google/wiki40b huggingface dataset:
קרן דור לדור

קרן דור לדור היא קרן שהוקמה על ידי ההסתדרות בשנת 1943 על מנת להבטיח מקורות קיום לחברי הסתדרות קשישים שלא יכלו לקיים את עצמם. מקור המימון של הקרן (בנוסף לרווחים מהשקעת ההון שנצבר בקרן) היה אחוז אחד מהכנסות המס האחיד ששילמו חברי ההסתדרות.
הזכות לקבל מענק חודשי מן הקרן ניתנה לכל חבר הסתדרות שהגיע לגיל 70 שנה (נשים - 65 שנה) והפסיק את עבודתו, לאחר 12 שנים של חברות ותשלום מס אחיד להסתדרות (לעולים חדשים לאחר 10 שנות חברות).
תשלום קיצבה זעומה זו נעשה על מנת להבטיח קיום מינימלי לקשישים, בתקופה בה טרם נוסד הביטוח הלאומי (1954) וטרם הוקמו קרנות הפנסיה ההסתדרותיות.  גיל הפרישה שנקבע בתקנון "דור לדור" נחשב גבוה, לאור תוחלת החיים הנמוכה שנצפתה באותה תקופה ובהתחשב בהרכב הצעיר של אוכלוסיית העובדים ומיעוט הקשישים באותה עת.
לאחר זמן לא רב, לא הספיקו המקורות הדלים שעמדו לרשות הקרן להבטיח אף קיצבה זעומה לחברי ההסתדרות והקרן התחסלה בהדרגה (אולי סימן לעתיד לגבי קרנות הפנסיה ההסתדרותיות, שהוקמו אף הן ללא מחשבה מספקת לגבי העתיד). לאחר התחלת פעולתו של המוסד לביטוח לאומי, סיפקה הקרן סיוע כספי סמלי לקשישים שהכנסתם היחידה היא קיצבת הזיקנה של הביטוח הלאומי. 
לאור התמעטות האמצעים שעמדו לרשות דור לדור ולנוכח הצרכים המתרחבים, הפכה הקרן למעשה להיות קרן עזרה סוציאלית לחבר ההסתדרות הנזקק, אשר ניתנה בהתאם לאפשרויותיה הכלכליות. רוב חברי ההסתדרות היו חברים גם בקרנות הפנסיה שלה או שנהנו מפנסיה תקציבית, דבר אשר שימש גם הסבר לחיסול פעולת הקרן. בשנת 1967 החליטה ההסתדרות לצרף את קרן "דור לדור" יחד עם קרן "מציב" לאחריות משען.
סנדלפון

סַנְדַּלְפוֹן (ביוונית: Σανδαλφών) הוא מלאך במיסטיקה היהודית.

רקע

בספר יחזקאל, פרק א' מספר הנביא יחזקאל על מרכבה שנגלתה אליו ובה חיות שמיימיות שונות ולקחה אותו אל השמיים. מסכת חגיגה עוסקת בניתוח חזון זה (הקרוי מעשה מרכבה) ברוח מיסטית ומהווה בסיס לתמונות מיסטיות רבות ביהדות. בחגיגה י"ג ע"ב נאמר על פסוק ט"ו באותו פרק ("וָאֵרֶא, הַחַיּוֹת; וְהִנֵּה אוֹפַן אֶחָד בָּאָרֶץ אֵצֶל הַחַיּוֹת, לְאַרְבַּעַת פָּנָיו") כך: 
אמר רבי אלעזר: מלאך אחד שהוא עומד בארץ, וראשו מגיע לבין החיות. במתניתא תנא:
סנדלפון שמו, וגבוה מחברו מהלך חמש מאות שנה, ועומד אחורי המרכבה וקושר כתרים לקונו.
כלומר ה"אופן" הוא למעשה מלאך ענק, שרגליו על הארץ וראשו מגיע לקצה הרקיע, היכן ששוכנות חיות הקודש בהיכלות השמיים שלפני כיסא הכבוד, מקום מושבו של אלוהים.
בדרך כלל המלאך הגדול ביותר במיסטיקה היהודית הוא מטטרון, ולכן יש המזהים את סנדלפון עם אחיו התאום של מטטרון.

מקורות נוספים

במדרש פסיקתא רבתי, פרשה ב', מסופר על משה רבנו העולה אל השמיים להפגש עם אלוהים. הוא עובר מהיכל להיכל, מלווה במלאך בשם הדרניאל המשמש לו כעין מורה דרך. הם עוברים בין אזורים ברקיע עליהם ממונים מלאכים שונים, כל מלאך ומלאך מתגלה כשהוא עשוי אש, וכל אחד ואחד מהם גדול ורב כוח יותר מחברו, עד שהם מגיעים לסנדלפון, שמתגלה כגדול וככביר מכולם:
עד שהגיעו לאשו של סנדלפון אמר לו הדרניאל למשה עד כאן היה לי רשות להלוך מכאן ואילך אין לי רשות להלוך מפני אשו של סנדלפון שלא ישרפני כיון שראה משה את סנדלפון נבהל מפניו וזלגו עיניו דמעות ובקש ליפול מן הענן וביקש רחמים מלפני הקדוש ברוך הוא וענהו בא וראה כמה חביבים ישראל לפני הקב"ה באותה שעה ירד הקדוש ברוך הוא בעצמו מן כסאו ועמד לו לפני סנדלפון עד שעבר ועל אותה שעה אמר ויעבור ה' על פניו וגו'.
— פסיקתא רבתי, פרשה ב'
לפי המדרש התנגד סנדלפון למסירת התורה לעם ישראל, אך לבסוף התרצה ומונה ל"שר התורה" הן בשמיים והן בארץ. ככזה הוא ממונה על תלמידי החכמים ועל המלאכים לומדי התורה.
כן נאמר על סנדלפון (למשל בפיוטים שחיבר ר' שלמה אבן גבירול) כי הוא המלאך המקבל את תפילות בני ישראל.
בספר רזיאל המלאך נחשב סנדלפון למלאך הממונה על חודש אדר ב'.
לטענת המקובל ר' משה קורדובירו (היכלות פי"ד), סנדלפון הוא אליהו הנביא.

פירוש השם

החוקר מאיר בר-אילן טוען כי השם סנדלפון מורכב משני בסיסים ביוונית: "סון" (=אחד ) ו-"(א)דלפון" (=אח), כלומר: 'מי שאינו נשלח לבדו'. פירוש זה עולה בקנה אחד עם האמונה כי סנדלפון הוא אחיו של מטטרון.
בספר הזוהר ('רעיא מהימנא') מוסבר שמו כרמז להיותו כמו הנעל והסנדל לכבוד השכינה, כלומר למרות עצמתו וגודלו העצום הוא רק הסנדל של כבוד האל.
פירוש אחר הוא לפי פירוק השם להברות: 'סנ-דל-פון' ותרגומן "שנואי דל פונה", כלומר המלאך פונה לתפילותם של ישראל גם כשהם דלים ממצוות ושנואים על ידי אומות העולם.

בספרות המודרנית

בספר יהושע הפרוע, התרגום הראשון של Der Struwwelpeter מאת היינריך הופמן, מופיע ניקולאס הקדוש בדמותו של המלאך סנדלפון באפיזודה הזדים השחורים.
עורות קדשים

עורות קדשים הם מונח ביהדות הבא לתאר את עורות הקורבנות המועלים לקרבן במקדש. חלק מעורות הקודשים ניתנים לכהנים, והם אחד מעשרים וארבע מתנות כהונה.

מקור המצווה

מקור המצווה הוא בספר ויקרא (פרק ז', פסוק ח'), שם נאמר לגבי קורבן עולה:
וְהַכֹּהֵן הַמַּקְרִיב אֶת עֹלַת אִישׁ, עוֹר הָעֹלָה אֲשֶׁר הִקְרִיב - לַכֹּהֵן לוֹ יִהְיֶה.

עורות קדשי קדשים

לפי המשנה לא רק בקורבן עולה, עור הקורבן ניתן לכהן, אלא גם בשאר קדשי קדשים, כלומר, גם עור של קורבן חטאת, קורבן אשם, וזבחי שלמי ציבור - ניתן לכהנים. 
במשנה ובגמרא הובאו כמה דרשות כמקור לכך שעור כל קדשי הקדשים ניתן לכהנים. אחת הדעות היא דעתו של רבי, האומר שבכל הקורבנות דין אחד לעור ולבשר, ואין ציווי להפשיט את העור מן הקורבן; כך, בקודשים קלים הבשר נשאר בידי הבעלים - והעור עמו, ובקדשי קדשים הבשר ניתן לכהנים - והעור עמו, אולם בקורבן עולה ציותה התורה להפשיט את העור מן הבשר לפני שריפתו על גבי המזבח, ולפיכך הוצרכה התורה לומר במפורש מה יש לעשות בעור.
מלשון התורה משמע שעור העולה ניתן דווקא לכהן המקריב את העולה, ולא לכהנים אחרים; אולם לפי ההלכה עורות כל הקודשים הקרבים במקדש בכל יום, מתחלקים לכל הכהנים השייכים לבית האב שעבד במקדש באותו יום. לפי זה, כוונת התורה באומרה "והכהן המקריב את עולת איש... לו יהיה", היא לומר שרק כהן שראוי לעבוד במקדש באותו יום - נוטל מעורות הקודשים, אבל כהן שלא היה ראוי לעבוד במקדש באותו יום, וכגון שהיה טמא - אינו נוטל מן העורות.
בתוספתא מתואר כיצד ניצלו משפחות הכהנים החשובות את כוחן כדי ליטול לעצמן את כל עורות הקודשים, ולמנוע חלוקה שווה של העורות, וכיצד התמודדו חכמים עם מצב זה. וכך נאמר שם:
בראשונה היו מכניסין עורות קדשים ללשכת בית הפרוה, והיו מחלקין אותן בערבין לכל [כהני] בית אב שבאותו היום, והיו גדולי כהונה [המשפחות החשובות של הכהנים] באין ונוטלין אותן בזרוע [בכוח]; התקינו שיהו מחלקין אותן בערבי שבתות לכל משמר ומשמר, ועדיין היו גדולי כהונה באין ונוטלין אותן בזרוע; עמדו הבעלים והקדישום לשמים.
עור העולה הניתן לכהן - אין בו קדושה, והוא רכושו של הכהן לכל דבר. לכן, הכהן רשאי להשתמש בעור ללא כל הגבלה, ואף למכור את העור למי שאינו כהן.

עורות קדשים אחרים

העור לא ניתן לכהן אלא בקודשי קודשים, אולם בקודשים קלים, כמו קורבן שלמים וקורבן תודה - העור שייך לבעלים. בגמרא נאמר, כי בעלי הבתים בירושלים היו רשאים ליטול את עורות הקודשים של הקורבנות שהוקרבו על ידי עולי הרגל שהתארחו בבתיהם, וזאת כ"פיצוי" על האירוח בבתיהם, שהיה נעשה בחינם, בהתאם להלכה ש"אין משכירים בתים בירושלים".
בכמה קורבנות הקרויים "פרים ושעירים הנשרפים" (פר ושעיר של יום הכיפורים - ספר ויקרא, פרק ט"ז, פר העלם דבר של ציבור - ספר ויקרא, פרק ד', פסוקים י"ג-כ"א, ושעירי עבודה זרה - ספר במדבר, פרק ט"ו, פסוקים כ"ב-כ"ו) אין מקריבים את בשר הקורבן על המזבח, אלא מוציאים את בשר הקורבן אל מחוץ לירושלים, ושורפים אותו שם במקום מיוחד, הנקרא "בית הדשן". בקורבנות אלו, אף שהם נחשבים קודשי קודשים, לא היה העור ניתן לכהנים, אלא הוא היה נשרף ביחד עם הבשר.
שירות הדואר של קוריאה הצפונית

שירות הדואר של קוריאה הצפונית (בהנגול: 조선의 체신체계) או דואר קוריאה (조선 우편) מופעל על ידי משרד הדואר והתקשורת, ומפוקח מטעם הלשכה לתחזוקת שירותי התקשורת אשר מפקחת על כלל אמצעי התקשורת במדינה המסוגרת, לרבות מברקים, שירותי טלפוניה, שידורי טלוויזיה ועיתונות, וכדומה.

רקע והיסטוריה

בדומה לאספקטים נוספים בשגרת היום-יום של תושבי קוריאה הצפונית, קיים קושי ניכר בהשגת מידע אותנטי ומאומת ביחס לשגרת החיים במדינה המסוגרת, כאשר לרוב, המידע הפנימי אודות המדינה מושג הודות לקומץ עריקים צפון-קוריאנים, אנשי עסקים בינלאומיים הפועלים במדינה בהסכמת המשטר, ומספר מכוני מחקר צפון-קוריאנים הפועלים מחוץ לגבולות המדינה.
בתקופה שלפני הרעב ההמוני של שנות ה-90, שירות הדואר במדינה פעל בדרך כלל כסדרו, כאשר העברת מכתב בתוך המדינה מיעד אחד לשני לקחה בדרך כלל פחות משבוע. הממשלה עצמה נהגה לספק לשירות הדואר אמצעי תחבורה (אופניים) לשם אספקת הדואר בזמן לתחנות החלוקה השונות.עם זאת, בימי הרעב ההמוני (אשר מכונה בקוריאה הצפונית "המצעד הכרוך במאמצים"), משלוחי הדואר הפכו בהדרגה לפחות ופחות סדירים עקב מחסור במזון, חשמל ודלק (בין היתר, חלו שיבושים ניכרים בתנועת הרכבות, אמצעי התחבורה העיקרי למרחקים ארוכים במדינה). כתוצאה מכך, שליחת מכתב מבירת המדינה, פיונגיאנג, למרחק מאות קילומטרים ספורים, יכלה לקחת כחודש ואף למעלה מכך. במקרים מסוימים במהלך תקופת הרעב, ולפי מקורות שונים, עובדי הרכבת, אשר סבלו ממחסור במזון ובאמצעי חימום בקור המקפיא של החורף, נהגו לשרוף את דברי הדואר על מנת להתחמם.
בשנת 1992, שר הדואר והתקשורת, יחד עם סגנו ומרבית הבכירים במשרד פוטרו, כאשר השר וסגנו נשלחו למחנה מעצר בגין מעילה ובזבוז כספים במסגרת רכישת ציוד סיבים אופטיים פגום מבריטניה.
חרף זאת, באותה השנה החלה פריסה בהיקף חלקי של שירותי טלפוניה ברחבי המדינה, המבוססת על תשתית סיבים אופטיים, מה שהפחית את תלות התושבים בשירות הדואר המסורתי לשם שמירה על קשר עם קרובי משפחה וחברים.

מערכת הדואר

מערכת חלוקת הדואר בקוריאה הצפונית, בדומה למדינות אחרות, מבוססת על חלוקה לפי מחוזות, כאשר בכל מחוז פועל סניף מרכזי של משרד הדואר והתקשורת, ובמרבית הכפרים קיים סניף מקומי למשלוח ולקבלת דברי דואר מברקים וחבילות, הפועל בתיאום מול הסניף המחוזי. בהתאם למדיניות הצנזורה הפנימית במדינה, סוכנים מטעם מחלקת ביטחון המדינה של קוריאה הצפונית מוצבים בסניפי הדואר המרכזיים לשם בדיקת דברי הדואר, מה שמשמש כאמצעי פיקוח נוסף על תושבי המדינה.
חרף פעילותו של שירות הדואר ואמצעים נוספים להעברת מידע ברחבי המדינה, תקשורת אישית מפה לאוזן עודנה מהווה הדרך העיקרית להפצת מידע בין תושבי המדינה הפזורים ברחבי הארץ.

שירות דואר בינלאומי

נכון לשנת 2018, לא קיים שירות אספקת דואר סדיר בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית, שכנתה מדרום. יתרה מכך, מאז שנת 2006 קוריאה הצפונית מתמודדת עם סנקציות כלכליות חריפות שהוטלו על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות עקב תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית, מה שמגביל בצורה ניכרת את יכולתם של תושבי המדינה לשלוח ולקבל חבילות ומכתבים לחו״ל.  כמו כן, מדינות שונות ברחבי העולם מטילות אף הן סנקציות על הכנסת דברי דואר וחבילות לקוריאה הצפונית. בארצות הברית לדוגמה, חל איסור על העברת דברי דואר וחבילות לקוריאה הצפונית, למעט תכתובת אישית (ותמונות). קיים איסור מוחלט על העברת סחורות, מטבעות, מתכות יקרות, תכשיטים, וחומרים כימיים/ביולוגיים/רדיואקטיביים ואחרים.
יוסף וייס (סופר)

יוסף וייס (ביידיש: יוסף ווײַס; באנגלית: Joseph Weiss;‏ 1891, ורשה – 1979, לוס אנג'לס) היה סופר יידי אמריקאי.

ביוגרפיה

יוסף וייס נולד בשנת 1891 בעיר ורשה שבפולין הרוסית. בשנת 1914 היגר לארצות הברית. עבד במתפרה. תחילה התגורר בניו יורק, ובהמשך עבר ללוס אנג'לס. היה אב לשלושה. בשנות ה-50 וה-60 פרסם שלושה קובצי סיפורים קצרים ביידיש.
Dark Moor

היסטוריה

דארק מור הוקמה בשנת 1994 במדריד ואת אלבום הבכורה שלה Shadowland ("ארץ הצללים"), הקליטה ב-1999. הלהקה החלה להתפרסם בספרד בעקבות מסע הופעות של הלהקה Demons&Wizards (להקתם של הנסי קירש מבליינד גארדיאן וג'ון שפר מאייסד ארת'), מסע הופעות שבו דארק מור הייתה הלהקה התומכת של Demons&Wizards.
לקראת אוגוסט 2000 החלה הלהקה בהכנות לאלבומה השני "The Hall Of The Olden Dreams" (היכל החלומות הישנים), ובאותה שנה הוא שוחרר.
בשנת 2001 הקליטה הלהקה את אלבומה השלישי "The Gates of Oblivion" ("שערי האבדון"), ולאחר שחרור האלבום יצאה הלהקה למסע של 18 הופעות; מסע שבו הלהקה קיבלה ביקורות חיוביות ואהדה רבה מהקהל.
לאחר סיומו של החלק הראשון של מסע ההופעות, עזב את הלהקה הקלידן, רוברט פנייה (Robert Peña), עזיבתו אילצה את הלהקה למצוא קלידן זמני להמשך ההופעות.
באוגוסט 2003 הקליטה הלהקה גרסה אקוסטית לשיריה משני אלבומיה האחרונים, בצירוף רביעיית כלי מיתר. הלהקה הוציאה אלבום שנקרא "Dies Irae" (יום הדין) שבו כלולים שיריה וגרסאות בונוס לקהל המעריצים הקוריאני\יפני.
בעקבות חילוקי דעות לגביי המשך דרכה המוזיקלי של הלהקה עזבו אותה שלושה מחבריה: אליסה מרטין הסולנית, אלברט מארוטו הגיטריסט וחורחה סאאז המתופף, שמאוחר יותר הקימו להקה משלהם.
שני חבריה הנותרים, אנריק גרסיה ואנאן קאדורי, החלו בחיפוש אחר נגנים חדשים, ולאחר מספר אודישנים לעמדת הסולן נבחר אלפרד רומרו. ההרכב החדש כלל גם את אנדי C כמתופף ואת חוזה גרידו כגיטריסט.
האלבום הראשון עם ההרכב החדש ואלבומה הרביעי של הלהקה יצא ב-2003 ונשא את שמה של הלהקה, "Dark Moor".
האלבום החדש נחשב לטוב ביותר שהוציאה דארק מור עד כה, באלבום ניכרת העבודה הנאו-קלאסית של הגיטרות, הוא כבד במעט יותר משאר אלבומי הלהקה, ואיכות הסאונד שלו משופרת.
לאחר יציאתו של האלבום יצאה הלהקה למסע הופעות ברחבי אירופה לצידה של להקת המטאל הסימפוני ההולנדית After Forever.גם במסע ההופעות הזה נחלה הלהקה הצלחה, וקיבלה ביקורות משבחות.
באפריל 2005 שיחררה הלהקה את אלבומה החמישי "Beyond The Sea".
שנת 2006 סימנה הרבה תהפוכות בהרכבה של הלהקה, חברים רבים עזבו אותה אך כמה גם חזרו.
בתחילת שנת 2007 שיחררה הלהקה את אלבומה המלא השישי הנקרא "Tarot".
דירוג הרים HC (אופני כביש)

דירוג הרים HC (בצרפתית: Hors catégorie, מילולית: "מעבר לדירוג") הוא מונח צרפתי בשימוש בתחרויות אופניים לתיאור דרגת טיפוס (קושי) הקשה ביותר (אחרי דירוגים 1-4, כאשר 4 הקל ביותר ו-1 הקשה ביותר מבין הטיפוסים המדורגים).

אופן קביעת הדירוג

דירוג קושי נקבע לרוב לפי שיפוע המסלול ואורכו, אך יכול להיות מושפע גם ממיקומו בקטע, כך שלמשל טיפוס בדרגה 1 יכול לההיפך ל-HC אם הוא גם סיום הקטע. חשיבות הדירוג היא לתחרות "מלך ההר" (אחד מקטוגוריות המובילים המקובלות, בנוסף למנצח בדירוג הכללי, המוביל הצעיר וה"ספרינטר"), כשכמות הנקודות המחולקת גבוהה משמעותית בדרגת HC. בטור דה פראנס (בין השנים 2012-2016) דורגו העליות באורך ממוצע של 16.1 קילומטרים ושיפוע ממוצע של 7.4% כטיפוסי HC, עם כ-7 טיפוסי HC בכל טור.

היסטוריה

בשנותיו הראשונות של הטור דה פראנס הייתה רק קטגורית טיפוס אחת, כאשר הנקודות של תחרות "מלך ההר" חולקו לעשרת הרוכבים הראשונים שחצו את הפסגה, החל מ-10 נקודות לרוכב הראשון, 9 לשני ועד נקודה אחת לרוכב העשירי. בטור הראשון שלאחר מלחמת העולם השנייה ב-1947 (אחרי הפסקת התחרות מ-1939) פוצלה התחרות לשתי קטגוריות, דירוג 1 ודירוג 2, כשדרגה 1 העניקה נקודות באופן זהה לטורים שלפני פרוץ המלחמה, בעוד קטגוריה 2 העניקה רק 5 נקודות לרוכב הראשון.
לאור הצלחת החלוקה, נוספה קטגוריה שלישית בטור ב-1949, שהעניקה 3 נקודות לרוכב הראשון, בפסגות נמוכות ופשוטות יותר לטיפוס באופן יחסי. ב-1962 נוספה הקטגוריה הרביעית, וחלוקת הנקודות השתנתה: 15 נקודות הוענקו לרוכב הראשון בקטגוריה הראשונה, 10 נקודות לקטגוריה השנייה, 5 נקודות לקטגוריה השלישית ו-3 נקודות לקטגוריה הרביעית. בין השנים 1962-1978 נשארו ארבע הקטגוריות עם שינויים קלים בלבד בחלוקת הנקודות.
ב-1979 הוחלט להוסיף קטגוריה נוספת, אך הפעם לא "קטגוריה 5" כי אם "קטגוריה בלתי מדורגת" (HC).
סמבה סואו

קריירת מועדונים

סואו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לאנס. ב-22 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 לבולון. ב-15 במאי 2010 סואו הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 3-4 נגד בורדו.
ב-9 ביולי 2013 סואו עבר בהעברה חופשית לקראבוקספור מליגת העל הטורקית בה חתם לשנתיים. בסיום עונת 2014/2015 ירדה קראבוקספור לליגת המשנה וסואו שוחרר מהמועדון.
ב-11 ביולי 2015 חתם בקייסריספור.
ב-20 ביוני 2017 חתם בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית.
ב-1 באוגוסט 2019 חתם בנוטינגהאם פורסט לשנתיים.

קריירה בינלאומית

ב-27 בדצמבר 2009 סואו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי בהפסד 1-0 לקוריאה הצפונית. ב-6 ביוני 2015 סואו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד לוב.
סואו השתתף עם הנבחרת ארבע פעמים בגביע אפריקה לאומות: 2010, 2012, 2013 ו-2017.
ארבעת מלכי המוהוק

ארבעת מלכי המוהוק (באנגלית: The Four Mohawk Kings) וארבעת מלכי העולם החדש (באנגלית: Four Kings of the New World) הייתה משלחת של צ'יפים אינדיאנים שהגיעו מצפון אמריקה לממלכת בריטניה הגדולה בשנת 1710.

ארבעת מלכי המוהוק באמנות

לציין ביקור מלכי המוהוק בלונדון נשכר הצייר יאן ורלסט (Jan Verelst) על מנת לצייר את דיוקנאות ארבעת המלכים. הדיוקנאות נתלו בארמון קנזינגטון עד שנת 1977 עת שאליזבת השנייה מלכת קנדה העבירה את הדיוקנאות לספרייה ולארכיב הלאומי של קנדה שבאוטווה.
חנן חסיד

ביוגרפיה

חסיד נולד בראשון לציון. שירת בפלמ"ח ובצה"ל כלוחם, החל ממלחמת העצמאות. הוא היה חבלן ותותחן והשתתף במבצע חורב.
במהלך רוב כהונתו של חסיד כראש מועצה, היישובים שבמועצה והמועצה עצמה זכו לשגשוג כלכלי.] אולם לקראת סוף 28 שנות הכהונה, התגלע משבר כלכלי. השגשוג היה בזכות הצלחת היישובים וההצלחה בגביית ארנונה.] המשבר הגיע לנוכח תוכניות שתוכננו על פי צפי הכנסות, שלא לקחו בחשבון אפשרות לירידה בהכנסות, בגלל פרוץ האינתיפאדה השנייה.] בנוסף לזה, התוכניות לא לקחו בחשבון את העלות האמיתית של הפתוח אלא עלות נמוכה בהרבה מהעלות הריאלית. בנוסף, גם ההוצאות השוטפות של המועצה גדלו.
פלורנס בייקר

ילדותה

מקורות מסוימים אומרים כי פלורנס ברברה מריה פון סאס נולדה בנאג'אנייד (Nagyenyed; כיום איוד (Aiud) שברומניה) ב-1841. לפי המסורת המשפחתית, היא הייתה בתו של קצין סקלרי ממשפחת אצולה הונגרית, בעלת אחוזות בטרנסילבניה, שנקרא פון שאש (von Sass). בילדותה, במהלך המהפכה ההונגרית של 1848 "אביה ואחיה נהרגו לנגד עיניה" על ידי הרומנים. בגיל ההתבגרות היא דיברה הונגרית, גרמנית, רומנית וטורקית. ייתכן שהייתה בת ארבע עשרה כאשר נמכרה כשפחה בוידין, עיר נמל מבוצרת על גדת נהר הדנובה, באזור שהיה אז בשליטת האימפריה העות'מאנית (כיום בבולגריה) בינואר 1859. לפי מקורות מסוימים, היא נועדה להיות בבעלות הפאשה של וידין, אבל אז הבחין בה סמואל בייקר. הוא והמהרג'ה דוליפ סינג היו במהלך מסע ציד משותף. סמואל בייקר שיחד את השומרים והם הבריחו את פלורנס עבורו.

אפריקה

סמואל בייקר לקח אותה לאפריקה, שם הוא הוביל משלחת למצוא את מקורותיו של נהר הנילוס. הם נסעו במעלה הנילוס עד גונדוקורו, שם הצילה פלורנס את המשלחת. בגלל חוסר הגמישות של בעלה ובגלל חוסר נאמנות של אנשי הצוות, פרץ סכסוך שאיים להשבית את המשלחת. פלורנס הצליחה לתווך בין הניצים ולהגיע להסכמה משותפת. גונדוקורו היה בסיס לסחר בשנהב ובעבדים, וגם הנקודה שבה סירות לא יכלו להמשיך יותר. משם היה עליהם להמשיך ברגל. שם הם גם נפגשו עם ג'ון הנינג ספיק ועם ג'יימס גרנט, שסיפרו להם אודות מסעותיהם. הם הציעו לחקור ערוץ אחר של הנילוס. כאשר ספיק וגרנט כתבו על מסעותיהם בהמשך, אף אחד מהם לא הזכיר את פלורנס, דבר שנעשה לפי הסכם שעשו עם סמואל בייקר.
פלורנס ובייקר גילו את מפלי מרצ'יסון ואת אגם אלברט (כיום באוגנדה).
כשהגיעו לאנגליה, בני הזוג חיו בנורפוק. הם התחתנו ב-4 בנובמבר 1865. כאשר סמואל בייקר קיבל תואר אבירות, פלורנס הפכה לליידי בייקר. פרטי פגישתם היו אמורים להישמר בסוד, אולם הסיפור הופץ, והדבר הביא את המלכה ויקטוריה להרחיק את ליידי בייקר מחצר המלוכה.
בשנת 1869 הוזמן סמואל על ידי אסמאעיל פאשא, השליט הטורקי של מצרים, לחזור לאפריקה כדי לעזור למנוע או להפחית את סחר העבדים באזור גונדורוקו. בייקר מונה למושל הכללי של הנילוס המשווני. בני הזוג קיבלו את ההזמנה וחזרו לאפריקה.

מאוחר יותר בחיים

בשנת 1873 התגוררו בני הזוג בייקר בביתם בדבון. גנרל גורדון הגיע בפברואר 1883 וביקש מסמואל לסייע לו בפינוי אנשים מח'רטום הנצורה במהלך המלחמה המהדית במצרים. פלורנס נתבקשה לצאת למסע, אך סירבה לחזור לאפריקה, ובעלה סירב לנסוע בלעדיה. סר סמואל בייקר נפטר בשנת 1893. פלורנס בייקר מתה בדבון כעשרים שנה מאוחר יותר, אך הם נקברו יחד.

מורשתה

בני הזוג בייקר מופיעים בציור בשם "סמואל בייקר (1821-93) והגילוי של אגם אלברט" של סוורינו ברלדי.
פלורנס בייקר היא אחת מחמש הדמויות (יחד עם דיליה אקלי, כריסטינה דודוול, מרי קינגסלי ואלכסנדרין טינה) שנבחרו לספר העוסק בנשים חוקרות באפריקה.
ראש ממשלת ישראל

סיום תפקידם של ראשי הממשלה בישראל

כמעט כל ראשי הממשלות שכיהנו בישראל לא השלימו תקופת כהונה מלאה בתפקיד, אף שחלקם כיהנו מספר פעמים. דוד בן-גוריון (פעמיים), משה שרת, גולדה מאיר, מנחם בגין, אהוד ברק ואהוד אולמרט התפטרו, לוי אשכול נפטר טרם סיום כהונתו, אריאל שרון חלה במהלך כהונתו, תקופת הכהונה של ממשלת יצחק שמיר קוצרה בשנת 1992 משום שהכנסת החליטה על הקדמת הבחירות, שמעון פרס כיהן בממשלת הרוטציה והעביר את התפקיד ליצחק שמיר בקדנציה הראשונה, והקדים את הבחירות בקדנציה השנייה, בנימין נתניהו סיים את תפקידו (בקדנציה הראשונה) מוקדם מהמתוכנן לאחר החלטת הכנסת (הכנסת ה-14) על הקדמת הבחירות ויצחק רבין הקדים את הבחירות בקדנציה הראשונה ונרצח כשנה לפני סיום תקופת כהונתו השנייה.
היחידה שכיהנה קדנציה מלאה של הכנסת כראש ממשלה, הייתה גולדה מאיר, שכיהנה כראש הממשלה כל ימי הכנסת השביעית (אמנם מאיר כיהנה כראש ממשלה רק כ-5 שנים - בשלהי הכנסת השישית, כל ימי הכנסת השביעית ובראשית הכנסת השמינית - אולם היא היחידה שצלחה קדנציה שלמה כראש ממשלה, שאף הוארכה בחודשיים בשל מלחמת יום הכיפורים). מאיר סיימה את תפקידה כראש ממשלה רק לאחר שהתפטרה בקדנציה לאחר מכן.
דוד בן-גוריון כיהן כראש ממשלה במשך כל כהונות הכנסת הראשונה, השלישית והרביעית, אך כנסות אלה לא השלימו את תקופת כהונתן והבחירות לכנסת הבאה הוקדמו. כך גם כיהן מנחם בגין במשך כל כהונת הכנסת התשיעית, יצחק שמיר בכנסת השתים עשרה, בנימין נתניהו בכנסת הארבע עשרה, בכנסת השמונה עשרה, בכנסת התשע עשרה, בכנסת העשרים ובכנסת העשרים ואחת ואהוד אולמרט בכנסת השבע עשרה, שכולן סיימו את כהונתן לפני המועד הקבוע בחוק.
דיוויזיית הצנחנים הראשונה (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1938 כהדיוויזיה האווירית השביעית, והועמדה תחת פיקוד קורט שטודנט. ב-9 באפריל 1940 הוצנחו כוחות הדיוויזיה בעת הפלישה לדנמרק. בפעולה זו, שנודעה כצניחה הצבאית המבצעית הראשונה, השתלטו הצנחנים על שדה התעופה באולבורג. שדה תעופה זה היה נקודת מפתח בעת הפלישה לנורווגיה. בנוסף נכבשו באותו היום גשרים הסמוכים לאולבורג וכן מבצר באי מסנדו. כמו כן, בעת המערכה בנורווגיה השתלטו הצנחנים על הבסיס האווירי המוגן סולה, ליד סטוונגר. במהלך הפלישה נחלו גם הכוחות תבוסה, בעת ש פלוגת צנחנים, שהוצנחה ליד הכפר וצומת מסילות הברזל דומבס, הושמדה לאחר חמישה ימי לחימה כנגד הצבא הנורווגי ב-14 באפריל 1940. 
ב-10 במאי אותה שנה ביצעו כוחות הדיוויזיה את הפשיטה המוטסת על מצודת אבן אמאל. על תכנון הפעולה הופקד גנרל קורט שטודנט, מפקד דיוויזיה האווירית ה-7. על מנת לחדור את כיפות הבטון הכינו מהנדסי הוורמאכט מטענים חלולים מיוחדים. הכוח שנבחר למשימה היה בן 500 צנחנים וכונה כוח הסער של קוך, על שם מפקדו האופטמן (סרן) ולטר קוך. קוך עצמו, נבחר לפקד על הפעולה בידי שטודנט והיטלר גם יחד. מתוך הכוח הזה נבחרה פלוגת צנחנים אשר הייתה מוכשרת גם כאנשי הנדסה קרבית בפיקוד סגן רודולף ויציג נחות על גג המבצר ולהשתלט עליו. בצירוף של תכנון מדוקדק ומודיעין מדויק, וכן חוסר מוכנות מהצד הבלגי, בוצעה התוכנית של היטלר באופן מושלם ובהצלחה מוחלטת. בתחילה נחת כוח משימה ראשוני בפיקוד ויציג בדאונים על "גג" המצודה, ופוצץ את כיפות הבטון באמצעות מטענים חלולים, בהם השתמשו כדי להשמיד או לנטרל את ה"כיפות" בהן הותקנו תותחים. אל מול עמדות המקלעים השתמשו הצנחנים בלהביורים. הבלגים הצליחו להשמיד את אחד הגשרים, ובכך מנעו את מעבר הכוחות הגרמנים, אך גם מעבר תגבורות להגנת המצודה.
ההצנחה המפורסמת ביותר של כוחות הדיוויזיה הייתה במהלך הקרב על כרתים (מאי 1941), שבמהלכה הוצנחה כל הדיוויזיה האווירית ה-7 יחד עם הדיוויזיה ההררית ה-5. זהו היה המבצע המוצנח הראשון של הורמאכט בקנה מידה גדול. במהלך הקרב על כרתים הצנחנים ספגו אבדות כבדות, בעיקר בשל העובדה שהמודיעין הבריטי ידע על הכוונה להצניח חיילים לאי. הדבר שכנע את אדולף היטלר לוותר על מבצעים מוצנחים בקנה מידה גדול בהמשך המלחמה.
באוקטובר 1941 לחמו כוחות הדיוויזיה בקרב לנינגרד, ועד להוצאתם מהקו בדצמבר אותה שנה, ספגו כוחות הדיוויזיה הרוגים ופצועים. בשנים 1942–1943 שהו כוחות הדיוויזיה לסירוגין, בגרמניה, צרפת ורוסיה, וב-1 במאי 1943 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית הצנחנים הראשונה.
ב-10 ביולי 1943 נשלחה הדיוויזיה לסיציליה, שם לחמה בניסיון לבלום את פלישת בעלות הברית לסיציליה, וב-17 באוגוסט פונו הכוחות דרך מצרי מסינה בחזרה לאיטליה. לאחר מכן לחמו כוחות הדיוויזיה בעקשנות רבה כנגד פלישת בעלות הברית לאיטליה, והתבלטה במיוחד בקרב מונטה קאסינו. לאחר הפצצת מונטה קאסינו על ידי בעלות הברית נותרו חורבות רבות ששימשו כמעוזי הגנה מצוינים לצנחנים. עובדה זו סייעה להם לעמוד בפני הסתערויות חוזרות ונשנות מצד בעלות הברית. הם כונו בפי בעלות הברית "השדים הירוקים" ונודעו כמגנים עקשניים. בסופו של דבר הצנחנים נאלצו לסגת כדי להימנע מכיתור. לאחר מכן המשיכה הדיוויזיה להילחם בקרבות השונים באיטליה, ולאחר מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה נכנעו כוחות הדיוויזיה ב-2 במאי 1945 יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות C לכוחות בעלות הברית.
.
רוטב ברווז

רוטב ברווז (מאנגלית: Duck sauce) מכונה גם רוטב שזיפים, הוא רוטב צהוב מתוק המוגש במסעדות סיניות באירופה וארצות הברית כרוטב לתיבול אגרולס וגלילי אביב. הרוטב עשוי משזיפים, מישמשים או אפרסקים וכן סוכר, חומץ, זנגוויל ופלפל צ'ילי.

מקור השם

שמו של "רוטב הברווז" מקורו בשמו האנגלי: "duck sauce". ברוטב זה אין ברווז, אולם הוא הוגש במסעדות סיניות בארצות הברית שם הוגש הרוטב כתוספת לברווז בנוסח פקינג במקום רוטב ההויסין המסורתי.
קתדרלת ברלין

היסטוריה

במקום של הקתדרלה כיום נבנו ארבע כנסיות. הראשונה נבנתה בשנת 1451 ונהרסה בשנת 1536. הכנסייה השנייה באתר נבנתה בשנת 1536 והורכבה מספינה ראשית ושני מגדלי פעמונים עם צריחים מחודדים. הצריחים המחודדים הוחלפו לאחר מכן בצריחים בסגנון הבארוק. הכנסייה נהרסה בשנת 1747. הכנסייה השלישית שנבנתה במיקום זה הייתה קתדרלה שתוכננה על ידי יוהאן בואומן. קתדרלה זו נבנתה בשנת 1747 בסגנון בארוק. בשנת 1822 שופצה הקתדרלה בסגנון נאו קלאסי על ידי האדריכל קארל פרידריך שינקל. 
בשנת 1894 הורה הקייזר וילהלם השני על הריסת מבנה הקתדרלה הישנה ובניית קתדרלה חדשה. קתדרלה זו תוכננה על ידי האדריכל יוליוס רשדורף (Julius Raschdorff). אורכה של הקתדרלה החדשה 114 מטרים, רוחבה 73 מטרים וגובה 116 מטרים. קתדרלה זו, בשל גודלה, נועדה לשמש מעין "משקל נגד" לבזיליקת פטרוס הקדוש שבותיקן.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע הבניין קשות בהפצצות האוויריות של שלהי המלחמה. בתום המלחמה הותקן גג זמני על מנת להגן על מה שנותר במבנה, ובשנת 1975 החל שיקום המבנה ובניית הכיפה מחדש. בשנת 1984 החל שיקום תוכו של המבנה (שיקום שנעשה בצורה פחות מפוארת מאשר היה במבנה שתוכנן על ידי רשדורף) וב-1993 נפתחה הקתדרלה לציבור.
איזה תענוג היה להם

עלילה

הסיפור מתרחש בעתיד, בזמן שילדים לומדים בביתם בעזרת מחשבים. ילד בשם טומי מוצא בעליית הגג ספר מודפס המספר על בתי ספר של פעם - עם כיתות ומורים. הוא ואחותו מרג'י מעיינים בספר ומשוחחים על כמה נחמד זה ללמוד ממורה אנושי, ו"איזה תענוג היה להם", לילדי בית הספר בעבר הרחוק.