google/wiki40b huggingface dataset:
ישו הילד

ישו הילד הוא סוג פולחן נוצרי, הנפוץ בעיקר בנצרות הקתולית ומתבסס על קידוש תקופת הילדות של ישו. הנצרות הפרוטסטנטית דוחה בדרך כלל פולחן זה. באופן כללי, הפולחן מתייחס לישו, "הילד הקדוש", עד גיל 12 (אז אבד ונמצא בבית המקדש). הוא מתבטא בעיקר באמנות דתית, מן המאה ה-3 או ה-4 ואילך, בצלמיות, ציורים, פסלים ואמצעים אמנותיים אחרים.
שני הדימויים הרווחים ביותר בהקשר זה הם תיאור לידת ישו עם אמו, מרים ובעלה יוסף, או כתינוק, עם אמו בלבד, בסוג דימויים הנקראים המדונה והילד. קיימים גם דימויים מתקופות אחרות בסיפור ילדותו (ברית המילה שלו, ביקור שלושת האמגושים, הבריחה למצרים, הצגתו בבית המקדש בהיותו בן 40 יום ושוב בגיל 12, עם ביקורו בבית המקדש). ככל שישו הילד קטן, קיימים מעט דימויים שלו, כי שנות ילדותו כמעט ולא מתוארות בבשורות. 
מספר בשורות אפוקריפיות מכונות "בשורות ינקות", כי הן מתארות את ישו בתקופה זו, והן מהוות גם מקור לחלק מן הדימויים של ישו-הילד. בין הבשורות שמתארות את ילדותו של ישו, ניתן למנות את בשורת הינקות על פי תומאס מן המאה השנייה, בשורת הינקות הערבית מן המאה השישית, והבשורה על פי מתי-כביכול מן המאות ה-8-9. ישו הילד מוזכר גם בקוראן כעיסא, ומוזכר כי יכל לדבר מילדותו.
הביטוי האמנותי של סיפורי הינקות של ישו הגיע לשיא בתקופת הרנסאנס והמשפחה הקדושה הייתה נושא מרכזי בעבודותיו של לאונרדו דה וינצ'י. לעיתים מצויר הילד-ישו עם הציפור חוחית בידו, המסמלת את הקוצים שיחבוש עם צליבתו. 
פולחן הילד ישו בא לידי ביטוי גם בחגיגות ופסטיבלים עממיים הנערכים במקומות שונים בעולם לכבודו של ישו הילד (או התינוק) וייצוגו, בין היתר פסטיבל דינאגיאנג באילוילו (בפיליפינים); ה"פאראדורה של הילד" (Paradura del Niño) במדינות שונות באזור הים הקאריבי.
יאקוב שטיינר

ביוגרפיה

שטיינר נולד בכפר בקנטון של ברן. בגיל 18 הפך לתלמיד של היינריך פסטלוצי ולאחר מכן למד באוניברסיטת היידלברג. בהמשך עבר לברלין והתפרנס ממתן שיעורים פרטיים. שם הוא פגש לראשונה את אוגוסט לאופולד קרול, שבהשראתם של שטיינר ושל נילס הנריק אבל יסד ב-1826 את עיתונו המפורסם Crelle's Journal.
בשנת 1834, לאחר ששטיינר הוציא לאור את חיבורו Systematische Entwickelungen בשנת 1832, הוא הצליח להשיג דרך קשריו והשפעתו של קרל גוסטב יעקב יעקובי, שהיה אז פרופסור באוניברסיטת קוניגסברג, ובאמצעות השפעתם של האחים אלכסנדר ווילהלם פון הומבולדט, קתדרה לגאומטריה שנוסדה במיוחד בשבילו בברלין. הוא החזיק במשרה זו עד מותו.
נפטר בברן ב-1 באפריל 1863.

תרומות מתמטיות

עבודתו המתמטית התרכזה בעיקר בגאומטריה. בזאת הוא טיפל באופן סינתטי ללא כל שימוש באנליזה אותה שנא. בתחום שלו הוא עלה על כל בני תקופתו.] החקירות שלו יוצאות דופן בכלליות שלהם, בפוריות של הרעיונות שבהם ובריגורוזיות של ההוכחות שלו. הוא נחשב לגאומטרן הטהור הגדול ביותר מאז אפולוניוס מפרגה.]
בחיבורו Systematische Entwickelung der Abhängigkeit geometrischer Gestalten von einander הוא הניח את יסודות הגאומטריה הסינתטית המודרנית. הוא מציג לראשונה את מה שכעת נקרא הצורות הגאומטריות (כמו ה"טור" ו"העפרון השטוח") ומבסס את האלמנטים שלהם על בסיס התאמות חד-חד ערכיות או "הופך אותם לפרויקטיביים", בשפתו שלו. בעבודה זו, אשר מתוך חמישה כרכים שהיו אמורים להתפרסם רק אחד יצא לאור, ניתן לראות בפעם הראשונה את עקרון הדואליות ממש בפתיחה, כתוצאה מיידית של התכונות הבסיסיות ביותר של המישור: הקו והנקודה. 
בעבודה קטנה שנייה שפרסם ב-1833, Die geometrischen Constructionen ausgeführt mittels der geraden Linie und eines festen Kreises, ושהתפרסמה מחדש ב-1895 על ידי אוטינגן, הוא מוכיח את משפט פונסלה-שטיינר שהוצע כבר קודם על ידי ז'אן-ויקטור פונסלה, לפיו כל הבניות בסרגל ומחוגה יכולות להתבצע באמצעות סרגל בלבד וללא שימוש במחוגות, כל עוד נתון לפחות מעגל אחד על מישור הסרטוט. 
הוא כתב גם את "Vorlesungen über synthetische Geometrie" שהתפרסם לאחר מותו בלייפציג ב-1867, וגרסה שלישית נתפרסמה בידי רודולף שטורם במהלך השנים 1887-1889.
תוצאות גאומטריות נוספות של שטיינר הן פיתוח נוסחה לחלוקת המרחב לחלקים על ידי מישורים (מספר החלקים המקסימלי הנוצר על ידי n מישורים), מספר משפטים על שרשרת שטיינר המפורסמת של מעגלים משיקים, והוכחה של משפט האיזופרימטריות (מאוחר יותר נמצא פער לוגי בהוכחה שהושלם על ידי ויירשטראס).
כתביו האחרים של שטיינר מפוזרים במספר מאמרים שרובם פורסמו בעיתון קרל (Crelle's Journal), והכרך הראשון שלו מכיל את ארבעת המאמרים הראשונים שלו. החשובים ביותר במאמריו הם אלו העוסקים בעקומים ומשטחים אלגבריים, ובמיוחד המאמר הקצר Allgemeine Eigenschaften algebraischer Curven. חיבור זה מכיל רק תוצאות ללא שיטה.
חקירות חשובות אחרות שלו קשורים לבעיות של מקסימה ומינימה. שטיינר התקדם לבעיות שמצריכות את הכלים האנליטיים של חשבון הוריאציות שמכיל מספר תכונות של פדלים ורולטות, במיוחד של השטחים שלהם.
שטיינר תרם תרומה קטנה אבל חשובה לקומבינטוריקה. ב-1853, שטיינר פרסם מאמר בן שני עמודים בעיתון קרל על מה שכעת מכונה מערכת שטיינר, סוג בסיסי של Block Design.
מאט דילון

ביוגרפיה

דילון נולד בניו רושל, ניו יורק, למשפחה נוצרית-קתולית. אחד מאחיו הוא השחקן קווין דילון.

קריירה

דילון החל ללמוד משחק ב-1979 במכללת ממרונק בניו יורק. באותה שנה שיחק בסרטו הראשון, "מעל הקצה".
בהמשך שנות ה-80 שיחק דילון בסרטים "שומר הראש שלי", "חמודות קטנות", "Tex", "נערי הכרך" של הבמאי פרנסיס פורד קופולה, "מטרה" של ארתור פן, וכן "פלמינגו קיד" ו"דראגסטור קאובוי".
במהלך שנות ה-90 כיכב דילון בסרטים "נשיקה לפני המוות", "סינגלס", "השער המוזהב", "פיתוי קטלני", "תנין לבן", "בחורות יפות", ו"משולש פראי". ב-1998 שיחק בסרט "משתגעים על מרי" וזכה על תפקידו בפרס ה-MTV.
ב-2001 דילון שיחק בקומדיה "לילה אחד במקלולס". ב-2002 כיכב בסרט "עיר רפאים", אותו גם כתב וביים. ב-2004 הופיע בסרט של חברת וולט דיסני "החיפושית בהילוך גבוה", וכן שיחק בסרט "העובד המצטיין".
ב-2005 שיחק בסרט זוכה פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, "התרסקות". על תפקידו בסרט היה דילון מועמד לגלובוס הזהב ומועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ב-2006 שיחק דילון בקומדיה "אני את והוא". ב-2008 שיחק בסרט "האמת ורק האמת". ב-2009 שיחק בסרט "מזל תאומים", ושיחק בסרט האימה "משוריין" שביים וכתב נמרוד אנטל.  
בשנת 2013 כיכב לצד נעמי ווטס בסרט "אור השמש הצעיר". בשנת 2015 שיחק את התפקיד הראשי בסדרת המסתורין "עיירה ללא מוצא" של FOX.
בשנת 2016 דיבב את דמותו של טריי בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן". 
בשנת 2017 שיחק בסרט "פורשים בסטייל". הסרט הוא קומדיה שחורה בבימויו של זאק בראף. בשנת 2018 שיחק בסרט "הבית שג'ק בנה". 
דילון עסק גם במספר תפקידים בסדרות טלוויזיה. הוא שיחק במספר סרטי טלוויזיה, ביים סצנה בסדרה אוז ב-1999, וכן דיבב בתפקיד אורח בסדרה משפחת סימפסון ב-2007.
הסכם ג'נטלמני (סרט)

הפקה

התפקיד הראשי הוצע לקארי גרנט אך הוא דחה את ההצעה והתפקיד הוצע לגרגורי פק וזה הסכים על אף שסוכנו אמר לו שהסרט לא יצליח.

עלילת הסרט

הסרט מספר על עיתונאי (השחקן גרגורי פק) שקיבל משימה לכתוב סדרה של מאמרים על גזענות בחברה האמריקאית. כדי לבחון את הבעיה באופן בלתי אמצעי, בוחר העיתונאי להתחזות ליהודי. הדבר מביא אותו לחשוף את פרצופה המכוער של האנטישמיות ומגלה מהי ההרגשה של קורבן חף מפשע. בקשת עבודה שלו נענית בשלילה, מסרבים להכניסו לבית מלון מסוים, ובנו (דין סטוקוול) מותקף בבית הספר. גם יחסיו עם ארוסתו (השחקנית דורותי מקגוויר), אחייניתו של עורך העיתון אשר יזמה את התחקיר בעצמה, מתערערים בעקבות חוויותיו כ"יהודי". הסרט מפנה את עיקר הביקורת לא כלפי אנטישמיים, אלא כלפי החברה הנאורה והליברלית לכאורה אשר מאפשרת בשתיקתה את קיומה של האנטישמיות.

פרסים

הסרט זכה בשנת 1948 בפרס האוסקר בשלוש קטגוריות: פרס הסרט הטוב ביותר, פרס לבמאי הטוב ביותר - לאיליה קאזאן ושחקנית המשנה הטובה ביותר - לסלסט הולם.
ביני הארנב

רקע

ביני מככב ביותר מ-50 סרטונים בהם הדגים את כשרונותיו הרבים. הוא התפרסם לראשונה בסרטון שלו בשנת 2013 "Funny bunny plays basketball".
בשנת 2016 עברו ביני ובעליו שי ללוס אנג'לס קליפורניה
כדי לקדם את החשיפה ושמו של הארנב.
כשרונותיו של ביני הארנב כוללים משחק בכדורסל, ציור עם צבעי אקריל על קנבס , סירוק ועיצוב שיער, קפיצה, ריקוד וסיבוב על ידי פקודה.

פרסים

ביני קיבל את תואר השיא "הכי הרבה סלים על ידי ארנב בדקה" על ידי ספר השיאים של גינס. ביני שבר את השיא באוקטובר 2016 .
ב-2017 ביני קיבל הכרה מפייסבוק אשר הכיר את עמוד המעריצים שלו כ"רשמי". עמוד זה מונה מעל ל-200,000 מעריצים מרחבי העולם.

הופעה בתקשורת

ביני מככב בספר וגם בכריכה של ספר השיאים של גינס: Guinness World Records: Amazing Animals 2018 אשר פורסם בספטמבר 2017 .
סרטוניו תוארו בכלי תקשורת שונים, בהם Huffington Post, Daily Mail, AOL, USA Today, Fox News,,BBC, Sky News, Independent, The Telegraph, וכמו כן בערוצי טלוויזיה מקומיים.
בשנת 2016 פורסם ביני באתר LittleThings.com על ידי Jessica Rothhaar ובערוץ הגרמני RTL בתוכנית הטלוויזיה Best Of.
ביולי 2017 כיכבו ביני ושי בערוץ הטלוויזיה הבריטי E4 בתוכנית Rude Tube.

הופעה בישראל

לפני שעברו ללוס אנג'לס הופיעו ביני ושי במהלך השנים בתוכניות הבוקר השונים בערוץ 2 ו-10, ערוץ הספורט, ערוץ הילדים, שי שטרן, צינור לילה, חי בלילה וכמו כן הגיע ביני כאורח בתוכנית האירוח יענקל'ה לאן אשר שודרה ב-2012 בערוץ 1.
SKS ארנה

היסטוריה

האצטדיון נחנך בשנת 1986. באביב 2010 שופץ האצטדיון לראשונה, הוחלפו חלק מספסלי העץ במושבי פלסטיק מחודשים, שופצו חדרי הלבשה, המקלחות וחדר השופטים על מנת להתאימם לתקני הליגה הראשונה באוקראינה. בכך הוגדלה קיבולת האצטדיון לכמעט 6,000 מושבים, במקום 3,500 המושבים שהיו בתחילה.
ב-2011 נערך שיפוץ נוסף באצטדיון. נבנו שלושה יציעים והוחלפו עמודי התאורה, מה שהביא את האצטדיון לעמוד בדרישות FIFA ו-UEFA. קבולת האצטדיון עלתה ל-5,576 מקומות. כך בעונת 2012/13 סבסטופול הייתה יכולה לארח משחקים במסגרת ליגת העל האוקראינית. מאז 2014 מארח האצטדיון משחקים במסגרת אליפות קרים בכדורגל.
נוסחת זרניצקי

משמעות הנוסחה

הנוסחה מתארת את שווי הנכס  כפונקציה של שטחו , עם שווי שולי פוחת ( , ו-  הם פרמטרים קבועים). ודוק: במקרה הפשוט בו  מתקבלת הנוסחה . כלומר, האומד לשווי הנכס מתקבל ממכפלת שטחו במחיר הממוצע  ליחידת שטח בנכס ההשוואה (למשל, ש"ח/מ"ר).
התוצאה של כל "הרצה" של הנוסחה היא אומד יחיד לשווי הנכס, גורם אחד מני רבים לקביעת השווי.
נוסחת זרניצקי היא הרכבה של שתי פונקציות תועלת של הצרכן - זו עבור הנכס הנישום וזו עבור נכס ההשוואה. יוצא כי היא מבטאת את שוויו של הנכס כנגזרת של צד הביקוש בלבד, דבר הנוגד לכאורה את פרדיגמת הביקוש וההיצע של הכלכלה הנאו-קלאסית. אלא שבטווח הקצר כמות הבנייה קבועה (עקומת ההיצע קשיחה לחלוטין) ולכן מחירי הנכסים נקבעים על ידי צד הביקוש בלבד.

הקשר לתחשיב לפי שטח שווה-ערך

תחשיב לפי שטח שווה-ערך (״שטח אקוויוולנט״) הוא תחשיב שמאי שבו מוענקים משקלים שונים (מקדמים) לחלקים שונים בנכס. לדוגמה: כאשר שווי מ"ר שטח עיקרי נקבע ל-  ש"ח וביחס אליו שווי מ"ר שטחי שירות נקבע ל-  ש"ח. דוגמה נוספת: שווי מ"ר שטח גרעין נקבע ל-  ש"ח וביחס אליו שווי מ"ר שטח שולי נקבע ל-  ש"ח. מקור המונח "שטח שווה-ערך" בכך שבמקום להכפיל את המקדמים השונים בשווי  ליחידת שטח מסוימת, ניתן להכפילם בשטחים עצמם. כך, אם בנכס מסוים קיימים 200 מ"ר שטחים עיקריים ו-100 מ"ר שטחי שירות, הרי ששטחו במונחי שטח שווה-ערך לפי הדוגמה הקודמת הוא:  מ"ר שווה-ערך (שווי הנכס הוא  ש"ח). באופן דומה אם 160 מ"ר נם שטח גרעין ו- 40 מ"ר שטח שולי, שטחו במונחי שטח שווה-ערך הוא  מ"ר שווה-ערך (שווי הנכס הוא  ש"ח).
להלן הוכחה כי תחשיב לפי שטח שווה-ערך מהווה קירוב לשימוש בנוסחת זרניצקי וכי , מקדם השווי השולי בנוסחה, זהה למקדם השטח השולי:

הוכחה

ניתן לרשום את הנוסחה באופן הבא: 

ניקח  משני הצדדים: 

נקבל: 

נגדיר: 

ונניח בקירוב: 

מכאן: 

מאחר שמתקיים: 

נקבל: 

ומכאן: 

נציב:  וגם 

נקבל: 

לבסוף: 

הביטוי שבתוך הסוגריים בצד ימין של המשוואה הוא השטח שווה-הערך של הנכס הנישום. למשוואה עצמה הצורה הכללית  כמו בדוגמה  לעיל. מ.ש.ל.
מחכים לנצח

עלילה

ויל (טום סטארידג') ואמה (רייצ'ל בילסון) היו חברים טובים בילדותם, אך הקשר ביניהם נותק. כשאמה חוזרת לעיר הולדתם עקב מחלת אביה, ויל מספר את הסיפור של איך הוא התאהב באמה ואיך היא הייתה איתו כאשר הוריו מתו, לגבר ולאישה שהם נותנים לו טרמפ לעיר הולדתו. הם הורידו אותו ביוטה. ויל הולך לבקר את ג'ים (סקוט מקלוביץ), אחיו הבנקאי. ג'ים מאמין שלאחיו יש בעיות נפשיות, ולכן הוא אינו רוצה לגור בבית עם אחיו עם אשתו, עם בנו ועם בתו.
אחרי שוויל ראה את אחיו כועס, הוא הולך להישאר עם חבר ילדות שלו ג'ו, יחד עם אשתו ובנם. הוא אומר להם שהיום או מחר הוא היום שבו הוא יגיד לאמה שהוא אוהב אותה. אמה לא בביתה רק כדי להיות עם אביה, היא גם מנסה להשאיר מאחור את חיי האהבה המסובכים שלה ואת הקריירה כשחקנית טלוויזיה. יש לה יחסים מתוחים עם אמה.
ויל מטפס על בית העץ שבו הוא ואמה נהגו לשחק כילדים והוא עוקב אחריה, כשהיא בדרכה לראות את החבר שלה. במקום לבקר אותו קודם, ויל ואמה מבלים כל היום ביחד, מעלים זכרונות מעברם עד שהיא מתוודה בפניו על חוסר הנאמנות והאנוכיות אל החבר שלה, המבקש להתחתן איתה. היא מגלה שוויל עוקב אחריה ברחבי הארץ והיא מבקשת ממנו להבטיח לה שהוא לא יעקוב אחריה יותר. ויל עוזב את העיר.
אמה הולכת לחבר שלה ואומרת לו שהיא הייתה עם ויל, כאשר המשטרה קוראת על גופה חשודה של האיש שאיתו אמה שכבה, הוא טוען שהוא חף מפשע, למרות שהוא זה שהרג אותו, ומאשים את ויל.
ויל נעצר על ידי משטרת התנועה והם מביאים אותו לכלא שממנו ג'ים משחרר אותו. ויל וג'ים נוסעים ביחד לשדה התעופה. ויל מגיע לשדה התעופה יחד עם אחיו, אך הוא בורח לסן פרנסיסקו, ומותיר אחריו כסף כדי לפצות על הערבות שאחיו שילם לו.
אמה מזועזעת עם הידיעה על מותו של חבר שלה והיא מקבלת מכתב מוויל והוא כותב לה שהוא לא היה בלוס אנג'לס כאשר החבר שלה נהרג.
בעקבות ההחלטות של ויל לעזוב, אביה של אמה מת. אמה הולך לדבר עם ג'ו והיא מספרת לו שהיא מצטערת על מה שהיא עשתה לוויל.
לאחר ההלוויה של אביה של אמה, ג'ים מגיע לבית של אמה והוא נותן לה מכתב מוויל, במכתב כתוב שהוא בסן פרנסיסקו ושהוא מופיע בתור להטוטן.
אמה הולכת לסן פרנסיסקו כדי לחפש אותו, כשהיא רואה את ויל, היא רואה אותו כשהוא היה ילד, מחייך ועושה לה להטוטנות והיא זוכרת את כל הזמנים הטובים שהיו ואת מה שהוא עשה בשבילה.
כאשר ויל רואה אותה הוא מפסיק את הלהטוטנות והוא ניגש לאמה בחיבה והוא שואל אותה אם היא עוקבת אחריו. היא צוחקת והם מתנשקים.
ניסו שליו

ביוגרפיה

שליו נולד וגדל בבת ים לצד שלוש אחיות במשפחה דתית ולמד בישיבה עד גיוסו. בצה"ל שירת בחיל החימוש, תחילה כמכונאי ציוד בתי מלאכה (צב"מ) ולאחר שנה וחצי שימש כמש"ק יחסי ציבור של החיל ובמקביל פיקד על להקת החיל. בזמן שירותו הצבאי חזר בשאלה, ולאחר מכן יצא מהארון.
ב-2007 סיים שלוש שנות לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" לצד יונית טובי, רותי אסרסאי ורויטל זלצמן. במהלך לימודיו זכה במלגת קרן שרת, וב-2007 זכה במלגת "סנו" שניתנת על נאמברים מתוך מחזות זמר. כמו כן למד פיתוח קול אצל נירה גל ודוקי עצמון.
ב-2014 ביים את המופע "WONER" - מופע מחווה לסטיבי וונדר של מומי לוי. 
ב-2016 נישא להראל.

בתיאטרון

בתיאטרון הספרייה: גילם את דני זוקו במחזמר "גריז" שביים גלעד קמחי, גילם את ווף במחזמר "שיער" וגילם את יהודה בן יעקב במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת". ב-2007 גילם את הראם טאם טאגר במחזמר "Cats" שביים עוז מורג.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחק בהצגה "דרך השיר" - מסע מוזיקלי בעקבות השירים שעיצבו את התרבות ישראלית, שכתבה וביימה צביה הוברמן.
ב-2007 שיחק במחזמר "נרניה – האריה, המכשפה וארון הבגדים" שהיה מחזה מאת אדריאן מיטשל (ע"פ ספרו של ק.ס. לואיס בעל אותו השם) שביים משה קפטן.
בתיאטרון הקאמרי: ב-2008 גילם את בר הוניג במחזמר "סאלח שבתי" שכתב אפרים קישון וביים משה קפטן. ב-2012 גילם את המוהל במחזמר "קזבלן" שביים צדי צרפתי. גילם את מוישה בהצגה "גטו". גילם את פרומה שרה ואת ולדימיר הזמר במחזמר "כנר על הגג" שביים משה קפטן. ב-2012 גילם את גוסטב במחזמר "קברט" שביים עמרי ניצן וב-2016 החל להשתתף במחזמר "עלובי החיים" שעלה בתיאטרון הבימה ובבימויו של משה קפטן.

בקולנוע ובטלוויזיה

ב-2008 שיחק בתוכנית הטלוויזיה "גריז - השיגעון חוזר" והופיע בסדרה הדוקומנטרית "בית צבי" ששודרה בערוץ 10. ב-2012 גילם את שיוואנה בי בלאק בסדרת הטלוויזיה שיצר אבנר ברנהיימר "אמא ואבאז" ששודרה בהוט. ב"ארץ נהדרת" השתתף בפינה של "לירד ולארד" (אלי פיניש ומריאנו אידלמן). גילם את טינקרבול בסדרה האינטרנטית "המכשפות משינקין" שכתב וביים סם לביא. ב-2014 גילם את שחרזדה בסרט "שושנה חלוץ מרכזי" שביים שי כנות וגילם תפקיד אורח בסדרה "70 מיליון סיבות לעושר" שיצר שמוליק לוי וביים אופיר בביוף. ב-1 בינואר בשנת 2018 עלתה לאוויר הסדרה "כפולה" בה משחק ניסו את אלעז הסטייליסט של נועה קירל ומתגלה גם כעוזר של נמסיס. 
מופיע גם כדראג קווין בשם שִיוָואנָה בִי בלֶאק.

דיבוב

ב-2009 דיבב את פשפש הזהב בסדרה "כל הכבוד לנמרוד". ב-2010 דיבב גמד מדריך טיולים בסרט "שרק לנצח", דיבב את פיטברי בסרט "ארתור ומלחמת שני העולמות" דיבב קולות רקע בסרט "מגה-מוח", דיבב את סוכן מיוחד ג'ונסון בסדרה "סוכן מיוחד אוסו" ודיבב את בוט בסדרה "אומי זומי". ב-2011 דיבב קולות רקע בסרטים "דרושות אמהות במאדים" ו"קונג פו פנדה 2", דיבב את קונדסון ב"הדרדסים", דיבב את חליק בסדרה "עכברסטה", דיבב את קפיצי ושר את שיר הפתיחה בסדרה "מוני דמיוני". ב-2012 דיבב את המפלצת ואת אלבר בסרט "מפלצת בפריז" ואת קוזמו וקופידון בסדרה "קסם של הורים". ב-2013 דיבב קולות רקע בסרט "בית ספר למפלצות". ב-2014 דיבב את פרשס בסרט "שודדי הפיצוחים", את לוקה התוכי הסגול בסרט "בלגן בג'ונגל" וגם את ברווז בסדרה "משוגעגע". ב-2016 דיבב את סנובול הארנב הלבן, הנבל הראשי בסרט "החיים הסודיים של חיות המחמד". ב-2017 דיבב את "מלווין" בסרט "קפטן תחתונים".
פופרד

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
העיר פופרד הנוכחית מורכבת ממספר עיירות סמוכות שהוקמו באמצע המאה ה-13 על ידי מהגרים גרמנים שהגיעו לממלכת הונגריה. עיירות אלו כוללות את מטיובצה, ספיסקה סובוטה, ויילקה, פופרד וסטרזה פוד טטרמי. הגדולה שבעיירות הייתה ספיסקה סובוטה ששמרה על הבכורה עד סוף המאה ה-19. בשנת 1412 הועברו עיירות אלו ביחד עם עוד עיירות בסביבה שהרכיבו ביחד את חבל ספיש, לידי פולניה לאחר ששועבדו לחוב של ממלכת הונגריה שלא שולם. עד שנת 1769 היוו העיירות מובלעת של שלטון פולני בתוך ממלכת הונגריה. בשנת 1769 לאחר שהבינה שפולין חלשה מכדי להתנגד והולכת להיות מחולקת, השתלטה ממלכת הונגריה על חבל ספיש. לאחר קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה, התעורר שוב מחלוקת לגבי השליטה בחבל שפיץ. פולין דרשה את החזרת החבל אך צ'כוסלובקיה שצבאה שהה באזור סרבה. החלטת המעצמות הייתה למסור חמש שישיות מהשטח, כולל את עיירות פופרד, לידי צ'כוסלובקיה. העיירות יושבו באותה תקופה בעיקר על ידי צאצאי מהגרים גרמנים (ציפסרים) וחיילים הונגרים משוחררים.

קהילה יהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
הקהילה היהודית בפופרד נוסדה בשנת 1867. בשנת 1906 נבנה בניין בית הכנסת בסמוך למרכז העיר. רוב יהודי פופרד שולחו לאושוויץ בימי השואה ונשמדו. כיום מוצב במקום לוח זיכרון ליד תחנת הרכבת. בניין בית הכנסת משמש היום כבית דפוס.
הקומדיה האנושית (בלזק)

הקומדיה האנושית הוא אוסף סיפורים ורומנים מאת הסופר הצרפתי אונורה דה בלזק. הסיפורים כוללים עשרות דמויות המופיעות רובן ביותר מסיפור אחד, ומתארים את החיים בצרפת בתקופת הרסטורציה (1815) והמונרכיה של יולי (1830). בסך הכול כוללת הקומדיה האנושית 91 יצירות גמורות, בהן רומנים, נובלות ומאמרים, ועוד 46 יצירות שלא הושלמו.

תוכניתו של בלזק

שמה של היצירה נחשב כהרמז לפואמה של דנטה, "הקומדיה האלוהית". השם מוזכר לראשונה במכתב ששלח בלזק למו"ל שלו ב-1839. הקומדיה האנושית הופיעה לראשונה במהדורה אחת בשנת 1842. בהקדמה למהדורה זו כתב בלזק:
"הרעיון של 'הקומדיה האנושית' היה עבורי בתחילה כמו חלום, אחד מאותם פרויקטים בלתי אפשריים שאנו מלטפים ונותנים להם לחמוק; כימרה המעניקה לנו מבט חטוף בפני האישה שלה, ומייד פורשת את כנפיה ושבה למחוזות הפנטזיה. אבל כימרה הזו, כמו רבות אחרות, נהפכה למציאות; ויש לה את הדרישות והפקודות שלה, להן חובה להישמע... היקף היריעה של התוכנית, הכוללת גם היסטוריה וגם ביקורת חברתית, ניתוח של הרוע הטמון בה, דיון על עקרונותיה, מסמיכה אותי, כך נדמה לי, להעניק ליצירה את הכותרת שתחתיה היא מופיעה כעת – הקומדיה האנושית. האם מדובר בכותרת שאפתנית מדי? האם היא לא מדויקת יתר על המידה? על זאת, כאשר היצירה תושלם לבסוף, הציבור חייב להכריע"
התוכנית רחבת ההיקף של "הקומדיה האנושית" התגבשה אצל בלזק במשך תקופה ארוכה. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19 הוא החל לקבץ את כתביו השונים תחת כותרות שונות: הרומנים "גובסק" ו"סראזין" שהתפרסמו באותה התקופה נועדו להיות חלק מסדרה שנקראה "תמונות מהחיים הפרטיים" (Scènes de la vie privée), שכללה מאוחר יותר, בין היתר את הרומנים "אבא גוריו" ו"חוזה הנישואים", ואת הסיפור "קולונל שאבר". הרומן "אז'ני גרנדה" נועד להיות החיבור הראשון בסדרה "תמונות מהחיים בפרובינציה" (Scènes de la vie de province), שכללה בהמשך גם את הרומן "אשליות אבודות". בסך הכול תכנן בלזק שש סדרות של תמונות, כולל "תמונות מהחיים הפריזאיים" (Scènes de la vie parisienne), "תמונות מהחיים הפוליטיים" (Scènes de la vie politique), "תמונות מהחיים הצבאיים" (Scènes de la vie militaire) ו"תמונות מחיי הכפר" (Scènes de la vie de campagne).
סדרות אלה נועדו להרכיב את החטיבה הראשונה של "הקומדיה האנושית", שלה קרא בלזק "מחקרים בחיי החברה". החטיבה השנייה נקראה "מחקרים פילוסופיים", ונועדה לכלול כתבים שאינם נוגעים ישירות בחיי החברה, כמו "עור היחמור" ו"סרפיטה". החטיבה השלישית, המצומצמת ביותר, נקראה "מחקרים אנליטיים", וכללה בסופו של דבר שני כתבים בלבד, "פיזיולוגיה של חיי נישואים" ו"הייסורים הקטנים של החיים במשותף".
הרעיון לעשות שימוש בדמויות חוזרות, שישובו ויופיעו בקטעים שונים של הקומדיה האנושית, עלה בראשו של בלזק במהלך העבודה על כתב היד של "אבא גוריו". דמותו של אז'ן דה ראסטיניאק, גיבור הסיפור, כבר הופיעה קודם לכן ברומן "עור היחמור", אך שם הוצג ראסטיניאק כאיש זקן. בלזק החליט להשתמש באותה דמות, ושינה בגרסאות מאוחרות יותר של "עור היחמור" את דמותו של ראסטיניאק לצעיר פריזאי המיודד עם הדמות הראשית, ומייעץ לה כיצד להתקדם בחברה. חידוש זה של בלזק העניק לדמויות נפח וממשות שחרגו מעבר למה שהיה יכול להשיג ברומן אחד בלבד. כשדמות מוכרת מופיעה באחד הרומנים המאוחרים של בלזק, כמו הברון דה נוסינגן ב"זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת", הקוראים כבר יודעים במי מדובר, ובמקום להשקיע מאמץ בתיאור הדמות מחדש התפנה בלזק להעמיק ולחזק את קווי האופי וההתנהגות שהתווה ברומנים הקודמים.
Weak two bid

Weak Two  (או בתרגום חופשי לעברית שניים חלש) היא קונבנציה שכיחה בברידג', בה שחקן מכריז הכרזת פתיחה בגובה 2 במיג'ור עם יד חלשה ושישה קלפים בסדרה שהוכרזה. מטרת ההכרזה היא הפרעה ליריבים, שבהסתברות גבוהה מחזיקים את מרבית הנקודות. לאחר ההכרזה היריבים יאלצו ברוב המקרים לחפש התאמה בסדרה בגובה 3 במקום להתחיל לעשות זאת בגובה 1 לו הפותח לא היה מכריז הכרזת Weak Two. בחלק מהמקרים יאלצו להימנע מהכרזה וגם אם המכריז ייכשל בביצוע החוזה, התוצאה עשויה להיות טובה יותר מהתוצאה שהייתה מושגת לו היו היריבים משחקים ומבצעים חוזה.

היסטוריה

למרות שבתחילת ההיסטוריה של משחק הברידג' הכרזות בגובה 2 תארו ידיים חזקות יותר מאשר הכרזות בגובה 1, כבר בשנת 1910 נוסה הרעיון של שימוש בהכרזה חלשה בגובה 2 על ידי ג'י בי אלוול (J.B. Elwell.) בשנת 1940 שולבה הכרזה זו בשיטת Vanderbilt Club. השחקן האמריקאי הווארד שנקן שנולד ב-1930 ונפטר ב-1979 פיתח את הגרסה המודרנית של הכרזת Weak Two בתפיסה הדומה לתפיסה שהייתה בשיטת Vanderbilt Club. 

בשיטת ההכרזה שפיתח צ'ארלס גורן כל הכרזה בגובה 2 הייתה הכרזה חזקה. בשיטות מודרניות יותר הכרזה של ♣2 תיארה ידיים חזקות מה שאיפשר שימוש בהכרזות של ♥2, ♠2 ובחלק מהמקרים גם ♦2 בידיים חלשות.
Ein Herz, das seinen Jesum lebend weiß, רי"ב 134

Ein Herz, das seinen Jesum lebend weiß (בעברית: לב, היודע כי ישו שלו חי), רי"ב 134, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום השלישי של חג הפסחא, שחל ב-11 באפריל 1724.

היסטוריה

קנטטה זו הייתה האחת-עשרה שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. ביום הראשון של הפסחא ביצע את רי"ב 4 וביום השני ביצע את רי"ב 66.
מחמת הצורך להלחין מספר קנטטות בתקופה קצרה, השתמש בבאך ביצירות ישנות שלו כבסיס לקנטטות אלו. קנטטה זו מבוססת על הקנטטה החילונית Die Zeit, die Tag und Jahre macht, רי"ב 134א, אותה הלחין ב-1719 בהיותו בקטן. הוא הוסיף לקנטטה שלושה רצ'יטטיבים וביצע אותה שוב ב-1731. ב-1735 שינה את המוזיקה לחלוטין וביצע אותה שוב.
ב-1881 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 28 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 12 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את הלמוט רילינג (ב-1976), גוסטב ליאונהארדט (ב-1983), טון קופמן (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
פריפטורה

פריפטורה (ברומנית: Friptură) מעין צלי קדירה בסגנון רומני. נתח בקר, או פרוסות, מטוגנות עם בצל ושום, עד השחמה חזקה, שמבושלות עם ירקות שורש בציר עד התרככות ויצירת רוטב חום כהה וסמיך. מוגש על סולת.
מכשור רפואי

מכשור רפואי הוא שם כולל למוצרים טכנולוגיים המשמשים לטיפול רפואי במטופלים, לשם אבחון, טיפול או ניתוח. השפעת המכשור הרפואי היא בעיקרה פיזית, בניגוד לתרופות שהשפעתן כימית. 
המכשור הרפואי כולל מוצרים רבים, כגון מכשירי דימות רפואי, מדי חום, מכשירי רנטגן, אולטרסאונד, הרדמה, אנדוסקופיה, מערכות ממוחשבות שונות ועוד . 
על מנת לאפשר שימוש מעשי בבתי חולים של מכשיר רפואי שפותח, עליו לזכות קודם כל באישור מנהל התרופות והמזון האמריקני (ה-FDA) בארצות הברית, ובאירופה, בתקן ה-CE, לאחר שהמכשירים עוברים בדיקות רבות המוכיחות את יעילותו. מחקר ופיתוח נרחב בתחום המכשור הרפואי מתקיים בארצות הברית, באירופה ובישראל. כ-40% מהפרויקטים בחממות הטכנולוגיות בישראל מתמקדים בפיתוח מכשירים רפואיים. 
בין החברות הגדולות והמובילות בעולם בפיתוח מכשור רפואי ניתן לציין את סימנס, ג'נרל אלקטריק, פיליפס, ג'ונסון אנד ג'ונסון, בוסטון סיינטיפיק, מדטרוניק ואולימפוס. 
מכשור רפואי  הוא אחד התחומים החשובים ברפואה.
אגייק

יהודי אגייק

ראשוני היהודים הגיעו לאזור בשנות ה-50 של המאה ה-18. הם חיו בכפר בדלות, רובם היו סוחרים ומיעוטם בעלי מלאכה, חקלאים ופקידים.
בשנת 1860 נוסדה בכפר חברה קדישא והוקצה שטח לבית עלמין ובשנת 1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי. בשנת 1905 נבנה בכפר בית כנסת ושימש בקהילה שוחט. על פי מפקד קהילות הונגריה בשנת 1940 לא שימש רב בקהילה.
בתקופת הטרור לבן בהונגריה, סביב שנת 1920, הותקפו היהודים בכפר בידי בריונים, חנויותיהם נשדדו, ובית הכנסת נרגם באבנים. בשנת 1930 נמנו בקהילת אגייק 123 נפש.
בשנת 1941 נאכפו חוקי האפליה בכפר ובוטלו רישיונותיהם של בעל בית המרזח היהודי באגייק ושל מוכרי הסיגריות היהודים. המשקים החקלאיים הופקעו, ואספקת מצרכי יסוד לחנויות היהודיות הופסקה. בנוסף, נשלחו גברי הקהילה לעבודות כפייה. הם הועסקו בעבודות ביצורים ושירותים יחד עם אזרחים הונגריים נוספים שלא היו רצויים בשורות הצבא הלוחם. כעשרה מהם הוצבו בחזית באוקראינה ושם נספו.
במרץ 1944, כבשו הגרמנים את אגייק ובאפריל נאסר על תושבי המקום היהודיים לצאת לרחובות. בחודש מאי, הועברו היהודים לגטו שהוקם בבלמזויוורוש (Balmazújváros) ולאחר מכן הועברו לגטו בדברצן שם נכלאו בבית חרושת ללבני-בניין ללא אספקת מזון. כעבור שבועיים גורשו יחד עם יהודי האזור למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו כעשרה יהודים לכפר אך עזבו לאחר כמה שנים. בשנת 1950 כבר לא היו יהודים בכפר.