google/wiki40b huggingface dataset:
מרטין גילברט

קורות חייו

גילברט נולד בלונדון. בימי מלחמת העולם השנייה שהה חלק מהזמן בקנדה כחלק מתוכנית בריטית להגן על הילדים בימי הבליץ הגרמני. 
אחרי שירות צבאי ביחידת מודיעין של הצבא הבריטי למד היסטוריה באוניברסיטת אוקספורד. בין היתר היה תלמידו של ההיסטוריון הבריטי הנודע אג"פ טיילור (A.J.P. Taylor). ב-1963 נשא לאישה את הלן קונסטנס רובינסון, ונולדה להם בת. ב-1974 נישא בשנית לסוזן סאשר, ולהם שני בנים. מאז 2005 ועד ליום מותו היה נשוי להיסטוריונית השואה אסתר לבית גולדברג. גילברט הזדהה כיהודי שומר מצוות גאה וציוני.

קריירה

ב-1962 התקבל לעבודה כעוזר מחקר אצל רנדולף צ'רצ'יל, בנו של וינסטון צ'רצ'יל, שעסק בליקוט חומר לכתיבת הביוגרפיה של אביו. לאחר מותו ב-1968 של צ'רצ'יל הבן, שהספיק להוציא לאור את שני הכרכים הראשונים של הביוגרפיה, לקח על עצמו גילברט את המשך הפרויקט. הוא פרסם עוד שישה כרכים של הביוגרפיה, שמונה כרכים משלימים הכוללים מסמכים ותעודות וכן תריסר ספרים נוספים על צ'רצ'יל. גילברט הקדיש לביוגרפיה של צ'רצ'יל 20 שנה, והיא כוללת כיום 24 כרכים (כ-25,000 דפים) ועוד 7 ספרי מסמכים עדיין בתכנון. בסוף 2007 יצא לאור ספר שעוסק ביחסו של צ'רצ'יל ליהודים.
בנוסף על ספריו העוסקים בצ'רצ'יל פרסם גילברט עשרות ספרים בנושאים היסטוריים, רובם ככולם מתמקדים במאה העשרים. בין ספריו יש ספרים רבים הדנים בשואת היהודים, במלחמות העולם, ובתקומת מדינת ישראל. רבים מספריו, בשונה מהרבה היסטוריונים אחרים, מופיעים בצורת "אטלס", כלומר אוסף מפות על פי נושא הספר. המפות של מרטין גילברט מאירות ומבהירות את נושא הדיון בצורה מיוחדת. ידועים וקשורים ליהודים במיוחד הם "אטלס של השואה", ו"הסכסוך הערבי-ישראלי - היסטוריה במפות".
גילברט מתאר את עצמו כ"היסטוריון של ארכיונים", המשתמש במקורות ראשוניים רבים בעבודתו. בראיון ב-BBC בנושא חקר השואה, אמר שהוא מאמין ש"איסוף עקשני של עובדות יגרום לבסוף שלא יהיו יותר מכחישי שואה". 
ב-1995, בעת כהונתו של ג'ון מייג'ור כראש ממשלת בריטניה, הוענק לו התואר "סר", על תרומתו להיסטוריה הבריטית וליחסים בינלאומיים. גילברט זכה בתארי-כבוד רבים, ובין השאר הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה (2004)] ומטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (2004). ב-2009 מונה לשמש בוועדת החקירה של ממשלת בריטניה למלחמת עיראק.
גילברט התגורר כל השנים בלונדון, אבל הרבה לצאת לסיורי הרצאות בכל העולם. החל מ-2006 לימד גילברט באוניברסיטת מערב אונטריו בקנדה.
ב-2011 נבחר גילברט לקבל תואר דוקטור של כבוד גם מאוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.

שבח וביקורת

ספריו של גילברט מתוארים לרוב כבעלי מקצועיות מדויקת, וכמציגים אירועים מסובכים בצורה בהירה ואובייקטיבית. עבודתו בנושא מלחמת העולם הראשונה מתוארת כמציגה באופן מופלא את כל החזיתות - הפנימית, הדיפלומטית והצבאית, ב"הישג מדהים של מחקר וסיפור עובדתי". מקורות בותיקן משבחים את עבודתו המקצועית וההוגנת. מיכאל פוט, בביקורת על הביוגרפיה של צ'רצ'יל אמר: "מי שבחר את מרטין גילברט לכתוב את הביוגרפיה של צ'רצ'יל זכאי לתודה לאומית רשמית. פחות מזה לא יספיק".
הצגת גישתו האוהדת של צ'רצ'יל ליהודים (בספרו צ'רצ'יל והיהודים) ספגה ביקורת, למשל, מצדו של פייר ברנדון. גם תום שגב טוען שלמרות שספרו "סיפורה של ישראל" כתוב "בבהירות אנציקלופדית", חסרים בו המספרים מהמקורות הערבים. בספר "מלחמות הגבול של ישראל", טוען בני מוריס, שמספרי הנפגעים הישראלים מהתקפות הפדאיון בשנות ה-50 מוגזמים.
לבנים אנגלו-סקסים פרוטסטנטים

לבנים אנגלו-סקסים פרוטסטנטים (באנגלית: White Anglo-Saxon Protestant, או בראשי תיבות: WASP, ואספ) הוא מונח בלתי רשמי בארצות הברית ובמדינות נוספות לתיאור קבוצה הנחשבת לבעלת דומיננטיות גבוהה בקרב המעמד הגבוה האמריקני. עם קבוצה זאת נמנים אנשים שהם לבנים בגזעם, אנגלו-סקסים במוצאם ופרוטסטנטים בדתם. לעיתים כוללים תחת מונח זה גם אוכלוסיות בעלות מוצא צפון אירופי באופן כללי, ולאו דווקא אנגלו-סקסי. קבוצה זאת מוצגת לעיתים בתור האליטה אשר ייסדה את ארצות הברית, וככזאת שעומד לרשותה כוח והשפעה משמעותיים במסדרונות הגבוהים של הפוליטיקה, הכלכלה והתרבות במדינה. לצד ארצות הברית, לבנים אנגלו-סקסים פרוטסטנטים משמש גם כביטוי לקבוצות אליטה במדינות אנגלו-סקסיות אחרות, מדינות כדוגמת אוסטרליה וקנדה. המונח נקשר לא פעם בדימויים שליליים של לעג, זלזול וביקורת. חוקרים רבים מסכימים כי השפעתה של קבוצה זאת נחלשה משמעותית מאז תום מלחמת העולם השנייה, לנוכח השפעתן הגואה של קבוצות חברתיות אחרות.
לפי מחקר אמריקני משנת 2014, כ-32% מאוכלוסיית ארצות הברית נכון לשנה זאת הם לבנים פרוטסטנטים. נתונים רשמיים מאותה השנה מצביעים על כך שמוצאם האתני של כ-20% עד 30% מאוכלוסיית ארצות הברית נטוע באיים הבריטיים, וכי מוצאם של 20% נוספים הוא מארצות צפון-אירופיות אחרות.
רוב האליטה הלבנית אנגלו-סקסית פרוטסטנטית משתייכים לכנסייה האפיסקופלית והכנסייה הפרסביטריאנית הפרוטסטנטית. כקבוצה, אפיסקופלים ופרסביטריאניזם אמריקאיים נוטים להיות משכילים יותר ולהרוויח יותר מאשר אמריקאים בכללותם. בנוסף, רבות מהדמויות הבולטות בארצות הברית, כמו בנקאים, אנשי תעשייה ועסקים ומשפחות ותיקות עשירות הן חברות בכנסייה האפיסקופלית והכנסייה הפרסביטריאנית, ומספר של המשפחות האמריקאיות העשירים ואמידים ביותר, כגון משפחת ואנדרבילט, משפחת אסטור, משפחת רוקפלר, משפחת דו פונט, משפחת רוזוולט ומשפחת פורבס הם אפיסקופלים ופרסביטריאניזם. סימן נוסף של השפעת הכנסייה האפיסקופלית והכנסייה הפרסביטריאנית היא העובדה שיותר מרבע מכל נשיאי ארצות הברית היו אפיסקופלים ופרסביטריאניזם.
על פי ספר האליטה המדעית: חתני פרס נובל בארצות הברית של הרייט צוקרמן, כ-72% מהאמריקאים זוכי פרס נובל בין 1901 ל-1972 היו מרקע פרוטסטנטי, לעומת 67% מכלל האוכלוסייה במהלך תקופת זמן זו. בסך הכל בין 1901 ל-1972, כ-84.2% מכלל האמריקאים זוכי פרס נובל לכימיה, ו-60% מזוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, ו-58.6% מזוכי פרס נובל לפיזיקה היו נוצרים פרוטסטנטים.
הסוציולוג ברוך קימרלינג זיהה בישראל את קבוצת האחוס"ל (ראשי תיבות של אשכנזים, חילונים, ותיקים, סוציאליסטים ולאומיים), המהווים מקבילה ישראלית ללבנים אנגלו-סקסים פרוטסטנטים.
אברהם זאב טרגר

תולדות חייו

נולד ב-1909 לר' יצחק ולחיה טויבא טרגר בעיירה איזביצה במחוז לובלין שבפולין. בעיירה הייתה חצר חסידית גדולה של חסידות איזביצה ראדזין שהוקמה על ידי ר' מרדכי יוסף ליינר בעל הספר 'מי השילוח'. בחצר זו למד תורה וגיבש את זהותו החסידית. מתוך קרבתו לרב העיירה, הרב ישראל איסר לנדא התקרב לחסידות אמשינוב ונקשר לאדמו"ר ר' שמעון שלום קאליש. בשנת 1930 (תר"ץ) נשא לאישה את נחמה לבית פרידמן - בת למשפחה חסידית - מחשובי חסידות קוצק בעיירה לנצ'נה, גם היא במחוז לובלין. מתוך שאיפה לקבל סרטיפיקט כדי שיוכלו לעלות לארץ הקים חוות הכשרה לבחורים צעירים, בה הוכשרו בעבודות שונות שישמשו אותם לאחר העלייה לארץ. בסיומה, קיבלו סרטיפיקטים. בשנת 1935 עלו ר' אברהם ונחמה עם שני ילדיהם לישראל ובהוראת רבו האדמו"ר התיישבו בירושלים. בתחילה, עבד בכל עבודת כפיים מזדמנת ובהמשך, במסגרת פעילותו בפאג"י ולאחר מכן כעצמאי עסק בצרכי ציבור, דאג למקומות פרנסה, בנה והרחיב את ירושלים. נפטר בירושלים ב-1995.

פעילותו הציבורית

עוד בפולין, השתייך אברהם טרגר ל'אגודת ישראל' ול'פועלי אגודת ישראל' ועם הגיעם לארץ השתלב בתנועת 'פועלי אגודת ישראל' והפך במהרה למזכיר הסניף הירושלמי שלה. בשנת 1940, בוועידת פא"י הוא פורשעם חבריו ר' אברהם אליהו כי טוב (מוקוטובסקי) ור' אברהם פרשן (פרושנובסקי) מהתנועה על רקע חילוקי דעות אידאולוגיים ויחד הקימו תנועה חדשה - פאג"י. בתחילת פעילותם בפאג"י הם עמלו על יצירת תשתית כלכלית לשומרי תורה ע"פ חוקי התורה. במהלך השנים הבאות הצליחה התנועה להקים גם מפעל תעשייה וגם לבנות שכונות חדשות בירושלים מה שסיפק מקומות עבודה ופתרונות דיור לציבור החרדי בירושלים. המוח הכלכלי מאחורי כל מפעל התנועה הוא אברהם טרגר, שיזם את מכירת המניות וגייס את הכספים.
עם הקמת המדינה וכינונה של מועצת המדינה הזמנית החלה התארגנות של המפלגות החרדיות והדתיות לרוץ לבחירות לכנסת הראשונה ברשימה משותפת. תנועת פאג"י התנגדה לאיחוד והחליטה לרוץ ברשימה עצמאית - 'רשימת חרדים'. אברהם טרגר נמנה בין מועמדיה אולם המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. למרות כישלונה במערכה הארצית, בבחירות לעיריית ירושלים אשר התקיימו בשנת 1951 החליטה התנועה להתמודד עם רשימת 'מסורת ובניין ירושלים' ואברהם טרגר היה מועמדה. עם היבחרו למועצת העיר, הוא התמנה למספר ועדות: היה חבר בוועדת משנה לבניין ערים אך גם בוועדה הדנה בשאלות הקשורות להחזקת כלי רכב, בוועדה לחיפוש שופטים לבית המשפט העירוני, ובבית הדין לתביעות על פי פקודת הפיצויים. במהלך שנות ה-50, לאחר מספר לא קטן של מפעלים שונים, צימצמה פאג"י את פעילותה ואברהם טרגר פרש מהחיים הציבוריים והפך לקבלן עצמאי הבונה ברחבי ירושלים. הוא בנה רבות ברחבי ירושלים - והשתדל לבנות במקומות הספר כדי להרחיב את תחומה של העיר: נוה צבי, שיכון אוריאל, שכונת עזרת תורה, בשכונות בית וגן, רמות אלון, הר נוף, קריית משה ועוד.
תומאס ויליס

תומאס ויליס (27 בינואר 1621 - 11 בנובמבר 1675) היה רופא בריטי ידוע שנחשב לאבי הנוירולוגיה והשאיר חותם בתחום האנטומיה והכירורגיה בה עסק. ויליס היה חסיד תורת פרצלזוס ועמד בראש התנועה האנגלית לאיאטרוכימיה (רפואה כימית). עבודותיו הראשונות עסקו בחקר הכימיה למטרות רפואיות.

ביוגרפיה

תומאס ויליס נקרא על שם אביו וסבו, נולד בחוות הוריו בשנת 1621 בעיר וילטשייר, בריטניה, לאב תומאס ויליס שהיה חקלאי ומאוחר יותר הפך למנהל אחוזת המנור (manor of Great Bedwyn), ולאם רחל האוול. ויליס למד בבית הספר הפרטי של אדוארד סילבסטר באוקספורד, ובגיל 16 התקבל ללימודים באוניברסיטת אוקספורד שם התחנך לראשונה בכנסיית ישו והתכוון להמשיך לאחר מכן בקריירה דתית. הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון בכימיה בשנת 1639 ואת לימודיו לתואר שני סיים ב-1642, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת האזרחים. לאחר שאביו ואמו החורגת נפטרו מקדחת המחנה במהלך מגפת אוקספורד ב-1643, חזר ויליס לזמן קצר לצפון הינקסי ושירת בין השנים 1644–1646 בגדוד עזר שהורכב מחברי אוניברסיטה שגויסו כדי להגן על אוקספורד. לאחר המלחמה החליט ויליס לפנות ללימודי רפואה וסיים את לימודי התואר הראשון שלו ברפואה כירורגית תוך 6 חודשים בלבד. ב-1662 הוא כינס קבוצה קטנה של חוקרים שעבדו במעבדת אלכימאים ועסקו בפתיחת גולגולות וגילוי המוח. בשנת 1667 עבר ויליס להתגורר בלונדון כדי להעמיק את עבודתו המחקרית.

ממצאיו בתחום הפסיכיאטריה

ויליס ערך מחקרים אנטומיים, שבעקבותיהם קבע את הגורמים לחוסר השפיות במוח. ממצאיו היוו המשך והרחבה לעמדה ההיפוקרטית, שעומדת ביסודו של העיסוק המודרני ברפואה, ומתמקדת בהסתכלות על המהלך הטבעי של המחלה באמצעות תצפיות מדויקות ולא על סמך השערה כלשהי שלא נבחנה באופן מדעי. גישה זו גורסת כי לכל מחלה קיימת השתלשלות עניינים ייחודית לה, שמקורה בדרך כלל בהפרעה מסוימת באחד ממרכיבי גוף האדם. ויליס חיבר בשנת 1672 מחקרים שהיו הראשונים שעסקו בניתוח רפואי של הפרעות נפשיות כגון שיתוק, מלנכוליה, היפוכונדריה ועוד. ויליס היה גם הראשון שתיאר מחלות פסיכוסומטיות ואף הגדיר את האסתמה כמחלה המושפעת ממצב נפשי.

גילויו על מחלת הסוכרת

ויליס היה הראשון שגילה את הקשר הישיר בין מתיקות השתן לסוכרת ב-1674. בכתביו של ויליס בפעם הראשונה בהיסטוריה מופיע התיאור הציורי של ה"מליטוס" למחלת הסוכרת. הוא תיאר שלשתן של הסוכרתיים יש "טעם דבשי מתוק", והניח שהמתיקות המופיעה בשתן חייבות לבוא בעקבות מתיקות שמקורה בדם.

ניסוח מבנה "מעגל ויליס"

התגלית הבולטת ביותר שלו הייתה "מעגל ויליס", מעגל של עורקים (דומה למחומש בקווי מתאר) בבסיס המוח, ותפקידו הוא לספק דם למוח הגדול (צרברום). על ידי מחזור זה ניתן לשמור על כל חלקי המוח גם כאשר העורקים הראשוניים או החוליות חסומים.
תומאס ויליס לא היה הראשון לתאר את המעגל, אבל הוא היה הראשון לעשות זאת לחלוטין עם איור של רשת כלי הדם בבסיס המוח. גבריאל פאלופיוס (1523-1563) נתן תיאור חלקי בשנת 1561, ג'וליו קאסריו (1552-1616) היה הראשון שצייר את המעגל, יוהאן וסלינג (1598-1649) פרסם אותו ב -1653, וגם הרופא השווייצרי יוהאן יאקוב וופפר (1620-1695) עשה זאת בשנת 1658.

השפעה

כתביו של ויליס בנוירולוגיה השפיעו רבות ותפסו תאוצה בקרב עולם הרפואה, ספרו משנת 1664 הופיע בארבע מהדורות בלטינית. הוא עשה הבחנה בין הרמות המוחיות, בין החומר האפור לחומר הלבן וטבע מונחי יסוד כגון נירולוגיה, המיספירה, אונה ועוד, ובנוסף תיעד את רשת העצבים ואת מחזור הדם במוח.

מותו

ויליס מת בביתו ברחוב סנט מרטין, לונדון בתאריך ה-11 בנובמבר 1675 לאחר מחלה נשימתית קצרה. הוא נקבר לצד אשתו הראשונה מרי ובתה קתרין באגף הצפוני של כנסיית וסטמינסטר.
קרב רימניק

רקע

לאחר תבוסתו בקרב פוקשאן הפיקוד הטורקי רצה להשיג הכרעה צבאית תוך ניצול הפיצול של הכוחות האוסטרו-רוסים. כוח רוסי משמעותי רותק למצור על מבצר איזמאיל, בעוד כוח אוסטרי פעל בנפרד מהכוח הרוסי בשטח הנסיכויות הרומניות. הכוח הטורקי העיקרי, שכלל כ-100 אלף חיילים החל להתקדם לכיוון האוסטרים. אלכסנדר סובורוב הוביל את צבאו במצעד מזורז, צבאו עבר כ-100 ק"מ במהלך יומיים, וחבר עם האוסטרים ב-21 בספטמבר 1789. הצבא האוסטרו-רוסי המאוחד כלל 25 אלף חיילים ו-103 תותחים.
הטורקים התמקמו ב-4 מחנות לא רחוק אחד מהשני. המפקד האוסטרי, פרידריך מקובורג חשב שצריך להתמקד בהגנה, זאת לאור ההעדפה המספרית הגדולה של הטורקים. סובורוב התכוון לתקוף את הטורקים ואמר שאם האוסטרים לא הצטרפו, הוא יתקוף לבד. בסופו של דבר סוכם על מתקפה משותפת.

הקרב

בלילה ל-22 בספטמבר הכוח המשותף עבר את הנהר ולקראת בוקר החל במתקפה. הרוסים תקפו מחנה בטרגו-קוקולי. למרות הפגזת תותחים ומתקפת נגד של הפרשים הטורקים הרוסים הצליחו לכבוש את המחנה והמשיכו להתקדם לכיוון המחנה השני.
האוסטרים עמדו במתקפה של 15 אלף פרשים טורקים. לאחר כיבוש המחנה השני, הכוחות הרוסים התקרבו לכוח האוסטרי ויצרו חזית משותפת רציפה. לאחר מנוחה קצרה, ב-3 בצהריים החלה מתקפה על המחנה הראשי של הטורקים. האוסטרים תקפו בחזית. סובורוב ראה שקיימת בעיה בביצורים של המחנה הטורקי והחליט על מתקפה באזור זה. הפרשים הרוסים עברו את הביצורים הלא גמורים ונכנסו למחנה הראשי. כתוצאה מפלישת כוח פרשים וחיל רגלים רוסי למחנה, החלה פאניקה בקרב החיילים הטורקים. הטורקים החלו בנסיגה. ניסיון של המפקד שלהם יוסוף-פאשה לארגן את הנסיגה לא הצליחה. במהלך מעבר על הנהר הטורקים ספגו אבידות גדולות באופן משמעותי מאשר בקרב עצמו.
ניצחון בקרב זה היה בין הניצחנות הגדולים של אלכסנדר סובורוב. על כן הוענק לו תואר רוזן והתווסף לשם משפחתו הכינוי "רימניקסקי" (מרימניק). האוסטרים העניקו לו תואר רוזן של האימפריה הרומית הקדושה.
טרנס הומניזם

טרנס הומניזם (בלועזית: Transhumanism, "מעבר לאנושיות") היא גישה פילוסופית הומניסטית המנסה להבין ולהעריך את האפשרויות להתגבר על מגבלותיו הביולוגיות של האדם באמצעות קידמה טכנולוגית. הטרנס-הומניזם שואף להאריך את תוחלת החיים האנושית, למנוע הזדקנות, להכחיד מחלות ולשפר את האדם מבחינה פיזית, מנטלית וחברתית.
הטרנס-הומניזם שואף להפוך את האדם לפוסט-אדם, ישות עם יכולות פיזיות, אינטלקטואליות ופסיכולוגיות חסרות תקדים. הטרנס-הומניסטים מאמינים שאם המין האנושי לא ייכחד במאה הקרובה, בני האדם יהפכו באמצעות חידושים טכנולוגיים לסופר-אינטליגנטיים. לאחר שזה יקרה תחל תקופה של שינויים טכנולוגיים וחברתיים מהירים ביותר עד לנקודת מפנה המכונה "סינגולריות".
מאלה

היסטוריה

המתיישבים הראשונים במלדיביים הגיעו מחופי תת-היבשת ההודית. מאלה עצמה החלה ככפר דייגים קטן.
סקסטנט (קבוצת כוכבים)

כוכבים מעניינים

α בסקסטנט הוא ענק כחול במרחק של כ-290 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.5.
β בסקסטנט הוא כוכב הסדרה הראשית כחול (סוג ספקטרלי B6 V) במרחק של כ-260 שנות אור. בהירותו משתנה בין דרגות 5 ו-5.1 בתדירות של כ-15 ימים.
γ בסקסטנט הוא כוכב זוגי הכולל שני כוכבים בדרגות בהירות 5.8 ו-6.2, המקיפים זה את זה במרחק של כ-30 יחידות אסטרונומיות בזמן מחזור של כ-77 שנים. את הזוג מקיף כוכב שלישי עמום בהרבה עם דרגת בהירות 12. המערכת נמצאת במרחק של כ-300 שנות אור ובהירותה הכוללת היא מדרגה 5.1.
פארקר (סרט)

הפקה

לפני הסרט, פארקר הופיע לראשונה עשורים מוקדם יותר ברומן משנת 1962, "הצייד", שנכתב על ידי דונלד א. ווסטלייק, והביא לסדרת ספרים שכללה מעל 20 רומנים נוספים. הוא גם הוצג במספר סרטים, כולל "פגיעה בול" (1967), ו"פייבאק" (1999), ואחרים.
ב-18 באפריל 2011, ג'סטין קרול מ"וראייטי" דיווח כי סטיית'ם יגלם את התפקיד של פארקר.
על פי המפיק הבכיר ניק מייר, "פארקר" הופק בתקציב בטווח ה-30 מיליון דולר, והוא תיאר אותו כ"די טוב", "בהתחשב באיכות הגבוהה של הסרט".

הקרנת בכורה

ב-18 בינואר 2013, פארקר הוקרן לראשונה במוביקו פאריזיאן 20 בוסט פאלם ביץ'. כפועל יוצא מההקרנה המיוחדת הזו, אליה הגיעו סטיית'ם והקפורד, הרוויח מכון הסרטים של פאלם ביץ'.
מיכאי פינטילי

קריירה

פינטילי, יליד יאשי, התחיל את הקריירה שלו באוסר לוגוג'. בשנת 2007 חתם בג'יול פטרושאני ששיחקה אז בליגת העל הרומנית, אך בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה השנייה. בשנת 2010 חתם באינטרנציונל קורטאה דה ארגש, ובעונה לאחר מכן חתם בפאנדורי טרגו ז'יו, שם שיחק שנתיים והיה בורג מרכזי במרכז הקישור של המועדון. 
בקיץ 2012 חתם פינטילי בסטיאווה בוקרשט, ששילמה עבורו 850 אלף אירו. ב-2 במרץ 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק נגד גז מדאן מדיאש. פינטילי זכה בשתי אליפויות עם הקבוצה, במדיה שימש כקפטן וכבש חמישה שערי ליגה ב-53 הופעות.
ב-7 ביוני 2014 חתם לארבע שנים באל-הילאל מליגת העל הסעודית, עמה הגיע לגמר ליגת האלופות האסיאתית. בינואר 2015 הושאל לפאנדורי טרגו ז'יו עד לסיום העונה.
ב-19 ביוני 2015 הגיע פינטילי לישראל וחתם לשלוש שנים בקבוצת הפועל תל אביב. לקראת תחילת העונה מונה פינטילי לקפטן הקבוצה, וב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו, כשפתח בהרכב הקבוצה במשחק מול בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך ב-24 באוגוסט 2015, במשחק מול בית"ר ירושלים באצטדיון טדי, במסגרת המחזור הראשון של עונת 2015/2016. בסך הכל ערך פינטילי 16 הופעות בכל המסגרות במדי הפועל תל אביב, ובחלון ההעברות של ינואר 2016 חזר לרומניה וחתם לקדנציה נוספת בסטיאווה בוקרשט.

נבחרת רומניה

ב-10 באוגוסט 2011 ערך פינטילי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, בניצחון 0-1 במשחק ידידות נגד סן מרינו. ב-6 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3–0 נגד הונגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. בטורניר הגמר של יורו 2016 שותף פינטילי בשני משחקים בשלב הבתים.
תל אנפה

תֵּל אֲנָפָה (בערבית: תל אל-אח'דר - "התל הירוק") הוא תל ארכאולוגי בצפון-מזרח עמק החולה, על גדת נחל קליל מצפון-מערב לקיבוץ שמיר. גובהו 90 מטרים מעל פני הים, כ-10 מטרים מעל פני המישור סביבו. בראש התל ובשוליו צומחים עצי אלה אטלנטית, ובחורף הוא מתכסה בפריחת נרקיס מצוי, ומכונה בשל כך "גבעת הנרקיסים" בפי תושבי האזור. התל הוא שמורת טבע ששטחה כ-20 דונם.

החפירות הארכאולוגיות באתר

בתל נמצאו שרידים מן התקופה הכלכוליתית, ושרידי יישוב מתקופת הברונזה, התקופה הפרסית וההלניסטית. חשיבותו של היישוב נבעה ממיקומו בסמוך לנתיב הסחר העובר בבקעת החולה והדרך המובילה מדמשק לצור.
בעקבות סקר ארכאולוגי שבוצע במקום, התקיימו תשע עונות חפירה בשתי סדרות, בשנים 1973-1968 מטעם אוניברסיטת מיסורי ובשנים 1981-1978 מטעם אוניברסיטת מישיגן. שתי החפירות נוהלו על ידי ס״ש ויינברג.
על פי הממצאים הארכאולוגיים, תל אנפה היה מיושב כמעט ברציפות החל מתקופת הברונזה הקדומה ועד למאה ה-א' לסה״נ. נראה שהיישוב הגיע לשיא פריחתו בתקופה ההלניסטית המאוחרת, אז שימש התל אקרופוליס של עיר גדולה שהשתרעה במישור סביבו והיישוב מילא תפקיד פעיל בסחר הבינלאומי ברחבי הממלכה הסלווקית. קטע של חומת העיר נחשף בעת חפירת בריכת דגים בתחילת שנות ה-70.
בחפירה התגלו גם שרידים של בניין גדול ומפואר מהתקופה ההלניסטית המאוחרת. בניין זה היה שייך למשפחה עשירה ונתגלו בו עיטורי זהב, כסף, פסיפס, עיטורי קיר מכויירים (סטוקו), כלי חרס וזכוכית רבים, צלמיות ומטבעות. כלי החרס והמטבעות הובאו מאסיה הקטנה ומערי יוון.
על פי העדויות ניטש היישוב בתחילת המאה ה-1 לפנה"ס, כנראה בעקבות התפוררות הממלכה הסלווקית, ונושב מחדש במאה ה-1 לספירה, כנראה כחלק מתנופת ההתיישבות של הורדוס פיליפוס, אשר בירתו הייתה בקיסריה פיליפי הסמוכה (היא בניאס של ימינו). בסוף המאה ה-1 ניטש האתר בשנית ולא נושב עוד.
במורדות הגולן בסמוך לתל התגלה מספר רב של דולמנים מהאלף השלישי לפני הספירה.
הרפיה (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית, ההָרפִּיוֹת ("שודדות", תעתיק יחיד: הָארפִּיַה) היו נשים מכונפות יפיפיות. ההרפיות היו אחיותיה של איריס והאאורות (נימפות משבי הרוח הרגועים), ובנותיהם של אלקטרה ותאומאס (אחד מאלי הים היווניים).
מאוחר יותר, הפכו לשדות מכונפות בעלות טופרי ציפור חדים ושימשו לענישת אויבי האלים, אותם חטפו מפני האדמה, ועינו אותם בדרכם לטרטרוס.
ההרפיות היו נימפות משבי הרוח האלימים.
שמו של מין העוף הדורס, החי בדרום אמריקה, הרפיה, נגזר משמה של ההרפיה המיתולוגית.
לפי הספר "בית ספר לטוב ולרע" הרפיות הן נשים בעל גוף ציפור וראש של אישה אשר ניזונות מילדים.
אנדרו דאן (שחקן)

ביוגרפיה

דאן נולד בלידס שבמערב ריידינג ביורקשייר. הוא גדל בנורת' שילדס שנמצא מזרחה לניוקאסל. בגיל 20 עבר לחיות בלונדון. הוא למד הוראה אבל החליט שהוא רוצה להיות שחקן. מאוחר יותר עבר לגור ביורק.

קריירה

דאן הופיע בסדרות טלוויזיה רבות כולל בסיטקום "נשות המזנון" בתפקיד טוני. הוא שיחק בסדרות "The Bill", "הולבי סיטי", "55 מעלות צפון", "בקצב הלב" ובאופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בה הופיע ב-2003. בשנת 2000 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע הבריטי "Between Two Women". ב-2005 הופיע בסרט "The Jealous God".
בדצמבר 2006 הצטרף לצוות השחקנים של "קורוניישן סטריט" בתפקיד קבוע בדמות רוג'ר סטיילס. ב-29 בספטמבר 2008 פורסם שדמותו הוסרה מהסדרה וב-8 באוקטובר אותה שנה הופיע בה בפעם האחרונה.
מ-1999 עד 2006 גילם דאן את אלסטייר קמפבל בסאטירה הפוליטית "Bremner, Bird & Fortune". הוא חזר והופיע באותו תפקיד בתסכית "The Iraq Dossier" ברדיו 4 של ה-BBC מאת דייוויד מורלי, ששודר ב-2 במרץ 2013.
במרץ 2009 השתתף דאן בגרסה הבימתית של הסדרה "נשות המזנון" יחד עם שאר שחקני הסדרה.
ב-13 בנובמבר 2009 הוענק לדאן תואר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת יורק סיינט ג'ון.
ב-24 במרץ 2011 שיחק דאן בסדרה הרפואית של ה-BBC "רופאים" בתפקיד אוון ברמפטון. בספטמבר 2014 החל להופיע בתפקיד ג'רלד בסיבוב הופעות של המחזה "ללכת עד הסוף".

חיים אישיים

בת זוגו של דאן היא השחקנית אנדרינה קרול.
מכון תאמר לחינוך קהילתי

מכון תאמר לחינוך קהילתי הוא ארגון עצמאי ללא מטרות רווח הפועל למען קידום החינוך בקרב ילדים ונוער ברשות הפלסטינית. המכון הוקם בשנת 1989 ומשרדיו שוכנים ברמאללה.
המכון נוסד על ידי בת קוטאב ומוניר פאשה בירושלים. בשנת 2009 זכה המכון בפרס אסטריד לינדגרן בעבור פעילותו למען קידום הקריאה והכתיבה בקרב הילדים ברשות הפלסטינית.
הילטל

היסטוריה

בשנת 1898 ייסדו מספר גרמנים את "Vegetaria AG". שנה לאחר מכן נפתחה מסעדת "Vegetarierheim and abstinence Café" במיקום הנוכחי שלה שבסיהלסטראסה, ציריך.
ב-1898 הגיע החייט הגרמני אמברוסיוס הילטל לציריך. בשנת 1901 הוא חלה קשות בשיגרון ולא יכול לממש את המקצוע שלו. הוא התחיל לתרגל את הדיאטה הצמחונית שהציע מקסימיליאן בירכר-בנר. הילטל החל לתמוך בדוקטרינת בירכר-בנר והפך לצמחוני.
בשנת 1903 הייתה Vegetarierheim AG במשברים כלכליים. אמברוסיוס הילטל עלה לתפקיד מנכ"ל המסעדה ושינה את תדמית המקום למסעדה צמחונית. המסעדה החלה לשגשג יותר, והרווח היומי עלה לכ-35 פרנק. בשנת 1904 נישא הילטל למרתה גנאופל והזוג ניהל יחד את המסעדה. בשנת 1907, הוא קנה את הנכס עם משפחתו, והפך לאזרח רשמי בשווייץ.
בשנת 1931 הפכה הילטל למסעדה הראשונה בציריך עם מטבח חשמלי. המסעדה הועברה בסופו של דבר לבניו, וולטר ולאונרד. תפריט המסעדה עבר שינויים משמעותיים כאשר אשתו של לאונרד, מרגריט הילטל נסעה להודו, השתתפו בקונגרס הצמחוני בניו דלהי ולמדה את המטבח ההודי בפירוט רב. היא חזרה לשווייץ על מנת לכלול את המטבח ההודי בתפריט של המסעדה, הרעיון התקבל בברכה על ידי מנהלי המסעדה. לפיכך, ראש ממשלת הודו דאז, מוררג'י דסאי, נהג לסעוד בהילטל בביקוריו הרשמיים בשווייץ.
בהמשך הועברה המסעדה הועברה לבנם של לאונרד ומרגריט, היינץ הילטל, והמשיך לעבור שינויים. שמה של המסעדה שונה ל-Hiltl Vegi.
בשנות התשעים מסר היינץ את המסעדה לבנו רולף, שחידש את המסעדה באופן דיגיטלי. הוא הרחיב את שעות הפתיחה עד השעה 23:00 והציג רשימת יינות חדשה, שהגבירה את הפופולריות בקרב הקהל הצעיר. המסעדה הציגה מערכת הזמנות מקוונת וזכתה לביקורות חיוביות באתרי אינטרנט גדולים. לאור עליית רווח המכירות ל-10 מיליון פרנק שווייצרי ב-1998, פרסמה המסעדה את הספר "Hiltl. Virtouso Vegetarian" ובו רשימת המתכונים של מנות המסעדה. נמכרו מספר מיליוני עותקים ושל הספר, והוא תורגם לאנגלית וצרפתית, עם למעלה מ-14 מהדורות. בהמשך פרסם רולף הילטל ספר בישול חדש עבור יום השנה ה111 של המסעדה - "Hiltl. Veggie international. A world of difference".

ייעוץ וסיוע

ב-1998 השתתפו האחים רטו, כריסטיאן ודניאל פריי במיזם Venture, תחרות עסקית שתוכננה על ידי המכון הטכנולוגי של ציריך ומקינזי והציגה תוכנית להקים מסעדה צמחונית מהמעלה הראשונה. התוכנית העסקית זכתה למשוב חיובי בתחרות והם החליטו ליישם אותה. האחים שתפו פעולה עם הילטל על מנת להוציא לפועל את Tibits, מסעדה צמחונית שפעלה בבזל, ברן, ציריך, וינטרטור ולונדון.
האדם הלבן

האדם הלבן הוא מונח תלוי הקשר חברתי ותרבותי, המתאר קטגוריה חברתית או סיווג של בני האדם, המתבסס על מאפיינים חיצוניים כמו צבע עור בהיר. זאת בדומה לקטגוריות אחרות, כגון "שחורים" או "צבעונים" (קבוצה המכילה שחורים ושחומים ביחד). יש התומכים בהנחה, שאינה מדויקת][מפני ש...], כי צבע העור משקף את המרחק הגניאולוגי שבין בני-האדם, ואף משתמשים בסיווג זה למטרות גזעניות.
הגדרת קבוצת המשתייכים לקטגוריה 'האדם הלבן' תלויה באלה המגדירים אותה ומשתנה ממקום למקום ומזמן לזמן, בהתאם להקשר החברתי והתרבותי, ובדרך כלל נחשבה לתקינה פוליטית.
המונח מתייחס כביכול רק לצבע עורו של האדם אך למעשה מגדיר גם למאפיינים חיצוניים אחרים, כגון צורת עיניו ושפתיו, וגם אלו מהווים רק סמלים חיצוניים למוצאו מאירופה וממערב אסיה, להיותו צאצא של קולוניאליסטים (מתיישבים) שהגיעו מיבשת זו או להשתייכותו לפלח האוכלוסייה המהווה את הרוב באמריקה הצפונית.

הגורל הנגלה

ביטוי שנועד לבטא את האמונה לפיה לארצות הברית יש משימה להתפשט, ולהפיץ את הדמוקרטיה שבה ואת החופש שהיא מאפשרת לאזרחיה. זו הייתה הסיסמה פוליטית במאה ה־19 ששימשה להצדקת ההתרחבות הטריטוריאלית של ארצות הברית לכיוון האוקיינוס השקט. מקבלי ההחלטות בארצות הברית הפסיקו להשתמש בסיסמה בתחילת המאה ה־20. עם זאת, ניתן לראות אימפריות רבות שראו את גורלם כמיוחד, ושהן "בעלות שליחות" – להפצת הלאומיות והמוסר הגבוה שלהם, ואת "משא האדם הלבן".