google/wiki40b huggingface dataset:
מזע'ונה

הפירמידה הדרומית

הפירמידה הדרומית נמצאת במרחק של כ-5 ק"מ דרומית לפירמידה הנטויה של סנפרו בדחשור, מוקפת בחומה גלית. ניתן לראות בשטח שרידים של לבני הבוץ, לא נמצאו שרידי כסוי אבני הגיר של הפירמידה. שטח בסיס הפירמידה הוא 52.5 מ"ר, אבל היא מעולם לא הושלמה. אין מידע לגבי שיפוע הפירמידה וגובה החומה המקיפה. ההנחה היא שהיא דמתה לפירמידה של חווארה, בממדים יותר קטנים. יחוס הפירמידה לאמנמחת הרביעי נעשה על בסיס המבנה, וצורת חדר הקבר. חדר הקבורה החיצוני הכיל בתוכו קבר מונוליטי סגור עשוי מחלמיש כמו קברו של אמנמחת השלישי בחווארה. באתר נמצאה אבן שחם גדולה מוכנה להשלמת קודקוד הפירמידה, אבל לא נעשה בה כל שימוש משום שאף אחד לא נקבר בפירמידה. הכניסה לאזור התת-קרקעי של הפירמידה הייתה ממרכז צידה הדרומי. מסדרון המעבר נבנה בקצהו בצורת U אשר הוביל לחדר הקבורה הפנימי. המרווח בין החדר לקבר היה כשני ס"מ. במקום נמצאו 42 טון לוחות חלמיש מחכים שיחליקו אותם מעל הקבר.

הפירמידה הצפונית

פירמידה זו כמו הפירמידה הדרומית יוחסה למלכה סבכנפררע על בסיס שרידים שנמצאו בשטח. מלכה זו שלטה פחות מארבע שנים. קשריה המשפחתיים עם השליטים שקדמו לה לא נקבעו בבירור. ההנחה היא שהייתה ביתו של אמנמחת השלישי, ואחותו או חצי אחותו ובת זוגו של אמנמחת הרביעי. הפירמידה גדולה יותר מהפירמידה הדרומית. מבנה הבסיס של הפירמידה הושלם אבל איש מעולם לא נקבר בה. גם המבנה העליון של הפירמידה מעולם לא הושלם.

לקריאה נוספת

•W.M.F. Petrie, G.A. Wainwright, E. Mackay, The Labyrinth, Gerzeh and Mazghuneh. London 1912
קרונה איסלנדית

מטבעות

קרונה אחת, 5 קרונה, 10 קרונה, 50 קרונה, 100 קרונה.

שטרות

500 קרונה, 1,000 קרונה, 2,000 קרונה, 5,000 קרונה ו-10,000 קרונה
שרה פאיאנס-גליק

ד"ר שרה פָאיַאנְס-גְליק (1900 – 20 בינואר 1976) הייתה מחנכת לגיל הרך, המפקחת על גני הילדים בארץ מטעם מחלקת החינוך משנת 1936 והמפקחת הראשונה מטעם משרד החינוך והתרבות, כלת פרס החינוך של עיריית תל אביב לשנת 1969.

ביוגרפיה

נולדה ב-1900 בעיר ביאליסטוק, בתם של הרב דוד פאיאנס, ראב"ד ביאליסטוק וחבר הוועד המרכזי של "המזרחי", והרבנית מרים (מצד אמה נכדתו של ראב"ד ביאליסטוק הרב חיים נפתלי הרץ היילפרין ונינתו של אביו, הרב רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (1816–1879), רבה הנודע של ביאליסטוק, מחבר הספר "עונג יום טוב").
קיבלה חינוך עברי מסורתי, ולמדה בבית ספר תיכון. לאחר שסיימה את לימודיה נסעה ללמוד פדגוגיה במכון הפסיכולוגי שעל יד אוניברסיטת ברלין, והתמחתה בפסיכולוגיה אקספרימנטלית של גיל הילדות.
נישאה לד"ר שמואל אליעזר גליק, רופא גינקולוג.
בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל. לימדה פסיכולוגיה בסמינרים למורות וגננות בתל אביב ובירושלים.
בשנת תרצ"ו-1935 התמנתה על ידי הוועד הלאומי כמפקחת על גני הילדים בארץ. לאחר קום המדינה ב-1948 הייתה למפקחת הראשית הראשונה מטעם משרד החינוך והתרבות. היא החזיקה במשרתה עד 1967.
פרסמה ספרים ומאמרים בתחומה בעברית ובגרמנית, מהם רבים בירחון "הד הגן".
בשנים תש"ז עד תשי"ז ערכה את "אוּשיות", כתב עת לענייני החינוך שלפני בית הספר.
בשנת 1969 זכתה בפרס לעובדים בתחום החינוך העברי מטעם עיריית תל אביב, על פועלה הספרותי-חינוכי הענף בתחום החינוך לגיל הרך.
נפטרה ב-1976, בגיל 75. נקברה בבית העלמין קריית שאול לצד בעלה, שנפטר חמש שנים קודם לכן, ב-1971.
אחיה הגדול אריה לייב פאיאנס היה עורך ובלשן עברי, ובנו דוד פאיאנס משורר, סופר ועורך.
אביה התכונן לעלות לארץ ישראל, אך נפטר בטרם הספיק. 
אמה ואחותה הגדולה מינה קפלן עלו לארץ אף הן.
Nothing Fails

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מדונה עצמה גיא סיגסוורת וג'ם גריפית'ס והופק על ידי מדונה עצמה מירוואיס אחמדזי ומארק "ספייק" סטנט. במקור השיר היה אמור להיקרא "Silly Thing". מבחינה לירית ומוזיקלית השיר הוא שיר אהבה בשילוב גיטרה אקוסטית ומוזיקה של מקהלת גוספל. השיר מדבר על מושא אהבתה של מדונה ועל כך שלטענתה הם לא נפגשו סתם.  
לשיר נעשו מספר רמיקסים כשאר אחד מהם נכלל גם באלבום הרמיקסים שלה, Remixed & Revisited.

ביקורות

השיר קיבל ביקורות חיוביות כאשר המבקרים כינו אותו כאחד מהשירים הטובים של האלבום ואף חלקם השוו אותו ללהיט הענק שלה "Like a Prayer", כאשר שניהם מכילים מוזיקה של מקהלת גוספל. השיר יצא בתקווה לקדם את מכירות האלבום.  
השיר נכשל ולא הצליח להיכנס למצעד האמריקאי ובכך הפך לשיר השני מהאלבום שנכשל מלהיכנס למצעד האמריקאי. אם כי השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס האמריקאי ומצעד המכירות. בניגוד לכך, בשאר העולם השיר היה ללהיט כאשר הגיע לעשירייה הפותחת באוסטרליה, בלגיה,קנדה ואיטליה, ובספרד הגיע למקום הראשון.

וידאו קליפ

למרות שבהתחלה דיווחים אמרו כי לשיר צפוי לצאת קליפ לשיר לא יצא קליפ בסוף. מדונה ביצעה את השיר במהלך מופע ספיישל באם-טי-וי שנעשה לקידום האלבום תחת השם "Madonna on Stage & on the Record", ובנוסף גם ביצעה את השיר במהלך סיבוב ההופעות "Re-Invention World Tour".
נחל רפאים

נַחַל רְפָאִים הוא נחל אכזב בהרי יהודה, המנקז את כל אזור דרום מערב ירושלים וסביבותיה.
אורך הנחל כ-20 ק"מ והוא מתחלק לשלושה חלקים עיקריים: בחלקו העליון עובר הנחל בתוך העיר ירושלים, בתחומי עמק רפאים דרך המושבה הגרמנית ויתר שכונות העמק (במקביל לנתיב רחוב עמק רפאים), וממשיך דרך שכונת קטמונים עד לאזור קניון מלחה וגן החיות התנ"כי. בחלק זה הנחל מתון יחסית אך יוצר חציצה בין שכונת גילה הדרומית לחלקי העיר האחרים. החלק השני של הנחל ידוע גם בשם "עמק לבן". בקטע זה הנחל יוצא מהשטח הבנוי ומתחתר לעמק בעומק 200-300 מטר. על מדרונותיו נובעים הרבה מאוד מעיינות שכבה דוגמת עין לבן ועין חניה, ועל מדרונותיו בנויים המושבים אורה ועמינדב והכפרים הפלסטיניים ואלאג'ה ובתיר. חלקו האחרון של הנחל הוא קטע יפה, עמוק ומפותל. מהכפר בתיר ואילך מכוסים מדרונות הנחל התלולים ביערות קק"ל (יער עמינדב ויער בגין) ונוצרים בו נפתולים רבים. סיומו של הנחל במפגש עם נחל שורק, מתחת לכביש ירושלים - בר גיורא.
לאורך כל מסלולו של הנחל מלווה אותו מסילת הרכבת הוותיקה מירושלים לבית שמש, אך רק בקטע משכונת מלחה והלאה היא עודנה פעילה.
יחסי דנמרק–הונגריה

היסטוריה

לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, שנשלחו 12.000 חיילים הונגרים לדנמרק דרך גרמניה. לאחר המרד ההונגרי בשנת 1956 נמלטו 1,400 הונגרים לדנמרק, ו-137 מיליון כתר דני נאספו כדי לסייע להונגרים. בשנת 1948 נחתם הסכם תשלומים בין שתי המדינות, ב-18 ביוני 1965 נחתם הסכם הטבות לאינטרסים דניים בהונגריה, וב-20 באוקטובר 1969 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי וטכני.

שיתוף פעולה

דנמרק, מסייעת להונגריה בחקלאות, חינוך ובבריאות, וקולופלאסט, לגו וקבוצת איי.פי. מולר - מארסק הם חלק מהמשקיעים הדנים בהונגריה. יותר מ-200 אמנים דנים השתתפו בפסטיבל האביב בבודפשט 2010, שהחל ב-5 באפריל.

יחסים דיפלומטיים

הונגריה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, וקונסוליה כללית באורהוס, מאידך, דנמרק מחזיקה בהונגריה רק שגרירות בבודפשט.

ביקורים רשמיים

בשנת 1987 ביקרה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בהונגריה, וב-12 ביוני 2007 ביקר ראש ממשלת הונגריה פרנץ גיורצ'אני בדנמרק. ב-19 במרץ 2010, יורש העצר הדני פרדריק, נסיך דנמרק ושר החוץ הדני פר סטיג מולר ביקרו בבודפשט במהלך פסטיבל האביב.
עמיחי חסון

ביוגרפיה

חסון נולד בשנת 1987 וגדל ברמת גן, מוצא משפחת אביו מהעיר טריפולי שבלוב ואמו ילידת העיר ניו יורק, ארצות הברית. בוגר ישיבת קריית הרצוג בבני ברק וישיבת ההסדר בעתניאל. שירת בצה"ל כלוחם בחיל ההנדסה הקרבית. בשנת 2012 החל ללמוד קולנוע בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים וסיום את לימודיו בשנת 2016. בין השנים 2018–2017 היה עמית במכון מנדל למנהיגות. כיום משמש כמנהל אמנותי במרכז התרבות בית אבי חי בירושלים.
חסון התחיל את דרכו כעיתונאי, תחילה כנער במעריב לנוער ולאחר מכן במקור ראשון שם היה בין היתר מבקר הקולנוע של העיתון, ועיתון מעריב שם שימש ככתב תרבות, בעל טור ומבקר המוזיקה. במאי 2017 החל לשדר יחד עם הסופר יאיר אסולין את תוכנית התרבות השבועית "התבודדות" ברשת כאן תרבות של תאגיד השידור הישראלי.

שירה וספרות

שיריו הראשונים התפרסמו בכתב העת משיב הרוח, ומאז שנת 2012 הוא משמש כאחד מעורכי כתב העת וכעורך-אורח בכתב העת ננופואטיקה. חסון חבר בצוות הניהול האמנותי של פסטיבל ימי אהבה לשירה וכנס כיסופים הבינלאומי לסופרים ומשוררים יהודים. מפרסם ביקורת ספרות בעיתון הארץ ומרצה לתסריטאות בבית הספר הגבוה לאמנויות המילה.
"המלך בשדה", סיפור קצר שכתב, הומלץ בידי השופטים בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "הארץ" לשנת 2014, וסיפור קצר נוסף משלו, "על דעת המקום", עלה לגמר תחרות פרס ספיר ליצירה צעירה לשנת 2014. כמה משריו הולחנו על ידי מוזיקאים (ובהם האחיות ג'משיד, אפרת אפטר ולהקת אקוט) ומספר שירים וסיפורים קצרים שכתב תורגמו לאנגלית, ספרדית וגרמנית.
בשנת 2014 התקבל כתב היד של ספר שיריו "מדבר עם הבית" למפעל קסת לספרות ביכורים, וראה אור כעבור שנה בהוצאת אבן חושן ובעריכת ד"ר דוד וינפלד. בשנת 2015 זכה עמיחי חסון בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם. "בלי מה", ספר שיריו השני ראה אור בשנת 2018 בהוצאת מוסד ביאליק, במסגרת סדרת "כבר" לשירה בעריכת ליאת קפלן. על הספר זכה חסון בפרס רעיית נשיא המדינה על שם ד"ר גרדנר סימון לשירה עברית לשנת תשע"ח, על היות הספר "אבן דרך בשירה הישראלית הצעירה", הפרס הוענק לראשונה בידי אשת הנשיא נחמה ריבלין במשכן הנשיא בירושלים.

חיים אישיים

נשוי למרים חסון, בתם של הסופרת אמונה אלון והשר והח"כ לשעבר, הרב בני אלון, ואב לשניים. גיסיו הם הסופר והתסריטאי אורי אלון והמשורר והעורך הרב אלחנן ניר.
מחזור בני רומא כתב יד רוטשילד

מחזור בני רומא כתב יד רוטשילד הוא מחזור בנוסח בני רומי מצפון איטליה משנת 1450 לערך. המחזור מצוי כיום בספרייה הלאומית בירושלים.
מסך הברזל

"מסך הברזל" (באנגלית Iron Curtain) הוא מונח מטאפורי שטבע וינסטון צ'רצ'יל ב-5 במרץ 1946 בנאום שנשא בפולטון שבמיזורי. הכוונה היא לקו הגבול האידאולוגי אשר חילק את אירופה לשני גושים: הגוש המזרחי שנשלט על ידי ברית המועצות, והגוש המערבי בהנהגת ארצות הברית. המושג נוצר כתוצאה מהשתלטות ברית המועצות על מדינות מזרח אירופה שהתבטאה בהקמת משטרים קומוניסטיים שכונו "דמוקרטיות עממיות", והוא ביטא את הקרע בין שני הגושים ואת תחילתה של המלחמה הקרה.

מקור המושג

צ'רצ'יל טבע את המונח במשמעותו המקובלת, אך הוא הופיע בפרסומים מוקדמים יותר, כדוגמת ספרו של ג'ורג' אורוול "חוות החיות" מאוגוסט 1945. במאי 1945 המונח הוצג על ידי לוץ שוורין פון קרוסיגק ששאל אותו מנאום אנטי סובייטי של יוזף גבלס.
בנאום שנשא צ'רצ'יל, אז מנהיג האופוזיציה בבריטניה, בנוכחות הנשיא הארי טרומן בקולג' וסטמינסטר בפולטון הוא אמר: 
צל נפל על הזירה שהוארה לא מכבר על ידי ניצחון בעלות הברית. אין איש יודע, מה יש בדעתם של ברית המועצות והארגון הקומוניסטי הבינלאומי שלה לעשות בעתיד, והיכן הגבולות לפעולתם להפצת רעיונותיהם... משטטין שבים הבלטי ועד טריאסטה באדריאטי, "מסך ברזל" ירד לאורך היבשת. מאחורי קו זה שוכנות כל בירות המדינות העתיקות של מרכז אירופה ומזרחה: ורשה, ברלין, פראג, וינה, בודפשט, בלגרד, בוקרשט וסופיה. כל הערים המפורסמות האלה, והאוכלוסייה שמסביבן נמצאות במה שעלי לקרוא "הספירה הסובייטית", וכולן נתונות, בצורה זו או אחרת, לא רק להשפעה סובייטית, אלא גם לדרגה גבוהה ביותר, ובכמה מקרים הולכת וגוברת, של שליטה ממוסקבה.
צ'רצ'יל דייק כאשר ציין את וינה כאחת הערים מאחורי מסך הברזל, כיוון שבאותה עת נמצאה באזור הכיבוש הסובייטי, כחלק מכיבוש אוסטריה בידי ארבע המעצמות, בדומה לגרמניה. ב-1955 נסוגו המעצמות ואוסטריה הפכה למדינה עצמאית תוך הכרזת נייטרליות. בשנים הראשונות לאחר הנאום, המונח לא התקבל היטב בקרב הציבור במערב, שעדיין רחש כבוד לברית המועצות כשותפה מרכזית בהבסת הנאצים, אולם הוא צבר פופולריות עם התעצמות המלחמה הקרה.
גומבוץ (מתמטיקה)

גומבוץ (באנגלית: Gomboc) הוא גוף תלת-ממדי וקמור בעל צפיפות הומוגנית שכאשר מניחים אותו על משטח שטוח יש לו רק שתי נקודות שיווי משקל: אחת יציבה והשנייה רופפת. בכך לגוף כזה יש תכונה ייחודית - יכולת יציבה אבסולוטית - כלומר, במילים אחרות, ישנו מנח יחיד בו הוא יכול להימצא באמת במצב סטטי. קיומו שוער לראשונה ב-1995 על ידי המתמטיקאי הרוסי ולדימיר ארנולד, והוכח ב-2006 על ידי המדענים ההונגרים גאבור דומוקוש ופטר ורקוני, שתיארו משפחה של גופים בעלי התכונה הזאת.
מאז שנתגלה, צורתו עזרה להסביר את מבנה הגוף של צבים יבשתיים, בהקשר של יכולתם הטבעית לחזור לתנוחת שיווי משקל לאחר שהופכים אותם מלמטה למעלה.

היסטוריה

בגאומטריה, גוף עם תנוחה יציבה יחידה נקרא מונוסטטי, בעוד המונח מונו-מונוסטטי נטבע כדי לתאר גוף אשר בנוסף לכך יש לו נקודת שיווי משקל רופף יחידה. כדור שמשקלו מפולג ככה שמרכז המסה שלו מוסט ביחס למרכז הגאומטרי שלו הוא גוף מונו-מונוסטטי. דוגמה נפוצה יותר היא זו של נחום תקום (ראו איור מימין). בשיווי משקל, מרכז המסה שלו ונקודת המגע נמצאים על ישר שניצב לקרקע. כאשר הצעצוע מוטה במקצת, גובה מרכז המסה שלו עולה ובנוסף מתרחק אופקית מהישר הזה. הדבר מפיק מומנט התיישרות אשר משיב את הצעצוע למנח היציב שלו.
הדוגמאות שהוזכרו מקודם של גופים מונו-מונוסטטיים הן בהכרח לא הומוגניות, כלומר, בדוגמאות אלו צפיפות החומר ממנו עשוי הגוף אינה אחידה. השאלה האם ניתן לבנות גוף תלת-ממדי שהוא לא רק מונו-מונוסטטי אלא גם הומוגני וקמור הועלתה על ידי המתמטיקאי הרוסי ולדימיר ארנולד ב-1995. דרישת הקמירות היא מהותית לבעיה שכן בנייה של גוף מונו-מוסטטי לא קמור היא טריוויאלית (ניתן לקחת לדוגמה כדור הומוגני עם חלל כדורי בעל מרכז שונה בתוכו; במקרה זה מרכז המסה של הגוף יוסח ממרכז הכדור למרחק מה בכיוון הפוך מכיוון מרכז החלל הכדורי). הקמירות פירושה שכל קו ישר שמחבר שתי נקודות על הגוף נמצא כולו בתוך הגוף, או, במילים אחרות, שבמשטח אין שקעים אלא רק בליטות כלפי חוץ (או שהוא לכל הפחות שטוח) בכל נקודה.
בשנה בה העלה ארנולד את השערתו כבר היה ידוע, מההכללה הטופולוגית והגאומטרית של משפט ארבעת הקודקודים הקלאסי, שלעקומה מישורית יש לפחות ארבע נקודות קיצון של העקמומיות, ובאופן ספציפי יותר, לפחות שתי נקודות מקסימום מקומי ושתי נקודות מינימום מקומי. כיוון שהתנאים ליציבות של גוף דו ממדי עבור נקודת מגע נתונה הם שמרכז המסה יהיה בדיוק מעל נקודת המגע, ושמרכז המסה יימצא מתחת למרכז העקמומיות (אשר גובהו הוא רדיוס העקמומיות), נובע איפה שיציבות מקומית של הגוף נקבעת על פי מיקום מרכז המסה ביחס לאוולוט של העקומה. למעשה, נקודת שיווי משקל יציב תיתכן רק כאשר מרכז המסה יימצא מעל נקודת מינימום מקומי של העקמומיות. כיוון שחייבות להיות לפחות שתי נקודות מינימום כאלו, כל עקומה מישורית תהיה בעלת לפחות שתי תנוחות יציבה; פירוש הדבר שלא קיימים גופים קמורים מונו-מונוסטטיים בשני ממדים.
המצב בשלושה ממדים סבוך בהרבה, שכן ישנה עקמומיות נורמלית שונה (של חתכים נורמליים שונים) עבור כל כיוון הטיה של הגוף (ולפיכך גם היסט אנכי שונה של מרכז המסה), אולם בתקופתו של ארנולד מקובל היה לחשוב שגם בשלושה ממדים לגוף בהכרח יהיו לפחות ארבע נקודות קיצון. בניגוד לסברה הקיימת, ארנולד שיער שניתן להקטין את המספר הזה.

הפתרון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
קו 100 לקהיר

קו 100 לקהיר (מכונה גם "קו השלום") היה קו אוטובוס בין תל אביב לקהיר, בירת מצרים. הקו הופעל על ידי קואופרטיב אגד (בחלק מהתקופה עבר הזיכיון לחברת דן) מ-29 באפריל 1982 ועד סוף שנת 1987 על בסיס יומי, ולאחר מכן חודש משנת 1990 ועד 1996 בחלק מימות השבוע. הקו הופעל מתוקף הסכמים שנבעו מהסכם השלום בין ישראל למצרים ודעך בהדרגה עד להפסקתו בגלל חוסר רווחיות.

הקו כהסכם במסגרת השלום עם מצרים

במסגרת הסכמי קמפ דייוויד, בפרק "הצבת כוחות" הוכרזה ההצהרה הבאה: "לאחר שייחתם חוזה השלום, ולאחר שתושלם נסיגת הביניים, יכוננו יחסים נורמליים בין מצרים ובין ישראל, ובכללם הכרה מלאה, לרבות יחסים דיפלומטיים, יחסי כלכלה ותרבות, שימת קץ לחרמות כלכליים ולמחסומים לתנועה חופשית של טובין ובני-אדם, והגנה הדדית על אזרחים באמצעות הליכי משפט הוגנים". משמעות ההכרזה היא שהיה חשוב לשתי המדינות לשמור על יחסיהן הכלכליים ובכלל זה תיירות ומסחר.
בעקבות הכרזה זו ובמסגרת הדיונים על הסכמי השלום הוחלט על פתיחתם של קו זה לקהיר וקו נוסף בין תל אביב ושארם א-שייח' (קו שלא הופעל בסופו של דבר), תוך שיתוף פעולה לסירוגין בין אגד לבין החברה המצרית איסט דלתא. הפערים במשא ומתן בין שני הצדדים שהתקיים בקהיר ונמשך מספר ימים היו גדולים מאוד, אך הם גושרו על ידי הדרג המדיני שנכח בדיונים. הצד הישראלי ציפה למחירים נמוכים, בעוד המצרים דרשו מחיר גבוה, אולם בגלל ההבדלים בין המחירים בתחבורה הציבורית בין ישראל ומצרים המחיר שנקבע נחשב לישראלים זול ולמצרים הוא נחשב יקר וכך הושגה הסכמה.

הקו ומסלולו

הקו בוצע על-פי-רוב על ידי אוטובוס מיוחד של חברת אגד בדגם O-303 מתוצרת מרצדס-בנץ ובו הותקן תא שירותים בשל הנסיעה שאורכה היה אמור להיות כשבע וחצי שעות, אולם בפועל התארכה מעבר לכך בחלק מן הנסיעות, כמו זו הראשונה שארכה כ-19 שעות שמתוכן 11 במסופי הגבול. 
מסלולו של הקו היה ישיר לקהיר. תחנת המוצא הייתה התחנה המרכזית הישנה של תל אביב ומסלולו היה דרך כביש 4, משם עברו את הגבול במעבר רפיח, מעבר בנקודת הפיקוח בתעלת סואץ ובסוף לתחנה המרכזית "עבאסיה" בקהיר. מחיר הנסיעה עמד בשנות ה-90 על 18 דולר לכיוון אחד ו-32 דולר לשני הכיוונים.

ניסיונות לחידוש הקו

בשנת 2006 היו ניסיונות הידברות בין שר התיירות אברהם הירשזון למקבילו המצרי לחידוש הקו, אולם הדבר לא צלח מאחר שבשלב זה כבר מעבר רפיח היה סגור לתנועת ישראלים. האפשרות היחידה להפעלת הקו הייתה דרך מעבר טאבה, דרך שאורכת כ-14 שעות. חברה פרטית הפעילה בכל זאת את הקו במחיר של 110 דולר דרך דימונה, אולם הדבר לא השתלם כלכלית וכיום הדרך לנסוע לקהיר באוטובוס היא רק באמצעות שירותים שמעניקים המצרים ממעבר טאבה.
ניקולאיה גוצה

פרטים ביוגרפיים

ניקולאיה גוצה נולד בשנת 1967 במשפחה עניה, בת 8 ילדים, של צוענים רומנים בשם לינגורארו, מן היישוב אנינואסה, בסביבות עיר כורי הפחם פטרושאן בעמק הז'יו שבדרום טרנסילבניה.
הוריו נפטרו עוד בילדותו. אמו הייתה ידועה כ"מריה מגדת העתידות" והאב עסק ברוכלות, בעיקר של סבונים שהוברחו מחו"ל.
בשנת 2004 שינה באופן רשמי את שם המשפחה מ"לינגורארו" ל"גוצה", שם הבמה שבו נודע מזה שנים רבות.

קריירה מוזיקלית

ניקולאיה גוצה התחיל כזמר ואקורדיוניסט בסוף שנות ה-80. במשך שנה וחצי לקח שיעורי אקורסיון בבית הספר העממי לאומנויות בפטרושאן. עוד בזמן שעבד ברשות הרכבות הרומנית, ואחר כך שמונה שנים ברשות המים כרתך-שרברב, בשעות הפנאי היה שר מוזיקה אתנית עממית, כפרית ובעיקר עירונית, במיוחד של החבל באנאט ודרום-מערב טרנסילבניה. לאחר שהתפטר, החל בקריירת זמר חתונות וערבים חברתיים בעיקר במסעדות של העיר טימישוארה. אלבום הבכורה שלו הופק ב-1992. שנתיים לאחר מכן, הקליט להיט ראשון בשם "De când te iubesc pe tine" (מרומנית: "מאז שאהבתיך") ובכך סלל את דרכו בעולם המוזיקה האתנית. פרץ אף לתודעה הבינלאומית באמצעות אלבום מ-1996 שהוצא לאור בצרפת ומאז המשיך למנף את הצלחתו. אחרי שבהתחלה התמקד בסגנון המסורתי של מוזיקת הלאוטארים ואף והג'אז הצועני, ואחרי שנת 1998 אימץ בעיקר את המקצב הצועני-הבלקני המאפיין את הז'אנר "מאניה" או "מאנֶלֶה". בשנת 2004 הכתיר את עצמו כ"מלך המאנלה". שיריו בסגנון זה שילבו יסודות של מוזיקה צוענית מסורתית עם השפעות של הפופ ושל ההיפ הופ".
המוזיקה העירונית הצוענית שצברה תאוצה בזירת עולם הבידור הרומני אחרי מהפכת 1989 ברומניה ומעריצים רבים גם מחוץ לגבולות רומניה. בנסיבות אלה פרחה גם הקריירה של ניקולאיה גוצה, שהפך לזמר הדגל של הז'אנר.
לעיתים קרובות גוצה עושה שימוש בכלים אלקטרוניים כמו גיטרה חשמלית וסינתיסייזר בהתאם לטעם הקהל הצעיר.
לאורך השנים ועד היום מרבה הזמר להקליט אלבומים הכוללים מחרוזות, שירים מקומיים, שירים מקוריים וכן משתף פעולה עם אמנים אחרים מעולם הזמר הצועני לצד ראפרים ודיג'יי.
בין להיטיו, הכתובים על טקסטים פשוטים, לא מתוחכמים, ניתן למנות את: "Aş renunţa", "Am greşit şi eu", "Dacă vrei", "Doar tu", "Asta seara e petrecere", "Numai Eu Sunt Vinovat".
ב-2004, יצא אלבום המכיל גרסאות דאנס ללהיטיו של גוצה הנקרא "Regele dance".
ב-2007 הוציא גוצה לאור גרסת כיסוי לשיר "lejla" של הארי מאטה הארי הבוסנית, אשר סיים במקום השלישי בפסטיבל האירוויזיון 2006, כאשר שינה את שם השיר ל-"?Cine eşti" (בתרגום: "מי את?").

חייו הפרטיים

מגיל 16 לגוצה הייתה בת זוג בשם מריאנה, ללא רישום רשמי.
מקשר זה לניקולאיה גוצה נולדו שני בנים ושתי בנות. הוא אביה של זמרת הפופ האתנית הצוענייה ניקולטה גוצה.
גם בניו מוזיקאים: אחד הבנים, ניקו מנגן בקלרנית ובתוף "טאראבאנה", בעוד הבן השני קוסמין הוא נגן אורגן חשמלי. אחיו של האמן, כולל סמיר, איש עסקים שעשה חיל בתחום ענף הברזל, תמכו בגוצה בהתחלת הקריירה המוזיקלית.
איבאדיה

התפתחות הכת

במחצית המאה השביעית היו האיבאדים חלק מן הסיעה (בערבית: שיעה) האסלאמית אשר התלכדה סביב הח'ליף עלי בן אבי טאלב במלחמתו נגד מועאויה בן אבי סופיאן, מנהיג בית אומיה שבתקופה מאוחרת יותר הפך לסמל פוליטי עבור הסונים. היחסים בין האיבאדים ובין הח'ליפה עלי הידרדרו, כאשר עלי בן אבי טאלב הסכים להפסקת אש בינו לבין מועאויה ולניהול משא ומתן כדי שניתן יהיה להגיע להסדר פוליטי בין שני הצדדים. בראיית האיבאדים, הפסקת האש וניהול המשא ומתן עם מועאויה פגעו בלגיטימציה הדתית שממנה נהנה עלי, משום שצעדים אלו היוו למעשה הכרה פוליטית ראשונה בשלטון מועאויה. כמו כן, האיבאדים ראו כי מועאויה ניצל את תקופת הפסקת האש על מנת לחזק את צבאו ולתקוף מחדש את האזורים שהיו בחזקת עלי. כאשר סירב עלי לקבל את דרישות האיבאדים בעניין הפסקת האש וניהול המשא ומתן עם בית אומיה, הם פרשו מסיעתו. לכן הם נקראו במקורות השיעיים והסוניים בשם הח'וארג' (الخوارج – "הפורשים"). בעקבות הפרישה, הגדיר אותם עלי בן אבי טאלב כמורדים, ובכך נתן לגיטימציה פוליטית ודתית למלחמות הרבות והרדיפות אשר ניהל נגדם. בעקבות הרדיפות, התנקש אחד מבני הכת בחייו של עלי כאשר יצא ממסגד, ובכך הפכו בני הכת למוקד שנאה, הן בקרב השיעים והן בקרב הסונים (המכירים בעלי כאחד מהח'ליפים ישרי הדרך).

אמונתם הפוליטית

האיבאדים סירבו להכיר בשלטונו של עלי בן אבי טאלב המזוהה עם השיעים והגדירו אותו בספריהם הדתיים כאדם כופר שלא שפט בהתאם לקוראן. מעבר לכך, הם גם אינם מכירים בשלטונו של עות'מאן בן עפאן, המזוהה עם הסונים, שנתפש בעיניהם כאדם מושחת שפעל לטובת האינטרסים של בית אומיה. הם מאמינים שהח'ליפה המוסלמי אינו חייב להיות משבט קורייש, שבטו של הנביא מוחמד, כמו שדגלו הסונים, או אחד מצאצאי הנביא ("אהל אל-בית"), כפי שדגלו השיעים. בראייתם, השליט יכול להיות אדם שאינו מקיים את התנאים האלה, ובכך הייתה הכת הראשונה אשר נתנה לגיטימציה דתית לשליטים שלא מילאו את התנאים של הסונים ושל השיעים לח'ליפות. עמדותיהם הפוליטיות גרמו להם לסבול רבות תחת השלטון הסוני וגם תחת השלטון השיעי, ולכן בני הכת הקפידו לחיות באזורים נידחים בצפון אפריקה ובדרום חצי האי ערב ולהקים לעצמם מדינות פוליטיות עצמאיות.

אמונתם הדתית

מבחינה תאולוגית, האיבאדים דומים לזרם מועתזילה, והם אימצו את רוב עמדות הזרם בנוגע למהות האלוהים ובכל הקשור לעולם הבא, תוך פירוש סוגיות אלו באופן רציונלי וחריגה מן הטקסטים הדתיים של הסונים ושל השיעים. כמו כן, הם מאמינים שהקוראן נברא ואינו נצחי כמו האל, אלא תוצר חומרי שנוצר בתקופה מסוימת על ידי האל. זאת בניגוד לתפישת הסונים והשיעים הרואים את הקוראן כדברי אלוהים חיים, שאינם מוגבלים בזמן ובמקום.
בניגוד לתפישתם הרציונלית למהות האלוהית ולקוראן, אימצו האיבאדים עמדה נוקשה כלפי המוסלמים אשר לא יישמו את השריעה. בעוד שהסונים והשיעים רואים במוסלמים אלו כחלק מהקהילה המוסלמית, האיבאדים מאמינים כי מוסלמים אלו הם כופרים, כל עוד אינם מיישמים אותה. להגדרתם, מוסלמי הוא אדם המיישם את השריעה.

האיבאדים בעת החדשה

המדינה האיבאדית היחידה בעולם היא עומאן. האיבאדים נפוצים היום בצפון אפריקה ובאיי זנזיבר. עומאן מקפידה היום מטעמים פוליטיים וכלכליים לפרסם את המורשת האיבאדית ברחבי העולם האסלאמי כמורשת מתונה, במטרה לקרב את הכת האיבאדית לשאר המוסלמים.
הכוכב הבא לאירוויזיון

כללי התחרות

בשלב הראשון מתקיים מבחן מול השופטים, ובו כל מועמד מתבקש לבצע שיר לבחירתו מול מסך גדול סגור. בעת ביצוע השיר מצביעים הקהל (באפליקציה) והשופטים  (בשולחן השיפוט) אם להעביר את המועמד, לכל שופט יש סכום מסוים של הצבעות (עונות 1-5 10 לכל שופט, החל מעונה 6, 8 נקודות לכל שופט) ברגע שהמתמודד מגיע ל-70% הצבעות (קולות הצופים + השופטים יחד), המסך נפתח והמועמד עובר לשלב הבא. עם סיום מבחני הבמה מתגבשת נבחרת העונה בת מספר זמרים שונה בכל עונה. לאורך העונה יודחו זמרים שונים בהתאם להחלטת השופטים והקהל באולפן עד להגעה לשלב הגמר שבו ישתתפו גם הקהל בבית ומספר קבוצות שופטים מיוחדות (זוכים מעונות קודמות, וכן אנשי מקצוע), שבו יהיו ארבעה זמרים ומתוכם ייבחר "הכוכב הבא".

העונה הראשונה (2013)

תוכנית הבכורה עלתה לשידור ב־17 בספטמבר 2013. בעונה זו המנחה הוא אסי עזר ומנחת המשנה היא אסתי גינזבורג. השופטים הם: ריטה, צביקה הדר, מוקי ורני רהב. אייל גולן שפט בתוכנית עד להשעייתו ב-20 בנובמבר 2013, וכעבור 4 ימים הוחלף על ידי מוקי.
אלי פטל

ביוגרפיה

מאז סיום לימודיו בשנת 2000 באקדמיה בצלאל לאמנות ועיצוב בירושלים, הציג מספר תערוכות יחיד בישראל והשתתף במספר תערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם. פטל, שסביבת עבודתו נבחנת ביחס לציור והופעותיו המשתנות, העמיד מכלול מיצבי הדן במעמדו של האובייקט ושל הפעולה הציורית ביחס לסוגיות חברתיות, דתיות וכלכליות.
בשנת 2006 הציג בביתן הלנה רובינשטיין את תערוכתו "הטבע המקורי" (אוצר: אורי דסאו) שלוותה בקטלוג. בשנת 2007, בעקבות זכייתו בפרס רפפורט לאמן צעיר, הציג פטל את התערוכה "סוף היום" במוזיאון תל אביב (אוצרת: שבא סלהוב) בסמוך לפרסום קטלוג מסכם של עבודותיו עד שנת 2007. במאי 2008 הציג במרכז פומפידו בפריז.
במרץ 2011 מונה לראש המחלקה לאמנות בבצלאל.
יועד בית-יוסף

קריירה

בית-יוסף גדל במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים אצל המאמנים יואב חריש ורן קוניק, ובעונתו האחרונה בנוער אף זכה בתואר שחקן העונה. (2005/6). 
בעונת 2006-2007 החל בית-יוסף את דרכו בבוגרים במדי מכבי אשדוד, אז בליגה הלאומית,  בה שיחק גם בעונת 2007-2008. 
את הפריצה האמיתית הראשונה שלו עשה בית-יוסף בעונה שלאחר מכן, 2008-2009, בה שיחק באליצור רמלה, ושם קלע למעלה מ-10 נקודות  בממוצע למשחק.
בעונת 2009-2010 הגיע יועד לקדנציה הראשונה שלו בקבוצת מכבי באר יעקב.
את עונת 2010-2011 החל בית-יוסף בקבוצת הפועל בארי, אך לאחר מספר מחזורים חזר לבאר יעקב, שם המשיך והשתפר עד שהגיע לממוצע של מעל 15 נקודות למשחק. בקיץ של אותה עונה זומן בית יוסף לנבחרת האולימפית ששיחקה באוניברסיאדת שנג'ן (2011). יועד קלע בטורניר יותר מ-8  נקודות למשחק.
בעונת 2011-2012 המשיך בית-יוסף להצטיין במדי באר יעקב, ואף הוביל אותה למשחקי הפלייאוף לעלייה לליגת העל. בית-יוסף נבחר למצטיין העונה עם קרוב ל-20 נקודות בממוצע למשחק ועם יכולת נפלאה. גם במהלך הפלייאוף המשיך בית יוסף להצטיין, אך הפסיד עם קבוצתו בסדרת הגמר להפועל תל אביב.
לאור היכולת שגילה זכה בית-יוסף לקידום משמעותי בקריירה ובתחילת עונת 2012/13 לראשונה חתם על חוזה לשנתיים בליגת העל בקבוצת הפועל גלבוע/גליל.
בעונת 2013/14 חתם בקבוצת ברק נתניה בה השיג ממוצעים של 4.6 נקודות ב-12.2 דקות למשחק.
בקיץ 2014 חתם בקבוצת הפועל חולון.
שנה מאוחר יותר חתם בית-יוסף בעולה החדשה לליגה הלאומית הפועל רמת גן. בספטמבר 2016 חתם בבני הרצליה. לאחר זמן קצר ביקש להשתחרר מהקבוצה, מכיוון שהתקשה להקדיש את הזמן לאימונים בליגת העל, וחתם בעירוני רמת גן מהליגה הלאומית.
במרץ 2017 עבר בית יוסף להפועל באר שבע/ב"ש
באוגוסט 2017 חתם באליצור עירוני נתניה מהליגה הארצית.
ב-2018 עבר למכבי רמת גן יהלום מליגה ב' (קבוצת הבת של מכבי עירוני רמת גן)