google/wiki40b huggingface dataset:
Amnesiac

הקלטות וקשר אל Kid A

שירי Amnesiac ושירי אלבומה הקודם של הלהקה, Kid A, הוקלטו באותו הזמן אך יצאו לאור בזה אחר זה באלבומים נפרדים, לכן חלק ממעריצי הלהקה רואים באלבום זה אוסף שירים שלא נכללו ב-Kid A ואף מכנים אותו בהומור Kid B או Kid Amnesiac. עם זאת, הלהקה עצמה טוענת כי יש להתייחס לצמד האלבומים כאל "תאומים שהופרדו בלידתם", ושכל אחד מהשניים עומד בפני עצמו. האלבום אף כולל גרסה שונה לשיר "Morning bell" שנכלל ב-Kid A.
השיר Like Spinning Plates, שיר מספר עשר באלבום, מוקלט בצורה מיוחדת:, חברי הלהקה לקחו את השיר 'I Will' מאלבומם השישי, Hail to the Thief, וניגנו אותו הפוך. על המנגינה שנוצרה נכתבו המילים. לאחר מכן הוחלט לשנות את השיר: סולן הלהקה למד את מילות השיר הפוכות והקליט אותן כך, ואת ההקלטה הפכו בחזרה. אפשר לשים לב לעיוותים קלים בשירה עקב התהליך.

מהדורה מיוחדת

מלבד אריזת הפלסטיק המקובלת, מיד אחרי יציאתו נמכר האלבום גם במהדורה מוגבלת, מיוחדת ויקרה מעט יותר, שנמכרה גם בישראל. המהדורה המיוחדת כללה אמנם את אותו הדיסק עם אותו התוכן המוזיקלי, אך במקום אריזת פלסטיק רגילה, הדיסק נארז בתוך ספרון בכריכה קשה, זהה לספרון המצולם על עטיפת האלבום הרגילה. הספרון הציג איורים מאת סטנלי דונווד ותום יורק, תחת השם הבדוי Tchocky. הספרון הכיל גם "כרטיס השאלה" מספרייה דמיונית, שהונח בתוך כיס הנייר שהכיל את הדיסק. בכרטיס ההשאלה "הוחתמו" תאריכי השאלה מהעבר והעתיד, חלקם רומזים לספר "פרנהייט 451" מאת ריי בראדבורי. בשנת 2002, דונווד ויורק זכו על אריזה מיוחדת זו בפרס הגראמי לעטיפה הטובה ביותר.
אגניה בוגוסלבה

אגניה בוגוסלבה (ברומנית: Agnia Bogoslava; ‏7 באוקטובר 1916 - 16 בנובמבר 2009) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע וזמרת יהודיה - רומניה. שיחקה בעיקר ברומנית וביידיש. אחרי עלייתה לישראל בשנת 1968 שיחקה גם בעברית. הייתה, בין היתר, אחת הכוכבות של התיאטרון היהודי "באראשואם" ושל התיאטרון לקומדיה בבוקרשט.

קורות חיים

אגניה בוגוסלבה נולדה בשנת 1916 בסיביר, לשם הוגלו הוריה. מאוחר יותר משפחתה התיישבה בקישינב, "העיר עם ריח של תפוחים", כפי שנזכרה בה בערוב ימיה.
כעבור זמן מה המשפחה עברה לגור בבוקרשט. אמה, לוניה, שחקנית וזמרת בעצמה, הייתה שרה במסעדה " La trei peşti" ("שלושת הדגים") ברובע דודשט. התגוררו חלק מהזמן בשכונת "קרוצ'ה דה פיאטרה" (Crucea de piatră - "צלב האבן"). בנעוריה עבדה אגניה בבית חרושת אבל בגיל 16 הופיעה לראשונה על במה באופרטה "סוריקה (שרל'ה - ברומנית), הרופאה המיומנת".
שחקה בהתחלה בלהקה של אלנה זמורה (1897 - 1974) לצידם של ה. ניקולאידה, נ. סטרויה וואסילה ואסילקה, ושרה קופטים על מילים של פויו מקסימיליאן. הצטיינה במשחק ובזמרה על במות התיאטראות ברומניים "מג'סטיק" ו"אלחמברה - אקסלסיור". באחרון - עוררה את הערכתו של המלחין יון וסילסקו שביקש שתשיר את להיטו "קולם של גלגלי הרכבת" (Glasul roţilor de tren). דמות אחרת שהשפיעה מאוד על חייה ועל דרכה בתיאטרון היה הבמאי מיכאי זירא.
אחרי שנת 1940 כשנאסר על אמנים יהודים להופיע על במות ובמוסדות תרבות רומניים הפכה בוגוסלבה לחברה בלהקת התיאטרון היהודי באראשאום שהורשה לפעול בבוקרשט למען קהל יהודי בלבד.
ב-1 במרץ 1941 הופיעה בבכורה בתיאטרון באראשאום במופע " מה את עושה הלילה?", שבה שרה, בין היתר, את השיר " והלכו כמו הרוח...".
בשנת 1942 נעצרה יחד עם סנדו אליאד ועמדה להישלח לגרוש טרנסניסטריה. הזמרת מריה טנאסה והשחקן והבמאי יון יאנקובסקו התערבו לטובתה אצל השלטונות.
אגניה בוגוסלבה הייתה נשואה פעמיים - לסנדו אליאד (1979-1899), במאי בתיאטרון היהודי, ולאחר מכן לצייר ז'ול פויו פרחים ששב לרומניה כקצין בצבא הסובייטי. נולדו לה שני בנים ובת, המשורר טודור אליאד (2007-1944) מאטיי פרחים ורוזליה פרחים.
ב 31 בדצמבר 1968 התיישבה בישראל ובהמשך התגוררה ביפו.
שיחקה בין השאר ב"אשה היהודיה" מאת ברטולט ברכט.

הנצחה

לזכרה הופק הסרט "באראשאום" של ראדו גאבריה
.
רדגייט

רדגייט תוכנה (באנגלית: Redgate Software) היא חברת תוכנה עם משרדים ראשיים בקיימברידג', אנגליה. היא מפתחת כלים עבור מפתחי אפליקציות ובסיסי נתונים ולאנשי ניהול טכנולוגי בתחומי ה IT וה DBA. החברה מנהלת ומתחזקת אתרי קהילות מפתחים ומומחים, המפורסמים שבהם SQL Server Central  ו Simple Talk. היא מארגנת אירועים כגון SQL בעיר.
מוצרי רדגייט מתמחים בניהול מסדי נתונים, כלים עבור SQL Server, Oracle, MySQL ו - Azure של מיקרוסופט. היא גם מייצרת כלי למפתחים מתקדמים בטכנולוגיית NET Framework.  כגון SmartAssembly ו Net Reflector.
דויד מונטלאונה

ביוגרפיה

דויד מונטלאונה נולד בפוטנצה בשנת 1974. הוא למד הנדסה אך עזב את הלימודים ונסע ללמוד צילום בארצות הברית ובבריטניה. בשנת 2000 הוא התחיל לעבוד כצלם לעיתונות איטלקית ובינלאומית. בשנת 2001 הוא נסע לרוסיה ונותר שם מספר שנים. הוא חזר לרוסיה מספר פעמים בהמשך. בעבודות שלו ניתן להבחין בהתעניינות שמדינות שקמו לאחר התפרקות ברית המועצות.
דויד מונטלאונה הציג את עבודותיו במספר תערוכות לרבות במרכז נובל לשלום באוסלו, גלריה סאצ'י בלונדון ותערוכות נוספות בפריז ורומא.
בשנת 2013 הוא פרסם ספר צילומים שנעשו בצ'צ'ניה.
בשנת 2017 דויד מונטלאונה הציג ברומא תערוכה משותפת עם דנילה טקצ'נקו.
הוא זכה מספר פעמים ב-World Press Photo - בשנים 2007, 2009 ו-2011.
רומאנה קונטי

היסטוריה

החברה היא בבעלות שלוש משפחות: ביז-לרואה (Bize-Leroy), דה וילן (de Villaine) ורוש (Roche). הידיעות העתיקות ביותר על דרי המקום הן אודות הנזירים של סן ויוואן (Saint-Vivant). ב-1512 שזיהו אותה בשם Le Cloux des Cinq Journeaux הם מכרו אותה ב-1584 תחת השם לה קרו דה קלו (Le Cros de Cloux) ל-Claude Cousin. אחיינו ויורשו Germain Danton מכר את האחוזה שוב ל-Jacques Venot ב-1621. בתו של Venot נישאה ל-Croonembourg אשר משפחתו שמרה על הכרמים במשך ארבעה דורות, עד שמכרוה לנסיך קונטי. רק ב-1651, כאשר הרס הרומנים ממשמש ובא, נקראו היקבים "לה רומנה" (La Romanee).
הנסיך קונטי רכש את האחוזה ב-18 ביולי 1760, אז היא מתועדת בארכיונים של הנזיר אבה דה סן ויוואן (Abbe de St.-Vivant), ומתייחסים אליהם כ"יינות של רומאנה". קונטי זכה בנכס לאחר שהתמודד על קנייתו מול מספר קונים, ביניהם מאדאם דה פומפדור, שהייתה פילגשו של לואי החמישה עשר. במאה ה-18 היה בבעלות הנסיך קונטי, ששמר את כל תוצרתו לתוצרת פרטית.
היקב הולאם במהפכה הצרפתית והועמד למכירה פומבית ב-1794. הייתה זו הפעם הראשונה שנקבו בשם רומאנה קונטי. רומאנה קונטי נקנתה על ידי Julien Ouvard ב-1819 ונמכרה על ידי יורשיו ב-1867 לנגוסיאן מסנטניי דיבו בלושה (Jacque-Marie Duvaut-Blochet's), שהיה התשיעי בשושלת ייננים שתחילתה במאה ה-13 ויורשיו היו משפחת דה וילן.
ב-1911 התמנה Edmond Guidon de Villaine למנהל האחוזה והוא אביו של אובר דה וילן (Aubert de Villaines), בן הבעלים והיינן הנוכחי, שהוא צאצאו של דיבו בלושה, הוא מכר ב-1942 חצי מבעלותו ל-DRC בבעלותו של חברו אנרי לרואה (Henry Leroy) נגוסיאן מ-Auxerey-Duresses. במהלך השנים משפחת דובו בלושה בנתה כרם גדול בכללם חלק מאשזו, גראן אשזו, רישבור וחלק מלה טאש, הנודע כ-Les Gaudichots. 
ב-1933 יתרת לה טאש נקנתה ממשפחת Liger Belair. כן נקנתה חלקה זעירה של לה מונראשה 0.67 הקטאר ו-1.6 אקרים בשלושה חלקים בין 1963 ל-1980. החברה חתמה על חוזה לשנים רבות לגדל ולייצר את חלקת יינות רומאנה סן ויואן שבבעלות Domaine Marey-Monges והם רכשו את החלקה ב-1988. החברה מכרה חלק מאשזו וגראן אשזו למרות שהם ממשיכים לעשות מהם יין. החברה מכרה גם יקבים נוספים בבעלותה בכפר וון רומאנה ובחלקת באטאר מונראשה (Batard-Montrachet).
לאנרי לרואה שתי בנות, לאלו ופאולין, שמחזיקות בחלק שווה מן האחוזה. בעלות משפחת דה וילן (de Villaine) נחלקת בין 10 צאצאי המשפחה.
אין בעולם עוד יין שאופפת אותו הילה כמו רומאנה קונטי. על היין לבדו נכתבו ספרים רבים. לפני כמה שנים רצתה קבוצת משקיעים יפנית לרכוש את האחוזה, דבר שעורר ויכוח קולני בפרלמנט הצרפתי, עד שלבסוף שר החקלאות אנרי נאלה הטיל איסור על המכירה.

עשיית היין ואיכות היינות

הטרואר. אדמת רומאנה קונטי היא בעומק של שישים סנטימטרים ומשופעת באבן גיר וחמישים אחוזים מהאדמה היא טיט, המעניקים לקרקע יכולת ניקוז מים מושלמת. הדבר המיוחד בקרקע היא יכולתה להעניק את מידת הניקוז הנאותה. הנסיך קונטי הביא לאחוזה בשנים 1886/1887 כ-800 עגלות עמוסות באדמת חומר. 
יינות רומאנה קונטי המיוצרים מענבי פינו נואר, האופייניים לבורגונדיה ושרדונה, הכרמים מטופחות באופן ביודינאמי מאז שנות השמונים. גילן הממוצע של הגפנים הוא 45 שנים. כולם מיושנים בחביות עץ אלון חדשות מהסביבה ומבוקבקים באחוזה. שומרים על גידולים נמוכים וטיפוח גפן פדנטית.
באורח נס לא נפגעו הכרמים ממגפת הפילוקסרה, שהשחיתה את יקבי אירופה במאה שעברה. עד 1945 היו בחלקה גפנים שניטעו 600 שנים קודם, ולבסוף הפילוקסרה הכתה באיחור של עשרות שנים והורכבו לגפנים כנות חדשות. לכן ב-1947 החלו לטעת מחדש.
ארלז קורט

ארלז קורט (באנגלית: Earls Court - "חצר הרוזן") היא שכונה ברובע קנזינגטון וצ'לסי של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת סביב דרך ארלז קורט, כ-5 ק"מ דרומית מערבית לצ'רינג קרוס וכיכר טרפלגר. השכונה גובלת בדרום קנזינגטון במזרחה, במערב קנזינגטון במערבה, בצ'לסי בדרומה ובקנזינגטון מצפון לה.
נכון לשנת 2001 התגוררו בשכונה 9,659 תושבים.
בשכונה ממוקם מרכז התערוכות ארלז קורט - אחד ממרכזי התערוכות ואתרי האירועים הגדול ביותר בממלכה המאוחדת.

היסטוריה

אזור ארלז קורט היה אזור חקלאי בו גידלו תבואות וירקות עבור שוקי לונדון. לאחר הכיבוש הנורמני היה האזור בשליטת רוזני אוקספורד ממשפחת ורה (Vere). בספר יום הדין משנת 1086 מצוין כי אוברי דה ורה הראשון התגורר באחוזת ג'פרי דה מונטבריי. בהמשך הפך אוברי דה ורה לנתין הכתר אשר העניק לו את השטח ישירות. חצרם של רוזני אוקספורד היה ממוקם במקום בו ממוקמת כיום תחנת הרכבת התחתית של ארלז קורט (הנקראת על שם החצר).
הקמת תחנת הרכבת בשנת 1865–1869 הייתה הזרז אשר גרם לפיתוח האזור והפיכתו מאזור חקלאי לשכונות מגורים. במשך עשרים השנים שאחרי הקמת תחנת הרכבת בשנת 1867 הפך האזור לפרוור צפוף ובו 1,200 בתים ושתי כנסיות. שכונות סהר ארדלי (Eardley Crescent) וגני קמפספורד (Kempsford Gardens) אשר נבנו בין השנים 1867 ו-1873. בשנת 1873 החלה הבנייה באזור כיכר ארלז קורט ודרך לונגרידג' (Longridge Road ), ובשנת 1874 החלה הבנייה באזור דרך נוורן (Nevern Place). בשנת 1876 החלו הבנייה לצידי דרך טרבוביר (Trebovir Road) ובשכונת גני פילביץ' (Philbeach Gardens). כיכר נוורן (Nevern Square) נבנתה בשנת 1880.
לאחר מלחמת העולם השנייה התיישבו בשכונה מהגרים רבים מאוסטרליה ומניו זילנד, דבר שהביא לשכונה את הכינוי "סמטת קנגורו" (Kangaroo Alley).

אדריכלות

בשכונה מבנים רבים שנבנו בראשית ובאמצע התקופה הוויקטוריאנית בסגנון ויקטוריאני טיפוסי. מבנים אלה נבנו לרוב סביב כיכרות שבהם נבנו גנים קהילתיים כגון גני ברמהאם (Bramham Gardens) וגני קורטפילד (Courtfield Gardens) וכן כיכר נוורן ושכונת גני פילביץ' שנבנו סביב גנים פורמליים, שהמפתחות אליהם ניתנו רק לתושבי השכונה.

תרבות

בשכונה ממוקם תיאטרון פינבורו אשר נפתח בשנת 1980 כתיאטרון קהילתי מקומי וזכה לפרסים רבים. במועדון הטרובדור שבשכונה הפועל מאז שנת 1954 הופיעו אמנים רבים בהם בוב דילן, ג'ימי הנדריקס ואלוויס קוסטלו.
כמו כן, בארלז קורט ממוקם מרכז התערוכות ארלז קורט.
בשכונה נמצאת קהילה גדולה של מהגרים מהפיליפינים, ובהתאם בשכונה חנויות רבות המוכרות מזון מיובא מהפיליפינים ומסעדות פיליפיניות רבות.
שירותי בנק אוטומטיים

שירותי בנק אוטומטיים בע"מ (בראשי תיבות: שב"א) היא חברה ישראלית המספקת שירותי תקשורת ומחשוב בתחום הבנקאות. עיסוקה העיקרי של החברה הוא בסליקת עסקאות המבוצעות בכרטיסי אשראי.

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1979 כחברת שירותים משותפת של חמשת הבנקים הגדולים: בנק לאומי, בנק הפועלים, בנק דיסקונט, בנק המזרחי המאוחד, והבנק הבינלאומי הראשון. עם הצטרפות ישראל לרשת Swift ב-1982, קיבלה על עצמה שב"א אחריות על קישור הבנקים בישראל לרשת זו.
מנכ"ל החברה הראשון, עד לשנת 1984, היה יורם אלסטר. לאחריו במשך יותר משלושים שנה המנכ"ל היה גדעון מילויצקי. המנכ"ל, נכון ל-2016, הוא משה וולף. משרדי החברה שכנו ב"בית כלל" ברחוב דרויאנוב 5 בתל אביב, וכיום הם שוכנים בחולון.

עיסוק ושירותים

החברה מפעילה רשת תקשורת בין-בנקאית, המאפשרת ללקוח של בנק למשוך מזומנים גם בכספומטים של בנקים אחרים. בסליקת כרטיסי אשראי, היא מקשרת בין המסופים בנקודות המכירה לחברות האשראי. 
במשך שנים רבות הפעילה החברה יותר מ-200 כספומטים שלא בצמוד לסניפי בנקים, במקומות ציבוריים כגון מרכזי קניות, בתי חולים ואוניברסיטאות. ביולי 2013 מכרה שב"א פעילות זו תמורת כ-63 מיליון ש"ח, בהוראת הממונה על ההגבלים העסקיים. החברה שהוקמה לצורך הקנייה היא חברת "קרן התמר", אשר אמורה הייתה להעביר אליה את כל תפעול המכשירים שנרכשו. נכון ליולי 2015 המכשירים ממשיכים להיות בחסותה של שב"א, ומופעלים על ידה. 
באוגוסט 2013 העביר ראש הרשות להגבלים עסקיים הנחיות לחברה שאמורות להקל על מתחרים חדשים להיכנס לשוק כרטיסי האשראי.
כתוצאה מתקלת תוכנה בחברה, ב-13 בפברואר 2014 לא ניתן היה, במשך שעות אחדות, לשלם באמצעות כרטיסי אשראי בכ-10% מבתי העסק בישראל.
בישראל קיימת חברה נוספת בבעלות הבנקים בשם מרכז סליקה בנקאי (מס"ב) אשר מספקת שירותי סליקה ישירות בין חשבונות הבנקים.

הנפקה בבורסה

כחלק מהרפורמה להגברת התחרות בתחום הבנקאי (ועדת שטרום) החברה החלה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ב-12 ביוני 2019.
חשב (כספים)

הכשרה לתפקיד

את תפקיד החשב ממלא בדרך כלל אדם שהוא רואה חשבון בהכשרתו, שכן במסגרת הכשרתם, רוב רואי החשבון צוברים השכלה וניסיון בביקורת דוחות כספיים, וכן נחשפים לתהליכים ולנהלים רבים הקשורים לנושאים פיננסיים בארגונים, ומכאן שהם (לכאורה) יהיו יותר מתאימים לתפקיד שכולל כאמור אחריות על התחומים הנ"ל.
עם זאת, אין מגבלה חוקית למנות אדם שאינו רואה חשבון לתפקיד וקיימים ארגונים שממנים לתפקיד כלכלנים, מנהלי חשבונות וכו'. 

התפקיד בישראל

בישראל לא קיימת לתפקיד החשב הגדרה בחוק (בדומה לתפקיד מנהל כספים שגם לו אין הגדרה בחוק).
במרבית הארגונים בישראל התפקיד יכלול (בין היתר) אחריות ופיקוח על הנהלת החשבונות, אחריות על עריכת הדוחות הכספיים כגון: הדוח על המצב הכספי (מאזן) והדוח על הרווח הכולל (דוח רווח והפסד) ואחריות על הבקרה הפנימית בארגון.
עם זאת, כל ארגון רשאי לעשות לתפקיד את ההתאמות הרצויות לו ועקב כך תחומי אחריות התפקיד משתנים מארגון לארגון. לדוגמה:
בארגון א' החשב אחראי על ביצוע פעולות כגון גיוס כספים וניהול הרכש ולעומת זאת בארגון ב' רק מנהל הכספים יבצע את הפעולות הללו.  

ארגונים קטנים ובינוניים

בארגונים קטנים ובינוניים בדרך כלל יהיה חשב אחד לכל הארגון אשר יהיה אחראי על כל התחומים הכספיים בחברה ויהיה כפוף ישירות לסמנכ"ל/מנהל הכספים בארגון.
בארגונים קטנים רבים המנכ"ל מתפקד גם כמנהל הכספים ולכן בארגונים כאלה החשב יהיה כפוף ישירות למנכ"ל וכן יקבל תחומי אחריות רבים יותר מאשר בארגון שבו יש מנהל כספים נפרד. 

ארגונים גדולים וחברות ציבוריות

בארגונים גדולים, בעלי היקף פעילות רחב ותחומי עיסוק רבים, בדרך כלל מחלקת הכספים תהיה מחולקת למספר תת-מחלקות ולכן יהיו מספר חשבים או עוזרי חשב שיהיו כפופים לחשב הראשי של הארגון.
בארגונים כאלה כל חשב של תת-מחלקה יהיה אחראי על תחום אחר לפי החלוקה שמתאימה לארגון. לדוגמה:
חברה שמפעילה רשת בתי מלון גדולה יכולה להחליט שהיא ממנה חשב נפרד לכל בית מלון או לכל מספר בתי מלון. 
וחברה יצרנית בתחום הרהיטים יכולה להחליט שהיא ממנה חשב נפרד לתחום הריהוט המשרדי וחשב נפרד לתחום הריהוט הביתי.

משרדים ממשלתיים

במשרדים ממשלתיים ישנו חשב לכל משרד, כך למשל קיימים "חשב משרד הבריאות", "חשב משרד החוץ" וכן הלאה. כל הוצאה כספית של משרד ממשלתי מחייבת את אישור חשב המשרד, שהוא נציגו של החשב הכללי.
יוסף פרלמוטר

ביוגרפיה

ב-17 ביוני 1922 נולד פרלמוטר בעיירה צ'ורטקוב (Czortkow) שבמחוז טרנופול שבפולין, לעדה ולשלמה פרלמוטר. אמו עדה, בתם של שבח ולאה מורדרור, ואביו, שלמה, היו שניהם נצר למשפחות חסידים. בשנת 1928 היגר עם הוריו ואחותו לאה לארגנטינה.
באוגוסט 1944, סיים תואר רואה חשבון מוסמך בבואנוס איירס שבארגנטינה. הוא סבר כי עם קום המדינה, יש לעלות לישראל, ולכן ב-8 בספטמבר 1948, עלה לישראל במסגרת מח"ל. ב-12 ביוני 1949, היה בין מייסדי קיבוץ מפלסים, ושימש בתפקידים רבים בקיבוץ, בהם 14 שנים לסירוגין כמרכז משק.
בשנים 1956-1959, שימש כ"קצין פיתוח הנגב" במסגרת משרד החקלאות. בשנים 1965-1973 שימש בתפקיד בכיר במרכז-החקלאי בשיתוף פעולה הדוק עם אברהם הרצפלד. ריכז את אגף הכלכלה של איחוד הקבוצות והקיבוצים, בשנים 1965-1974 (בשנים אלו כיהנה סנטה יוספטל כמזכירת איחוד הקבוצות והקיבוצים).
בשנת 1981 החליף פרלמוטר את משה חריף כמזכיר מטעם איחוד הקבוצות והקיבוצים, לצידו של אלי זמיר, שנבחר מטעם הקיבוץ המאוחד, בצוות הראשון של מזכירי התק"ם, ושימש בתפקיד זה עד 1985.
בשנת 1988 סיים תואר מוסמך במחשבת ישראל מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
בתאריך 26 באוגוסט 1988 נפטר יוסף פרלמוטר, ונקבר בקיבוץ מפלסים.

משפחה

ב-20 ביוני 1948 נישא לשרה פרלמוטר לבית גוטמן. נולדו להם שלושה ילדים: ורדה (1950), אדירה (1954) ושלמה (1962).
ורדה נשואה לבני שילה, פרופ' לגנטיקה במכון ויצמן למדע, ומתגוררת ברחובות. אדירה ובן זוגה, ישעיהו בן-אהרון, היו בגרעין המייסד של הקיבוץ האנטרופוסופי הרדוף שבגליל. בנו שלומי, ואשתו אפרת לבית מלט, חיים בירושלים. שלומי מלמד בבית מדרש אלול. בנו הבכור, שנולד בשנת 1992 קרוי על שם סבו: יוסף פרלמוטר.
בויסי

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1864 (במקום בו עמדה מצודה של צבא ארצות הברית שנבנתה בשנת 1863) במעשה חקיקה של השלטון המקומי של טריטוריית איידהו.
ב-7 בדצמבר 1864 הוחלט להעביר את הבירה מלואיסטון לבויסי. על פי הפולקלור המקומי, ההחלטה הייתה מאוד לא פופולרית בקרב תושבי לואיסטון ועל כן אנשי הממשל נאלצו לחמוק בלילה ולגנוב מלואיסטון את החותם של הטריטוריה. ב-3 ביולי 1865 הפכה העיר לבירת המדינה.

גאוגרפיה

שטחה של העיר הוא 165.7 קמ"ר, מתוכם 165.2 קמ"ר שטחי יבשה ו-0.5 קמ"ר שטחי מים (0.33%).

אוכלוסין

נכון לשנת 2009, מתגוררים בשטח העיר רבתי 585,207 תושבים, ובשטח העיר עצמה כ-205,707 תושבים - עלייה של 10% משנת 2000, עת התגוררו בעיר 185,787 תושבים.
19% מתושבי העיר הם ממוצא גרמני, 11% ממוצא אירי.

תרבות

בבויסי ישנו הריכוז הגדול ביותר של בסקים מחוץ לחבל הבסקים - ומספרם עולה על 20,000 נפשות. פעם בחמש שנים נערך בעיר פסטיבל ג'ילדי הבאסקים.
כמו כן, נערך בעיר מדי שנה פסטיבל ג'אז.

אתרים

בבויסי ממוקם מוזיאון האמנות של בויסי. אתרי נופש דרומית לעיר מהווים אזורים מבוקשים לסקי, ובהם אתר הר בסין בוגוס. כמו כן, נמצא בעיר מרכז עולמי לציפורי טרף הפועל לשימור מינים של ציפורי טרף בסכנת הכחדה.
דרומית לעיר נמצא שדה התעופה בויסי.
בעיר נמצאת האוניברסיטה המדינתית בויסי.
תסמונת קושינג

טיפול

תסמונות קושינג יאטרוגניות מטופלות בשינוי מינון התרופות או בהפסקת נטילתן.
הטיפול בתסמונת קושינג עקב גורמים פנימיים מכוון ליותרת המוח או ליותרת הכליה. הסרת הרקמות הבעייתיות או הריסתן בעזרת הקרנות מפחיתות את רמות הקורטיקוסטרואידים. אם שתי יותרות הכליה מוסרות בניתוח, מקבלים החולים הורמונים מלאכותיים. טיפול שמרני בעזרת בתרופות מדכאות יצור קורטיזול נחשב לבעל אפקט מוגבל.
פירוגי

מילוי

את הפירוגי ממלאים (לא דווקא במילוי יחיד) במחית תפוחי אדמה, בצל מטוגן, גבינה קשה, כרוב, כרוב כבוש, בשר, פטריות, תרד, גבינה לבנה או באפשריות אחרות. ניתן להגיש את הפירוגי גם בתור מנת קינוח, במקרה זה ממלאים את הפירוגי בגבינה עם תוספת מתוקה או בפירות מתוקים דוגמת דובדבנים, אוכמניות, תותים, תפוחים או שזיפים. באזורים מסוימים מגישים את הפירוגי כמנה אחרונה עם שזיפים מיובשים או עם ריבה. כדי לעדן את טעם המילוי נהוג להוסיף לו (או לצפות את הפירוגי) שמנת חמוצה.
אוסקר אבו ראזק

חייו

אבו ראזק נולד ברמלה, בן למשפחה ערבית מוסלמית, בנם של חאמד ועיישה, ויש לו שישה אחים ואחיות. למד בבית-ספר ממלכתי ערבי. 
החל לעבוד כמפקח בנציבות מס הכנסה, וכיהן כמנהל תחום קבלנים. ב-1988 מונה לפקיד שומה של היחידה הארצית, וב-1993 מונה לפקיד שומה תל אביב 1 – הערבי הראשון בתפקיד זה. ב-1998 מונה לפקיד שומה פתח תקווה, ב-1999 לסגן נציב מס הכנסה לעניינים מקצועיים,  וב-2004 מונה למשנה למנהל רשות המיסים. קידם את תיקון 60 בחוק לעידוד השקעות הון שאפשר לחברות לקבל הטבות מס ללא צורך באישור מקדמי ממרכז ההשקעות ומסלול הטבות מס לחברות אסטרטגיות, ממנו נהנתה חברת טבע תעשיות פרמצבטיות.
ב-2005 מונה למנכ"ל משרד הפנים, ובכך היה לערבי הראשון שמכהן כמנכ"ל משרד ממשלתי בישראל. במסגרת זו עמד בראש המועצה הארצית לתכנון ולבנייה. באוגוסט 2006 הצטרף לפירמת רואי החשבון קסלמן וקסלמן PwC.  
אבו ראזק למד לימודי תעודה בחשבונאות במכללה למינהל. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
שימש מרצה בתחום המיסים במגוון מוסדות, בהם אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, המרכז הישראלי לניהול והמסלול האקדמי המכללה למינהל.
טיפול בשולחן חול

טיפול בשולחן חול היא שיטה בפסיכותרפיה מתחום הטיפול באמנויות, בה הכלי העיקרי הוא שולחן החול - ארגז ובו חול. בתהליך הטיפולי המטופל משחק ויוצר בשולחן החול. הכלי מאפשר העלאת תכנים נפשיים לא מודעים במטרה להשיג תהליך של ריפוי נפשי והתפתחות אישית של המטופל.
טיפול בשולחן חול הוא תהליך מתמשך, המלווה לרוב בשיטות נוספות מתחום הפסיכותרפיה. במהלך פגישה טיפולית, המטופל יכול לבטא את עצמו בשולחן החול באמצעות החול, מים ומגוון חפצים או דמויות. ניתן להתייחס למשחק בחול כצורה קונקרטית של דמיון פעיל. היצירה האישית של המטופל בחול, היא למעשה ייצוג כלשהו של עולמו הפנימי. בסיום תהליך היצירה בשולחן החול, ניתן לעיתים פירוש סמלי לתוצר, על ידי המטופל ובסיוע המטפל.

היסטוריה

הראשונה שתיארה את שולחן החול כשיטה טיפולית הייתה מרגרט לוונפלד, פסיכולוגית אנגלית, בשנת 1929. היא קראה לשיטה "טכניקת העולם". הפסיכואנליטיקאית השווייצרית דורה קאלף פיתחה את השיטה וביססה את התאוריות שלה על עקרונות הפסיכולוגיה של הפסיכיאטר והפסיכואנליטיקאי קרל גוסטב יונג. קאלף קראה לשיטה בשם "Sandplay" שמשמעותו משחק בחול.

מבנה שולחן החול

שולחן חול הוא שולחן או ארגז העשוי לרוב מעץ ולו שוליים מוגבהים היוצרים חלל פנימי. קלף ולוונפלד קבעו שפנים הארגז יהיה צבוע בכחול, כדי לדמות את המים או השמים כאשר פנים הארגז נחשף. המידות המקובלות של הארגז הן בערך אורך של שבעים ס"מ, רוחב של חמישים ס"מ, ועומק של כשבעה ס"מ. מידות אלו מאפשרות ליוצר להביט בכל שטח הארגז בלי להזיז את ראשו.
החול (לרוב חול ים) ממלא את הארגז עד מחצית גובהו. חלק מהמטפלים משתמשים בשני מגשים נפרדים, כשבאחד החול יבש ובשני - לח. השימוש בחול נשען על ההנחה שחומרים טבעיים כמו חול יוצרים תהליכים רגרסיביים ומעוררים חקירה של הסביבה תוך ניסוי וטעייה. חקירה יצירתית זו והמגע עם החול מאפשרים העלאת תכנים נפשיים בלתי מילוליים מודחקים וזכרונות מוקדמים.
בסמוך לארגז מוצע למטופל אוסף של חפצים מיניאטוריים כגון צעצועים ממוזערים (חיות, אנשים, כלי רכב, גדרות, מפלצות וחיות אגדיות), חפצים מהטבע (עלים, אבנים, ענפים, צדפים), חומרים ליצירה (נייר, פלסטלינה, בד) ולמעשה כל חפץ שיכול לשמש ליצירת עולם סימבולי או קונקרטי.

התהליך הטיפולי

במהלך הטיפול המטופל יוצר עולם כפי שהוא מוצא לנכון. העולם יכול להיות תמונה סטאטית או התרחשות דינמית. המטופל יכול לבחור אם להשתמש במיניאטורות או לעבוד עם החול והמים בלבד. המטפל עוקב אחר העבודה ולעיתים גם מתעד אותה בכתב או בציור ללא כל התערבות מצידו. לרוב, ישאיר המטופל בלכתו את התמונה הסופית על גבי שולחן החול, והמטפל יצלם את התמונה ויחזיר לקדמותו את שולחן החול.
בחירת המיניאטורות, כמו גם יצירת הדימויים והמצבים, הן בעלות ערך טיפולי סימבולי. למשל, מטפלים בגישה יונגיאנית ימצאו בסימבולים אלו קשרים לארכיטיפים. על פי הגישה הטיפולית, יש משמעות לבחירות מודעות ולא-מודעות הנוגעות הן לתכנים הישירים אותם מעלה המטופל והן לתכנים עקיפים המתייחסים לשולחן החול; ניתן להקבילם לאופן בו מתייחס מטפל באמנות לציור.

תפקיד המטפל

אסכולות שונות מציעות תפקידים שונים למטפל במהלך הטיפול בשולחן חול, ולכן המטפל יכול להיות צופה או מפרש, בהתאם לגישה הטיפולית שלו. מטפלים בגישה היונגיאנית לרוב יימנעו ממתן כל תגובה במהלך העבודה, ולדידם עצם נוכחות המטפל היא זו שיוצרת סביבה המאפשרת תהליכים נפשיים. מטפלים בגישה ההתייחסותית, תופסים את המטופל כמרכזי בהבנת היצירה שלו וכבעל הכלים לפרש את יצירתו, ולעומתו פרשנות המטפל, בדומה לשיטות המסורתיות, היא למעשה כפייה של עולמו של המטפל על המטופל. בתפיסה זו המטפל יכול להציע את נקודת מבטו, אך היא תשמש כהצעה או השערה בלבד.
חנוך הניך בורנשטיין

רבי חנוך הניך בורנשטיין (ה'תרנ"ז, 1897 - כ"ו באלול ה'תשכ"ה, 23 בספטמבר 1965) היה האדמו"ר הרביעי מסוכטשוב.

קורותיו

נולד בפולין, לאדמו"ר רבי שמואל בורנשטיין, בעל "שם משמואל". נישא לפריידל, בתו של האדמו"ר רבי נתן נחום הכהן רבינוביץ מקרימילוב, משושלת חסידות רדומסק. בשנת ה'תרפ"ה (1925) עלה לארץ ישראל והתיישב בשכונת בית וגן בירושלים. היה ציוני. ערך את הירחון "ההד" שיצא בירושלים.
לאחר השואה שבה נספה אחיו, האדמו"ר השלישי מסוכטשוב, רבי דוד בורנשטיין, הוכתר כאדמו"ר הרביעי מסוכטשוב. הקים את בית המדרש סוכטשוב בירושלים. הדפיס במהדורה חדשה את ספרו של אביו "שם משמואל". גיסו, הרב ישעיהו שפירא, 'האדמו"ר החלוץ', שהה בביתו בתקופה האחרונה לחייו.
נפטר בשנת ה'תשכ"ה, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
כנסיית פטרוס הקדוש (טבריה)

כנסיית פטרוס הקדוש (הקרויה גם כנסיית פטרוס (שמעון כיפא) הקדוש) היא כנסייה קתולית ולצידה מנזר בטבריה. הכנסייה קרויה על שמו של פטרוס הקדוש, ובנויה בסמוך לכנרת בה היה פטרוס דייג.
הכנסייה נבנתה לציין את נס הדייג (הראשון) של ישו, כאשר ישו הורה לפטרוס לצאת ללב הכנרת (ים-גניסר) ולפרוש רשתות (מכמרות). פטרוס הספקן, שידע שאין דגים באזור אמר לישו "כל הלילה יגענו ולא אחזנו מאומה" (לוקס פרק ה) אולם בכל זאת פרש רשת, אל תוך הרשת נכנסו דגים כה רבים עד שהרשת נקרעה ובשלל הצליחו למלא שתי סירות דיג.

היסטוריה של הכנסייה

הכנסייה נוסדה בתחילת המאה ה-12 על ידי הצלבנים. עם כיבוש טבריה על ידי המוסלמים לאחר מפלת הצלבנים בקרב קרני חיטין בשנת 1187 הפכה הכנסייה למסגד.
במהלך המאה ה-18 התחדש עניינם של אנשי המסדר הפרנציסקני בכנסייה, והם החלו לבקר בה, בתחילה בציון יום פטרוס הקדוש, ולאחר מכן דרך קבע. במהלך מאה זו זכו הפרנציסקנים לקבל לרשותם את הכנסייה. בשנת 1833 הובא למקום העתק מדויק של פסלו של פטרוס הקדוש מאת ארנולפו די קמביו המוצב דרך קבע בבזיליקת פטרוס הקדוש בותיקן, ובשנת 1847 הקימו ליד הכנסייה מנזר. בשנת 1870 נבנתה החזית הנוכחית של הכנסייה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם במקום קיר זיכרון המתאר מוטיבים שונים הקשורים בכנסייה הקתולית בפולין ובמרכזם דמותה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה.

מבנה הכנסייה

בכנסייה מוטיבים רבים הקשורים בדמותו של פטרוס, ובדימויי הדייג והרועה האופייניים לנצרות, וכן בהבטחתו של ישוע לפטרוס המופיעה בספר הבשורה על-פי מתי ט“ז 17-19 - "על הצור הזה אבנה את קהילתי ושער שאול לא יגברו עליה", פסוק החקוק בלטינית מעל המזבח שבקדמת הכנסייה. צורתה של הכנסייה עצמה היא כצורת ספינה, כאשר האפסיס הוא חרטומה. מעל האפסיס ציור של פטרוס הקדוש בתוך ספינה על הכנרת.