פנחס אליהו הורביץ

קורות חייו

ר' פנחס אליהו הורביץ נולד בלבוב ביום שלישי ב' אייר ה'תקכ"ה, לאביו ר' מאיר ולאמו יענטה ילידי וילנה, בעת שהיו בדרכם מוילנה לבוצ'אץ', הנמצאת למרגלות הרי הקרפטים. אף על פי שנולד בלבוב, הוא ואחרים נוהגים לקרוא את שמו ר' פנחס אליהו מוילנה על-פי מוצאו של אביו. בילדותו ונעוריו התגורר יחד עם משפחתו בבוצ'אץ', שם גם התחיל לכתוב את ספרו העיקרי ספר הברית השלם. להשלמת והדפסת הספר הזה נדד למעלה מעשר שנים ברחבי אירופה המרכזית ואירופה המערבית.
בעוד ש"ספר הברית השלם" מצוטט ומנותח בספרים ומחקרים רבים, מעטים הם המקורות העוסקים בר' פנחס אליהו עצמו, ואף בהם נמצאים פרטים מעטים על תולדותיו, בני משפחתו ומוריו. בספר "לוחות זיכרון" כותב המחבר על ר' פנחס אליהו: "ויגדל אותו אביו על מי מבוע התורה והחכמה, ויעש בנו זה פרי הלולים בתורה ובמדע ובכל תבונה. בעודנו היה בימי עלומיו, לקח ה' מעליו עטרת ראשו, הוא אביו היקר לקח ממנו. ויעזוב אליהו עיר מולדתו, צור ממנו חצב, ויסע אנה ואנה לשמוע בלימודים ולהוסיף מדע ותבונה, ויבא למדינת גליציה". גם ממקורות אחרים אנו למדים ש"בעודו נער נתיתם מאביו שלימדו תורה וקבלה...וכמה זמן נע ונד מעיר לעיר וממדינה למדינה, ובכל מקום הוסיף דעת בתורה ובחכמה"...ולאחר מכן עבר לבוצ'אץ', ישב בה שנים אחדות, ושם התחיל לכתוב את "ספר הברית". מהערה בספר "מדרש שלמה" ניתן ללמוד על אחד מרבותיו ועל קשריו עם חכמי שקלוב בעת שעסק בחיבור "ספר הברית". וזה נוסח ההערה: "אחד מבני משפחתו של מחבר "ספר הברית", פנחס אליהו הורביץ, הרב אריה (ליב) הורביץ (המכונה ר' ליב לומזר) מראשי העדה בירושלים. סיפר שהרב פנחס אליהו הורביץ היה פונה בשאלות בעניין שבע החכמות גם לחכמי שקלוב, ולרבו הגאון ר' חיים מוולוז'ין תלמיד הגר"א, שגם הוא היה מומחה רב במקצוע זה בשיטת הגר"א".
על-פי הערה במאמרו הנזכר של ד"ר נ.מ. גלבר ב"ספר קראקא" מסתבר שר' אליהו פנחס היה נשוי ונולדו לו צאצאים. וזה נוסח ההערה: "צאצאיו שהתיישבו בקראקא נקראו בשם אוטור (Autor), כנראה על-פי עיסוקו".
במקורות אחדים נכתב שהעידו על ר' פנחס אליהו שהיה "איש יפה עיניים וטוב רואי" ועל נימוסיו הנאים נאמר: "כל דבריו בנחת נשמעים והכרת פניו העידה על חכמתו".
ר' פנחס אליהו שהחל את נדודיו עוד בהיותו בבטן אימו, נדד בנעוריו ובבחרותו ברחבי גליציה וצפון מזרח פולין (בלארוס של היום). בנדודים אלו הרחיב את ידיעותיו בתורה ובחכמה, ונחשף לאורח חייהם ותרבותם של היהודים. כאשר הוא חוזר לבוצ'אץ', כנראה בשנות העשרים הראשונות לחייו, הוא מתחיל לכתוב את "ספר הברית" - המהדורה הראשונה של "ספר הברית השלם". על-פי דברי ההקדמה הראשונה לספרו, מאמציו בכתיבת הספר היו כה גדולים "עד כי עששה מכתוב עיני, עתקה המאור מבבת עיני, ולא יכולתי לראות". מאחר שאינו זוכה לרפואה בבוצ'אץ' הוא נוסע להתרפא בלבוב (כנראה בסוף שנת ה'תקמ"ח), מתארח כחצי שנה בביתו של הגביר ר' נחמן רייס, וכנראה גם מקבל ממנו סיוע כספי להדפסת ספרו. לאחר שהתרפא ממחלתו, הוא ממשיך שם מעט זמן בכתיבת ספרו, ועוזב את לבוב. במשך כעשר שנים מאז שהתחיל לכתוב את הספר בבוצ'אץ', וכשבע שנים מאז שעזב אותה, כתת-את רגליו ברחבי פולין, פרוסיה, הולנד, אנגליה והונגריה. בכל אותם המקומות לא חדל לכתוב ולשכלל את ספרו, לקבל הסכמות מרבנים, ולבסוף נסע לברנו (Brno), עיר בדרום-מזרח צ'כיה, והדפיס שם, בעילום שם, את המהדורה הראשונה של ספרו בתאריך "שהיה חצי אייר שנת ה'תקנ"ז", כפי שהוא כותב בהקדמה השנייה. מכיוון שרבים "יחלו את פני המחבר להדפיסו שנית", טורח ר' פנחס אליהו שוב – מתקן, מעדכן ומוסיף דברים אשר "עלו במספר שלש מאות וחמשים", משנה את כותר הספר לספר הברית השלם, ועשר שנים לאחר הדפסת המהדורה הראשונה, הוא מדפיס בשמו את המהדורה השנייה והמורחבת בשנת ה'תקס"ז בעיר ז'ולקייב (Zolkiev) שבפולין. בחייו זכה לראות גם מהדורה שלישית שהודפסה בוילנה בשנת ה'תקע"ח.
את שנות חייו האחרונות עשה בקרקוב שם נפטר בגיל 56, ביום שבת חול המועד פסח, י"ט ניסן, ה'תקפ"א, וזה נכתב על מצבתו:
קִינִים וָהֶגֶה וָהִי עַל לוּחַ זֶה נַחֲרִית
עַל מוֹת אִישׁ חָי הָרַב הֶחָסִיד הֶחָכָם הַכּוֹלֵל
מו"ה פִּנְחָס אֵלִיָּהוּ
כָּל מְבַקֵּשׁ בְּסִפְרוֹ סֵפֶר הַבְּרִית
יוֹדֵעַ כִּי תּוֹרַת אֱמֶת הָיְתָה בְּפִיהוּ
נָשִׂים יָמִים כְּלֵילוֹת לְהַרְבּוֹת קִינִים
עַל אִישׁ שָׂם לֵילוֹת כְּיָמִים
לַהֲגוֹת בְּתוֹרַת ה' בְּנִגְלוֹת וּבְנִסְתָּרוֹת
עָסַק בְּמִצְוֹת בִּתְפִלָּה וּבְתַחֲנוּנִים
לְיַחֵד יִחוּדִים וּלְחַבֵּר שְׁאָר סְפָרִים
בֶּן מו"ה מֵאִיר זצ"ל מְוִוילְנָא
הָיָה לָנוּ לְמַחֲסֶה בְּרוֹב צִדְקָתוֹ
הוֹי וַאֲבוֹי אֵיךְ גָוַע בְּעוֹנְיֵנוּ וְלֹא בְּחַטָּאתוֹ
יום ש"ק ד' דחוה"מ פסח תקפ"א לפ"ק
תנצב"ה

איש אמונה, אוהב וירא שמים

ר' פנחס אליהו הוא יהודי מאמין בכל לבבו ובכל נפשו, שכלו ומעשיו. אהבתו לבורא עולם, אהבתו לעמו ואהבתו לבריות הם ללא גבולות. דגל האהבה מנחה אותו בכל הנושאים. הוא אמנם גם "ירא שמים" אך בטעם מיוחד – הוא אינו ירא מהבורא אלא ירא על הבורא. על-פי הבנתו היראה נובעת מתוך אהבת אמת, ולכן הוא "אוהב את ה' באהבת האמת הבא מן השכל, על שהוא בעל החמודות, הוא ירא עליו תמיד פן יגרום החטא פגם בכבוד של מעלה חלילה, ולכן הוא ירא לעשות דבר קטן או גדול, אפילו לְדַבֵּר דָּבָר המנגד רצונו יתברך".

יחסו לארץ ישראל

כמידת אהבתו הרבה לבורא עולם ולכל הבריות אוהב ר' פנחס אליהו את ארץ ישראל ומעודד את היהודים לעלות לארץ: "ועל ישרי לב, אשר היכולת בידם ויברך אותם אלוקים בעושר, תמהני שאינם בוחרים לדור בארץ אשר ה' דורש אותה תמיד, מִדּוּר בארץ לא להם, ואלו היה נמצא ארץ אשר אוירה מעשיר בלי ספק שהיו נוסעים והולכים לשבת בארץ ההיא. וכמה ראוי לכל איש ישראל, אשר היכולת בידו לרוץ אורח, לדור לארץ מולדתנו אחוזת אבותינו, כאשר ירוצו התינוקות אל חיק אימותם במרוצה גדולה ושמחה רבה. כי אנו לא נקראים עַם אחד כי עם בצירוף הארץ הקדושה ההיא, בסוד: וְעָשִׂיתִי אֹתָם לְגוֹי אֶחָד בָּאָרֶץ בְּהָרֵי יִשְׂרָאֵל (יחזקאל ל"ז, כ"ב). ומה רב טוב הצפון לקדושים אשר בארץ המה".

יחסו לפילוסופיה ולימוד המדעים

ר' פנחס אליהו הורביץ דוחה לחלוטין את דרכי החשיבה הפילוסופית בכל הקשור לענייני אמונה, ובטוח בכל נימי נפשו שעל היהודים להשעין את אמונתם רק על הקבלה המסורה להם מאבותיהם, וכי קבלה זו היא בדרגת אמינות הגבוהה מכל דרכי ההגיון המקובלים במדע ובפילוסופיה. הוא מקדיש לרעיון זה דיון ארוך בספרו, ומוכיח בשיטה לוגית, כמעט מתמטית, את צדקת דעתו. מאידך, הוא גורס שיהודי, המחונן בשכל, צריך גם לדעת ולהבין את הטבע הסובב אותו, הן על-מנת "שידע האדם כמה גדולים מעשה ה' בסתרי הטבע", והן לחיזוק מעמדו, תדמיתו וכבוד עמו בחברה בה הוא חי, כנאמר לעיל: "כדי שלא יהיה כסוס כפרד אין הבין בחכמות הטבע והעולם, למען אשר לא יבוש כי ידבר את חכמי הגויים בשער. והוא קידוש ה', שלא יאמרו הגויים: הן עַם ה' אלה כולם טפשים וסכלים, אין אתם יודע בשום חכמה ולא עַם בִּינוֹת הוא".

יחסו לשילוב תורה ועבודה

ר' פנחס אליהו הורביץ תומך בשילוב מאוזן בין תורה ודרך-ארץ (עבודה ופרנסה) וממריץ כל אדם יהודי לרכוש לעצמו אומנות לצורכי פרנסתו. הוא גורס שעל האדם היהודי להקדיש חלק מיומו לפרנסתו וצרכי משפחתו וחלק מיומו ללימוד תורה. לעניין זה הוא מקדיש פרק מיוחד ב"ספר הברית השלם" (חלק ב', מאמר י"ב, פרק י'), וכך הוא כותב:
"והנה אשר ראיתי אני טוב אשר יפה לכל איש ירא להניח לראש פנה ויסוד לכל מצוות ה' אשר יחפוץ לקימן רק למען שמו הגדול הוא, שיהיה בידו מלאכה להתפרנס בו מיגיע כפו ולא יצטרך לבריות, ולחם אנשים לא יאכל. ואז, כל אשר יעשה ממצוות ה' יעשה למען שמו בלבד, ולא יתערב בו התקוה מן הבריות, ולא יתיפה להם, ולא יחניף אותם, ולא יירא מהם....ומטעם הזה הוא מחויב ללמד לכל בניו אֻמָּנוּת, לעשות באיזה מלאכה להתפרנס בו, כאשר אמרו רז"ל הקדושים והחכמים (פרק האשה נקנית): כְּשֵׁם שֶׁחַיָּב הָאָב לְלַמְּדוֹ תּוֹרָה, כָּךְ חַיָּב לְלַמְּדוֹ אֻמָּנוּת (קידושין כ"ט/א')"....חרה לי על תלמידי-חכמים שלא רוצים ללמד לבניהם אֻמָּנוּת רק תורה לבד, וסומכים עצמם שבניהם יהיו רבנים ודיינים. ולא רבים יחכמו בתורה עד שיגיע להיות מורה הוראות בישראל, ונשארים קרח מכאן וקרח מכאן..."
"...ועתה ישראל שמעו נא אֶל אֲשֶׂר יאמר אחד קדוש מן הזוגות הקדמונים (בפרק א' דאבות): אֱהוֹב אֶת הַמְּלָאכָה, וּשְׂנָא אֶת הָרַבָּנוּת. ושימו לבבכם מן היום הזה ומעלה ללמד את בניכם מלאכה איזה שעות ביום, ושיננתם לבניכם ולמדתם אותם שאר כל היום תורה בקביעות, כדעת רַבִּי נְהוֹרַאי, כי יפה תלמוד תורה עם דרך-ארץ. כלומר, תלמוד תורה עם תלמוד דרך-ארץ שהיא אֻמָּנוּת, למען יתפרנסו בכבוד מיגיע כפם, ולא יצטרכו עַם בית ישראל זה לזה ולא לעם אחר....ואמרו עוד: פְּשׁוֹט נְבֵלָה בַּשּׁוּק וְאַל תִּצְטָרֵךְ לַבְּרִיּוֹת. ואם לאו, גם התורה שלמדו לבניהם לא יתקיים בידם, כי אִם אֵין קֶמַח אֵין תּוֹרָה..."
"...ועד מתי יהיה זה לנו למוקש? מדוע היה לבז לנו הָאֻמָּנוּת וכל מלאכה נמבזה ונמאס אצלנו? וכי האיתנים מוסדי התורה שבעל-פה, הֵמָּה התנאים, לא היו בעלי מלאכות? הלא מצינו הרבה מהם שהיו בעלי אֻמָּנוּת, כמו: רַבִּי יִצְחָק נָפְחָא וְרַבִּי יוֹחָנָן הַסַּנְדְּלָר, וכדומה".