רכיבה על אופניים

רכיבה על אופניים היא אחת מצורות התנועה המרכזיות בחלקים מסוימים של העולם. במדינות מתפתחות זהו כלי תחבורה נפוץ מטעמי עלות, ואילו במטרופולינים רבות באירופה וצפון אמריקה האופניים הם כלי תחבורה מהיר ונוח בתנועה הסואנת. אופניים משמשים גם ככלי עבודה, להסעת משא או אנשים (למשל ריקשות), או למופעים אקרובטיים מול קהל. רכיבה על אופניים היא גם פעילות פנאי כדי לשמור על הבריאות או במסגרת פעילות ספורטיבית.
מדי שנה נערכים מרוצי אופניים מקצועניים, המפורסמים שבהם הם הטור דה פרנס והג'ירו ד'איטליה לאופני כביש, ותחרויות אחרות לאופני הרים או אופני BMX. דגמי אופניים מיוחדים מתאימים גם לתחרויות במסגרת ספורט נכים, כגון אופני טנדם או אופני יד.

שיווי המשקל ברכיבה על אופניים

האתגר העיקרי ברכיבה על אופניים הוא שמירת שיווי המשקל. משימה זו קשה במיוחד במהירות נמוכה מאוד, וברוב המקרים בלתי אפשרית בהיעדר תנועה. יש החושבים כי הדבר נובע מכך ששיווי המשקל נשמר בעזרת האפקט הגירוסקופי (התנגדות גוף מסתובב להסטת כיוון ציר הסיבוב), אך לא כך הדבר. 
באופניים ישנן שתי נקודות משען, שהן נקודות המגע של הגלגלים עם הכביש. בציר האורך (קדימה-אחורה) אין בעיה כל עוד מרכז הכובד המשולב של האופניים והרוכב נמצא בין שתיהן. כאשר מתחילה נטייה ימינה, מרכז הכובד נמצא ימינה מהישר המחבר את שתי נקודות המשען. במצב זה מבצע הרוכב בעזרת הכידון פעולה הגורמת לאופניים ליטות ימינה ובעקבות זאת לפנות ימינה וכך אותו ישר זז ימינה (ביחד עם האופניים) יחסית לרוכב ומגיע אל מתחת למרכז הכובד. בנסיעה מהירה התיקון מהיר מאוד. לעומת זאת כאשר האופניים אינם בתנועה, סיבוב הכידון כמעט ואינו מסיט את אותו ישר ולכן לא קורה דבר. 
בעת ביצוע פניה, הרוכב מסיט את הישר שבין נקודות המשען בעוד גופו רוצה להמשיך בכיוון המקורי. לכן יש להטות את הגוף קלות אל כיוון הפניה. כדי שהרוכב לא ייפול מהאופניים, נדרש כי הכוח השקול המופעל עליו (כוח הכבידה והכוח שמפעילים עליו האופניים דרך האוכף והישבן) יהיה בכיוון הנדרש. בנסיעה בקו ישר במהירות קבועה, כוח זה צריך להיות אפס. מאחר שכוח הכבידה פועל כלפי מטה, האופניים צריכים לקזזו על ידי הפעלת כוח כלפי מעלה, וזה מה שקורה כאשר מרכז הכובד נמצא מעל הישר המחבר בין נקודות המשען. לעומת זאת בעת ביצוע פניה יש להפעיל כוח צידי בכיוון הפניה. כדי שהדבר יתבצע מבלי שהאופניים יתהפכו, צריך שכיוון הכוח שמפעילים האופניים יהיה אנכי במערכת הצירים ולכן, יש להטות את האופניים בכיוון הפניה. כאשר האופניים בנסיעה מהירה, סיבוב הכידון הנדרש הוא בכיוון הפוך לכיוון אליו רוצים להפנות את האופניים, ורק לשבריר שנייה; הדבר גורם להטיית האופניים לכיוון הרצוי, ואז באופן טבעי הכידון מסתובב מעט לכיוון הנכון והפעולה הנדרשת מתרחשת. דבר זה רלוונטי במיוחד באופנועים כבדים.

אופניים וזכויות נשים

פיתוח שלדה משולשת כפולה לאופניים, אפשר לנשים ניידות חופשית במידה שלא הייתה מוכרת בעבר ותרם לעליית תנועת הזכויות לנשים בעולם המערבי. ככל שהאופניים הפכו זולים ובטוחים יותר, עלה מספר הנשים שראו בהם אמצעי לעצמאות אישית וכך הפכו האופניים לסמל ל"אישה החדשה" בסוף המאה ה-19, במיוחד בבריטניה ובארצות הברית.
בסוף המאה ה-19 כינו פמיניסטיות וסופרז'יסטיות את האופניים "מכונת השחרור לאישה". האמריקאית סוזן ב. אנטוני אמרה בראיון עיתונאי לעיתון New York World ב-2 בפברואר 1896: "תנו לי לומר לכם מה אני חושבת על רכיבה על אופניים. אני חושבת שהם תרמו לשחרור הנשים יותר מכל דבר אחר בעולם. האופניים נותנים לנשים תחושת עצמאות ושחרור. אני עומדת ומתענגת בכל פעם שאני רואה אישה עוברת ברכיבה על גלגלים... זוהי תמונה של נשיות חופשיה, שאינה מרוסנת." בשנת 1895 פרסמה פרנסיס וילארד, נשיאת איגוד הצניעות הנוצרית הנשית, ספר שכותרתו "כיצד למדתי לרכוב על אופניים" ובו שיבחה את האופניים עליהם למדה לרכוב בשנות חייה המאוחרות, אותם כינתה בשם "תענוג", בזכות התחושה הטובה והאופטימיות שתרמו לחייה. וילארד נהגה לעשות שימוש במטאפורה של רכיבה על אופניים כדי לעודד סופרז'יסטיות אחרות לפעולה. היא הצהירה: "לא אבזבז חיי בחיכוכים כאשר ניתן להפכם לתנופה."
דוגמה ליחס הגברי השמרן לדמותה של האישה החדשה הרוכבת על אופניים, ניתן למצוא לתגובתם של תלמידי אוניברסיטת קיימברידג' בסוף שנת 1897, כאשר הוחלט כי נשים תתקבלנה לאוניברסיטה כתלמידות מן המנין. אלה הלכו ותלו במחאה בובה של אישה רוכבת על אופניים בכיכר העיר.
בעשור האחרון של המאה ה-19 הוביל "שיגעון האופניים" לתנועה שתמכה ב"לבוש הגיוני" לנשים, דבר שעזר לשינוי אופנת הלבוש הנשי ושחרר את הנשים מן המחוך, שמלות באורך הקרסוליים ופרטי לבוש מגבילים אחרים והציג לראשונה את מכנסי הנשים, אשר עוררו תדהמה באותה עת.

השפעות חברתיות נוספות

לדעת סוציולוגים שונים האופניים תרמו לגיוון הגנטי של תושבי אזורים נידחים, בכך שאפשר להם להגיע בקלות למקום היישוב הקרוב ולהגדיל את "מעגל החיזור". בערים, סייעו האופניים להפחית את הצפיפות במרכזי הערים על כך שאפשרו לפועלים להתגורר בפרברים ולהגיע לעבודתם ביעילות ובמהירות. האופניים הפחיתו גם את התלות בסוס כאמצעי תחבורה. האופניים אפשרו גם לתושבי הערים לנסוע להנאתם במרחבי הכפר, זאת בזכות היותם של האופניים יעילים וחסכוניים באנרגיה הרבה יותר מהליכה ברגל ואף מהירים יותר.

רכיבה על אופניים ובריאות הציבור

נמצא כי להתעמלות הגופנית שברכיבה על אופניים יש קשר לבריאות טובה יותר ולהרגשת רווחה מוגברת. על פי דו"ח של ארגון הבריאות העולמי, חוסר פעילות גופנית הוא הגורם השני רק לעישון, בגרימת מחלות בארצות מפותחות, דבר הגורם להוצאות אדירות לחברה. הדו"ח של ארגון הבריאות העולמי קובע כי הגברת הפעילות הגופנית הוא המרשם הטוב ביותר לבריאות הציבור וכי רכיבה על אופניים היא "פעילות מתאימה ביותר" למטרה זו. ארגון הצדקה ההנדסי הבריטי "ססטרנס" דיווח כי ההחזר בהשקעה חברתית באופניים ובפיתוח דרכים להגברת הרכיבה עליהם, הוא ביחס של 20:1 בהוצאות בריאות ותועלות חברתיות אחרות.
מחקר שהתפרסם בירחון לרפואה פנימית ואשר נעשה בדנמרק בשנת 2000, מצא כי רכיבה על אופניים למקום העבודה, מפחיתה ב-40% את סיכוני התמותה הידועים.
רכיבה על אופניים אינה נחשבת בדרך כלל לפעילות בעלת סיכון גבוה. בבריטניה שיעור מקרי המוות ברכיבה על אופנים לקילומטר דומה לזה של הליכה ברגל, נמוך מזה של רוכבי אופנועים וגבוה הרבה יותר משיעור מקרי המוות לנוסעים במכונית ובאוטובוס לקילומטר נסיעה. רוב התאונות הקטלניות של רוכבי אופניים בבריטניה נגרמות מהתנגשות עם מכוניות או משאיות. אנשים רבים נרתעים מלנסוע באופניים בגלל החשש הבטיחותי מתאונה עם מכונית. מסיבה זו, ארגוני סביבה כמו מגמה ירוקה, ארגוני אופניים כמו ישראל בשביל אופניים, בין השאר באמצעות הפגנות כמו מסה קריטית פועלים למען הקמת רשת שבילי אופניים בעיר, ולתכנון עירוני שיתחשב באופניים ככלי תחבורה לצורכי יוממות.

רכיבה על אופניים בישראל

איגוד האופניים בישראל עוסק בקידום רכיבת אופניים בישראל, הן רכיבה תחרותית והן רכיבה עממית. האיגוד כפוף לחוקיו של ה-UCI, איגוד האופניים הבינלאומי.
מלבד במספר רשויות ספורות, תשתית התחבורה העירונית כמעט שאינה מגיעה לרמת פיתוח כזו המאפשרת שימוש באופניים ככלי תחבורה שבשגרה. למרות פעילותן של קהילות שונות, אנשים פרטיים וארגונים מהמגזר השלישי, בערים הגדולות תחבורת האופניים אינה מוסדרת דיה ורוכבי האופניים רבות שנאלצים "לזגזג" בין הכבישים למדרכות. קיימת גם כן פעילות מול גופי ההסעה השונים שמטרתה קידום הנגשת התחבורה הציבורית לקהל רוכבי האופניים.
תל-אופן הוא מיזם להשכרת אופניים בשירות עצמי שאותו מספקת עיריית תל אביב-יפו. המטרה העיקרית של השירות היא להפחית את תנועת כלי הרכב בתוך העיר. המיזם שואף גם להפחית את זיהום האוויר, ליצור אווירה ידידותית בתוך העיר, ולעודד פעילות גופנית. השירות הושק ב-28 באפריל 2011 ועם השקתו סיפק מעל 250 אופניים הזמינים לכל אדם מעל גיל 18 ב-35 תחנות עגינה הפרוסות ברחבי העיר. בשנת 2015 השירות הורחב לתחומי העיר גבעתיים.
מדי שנה מתקיים רוכב ישראל מאזור החרמון ועד אילת שנמשך 3 ימים.
חברת שביל נט מוציאה לאור מפות טופוגרפיות מפורטות עם שבילים לרכיבה על אופניים.

לימוד רכיבה על אופניים

ישנן שיטות שונות ללימוד רכיבה על אופניים. שלדון בראון פירט שיטות קיימות וציין שהשיטה המהירה ביותר היא ללא גלגלי עזר. המלמד דוחף ומייצב את הרוכב לפי הצורך. בישראל ישנם עשרות מדריכים המלמדים רכיבה על אופניים.