא עמה לעיר סומה וזוביאנה. בהגיע הזוג המלכותי לסומה וזוביאנה נפגע פרדיננדו ממחלה, וב-7 בספטמבר 1496 מת ודודו פדריקו, מלך נאפולי עלה לשלטון במקומו.
Middle East Broadcasting Center

Middle East Broadcasting Center (בעברית - "מרכז השידורים של המזרח התיכון; בערבית - "مركز تلفزيون الشرق الأوسط"; ובראשי תיבות באנגלית - "MBC"), הוא תאגיד סעודי המשדר שידורי לוויין חופשיים בשפה הערבית. בניגוד לתחנות לוויין מקודדות, הדורשות מינוי ותשלום על מנת לקלוט את שידוריהן (כדוגמת yes הטלוויזיה בלוויין), או תחנות מסוג "Free-to-view", שאינן דורשות מינוי אך דורשות ציוד קצה ביתי המאפשר קליטה של שידורים מקודדים, והינן בדרך כלל מוגבלות מבחינה גאוגרפית, שידורי תאגיד MBC, משודרים בשיטה הנקראת "free-to-air", המאפשרת קליטה חופשית לכל בעל צלחת לוויין בפריסה גאוגרפית רחבה.
הרשת החלה את שידוריה ב-18 בספטמבר 1991 בשם "Middle East Broadcasting Corporation", ובתחילה היה מרכזה בלונדון. משנת 2002 עבר מרכז הרשת ל"עיר המדיה של דובאי", אזור חופשי ממס בנסיכות דובאי שבאיחוד האמירויות.
התחנה משדרת דרך הלוויינים ניילסט 101/102/103 וערבסט.
במהלך שנות קיומה צברה התחנה פופולריות רבה, והפכה לכלי תקשורת מוביל בעולם הערבי. קהל צופי התחנה מוערך ב-150 מיליון דוברי ערבית בעולם כולו. על מנת לשמור על ההובלה בשוק התקשורת הצפוף במזרח התיכון, מציעה התחנה מערך של שידורים, הפונה הן אל הטעם הפאן-ערבי, והן למגוון של תרבויות, טעמים ודרישות מקומיות. צוות התחנה מונה כאלף עובדים בעולם כולו.

היסטוריה של התאגיד

עם תחילת השידורים, בשנת 1991, היה ערוץ MBC (הנקרא כיום MBC 1) ערוץ הטלוויזיה הלווייני היחיד בבעלות פרטית, ששידר שידורים מסביב לשעון. בשנת 1994 החל התאגיד לשדר גם שידורי רדיו ב-FM. בשנת 2002 עבר מרכז שידורי התחנה לדובאי והחל להשיק ערוצים חדשים הפונים לקהל יעד ספציפי. ב-3 במרץ 2003, במהלך מלחמת המפרץ השנייה ובסמוך לכיבושה של בגדד על ידי כוחות ארצות הברית, החל התאגיד בשידור ערוץ אל ערביה, ערוץ חדשות המשדר תוכן עצמאי. במקביל הורחבו גם שידורי הרדיו של התאגיד, בתחנות נוספות הפונות אל קהל צעיר.

MBC וישראל

התחנה פופולרית מאוד גם בקרב ערביי ישראל. הקולטים את התחנה לרוב באמצעות צלחת לוויין פרטית, אך גם באמצעות חברות HOT ו-yes.
סקר שנערך בשנת 2008 מצא כי בערוץ צופים כ-37% ממשקי הבית הערבים בישראל, כאשר בערוצים דוברי העברית צופים בין 13 ל-18 אחוזים. נמצא כי 74% ממשקי הבית הערבים בישראל מחזיקים בצלחת לוויין המאפשרת קליטת הערוץ בחינם. ד"ר אמל ג'מאל מצא כי נתוני הצפייה בערוץ מוסברים בשל היותו "שמרני יחסית, ומשקף תפיסת עולם צנועה". 
הרשת מודעת לכוחה במגזר הערבי בישראל, ואף הביעה נכונות להשתתף במכרז להפעלת ערוץ ייעודי ערבי מסחרי שמפרסמת המועצה לשידורי כבלים ולוויין.
גומת חן

אנטומיה

אצל כ-34% מהאוכלוסייה, שריר העול הגדול (musculus zygomaticus major) מופיע בצורה מפוצלת. חלקו העליון נאחז בצד העליון של זווית הפה באופן דומה לנקודת האחיזה הצפויה של השריר, ואילו חלקו התחתון נאחז בנקודת הכוש (modiolus) מתחת לזווית הפה. המרווח בין חלקיו של השריר המפוצל מסביר את תופעת הגומות בלחי.
אילן קינן

שלמה אילן קינן (נולד ב-19 בינואר 1981) הוא גיטריסט ומלחין.

ביוגרפיה

בוגר המרכז למוזיקה מן המזרח בשכונת מוסררה בירושלים. למד גיטרה אצל אמיר פרלמן. נגן גיטרות, בס, וכלי מיתר מזרחיים.
ניגן ומנגן בהרכבים שונים, ביניהם להקת "בית אבא", "עטרוש", "מג'ודה", "ג'אלי אנמסבל", "הלל", טריו "סימני דרך", "תחמילה", אנסמבל "שיר ידידות" ו"טרה רוסה" שהיה אחד ממקימיו.
ניגן לצד שלמה גרוניך, רואי לוי, יפתח דקל, מרדכי יצהר בוימל, יוסל'ה אשל, אלעד גבאי ואורה ברנס, אביחי פז גרינוולד, עמיחי בן דרור ועוד.
העלה מופע אישי בשם "שלמה אילן קינן – נקודות דרך". בשנת 2000 יצא אלבום שהוקלט בהופעה חיה ב"מעבדה" בירושלים.
הלחין לצד דוד דאור את השיר "פתח לבך" והשתתף בהקלטתו. כתב וביצע את המוזיקה לסרט האנימציה "תיהמת" שביים משה בנברם במסגרת פרויקט גמר במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר. השתתף במופע "שצף קצב ירושלמי". השתתף כחלק מלהקת צלילי בית לחם במופע "מים לדוד המלך" - ערב של מוזיקה והומור לכבוד דוד המלך שהועלה בבית אבי חי בהנחיית גיל קופטש
The Velvet Rope

מכירות

האלבום מוקם בחמישייה הראשונה במצעדי אלבומים רבים ברחבי העולם. בארצות הברית, היה זה אלבומה הרביעי ברציפות של ג'קסון שהגיע לפסגת מצעד האלבומים בילבורד 200. האלבום, שהגיע למעמד של פלטינה משולשת באיגוד תעשיית ההקלטה של אמריקה (RIAA), מכר מעל לשלושה מיליון עותקים בארצות הברית על פי Nielsen SoundScan וכעשרה מיליון עותקים ברחבי העולם. מבין ששת הסינגלים שיצאו מהאלבום, השיר "Got 'til It's Gone" זכה בשנת 1998 בפרס גראמי לקליפ הווידאו הטוב ביותר, השיר "Together Again" היה לאחד מהסינגלים הנמכרים ביותר ברחבי העולם, והשיר "I Get Lonely", שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד הסינגלים בילבורד הוט 100, היה לשיר ה-18 ברציפות של ג'קסון שהגיע למעמד זה, והפך את ג'קסון לזמרת היחידה בהיסטוריה שהגיע להישג הזה במצעד האמריקאי.
מרדכי אבישי

ביוגרפיה


מרדכי אבישי נולד בסתיו 1931 בימבול שבבולגריה.
עם סיום לימודיו בבית הספר התיכון בבולגריה בשנת 1948 עלה לישראל כראש קן בשומר הצעיר, השתהה בקיבוץ בית אלפא, ויצא לשירות סדיר בצה"ל.
לאחר שחרורו עבד במשרד האוצר, והחל את כתיבתו העיתונאית בעברית, בעיתוני ישראל. הוא כתב מאמרי ביקורת על ספרים וסופרים יהודים מרחבי העולם, וכן פרסם ראיונות עם סופרים. בד בבד עם כתיבתו למבוגרים, תרגם עיבד ופרסם מעשיות עם לילדים ולנוער, מאוצר המעשיות של עמי הבלקן ואמריקה הלטינית.
מרדכי אבישי עבד שנים רבות ביומונים "מעריב" ו"על המשמר", חיבר מונוגרפיות על סופרים יהודים, וכן כתב זיכרונות ילדות ונעורים משל עצמו.
אבישי נהרג ב-30 באוקטובר 2004 בתאונת דרכים, בן 73 במותו.