הריכוזיות במשק הישראלי

מאפיינים

על פי נתוני דו"ח הבנק העולמי, שפורסם בשנת 2009, עולה כי 12.0% משווי השוק הישראלי מוחזק בידי פירמידות שליטה (מקום 17 מבין 45 המדינות שנבדקו) ו-23.3% משווי השוק הישראלי מוחזקים בידי חברות החזקה (מקום 20 מבין 45 המדינות שנבדקו).
בשנת 2009 פרסם בנק ישראל דו"ח שקבע כי מדינת ישראל היא מבין המדינות הריכוזיות בעולם המערבי. הבנק חזר על קביעה זו בדו"ח נוסף שפורסם בשנת 2010. במסגרת הדו"ח, הזהיר הבנק כי חברות האחזקה הגדולות מייצרות סיכון ליציבות המשק הישראל בעת משבר, וכי מומלץ להגביל את פעילותן, בין היתר על ידי הטלת איסור על חברות האחזקה להחזיק בחברות פיננסיות.

שוק ההון

נכון לשנת 2009 12.01% משווי השוק הישראלי הוחזק בידי פירמידות שליטה.
על-פי ניתוח שערך מרכז המחקר והמידע של הכנסת מיוני 2010, בישראל יש רמת ריכוזיות גבוהה יחסית הן בענפים בודדים והן במשק כולו. כמו כן, חלק גדול מהפעילות של קבוצות העסקים הוא באותם הענפים שבהם הריכוזיות גבוהה.

יבוא רכב

בענף יבוא הרכב בישראל פועלת קבוצה קטנה של "יבואנים רשמיים" שבעזרת תקנות שונות של משרד התחבורה (שקובעות שלכל מותג רכב בינלאומי יהיה רק יבואן רשמי אחד) מונעים את פתיחת שוק יבוא הרכב לתחרות של יבואנים נוספים. כמו כן, בישראל נאסר במשך שנים רבות יבוא אישי של כלי רכב חדשים או משומשים.
למרות כל האמור לעי"ל פרסמה
 רשות ההגבלים העסקיים חוות דעת ולפיה בניגוד לקביעות בדו"ח זליכה, לא קיימת ריכוזיות בשוק יבוא הרכב בישראל.

ענף המזון

בישראל קבוצה דומיננטית של 10 ספקים שולטים ב-57.2% משוק מוצרי הצריכה השוטפת (FMCG) ומחיר המזון מהגבוהים בעולם]. בחלק מהמקרים מחזיק יצרן אחד בלבד ב-70%-90% מקטגוריות מוצרי מזון מסוימים.

ענף הבשר

משפחת דבאח שולטת ביותר מ-60% משוק הבשר הטרי בישראל, לצד תנובה שמחזיקה באמצעות החברה הבת "אדום אדום" בכ-30% משוק זה. כלכלנים סבורים כי הריכוזיות בשוק הבשר מאפשרת לשתי השחקניות העיקריות בשוק לגבות מחירים גבוהים משמעותית על תוצרת הבשר הטרי.
עם זאת, יש לזכור כי הבשר הטרי מהווה כ-35% בלבד מן הבשר הנצרך בישראל, ואילו 65% הנותרים הם בשר קפוא המיובא ברובו מדרום אמריקה, כך שההשפעה על המחיר של בשר כשלעצמו עבור הצרכן אינה מובהקת.

חשמל

יצור ואספקת החשמל בישראל נשלט על ידי מונופול אנכי של חברת החשמל, אף על פי שהמחיר שהיא גובה עבור החשמל הוא נמוך יחסית בהשוואה בינלאומית, החברה פועלת בחוסר יעילות והיא בעלת חוב גדול של כ-60 מיליארד שקל נכון לשנת 2011. חוק משק החשמל שנחקק בשנת 2007 מנסה להתמודד עם המצב על ידי הכנסת גופים חדשים לתחום יצור החשמל בישראל.

נמלי ים ואוויר

נמלי הים העקריים בישראל, חיפה, אשדוד הם בבעלות ממשלתית ועובדי הנמלים משתכרים משכורות הגבוהות באופן משמעותי מהממוצע במשק.

הפולמוס סביב תופעת הריכוזיות

מומחים, פרשנים ואנשי מקצוע שונים מתייחסים בגישות שונות לחומרתה ולהיקפה של הריכוזיות במשק הישראלי, כאשר חלקם מתייחסים למובנים שונים או היבטים שונים של התופעה.
ספרו של פרופסור אסף חמדני משנת 2009, ריכוזיות השליטה בישראל, חוקר את אפקטיביות התמודדותה של מערכת המשפט בישראל עם תופעת ריכוזיות השליטה בחברות ציבוריות, ומותח ביקורת על מערכת המשפט, אשר על פי חמדני מקלה ראש בדומיננטיות של בעלי השליטה על ענפים שונים במשק.
הכלכלן אהרון פוגל אשר שימש בעבר יו"ר המועצה המייעצת לבנק ישראל, מנכ"ל משרד האוצר והממונה על התקציבים במשרד האוצר, טוען בספרו "התנור והחמאה" כי בישראל לא קיימת בעיית ריכוזיות של בעלות, וכי בעלות צולבת על חברות במגזרים שונים אינה פוגעת בצרכן ואינה בעלת השפעה פוליטית. לטענתו, הפגיעה בזכויות הקניין, והאיסור בעלות משותפת של עסקים ריאלים ופיננסים היא מיותרת ואינה תורמת לרווחת הצרכנים.
עו"ד דוד תדמור, לשעבר הממונה על ההגבלים העסקיים טוען כי קיימים שני מובנים שונים למונח ריכוזיות. האחד הוא ריכוזיות ענפית, המתייחסת לתחרות מעטה בענף מסוים, והשני הוא ריכוזיות משקית, מצב שבו מעט אנשים מחזיקים בבעלות על נכסים רבים.
לטענתו, הריכוזיות הענפית היא נושא המטופל באופן מספק באמצעות חוק התחרות הכלכלית, חוק ההסדרים, רגולטורים ספציפיים ואגף התקציבים במשרד האוצר. לעומת זאת הוא טוען כי הריכוזיות המשקית לא בהכרח קיימת ולא הוכח כי היא בעלת השפעה תחרותית אמיתית. עו"ד תדמור קובע כי "אין בעיה קריטית של ריכוזיות משקית".
בתקשורת, עיתונאים ופרשנים שונים מבטאים גישות שונות לגבי הריכוזיות בישראל, כאשר בעוד חלק מהעיתונאים כותבים ומתארים את חומרתה של בעיית הריכוזיות, אחרים טוענים שהבעיה שולית ואף לא קיימת.
עיתונים כלכליים שונים, ובראשם דה-מרקר וגלובס, מסקרים באופן קבוע את נושא הריכוזיות בכלכלה הישראלית. בעוד בדה-מרקר מסקרים את התופעה בדרך כלל בזווית של ביקורת, תוך ציטוט דו"ח בנק ישראל על פיו "נמנית עם המדינות הריכוזיות בעולם המערבי", העיתונאי סבר פלוצקר המשמש כעורך הכלכלי של ידיעות אחרונות הוא אחד המתנגדים החריפים לטענה בדבר קיומה של ריכוזיות במשק הישראלי. לטענתו "מדובר בנושא שלא קיים, או לחלופין בעיה שולית".
לאחר שהתקבל בכנסת חוק הריכוזיות, המשיך פלוצקר לתקוף את הרעיון העומד מאחוריו, כינה אותו "אידיוטי" ו"מטופש", וטען כי אינו אלא פועל יוצא של כניעת המחוקקים להלך רוח ציבורי כנגד "פירמידות" ו"טייקונים". פלוצקר ממשיך וטוען כי הריכוזיות בישראל היא "תופעה מדומיינת שקיומה בארץ לא הוכח". פלוצקר מזהיר מפני פגיעת החוק בציבור הרחב ומשווה בין תומכי החוק לתומכי מלחמת וייטנאם. הוא מכנה אותם מובילי "מצעד האיוולת", ואת ההולכים אחריהם הוא מדמה למסוממים שדעתם השתבשה עליהם.
העיתונאי אלי ציפורי המשמש כפרשן הבכיר של העיתון גלובס טוען כי "פסטיבל הריכוזיות הוא הולכת השולל הגדולה ביותר של העשור האחרון....הכול נועד להסיח את דעתכם מניפוח בועת הנדל"ן, מבעיית השכר במשק ומאחריות הממשלה ליוקר המחיה בישראל".