יצחק דב במברגר

ביוגרפיה

נולד ב-6 בנובמבר 1807 (ה' בחשוון ה'תקס"ח), בויסנברון שבפרנקוניה התחתית, מחוז בוואריה, לשמחה הלוי, שהיה סוחר, וליהודית.
למד בישיבת פיורדא, אצל הרב אברהם בנימין זאב המבורג והוסמך לרבנות כבר בהיותו בן 20. שם נשא את אשתו קילה בת הרב זעקל לייב וורמסר אב"ד פולדה, אשר הייתה יוצאת דופן בהיותה חריפה בלימוד ובקיאה בתנ"ך, ידיעותיה הרבות בשפה הגרמנית גרמו לכך שהייתה למורתו של הרב יצחק דוב בנושא זה.
לעת זקנתו של הרב אברהם בינג, רב מחוז ווירצבורג, התמנה לעוזרו, ובכך הוכשר בתפקיד הרבנות עד לפטירת הרב בינג בשנת 1840, אז התמנה לתפקיד הרב הראשי של מדינת וירצבורג בניגוד לדעת הרפורמים, ושם כיהן כרב וכראש ישיבה.
בעקבות מות אביו נאלץ לחזור לכפר הולדתו ויסנברון, ונתמנה כעבור זמן לכהן כרב המקום.

עלייתו לרבנות וירצבורג

בשנת 1836 התקיימה בוירצבורג אספה על שאלת האמנציפציה של היהודים, באספה השתתפו אנשי ציבור מכל מחוז בוואריה, שם לראשונה עלתה קרנו של הרב במברגר בקרב מנהיגי הציבור, כאשר התבלט בוויכוחו החריף עם הרפורמים, בנוגע לתיקונים שרצו לבצע בנוסח התפילות ובמנהגים הדתיים. הרב אברהם בינג, ראש מחוז בוואריה, שכבר היה חולה וקשיש, העניק לו אז סמיכה רבנית נוספת, והחל מטפח את הרב הצעיר והמוכשר בתור יורשו. בשנותיו האחרונות של הרב בינג החלה מלחמה על ירושת כסאו, בין הרפורמים שרצו למנות רב מאנשי שלומם, לבין האורתודוקסים שרצו למנות את הרב במברגר.
הרפורמים טענו שלרב במברגר אין מספיק השכלה כללית, אינו מחזיק בתואר דוקטור וכן לא שולט בשפה הגרמנית. וירצבורג הייתה מוקד משיכה למשכילים ורפורמים רבים היות שאוניברסיטת וירצבורג הידועה פעלה בה, והייתה מוקד תרבותי ופילוסופי. הרב במברגר היה צריך להתמודד מול רוב גדול של רפורמים שלא ראו בעין יפה את מועמדותו להנהגת המחוז, אלה הקניטו אותו בעיתונות ושיגרו אליו מכתבי איום. לאחר שנתיים של משא ומתן עם השלטונות נבחר הרב במברגר בבחירות דמוקרטיות שנערכו על ידי אנשי הקהילות. רוב האוכלוסייה במחוז וירצבורג הייתה עדיין אורתודוקסית ומתוך כך בחרה לבסוף ברב במברגר.
בשנת 1840 התמנה רשמית לרב המחוז ומכאן ואילך היה טרוד בענייני הקהילות (30 בקירוב).
את רוב זמנו השקיע רב המחוז החדש בנתינת מענה ותגובות לחוגי הרפורמים, בהקמת בתי ספר, בתי מדרש, מוסדות צדקה, איסוף כספים לישוב הישן בארץ ישראל ופסיקת הלכה. בשנת 1864 הקים בית מדרש למורים-רבנים בוירצבורג שהתקיימה בו פעילות ענפה עד לסגירתו על ידי הנאצים ב-1938. לבית מדרש זה הייתה השפעה רבה ביותר על הוראת היהדות בכל דרום גרמניה והוא התפרסם בתור אחד מהמוסדות האורתודוקסיים העיקרים להכשרת מורים. הלימודים בו נערכו 7 שנים לקבלת תעודה, בשנת 1907 הגיע מספר בוגריו ל-400, ובסגירתו בשנת 1938 הגיע מספרם ל-700. ישיבה זו שהוקמה על ידו בוירצבורג הייתה מרכז החיים היהודיים והלמדניים של הקהילה, חלק ניכר מהציבור השתתף בקביעות בשיעוריו של הרב במברגר שכאמור התפרסמו בכל גרמניה בעומק חריפותם ונדירותם . גם נשים הורשו להיכנס לשיעוריו ובהן בתו של הרב, יהודית, שהייתה מפורסמת מאוד בבקיאותה ולמדנותה (דבר שהיה חריג אז בקרב הנשים).
רבים מרבני קהילות גרמניה למדו בבית מדרשו של הרב במברגר בוירצבורג ובהם הרב דוד צבי הופמן שהקים דגם זהה של בית מדרש למורים בברלין.
הרב במברגר לא הסתפק רק בדאגה לקהילותיו ולימוד תורה, הוא היה שותף גם במפעלים למען ההתיישבות בארץ ישראל (הקמת בית חולים ביקור חולים בירושלים, תמיכה במושבות החקלאיות) והתכתב עם הרב צבי הירש קאלישר ורבה של ירושלים - הרב שמואל סלנט בענייני קידום ההתיישבות בארץ. כמו כן היו לו קשרים הדוקים עם חברת כי"ח ועם הברון רוטשילד בנוגע לעניין ארץ ישראל. המלבי"ם (פרשן מקרא) פנה לחברת כי"ח לעזרה לאחר שקהילתו בבוקרשט נידתה אותו עקב דרשותיו נגד היהודים שפותחים את מרכולתם בשבת ונגד תיקוני הרפורמים. המלבי"ם ביקש את חתימתו של הרב במברגר עם עוד רבנים נוספים שיתמכו בו וימליצו לכי"ח לסייע לו .
הרב במברגר דאג גם לקהילות יהודיות ברוסיה שסבלו באותה תקופה מרדיפות אנטישמיות וסייע להם בדרכו. אף בוואריה עדיין סבלה לעיתים מהתקפות ורדיפות אנטישמיות איתן היה עליו להתמודד. הרב במברגר בעצמו נפגע מהתקפת אנטישמיים נוצרים על ביתו; כאשר בשנת 1866 היו מהומות בוירצבורג שבתחילתם נופצו השמשות בביתו של הרב, ולאחר מכן נותצו בשיטתיות בתים רבים נוספים בקהילה. הפורעים, שהיו ערב רב של חיילים ופועלים, מחו כנגד "מלווי הריבית היהודים" ולחמו מלחמת מעמדות. כמו כן, בשנת 1850 כחמש-עשרה שנה לפני אותן פרעות, דרשו החוגים האנטישמיים-נוצריים לבטל את שוויון הזכויות שניתן ליהודים, בטענה שאמונתם השונה פוטרת אותם מנאמנות לשלטון. הרב במברגר הפריך טענות אלה מול השלטונות, ודבריו עוררו רושם כה רב עד שממשלת בוואריה החליטה לדחות את טענת האנטישמיים ולא לבטל את שוויון הזכויות ליהודים.
במרוצת השנים הוכר הרב במברגר כאחד מגדולי התורה של הדור. וירצבורג היהודית תחת השפעתו הפכה להיות מרכז רוחני רחב השפעה לכל קהילות האזור. הרב ניהל התכתבות ענפה בדברי הלכה, הנהגה וציבור עם רבים מבני דורו ובהם, הרב מנדל קראגו בפירט, הרב שמשון רפאל הירש והרב משה מיינץ בפרנקפורט, הרב עזריאל הילדסהיימר בברלין, הרב אליהו גוטמכר בגרץ, והרב צבי הירש קאלישר בטורן.
בפולמוס הפרדת הקהילות התנגד נמרצות לגישתו של רש"ר הירש שדרש את הפרדתן של הקהילות האורתודוקסיות והרפורמיות זו מזו. הרב במברגר הורה לתלמידיו להישאר בקהילות הכלליות כל עוד ניתנים לאורתודוקסים צורכיהם הדתיים.

פטירתו

נפטר ביום טוב שני של סוכות (ט"ז בתשרי) בשנת ה'תרל"ט, 13 באוקטובר 1878, בעלייה השנייה בתפילת שחרית בבית הכנסת הגדול בוירצבורג. הלווייתו נערכה בהעכברגר שעל יד וירצבורג, שם נאספו מכל רחבי גרמניה רבנים ואנשי ציבור לחלוק לו כבוד אחרון.
את מקומו ברבנות וירצבורג מילא בנו הרב נתן במברגר.

צאצאיו

לרב במברגר היו 9 ילדים, שהמשיכו את דרכו והפכו להיות מנהיגי קהילות במחוז ובגרמניה כולה. רבים מצאצאיו עלו לארץ ישראל לפני השואה, וחלקם היגרו לדנמרק, שוודיה וארצות הברית.
בתו הגדולה רעכל רבקה הייתה נשואה לרבי פנחס זליגמן פרום רבה של באד הומבורג. בנו הרב שמחה במברגר היה אב"ד אשפנבורג. בנו הרב משה אריה במברגר היה רבה של באד-קיסינגן וחתנו של ה"ערוך לנר". בן נוסף, הרב נתן במברגר כיהן אף הוא כרב ראשי של וירצבורג. נכדו, הרב ד"ר פינחס זליג הלוי במברגר, היה אב"ד איגוד בתי הכנסת בהמבורג.