google/wiki40b huggingface dataset:
העקרב (קומיקס)

ביוגרפיה בדיונית

מקדונלד "מאק" גארגן היה חוקר פרטי אותו שכר ג'יי ג'ונה ג'יימסון, העורך הראשי של עיתון ה"דיילי ביוגל" ואחד ממתנגדיו הגדולים ביותר של ספיידרמן, על מנת לדעת כיצד פיטר פארקר משיג תמונות של ספיידרמן. ג'יימסון שידל את גארגן לנסות טיפול מוטגני חייתי. הטיפול המוטגני השפיע לרעה על מוחו של גארגן, מה שגרם לו להאשים את ג'יימסון באובדן אישיותו ולרדוף אחריו. הוא עוטה חליפה דמוית עקרב. הוא נשכר על ידי רשת ריגול לעקוב אחר סוכנת S.H.I.E.L.D שרון קרטר, אך הובס על ידי קפטן אמריקה. מיסטר קליין שכר את גארגן, יצר כפילים רובוטיים שלו ושל מיסטר הייד ושיסה אותם בדרדוויל. גארגן יצא לקרב נגד ארגון S.H.I.E.L.D, והובס על ידי קפטן אמריקה ופלקון. לאחר ששוחרר מהכלא על התנהגות טובה, גארגן חזר לחייו כפושע והביס את ספיידרמן. באמצעות התן הוא גילה את מיקומו, ופרץ לבית חולים בו שהו ספיידרמן בזהותו האזרחית - פיטר פארקר - ומיי פארקר. הוא דרש לדעת היכן ספיידרמן ואיים על מיי, שהתעלפה. גארגן גורם למהומה בבית החולים, עד שהובס על ידי ספיידרמן הזועם והוכרח להתנצל בפני מיי.

המשך הקריירה

הוא חזר עם פריטים חדשים, ומצבו הידרדר עקב קרב עם גברת מארוול. כששפיותו התדרדרה יותר ויותר, הוא עבר לביוב ונתקל בספיידרמן. ניסיון נקמה נוסף שלו בדיילי ביוגל סוכל על ידי ספיידרמן וקפטן אמריקה. בסופו של דבר, סוכניו של ראש ביצה חילצו את גארגן מהכלא, וזאת על מנת לצרף אותו לקבוצת אדוני הרשע. הקבוצה הובסה על ידי האוונג'רס, וגארגן ניסה לחטוף את כלתו של ג'יימסון כניסיון נקמה נוסף. עם זאת, ניסיון זה סוכל על ידי ספיידרמן. כאשר נחטף על ידי ההובגובלין המקורי, ג'יימסון הודה כי הוא הביא להפיכתו של גארגן לנבל. שנאתו של גארגן לג'יימסון הוכחה כגדולה: כאשר ניסה להפוך לשכיר חרב בשירותו של ג'סטין האמר, גארגן לא התאפק ולכד בני ערובה על מנת למשוך אליו את ג'יימסון. זועם, האמר שלח את בלאקלאש ואת ריינו להביס את גארגן, לקחת את הציוד שלו ולבטל את החוזה. הוא נהדף בקנדה על ידי אלפא פלייט וגמא פלייט, הובס על ידי החתולה השחורה כשעבד בשירות זיקית, והובס בהמשך על ידי סקרלט ספיידר.
בתקופת מלחמת אזרחים, גארגן הפך למארחו השלישי של הסימביוט ונום וגויס בידי נורמן אוסבורן לחבורת ת'נדרבולטס. במהלך עלילת שלטון אפל, גארגן התחזה לספיידרמן כדי לשהות בצוות של אוסבורן, האוונג'רס האפלים. סימביוט ונום נלקח ממנו בעקבות המצור, והועבר לפלאש תומפסון. בהמשך הוא חוזר כעקרב, שוב נגד ספיידרמן וג'יימסון.
בתחילת אירועי "מלחמות סודיות", וזאת במהלך ההתנגשות בין יקומי ארץ-616 לארץ-1610, הקינגפין כינס כמה וכמה נבלי-על לפני הסוף, ביניהם גארגן. לפתע המעניש הופיע, והרג כמה שיותר נבלים לפני מות כולם כתוצאה מההתנגשות. הם חזרו לחיים בעקבות שחזור יקום ארץ-616 בידי ריד ריצ'רדס.

כוחות ויכולות

העקרב קיבל כוחות על-אנושיים באמצעות טיפולים כימיים ורדיולוגים שגרמו לתופעות מוטגניות. יש לו כוח על-אנושי, מהירות, זריזות, רפלקסים, סיבולת ועמידות, וגם את היכולת לטפס על קירות (הוא גם חובט חורים בקירות כדרך לטפס). יש לו גם אחיזה חזקה במיוחד, שמזכירה צבת של עקרב אמיתי. הוא לובש חליפת קרב המכסה את כל גופו, ואשר מורכבת משתי שכבות קלות של רשת פלדה שמופרדות על ידי שכבה דקה של גומי מבודד. בנוסף לחוסנו הפיזי, הוא חמוש בזנב מכני ארוך וקיברנטי, שיכול לצלוף במהירות גבוהה ביותר.
אלכסה דייוויס

ביוגרפיה

דייוויס נולדה בריל (Rhyl) שבוויילס. היא ידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד אריתה בסדרת הטלוויזיה "Raised by Wolves", בתפקיד איבון בסיטקום "Cradle to Grave" ובדמות רוזי הצעירה בסרט "מאמה מיה! Here We Go Again". 
 ב-2017 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "פרוצות". ב-2019 כיכבה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "מפוקסלים".
לוי בן אברהם בן חיים

רבי לוי בן אברהם בן חיים מווילפראנש (נקרא גם ר' לוי מפרפיניאן; ~1240 - ~1315) היה רב, פילוסוף משורר ומחבר שחי ופעל בחבל פרובאנס שבדרום צרפת במאה ה-13 ובראשית המאה ה-14. יש אומרים שהיה סבו של הרלב"ג, אך אין לכך הוכחה מבוססת.

ביוגרפיה

נולד בוויילפרנץ' (Villefranche de-Conflent)  שבדרום צרפת לרב אברהם בן חיים שהיה פייטן ורב בנרבונה ועבר לווילפראנש בשנת 1240. לימד את תלמידיו תנ"ך ותלמוד לצד מקצועות חול שימושיים ואסטרונומיה (תכונה) - אותה למד כנראה מפי רבי יעקב בן מכיר.
בשנת ה'ל"ו, 1276, עקר למונפלייה ואחר כך לנרבונה בה התגורר בבית המשורר ר' שלמה שולמי. כמי שנמנה עם מצדדי הפילוסופיה היה בין אלו שהותקפו בידי הרשב"א בעת הפולמוס נגד הפילוסופים. הרשב"א אף קרא לו "מין ואפיקורס אשר המאמין בדת מחמד טוב ממנו" והורה למארחו לגרשו מביתו והוא התארח אצל אנשים שונים במשך זמן רדיפתו. עם שוך הפולמוס והפסקת הרדיפות, קבע את מגוריו בעיר ארלי ובה גר עד פטירתו בסביבות שנת 1315.

כתביו

ספרו בתי קשר הנפש והלחשים מכיל שירים על שבע החכמות בעשרה מאמרים. הספר אינו בנמצא, אך קטעים אחדים ממנו שרדו בכתבי אחרים.
ספרו לוית חן עוסק במתמטיקה, הנדסה, אסטרונומיה, חכמת הטבע, מטפיזיקה (חכמת מה שאחרי הטבע), איכות הנבואה וסודות התורה, האמונה ומעשה בראשית. הספר היה פופולרי ונשארו עותקים ממנו בכתב יד בכמה ספריות באירופה.
חיים קרייסל ההדיר את ספרו בתי קשר הנפש והלחשים ואת החצי התורני של לוית חן, ב-4 כרכים בהוצאת מוסד ביאליק.
דייוויד נחמד

היסטוריה

הלל נחמד, אביו של דייוויד היה בנקאי והתגורר בעיר חלב שבסוריה. בעקבות רדיפות אלימות כנגד יהודים עבר להתגורר בביירות בשנת 1947. באותה שנה נולד בנו, דייוויד. בשנת 1960, כאשר מצבם של היהודים הורע גם בלבנון עברה משפחת נחמד להתגורר במילאנו, איטליה. דייוויד ואחיו עזרא נשרו מהתיכון והחלו לעסוק במסחר בשוק המניות האיטלקי. המסחר באמנות החל במהלך שנות ה-60, בתערוכה שאורגנה על ידי סוחר האמנות דניאל הנרי קאנווילר רכשו האחים שתי יצירות של חואן גריס. היו אלו היצירות היחידות שנמכרו באותה תערוכה ובעקבות כך נוצרו קשרי חברות בין האחים לקאנווילר, שמכר להם יצירות של פבלו פיקאסו, ז'ורז' בראק וגריס. האחים החלו לסחור ביצירות אמנות שקנו במחירים זולים בפריז ומכרו במילאנו ברווח גדול. עלייתן של הבריגדות האדומות באיטליה בשנות השבעים הובילה את האחים לנדוד שוב - עזרא ויוסף עברו למונקו ודייוויד עבר לניו יורק. בשנות השבעים הרחיבו האחים את המסחר והחלו לקנות ולמכור יצירות ברחבי אירופה, ארצות הברית, סן פאולו ובואנוס איירס. בשנת השמונים התמקד דייוויד בשוק האמנות היפני, שהיה בתנופה אדירה, התפוצצות הבועה בשנת 1989 כמעט ולא השפיעה עליו והוא המשיך לרכוש יצירות ולהגדיל את האוסף שברשותו.
אסטרטגיית העבודה של נחמד פועלת בשיטת "קנה וחכה" - הוא רוכש יצירות במחירים נמוכים יחסית ושומר עליהן לאורך שנים ואז מוכר אותם ברווח גבוה. את היצירות הוא מאכסן במחסן גדול בסמוך לשדה התעופה של ז'נבה. המחסן מתפרש על פני כ-5,000 מטרים רבועים ועל פי ההערכות מוחזקות בו כ-4,500-5,000 יצירות שונות, בשווי כולל של כ-3 מיליארד דולר. האוסף כולל כ-300 יצירות של פיקאסו ונחשב לאוסף הפרטי הגדול ביותר של יצירות הצייר.
בנו של דייוויד, הלל (הלי), הנקרא על שם סבו עוסק גם הוא בסחר באמנות, אך נודע בזכות אורח החיים הראוותני שהוא מנהל.
יצחק דבירה

קורות חיים

דבירה הוא בנם של צבי והילה צוויג, בילדותו גדל דבירה בהרצליה בבית מסורתי ומגיל צעיר החל עוסק בחקר המקרא במטרה לברר מה הן המצוות המקוריות. דבירה פיתח שיטה עצמאית החותרת לשחזור ההלכה המקראית באופן המתאים לאורח החיים בעידן המודרני. בין הנושאים שחקר לעומק היה מועדו ואופן יישומו של חג השבועות. על כך פרסם מאמר מקיף במוסף "שבת" בעיתון מקור ראשון "לאן נעלם חג הקציר".
דבירה עסק גם בחקר המשמעות הרעיונית של בית המקדש במקרא ובמקורות היהודים שלאחר מכן, וגם על כך פרסם מאמר מקיף במוסף "שבת" בעיתון מקור ראשון.
דבירה נשוי לרבקה, ולהם שלושה ילדים. מתגורר ביישוב תקוע.
ירושלים (אופרה)

היסטוריה

האופרה הוזמנה מורדי על ידי האופרה הפריזאית, (באותו זמן האקדמיה המלכותית למוזיקה), וורדי ביצע באופרה "הלומברדים" שינויים גדולים הן כדי להתאימה להקשר הצרפתי, והן לטעם הצרפתי באופרה, בין היתר הוסיף ורדי קטע בלט, כמקובל באופרה הצרפתית באותו הזמן. בשנת 1850, תורגמה הלברית הצרפתית במלואה לאיטלקית, והגרסה האיטלקית בשם "Gerusalemme" הוצגה ב-26 בדצמבר בלה סקאלה במילאנו. הגרסה הזו נכשלה, והקהל האיטלקי לא קיבל אותה כפי שקיבל את "הלומברדים".
הביאה השנייה

פרוסיה

פרוסיה (ביוונית παρουσία, במובן ביאה, הגעה או נוכחות מהמילה Οὐσία שמשמעותה להיות או נוכחות) הוא מונח הבא לתאר את ביאתו השנייה של ישו. המונח עצמו, המקושר למילה הארמית (שנקלטה בעברית) פרהסיה, במובן נוכחות גלויה, מופיע בברית החדשה 24 פעמים. 17 פעמים המונח מקושר לישו, 6 פעמים מקושר להגעתם של אנשים רגילים (למשל בפסוקים "והנני שמח בביאת אסטפנס ופרטונטוס ואכיקוס", "האלהים המנחם את-השפלים נחם אתנו בבוא טיטוס") או כאשר המחבר מתייחס אל עצמו (למשל בפסוקים  "למען תרבה על ידי תהלתכם במשיח ישוע בשובי לבוא אליכם" ).
תל ארביד

היסטוריה

המידע על האתר מקורו בחפירות הארכאולוגיות. הממצאים הארכאולוגים מראים שתקופת הזוהר והשגשוג של היישוב באתר התרחשה באלף השלישי לפנה"ס.
האתר היה מיושב בהרחבה במהלך התקופה השושלתית הקדומה במסופוטמיה , החל מ-2900 לפנה"ס, בעיקר בתקופה שבין 2900–2600 לפנה"ס, המקבילה לתקופה הארכאולוגית נינוה V. השרידים הארכאולוגים מתקופה זאת מכסים כמעט את כל האתר. ההתיישבות באתר המשיכה לתקופה מאוחרת יותר, בין השנים 2600–2350 לפנה"ס.
אתרים אחרים באזור אגן נהר החבור שהם בני זמנם של אתר זה הם המוקאר  ותל שאע'ר בזאר.
האתר היה מיושב בתקופות מאוחרות יותר לסירוגין, בתקופה האכדית (2350–2150 לפנה"ס לערך), תקופת מיתני (המאה ה-16 עד המאה ה-13 לפנה"ס), התקופה הנאו-בבלית (סוף המאה ה-7 עד סוף המאה ה-6 לפנה"ס) והתקופה ההלניסטית.

ארכאולוגיה

האתר כולל תל ראשי גדול ועוד ארבע תלוליות קטנות בשטח כולל של 380 דונם. הנקודה הגבוהה באתר היא 30 מטר לערך. הממצאים הארכאולוגים בתל הראשי כוללים ממצאים מהתקופה השושלתית הקדומה, האכדית ומיתני. בשכבה של "נינוה V" נמצאו שני מבנים מונומנטלים.
החפירות הראשונות באתר נעשו בין השנים 1934–1936 על ידי צוות של המוזיאון הבריטי בראשותו של הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן. ממצאים שנחפרו בעונות חפירה אלה הועברו למוזיאון הבריטי, למכון לאוספי ארכאולוגיה  של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון, למוזיאון אשמוליאן באוקספורד ולסוריה.
ב-1990 נעשה באתר סקר ארכאולוגי על ידי ברטיל ליונט (Bertille Lyonnet) מהמרכז הלאומי למחקר מדעי (Centre national de la recherche scientifique) בפריז. ב-1996 החלה באתר חפירה חדשה בצוות משותף פולני וסורי, בראשותם של פיוטר בילינסקי (Piotr Bieliński) מהמרכז הפולני לארכאולוגיה של המזרח התיכון באוניברסיטת ורשה וד"ר אחמד סרייה (Ahmad Serriyeh) מאוניברסיטת דמשק. החפירות הארכאולוגיות נמשכו עד עונת 2010. בשנת 2000 הצטרפה אליהם משלחת משותפת אוסטרית-אמריקאית מאוניברסיטת וינה.
פולנטה

פולנטה היא מנה שבבסיסה קמח תירס מבושל, בעבר הייתה מורכבת מדגנים שונים. נהוג להגיש את המנה חמה או פושרת, לעיתים נותנים לה להתקשות ואז מטגנים או אופים אותה.

תיאור מורחב

על פי רוב, המרכיב העיקרי במנת פולנטה יהיה קמח תירס, אך ישנם מתכונים בהם נעשה שימוש בכוסמת, תירס לבן וכן בשילובים שונים שלהם. שימוש בקמח גס יוביל למנת פולנטה קשה, ואילו קמח רך יוביל למנת פולנטה רכה וקרמית. המנה משתייכת למטבח הצפון איטלקי, השוויצרי, הסלובני והקרואטי. בעבר המאכל זוהה עם פשוטי העם שכן הם לא יכלו להרשות לעצמם לחם רגיל מחיטה או מאכלים המבוססים על חיטה. ברומניה ובמולדובה המאכל נקרא ממליגה.
כיום ידוע שהפולנטה המודרנית שונה מן הפולנטה העתיקה, פולנטה שהכילה דייסת דגנים (ונקראה פולס פולמנטום בלטינית) ונאכלה עוד בימי שלטון הרומאים. לפני שהתירס הגיע לאירופה מדרום אמריקה במאה ה-16, הפולנטה הכילה דגנים עשירים בעמילן דוגמת חיטה, קמח ערמונים, דוחן, כוסמין וחמצה.

הכנת הפולנטה

לוקח זמן ארוך יחסית להכין מנת פולנטה: את קמח התירס מבשלים בסיר עם כמות גדולה של מים, עד פי 4 עד 5 מנפחו של קמח התירס למשך 45 דקות. הדבר נחוץ כדי לקבל עיסה אחידה בצמיגותה. ישנה אפשרות לקנות מנות פולנטה להכנה מהירה, אך הן נחשבות לנחותות באיכותן לעומת מנה פולנטה ביתית. 
השף האמריקאי ביל בופורד כתב ספר בשם Heat (חום) על חוויתיו במסעדת באבו של השף האיטלקי מאריו בטאלי. בופורד מתאר בספר בפרטים את ההבדל בטעם ובמרקם של מנת פולנטה תעשייתית מהירת הכנה לבית פולנטה מסורתית שמבושלת ומחוממת בזמן ארוך. בספרו הוא אף מציג מתכון להכנת פולנטה בשלוש שעות: "פולנטה, במשך רוב זמן הבישול, נשארת ללא השגחה...אם אינך צריך לערבל אותה כל הזמן, אתה יכול לתת לה להתחמם במשך שעות - מה זה משנה אם אתה נמצא בקרבת הסיר?". במגזין קוק'ס אילוסטרייטד פורסם מתכון להכנת פולנטה במיקרו במשך 12 דקות ושמצריך רק ערבול אחד של העיסה. שפים אחרים הציעו להכין את המנה בקלות יחסית על ידי שימוש בסיר לבישול איטי.
מוקשים באנגולה

נזקים והשפעה

מניין הנפגעים ממוקשים באנגולה איננו ידוע במדויק. הדבר נובע מכך שבתי החולים חדלו מלתעד את המקרים לפני כמה שנים. בנוסף לכך, רבים מהפצועים אינם מגיעים לבתי החולים, אלא מטופלים במקום או מתים מפצעיהם.
המוקשים משפיעים על אנגולה על בסיס יומיומי וניכרים בכל היבט של החיים. אלפי קילומטרים של גדות נהר ועשרות אלפי דונמים של שטחים חקלאיים, שטחי מרעה ויערות במדינה נעשו בלתי שמישים בשל המוקשים. הדבר פגע גם בפרנסתם של חלקים מן האוכלוסייה הכפרית שלה, שעסקו בעיקר בגידולי שדה. לעיתים קרובות פליטי המלחמה אינם יכולים לשוב לבתיהם ולעיבוד אדמותיהם. רבים מהאנשים המנסים לבנות את חייהם מחדש באזורים הממוקשים נהרגים בגללם. גם בעלי החיים נפגעים קשות מן המוקשים, שנמצאים באזורי המחיה ובסמיכות למקורות המזון והמים שלהם.
בנוסף, המוקשים יצרו תמורה דמוגרפית משמעותית בכך שהובילו להגירה גדולה של אנשים מן הכפרים לעיירות ולערים. כך נוצרה צפיפות אוכלוסין באזורים מסוימים של המדינה, אשר יוצרת עומס על משאבי הקרקע. אזורים שאליהם נאלצו פליטים לעבור התרוקנו מעצים, ומאגרי המים התרוקנו והזדהמו והובילו לעלייה ניכרת בדיווחים על דיזנטריה, מלריה וכולרה. ההערכה היא כי אזורים אלו נוטים למדבור כתוצאה מן המפגעים הסביבתיים שיצרו התנודות הדמוגרפיות באוכלוסייה.]
המוקשים מערימים קשיים על ממשלת אנגולה גם בניסיונותיה להטמיע את הדמוקרטיה ולשקם את המדינה המשוסעת.
בשל החוסר בתשתיות קשה למצוא נתונים על היקף הנזק שגרמו המוקשים לסביבה, אך דו"ח של מחלקת המדינה האמריקאית, מעריך כי בשנת 1993, בעקבות הסלמה בלחימה, פחת הקציר באנגולה כ-30%. כלכלת אנגולה נפגעה באופן חמור כתוצאה מן המוקשים, כאשר מרבית הדרכים והגשרים נפגעו או נהרסו מן המוקשים והעבודות הציבוריות הופסקו. פגיעה זו הובילה להפחתת התנועה בתוך המדינה בעבור כל אותם אנשים שאינם בעלי גישה לתחבורה אווירית. מסילת הרכבת "בנגולה" מוקשה בצורה כה קשה עד שהוצאה מכלל שימוש. זוהי המסילה היחידה של אנגולה, ששימשה אותה ואת שכנותיה, זאיר וזמביה, כנתיב תחבורה מרכזי ומשמעותי לייצוא סחורות לעולם הרחב. כל הגורמים המגבילים הללו שנגרמו כתוצאה מן המוקשים, מפחיתים באופן משמעותי את יכולתה של אנגולה למשוך משקיעים זרים ולשקם ולהמריץ את הכלכלה והמסחר.

הניסיונות לפינוי שדות המוקשים

ניסיונות הפינוי של שדות המוקשים נתקלו בקשיים רבים, בעיקר בשל העדר מיפוי שלהם. תמר גולן, שגרירת ישראל באנגולה לשעבר, סייעה כמומחית מטעם האו"ם בכינון הוועדה האנגולית הלאומית ללוחמה במוקשים. לדבריה "לא ניתן היה לנקות את השטח עם מכונות כבדות ומתוחכמות, משום שהפריסה הייתה פראית והגשם הכבד, 3,000 מ"מ בשנה, גרם לסחף גדול. לכן נעשה שימוש בשיטות הישנות של כלבים ומכשירי גילוי מתכות. העלות הכספית הייתה כבדה מאד". על אף המאמצים הרבים נותרו יותר מ-240 קמ"ר במדינה כמסומנים כשדות מוקשים.
בשנת 2007 נעשה ניסיון למפות את שדות המוקשים. מסקנות המיפוי היו שהמוקשים מעמידים בסיכון מיידי שניים עד ארבעה מיליון תושבים, וזאת משום שהם פזורים בקרבת אזורי מגורים. מרבית התקציבים לסילוק המוקשים באנגולה הגיעו מחברות היהלומים המערביות, שביקשו לכרות יהלומים בשטחים הממוקשים.
סוואימוארה

סוואימוארה (סְוָויָמְוָורָה בסנסקריט: स्वयं‍वर) היה טקס בהודו הוודית, בו בחרה אישה בגיל הנישואין את מי שיהיה לבעלה.
אבי הכלה היה בוחר את הזמן והמיקום ומזמין לטקס גברים מהסביבה הקרובה והרחוקה. לרוב לא היה מדובר בגברים שנבחרו במיוחד למטרה זו אלא כל מי שרוצה להינשא לבתו.
מנהיגים (ששלטו על פנצ'איאטס – Panchayats) היו שולחים שליחים לבשר על הטקס גם לממלכות שכנות.
ביום המתאים היו מגיעים מחזרים לבית הכלה להציע עצמם. הכלה ובני משפחתה היו לעיתים מטילים על המחזרים מטלות שונות, כמו למשל ארגון תחרויות בהן השתתפו המחזרים.
כאשר הייתה האישה בוחרת מי יהיה בעלה, היא הייתה מקשטת אותו בפרחים וכך הוכרזו הנישואין.
לא ידוע מאותה תקופה על טקס מקביל בו היה גבר בוחר מבין מספר מועמדות ולא על תחרות בין מועמדות לנישואין שתכליתן למצוא חן בעיני גבר.
איזכור תרבותי של המנהג נמצא בראמאיאנה, שם סִיטָה בחרה בראמה שהיה היחיד שהיה חזק מספיק לדרוך את קשתו של שיווה.
במהאבהארטה מסופר כי ארג'ונה זכה בדראופאדי, בתו של דראופאד, מלך פאנצ'אלא אחרי שניצח בתחרות קליעה למטרה בחץ וקשת, כשהשתמש בקינדהארה (הקשת הכבדה ביותר) והצליח לפגוע במטרה בצורת דג שהייתה תלויה על התקרה מבלי שהתבונן במטרה עצמה אלא רק בהשתקפותה בבריכת מים. גם דמיינטי  בחרה את נלה כבעל כנגד רצון האלים.
אנדרו ויליאם מלון

ראשית חייו

מלון נולד בפיטסבורג. אביו היה בנקאי ממוצא סקוטי-אירי. הוא למד באוניברסיטה של פיטסבורג ועזב לפני שסיים את התואר שלו.
מגיל צעיר, מלון התמחה בכספים. ב-1872 הפך את עסקי הפחם והעץ של אביו לרווחיים. ב-1880 הצטרף לבנק של אביו, וכעבור שנתיים הפך לבעלים של הבנק. הוא היה אחד מהאנשים העשירים ביותר בכל ארצות הברית, וכמות המס ששילם הייתה השלישית בגודלה, כשרק ג'ון ד. רוקפלר והנרי פורד שילמו יותר מס ממנו. בתפקידו כשר האוצר, הונו הוערך בכ-300–400 מיליוני דולרים.

מזכיר האוצר

מלון מונה לתפקיד מזכיר האוצר בידי וורן הרדינג עם הפיכתו לנשיא ב-1921. הוא נשאר בתפקיד כמעט אחת-עשרה שנים, גם תחת הנשיאים קלווין קולידג' והרברט הובר.
הרדינג קרא לרפורמה במערכת המס, העלאת מכסי המגן, עדכון מסי המלחמה ויצירת מערכת תקציב פדרלית, עקרונות בהם מלון תמך. הוא היה רפובליקני שמרן, ולא אהב את ההוצאה הממשלתית הגבוהה ללא מקורות הכנסה או חסכונות. הוא הגיע להסכמים עם מדינות אירופה בנוגע לחובות מימי מלחמת העולם הראשונה. ב-1931, טען שגרמניה לא תבצע שמיטת חובות.

השפל הגדול

עם תחילת השפל איבד מלון מהפופולריות שלו. הוא התנגד למעורבות ממשלתית, וטען שיש להותיר לשוק לנקות את עצמו. הנשיא הובר התנגד לכך וניהל מדיניות של מעורבות ממשלתית.
את רוב הזמן בין 1929 ל-1931, הקדיש מלון לגביית חובות מימי המלחמה. הוא הואשם שהייתה לו מניה בארגון שמכר אלכוהול. מלון טען שאת המניות הוא מכר לפני מינויו לתפקיד מזכיר האוצר.

הליכים להדחתו

בינואר 1932, 25,000 גברים מובטלים מפנסילבניה ("צבא קוקס") צעדו לוושינגטון כדי למחות בפני הקונגרס והובר להתחיל בתוכנית עבודה. הובר, מחשש לאלימות מצד הקומוניסטים, הורה על חקירה. החקירה גילתה כי מלון מימן את הצעדה. לא ידוע מה היו המניעים שלו, אולם האירוע פגע קשות בהובר. בינואר 1932, חברי קונגרס תומכי רוזוולט קראו להתפטרות של מלון. מלון קיבל כתב מינוי כשגריר בבריטניה והתפטר בפברואר. לאחר שנה, הוא פרש מהחיים הפוליטיים.

מותו

ב-1935, ממשל רוזוולט (ששנא את מלון בגלל השקפתו הכלכלית) האשים את מלון בהעלמת מס. לאחר שנתיים, ולאחר מותו של מלון, הוא זוכה מכל האישומים.
מלון מת ב-26 באוגוסט 1937.
עולי הגרדום

עולי הגרדום, או הרוגי המלכות, הם תשעה מלוחמי האצ"ל ושלושה מלוחמי הלח"י שנשפטו ונדונו למוות בתלייה. עשרה מהם נדונו על ידי בתי דין צבאיים בריטיים ושני הנותרים - על ידי בית דין מצרי. עשרה מהנדונים הוצאו להורג בתלייה ושניים מהנדונים שמו קץ לחייהם לפני מועד הוצאתם להורג. 
גם אחד מאנשי "ההגנה", מרדכי שוורץ, הוצא להורג בתלייה, אך בדרך כלל אין מונים אותו עם עולי הגרדום, משום שפעל על דעת עצמו. הוא רצח כעניין אישי, ולא כנציג של מחתרת שפעל בשליחותה. ההגנה התנערה ממנו לחלוטין, גם בזמן המשפט וגם אחרי התלייה.
יש המונים בקרב עולי הגרדום גם את שני עולי הגרדום מקרב ניל"י, נעמן בלקינד ויוסף לישנסקי, שהועלו לגרדום על ידי השלטון העות'מאני.
בזמן המנדט העונש על רצח היה מוות בתלייה (עונש חובה). גם רוצחים פליליים יהודים נידונו למיתה, אולם אין הם נמנים עם עולי הגרדום. בעקבות תקנות ההגנה לשעת חירום הורחב עונש המוות לשורה של עבירות הקשורות בשימוש בנשק חם ובניסיון לרצח, שתי העבירות שבהן הורשעו רוב עולי הגרדום בארץ ישראל. שניים נוספים שהורשעו ברצח והוצאו להורג בתלייה בקהיר בשנת 1945 הם אליהו חכים ואליהו בית צורי.
פעולותיהם של לוחמי האצ"ל והלח"י היו שנויות במחלוקת בקרב היישוב העברי. ראשי מוסדות היישוב התנגדו לפעולות מסוג זה הן מבחינה מדינית והן מבחינה מוסרית, אם כי לא הסכימו עם ההחלטה להוציאם להורג. האצ"ל והלח"י סירבו לקבל את דעת היישוב המאורגן והמשיכו בפעולותיהם. ב-24 בדצמבר 1946 קיבל הקונגרס הציוני העולמי שהתכנס בבזל החלטה המגנה את השימוש בטרור כאמצעי להשגת מטרות פוליטיות. עם זאת, בדרך כלל זכו עולי הגרדום לאהדה בכל שדרות היישוב, גם בקרב ציבורים שהתנגדו לפעולותיהם מלכתחילה.

ברזני ופיינשטיין

עשרה מהנידונים הוצאו להורג. ברזני ופיינשטיין התאבדו בכלא בעזרת רימון שחלקיו הוחבאו בתוך תפוז. התפוז הוכנס לכלא על ידי אפרים שטיינברג לוחם האצ"ל, והורכב בכלא על ידי אליעזר בן-עמי. המטרה המקורית הייתה להתפוצץ יחד עם תלייניהם, אולם התברר להם שהרב יעקב גולדמן מתכוון להיות נוכח בהוצאתם להורג. על כן (כדי לא לפגוע ברב), לאחר ביקור הרב, חבקו אחד את השני ופוצצו ביניהם את הרימונים, ב-21 באפריל 1947.
טבח דיסטומו

דיסטומו (ביוונית: Δίστομο) היא עיר במרכז יוון, 105 ק"מ צפון-מערבית לאתונה, בת 4,368 תושבים (2001).
העיירה חקוקה בזיכרון היווני בשל טבח שביצעו חיילי האס אס בתושביה במלחמת העולם השנייה.
עם הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 הגבירו הפרטיזנים היוונים את התקפותיהם על הגרמנים. במקום שהתה הדיוויזיה המשוריינת ה-4 של האס אס.
בבוקר 10 ביוני 1944 נע טור משוריין לעבר דיסטומו. בדרך החיילים פתחו באש על איכרים, הרגו חמישה ושבו שנים עשר כבני ערובה. ההוראות שקיבלו היו: על כל גרמני הרוג יש להרוג 50 יוונים, ועל עשרה גרמנים הרוגים יש לחסל כפר שלם.
השיירה נעצרה במרכז העיירה, והכומר המקומי נחקר על הימצאות פרטיזנים באזור. משלא קיבלו תשובות לשאלותיהם, השאירו במקום כוחות שנועדו להפחיד את האוכלוסייה, והטור עזב את דיסטומו. קילומטרים ספורים מהעיירה הותקפו כלי הרכב על ידי כוח פרטיזנים גדול. בקרב נהרגו 40 גרמנים.
השיירה חזרה לדיסטומו. 12 בני הערובה הוצאו מיד להורג בפומבי, וניתנה הוראה לבצע טבח בתושבי העיירה כנקמה. הגרמנים חדרו לבתים והרגו כל מי שנקרה בדרכם, מתינוקות שטרם הוטבלו ועד לזקנים. הבתים נשדדו ונשרפו.
בסך הכול נהרגו 218 אזרחים. זהו הפשע השני בגודלו נגד אוכלוסייה אזרחית יוונית במלחמת העולם השנייה לאחר הטבח בקלבריטה.
באותו יום ממש אירע הטבח בכפר הצרפתי אורדור-סור-גלאן, ובדיוק שנתיים לפני כן אירע הטבח בכפר הצ'כי לידיצה. ב-10 ביוני נערכות אזכרות בשלושת המקומות האלה.
ממשלת גרמניה לא הכירה באחריות לטבח דיסטומו - כמו גם לטבח בקלבריטה - והאחראים לכך לא נענשו.
במקום אנדרטת זיכרון ומוזיאון בו מוצגים גולגולות ועצמות של הנרצחים.
נחל פרצים

מערת הקמח

בערוצו של הנחל נמצאת מערת הקמח, הקרויה על שם האבקה הלבנה הנוצרת משחיקת החוואר והדומה לקמח. למערה שני פתחים, האחד בערוץ הנחל והשני, מעין ארובה היוצאת למישור עמיעז.
עקב התמוטטות שאירעה ביציאה מן המערה, המערה נסגרה למטיילים, ויש שלט בכניסה המזהיר את המבקשים שלא להיכנס מפני סיכון חיים. ואכן, היציאה מן המערה לעבר מישור עמיעז קשה ביותר, שכן הוא דורש טיפוס על דופן צרה, ולכן, מתאים למטיבי לכת בלבד.
יהודה ישראלי

ביוגרפיה

שנות ילדותו המוקדמות עברו עליו באפריקה, ומשם עבר עם משפחתו לארצות הברית. לאחר שירותו בצה"ל השלים את לימודי הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ואת לימודי התואר השני בתרפיה באמנות בארצות הברית בלזלי קולג' (Leslie College, Cambridge MA).
בשנת 1991 בעת לימודי הדוקטורט לפסיכולוגיה קלינית בבית הספר לפסיכולוגיה מקצועית של קליפורניה (California School of Professional Psychology), התוודע לפסיכואנליזה הלאקאניאנית שם קיבל את הכשרתו אצל אנדרה פטסלידס (Andre Patsalides), שהיה מתלמידיו ומהאנליזנטים של ז'אק לאקאן בפריז.
ישראלי היה ממייסדי San Francisco Bay Area Lacanian School of Psychoanalysis. את עבודת הדוקטורט כתב בנושא Phonetic Associations in Jewish Mysticism and Psychoanalysis.
בין השנים 1995–2001 היה חבר ב"סקציה הקלינית של הרשת הלאקאניאנית". ובין השנים 2001–2004 היה חבר ב"פורום לאקאן ישראל". לאחר פירוקו, בשנת 2005 היה ממייסדי "פורום לאקאן תל אביב" שם הוא מדריך ומרצה.
מאז 2014 ישראלי הוא הבעלים והמנהל של "מוביוס – מכון לטיפול פסיכולוגי".
בנוסף ישראלי חבר ב-"אקול של הפורום הבינלאומי של השדה הלאקאניאני IF-EPFCL".
לישראלי בת ובן.
Chun-Li

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ניקי מיאנז' וג'רמי ריד והופק על ידי אותם השניים גם כן. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים בארצות הברית בלבד.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי סטיבן קליין והועלה לערוץ היוטיוב של ניקי מינאז' ב-4 במאי 2018, חודש לאחר צאתו כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לשמוע את מינאז' מקיראה טקסט במשך כמה דקות אחדות. בהמשך, מתחיל הקליפ עצמו.
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-122 מיליון צפיות.
סאאב 99

סאאב 99 היא מכונית סלון שיוצרה על ידי יצרנית הרכב והמטוסים ההשוודית סאאב בין השנים 1968–1984.
יוצרו 588,643 יחידות, מתוכם לשוק המקומי בשוודיה כ-270,000 יחידות. 
ה"סאאב 99" הורכבה גם בפינלנד. עיקר היצוא יועד לארצות הברית.

היסטוריה חברת סאאב

סאאב (Saab) היא חברת רכב ותעשייה כבדה שהוקמה בשנת 1937 ועסקה ביצור מטוסים. עם סיום מלחמת העולם השנייה חיפשה החברה שווקים חדשים. בשנת 1944 החל פרויקט במטרה ליצור את המכונית הראשונה, חמש שנים לאחר מכן החל היצור של המכונית "SAAB 92". העיצוב הדגיש את שורשיה של החברה בתעופה בעיקר.

היסטוריה סאאב 99

פרויקט תכנון הסאאב 99 החל ב-2 באפריל 1964. מהנדסי חברת סאאב תכננו לפתח מכונית חדשה וגדולה יותר מה- סאאב 96. הסאאב 99 הושקה ב-27 בנובמבר 1967.
אבות הטיפוס הראשונים של 99 נבנו על ידי חיתוך לאורכו של דגם הסאאב 96 והרחבתו ב-20 ס"מ. 
ההפקה הראשונה הגיעו בסתיו 1968, יוצרו 4190 מכוניות בלבד. הייצור גדל באופן משמעותי בשנת 1969 ושוב בשנת 1970 כאשר הגיעו מודל ארבע דלתות. בשנת 1970 בוצעה מתיחת פנים והדגם הפך יותר מפואר, עם הגה חדש. מערכת הפליטה הייתה עשויה אלומיניום.

ניצחונות במרוצים

הסאאב 99 EMS זכתה במקום הראשון ב- ראלי שוודיה בשנת 1977, וזכייה נוספת במקום הראשון ב- ראלי שוודיה בשנת 1979, עם דגם הסאאב 99 טורבו.