טוקי פונה

כתיבה והגייה

כמו הדקדוק בטוֹקִי פּוֹנָה, גם כללי ההגייה של השפה נקבעו באופן מינימליסטי. בטוֹקִי פּוֹנָה ישנם תשעה עיצורים וחמש תנועות.
אוצר המילים של השפה נבחר מתוך מספר שפות. רובו שאול מטוק פיסין, מפינית, מאספרנטו, מאנגלית, מקרואטית, מצרפתית (בניב האקדי), מהולנדית ומגאורגית. מיעוטו שאול משפות כגון מנדרינית, קנטונזית, ולשית, לוז'באן וסווהילי. יש האומדים את אחוז המילים האנגליות בשפה בפועל בכ-30%, מאחר שמילים רבות שנלקחו מטוק פיסין, מאספרנטו ומשפות נוספות קיימות באנגלית, או שמקורן בשפה זאת.
המילים הותאמו לכלליה הפונולוגיים של טוקי פּונה. דוברים שונים מבטאים מילים בצורה שונה, היות שלעיתים מילה מסוימת מזכירה להם מילה עם משמעות דומה בשפה שאותה הם דוברים.
ביסודה טוקי פונה היא שפה המיועדת לדיבור ופחות מזה לתקשורת כתובה. למרות זאת, ניתן לכתוב את השפה בצורות כתב רבות. הכתב הנפוץ והמקובל ביותר, הוא האלפבית הלטיני, שיוצג בערך זה. עם זאת, ניתן לכתוב את השפה בכל מערכת כתיבה היכולה להתאים לפונולוגיה של השפה. נוסף על כך, קיימות שתי מערכות כתב שפותחו בעבור השפה. האחת היא מערכת הירוגליפית המכונה סִיטֶלֶן פּוֹנָה (sitelen pona); משמעות המילה סִיטֶלֶן היא תמונה, ציור או דבר חזותי. במקרה הזה היא במשמעות של כתב וציור) והיא מכילה הירוגליף מקביל לכל מילה. השנייה מכונה סִיטֶלֶן סִיטֶלֶן (sitelen sitelen) והיא מערכת של כתב הברות ציורי.
קיימת גם שפת סימנים שבאמצעותה אפשר לבטא את כל מילות השפה. כמו כן, ניתן לכתוב את השפה באלפביתים בינלאומיים נוספים, כגון האלפבית הקירילי, האלפבית היווני, האלפבית הדוונאגרי, היראגאנה, ועוד.

פונולוגיה

הפונולוגיה של השפה דומה מאד לבסיס הפונולוגיה היפנית, ומבוססת ברובה על הברות. מלבד העיצור "n" (נו"ן בעברית) אין בה צמדי עיצורים או עיצורים ללא תנועה (המקבילים לעיצורים המנוקדים בשווא נח בעברית). לדוגמה, המילה סִינְפִּין (sinpin), שאחת ממשמעויותיה היא "חומה". במילה זו קיים אשכול עיצורים , והעיצור הראשון בו הוא איפוא "n", על פי כללי השפה.
המילים (למעט שמות פרטיים) נכתבות תמיד באותיות קטנות, כדי להבדילן משמות פרטיים – הפותחים באותיות גדולות. גם הגיית השמות הפרטיים מותאמת לכללי הפונולוגיה של טוקי פונה. למשל, השם "ספרד" בטוקי פונה, שנהגה בספרדית בתור "אֶסְפָּנְיָה", יתועתק לטוקי פונה (באופן ראשוני) בתור "Espanja". במצב זה התעתיק כולל שני אשכולות עיצורים: האחד של "s" ו-"p", והשני של "n" ו-"j". באשכול הראשון, העיצור הראשון הוא "s", והוא אינו זהה לעיצור "n"; לכן נישאר רק עם העיצור השני באשכול זה; לעומת זאת, באשכול השני, העיצור הראשון הוא n, ולכן אשכול זה יכול להישאר בתעתוק. שמה של המדינה ייכתב איפוא "Epanja" ("אֶפַּנְיָה").

צירופי סמיכות

אחד הכללים החשובים בטוקי פונה הוא שצירופי שמות עצם סתמיים יוצרים סמיכות. לדוגמה, המילה יַאן (jan), שמשמעה "אדם" או "מישהו", מקבלת את המשמעות חבר כאשר באה אחריה המילה פונה (pona) בסמיכות "יַאן פּוֹנַה" (jan pona). משמעות הסמיכות היא "האיש של הטוּב", ובהשאלה – "איש טוב" או "חבר".
עם זאת, יש לזכור כי כל שינוי בסדר המילים ישנה את המשמעות במשפט. הפיכת סדר המילים "יַאן פּוֹנַה" (jan pona), שמשמעו "חבר", תיצור את צירוף הסמיכות "פּוֹנַה יַאן" (pona jan), המתפרש כ"הטוּב של האיש", כלומר, "הדבר הטוב אצל האיש". לא ניתן ליצור תוארי שם בטוֹקִי פּוֹנָה, על כן מרבים להשתמש בצירופי הסמיכות.
עקב המגבלה בכמות המילים בטוקי פונה, נוצר מצב שלרוב המילים יש מגוון רחב של משמעויות. ברוב המקרים, משמעויותיה של כל מילה דומות זו לזו.
תהליך בניית שמות העצם בטוקי פּונה נעשה בשלבים, כך שכל שלב בנוי על בסיס קודמו. דהיינו, צירוף שם העצם מתחיל בשם העצם עצמו – הנושא, ולאחר מכן כל מילה משמשת כתואר שם שהופך את העצם לספציפי יותר ויותר. בצירופי סמיכות בעלי שלוש מילים ומעלה, המילים הראשונות מהוות יחידה אחת, בעוד המילים הבאות אחריהן תחבורנה אליהן, כחלק מצירוף סמיכות חדש. מבנה זה גורם לכך שסדר המילים משנה מאוד את המשמעות.
משמעות המילה טוֹמוֹ (tomo) היא "בית", "מבנה" או "חדר". משמעות הסמיכות "יַאן טוֹמוֹ" (jan tomo) היא "איש של בית", ובהשאלה – "איש בית" או "בנאי". על סמך ההסבר לעיל, כל מילה נוספת תשנה את המשמעות המצורפת. למשל, אם נוסיף את המילה "פּוֹנַה" לצירוף הסמיכות, נקבל את הצירוף "יַאן טוֹמוֹ פּוֹנַה" (jan tomo pona), שמשמעו היא "בנאי טוב". אולם, אם נצרף לסמיכות "יַאן פּוֹנַה" (jan pona) את המילה "טוֹמוֹ", נקבל את הצירוף "יַאן פּוֹנַה טוֹמוֹ" (jan pona tomo), שמשמעו "חבר בית", כגון שותף לדירה.

בניית משפטים

בטוקי פונה, מילים מקבלות את משמעותן התחבירית באמצעות מיקומן במשפט. על מנת להפוך מילה מסוימת לפועל, יש להוסיף לפניה את המילית לִי (li). המילית "לִי" מסמנת סיום של רשימת צירופי הסמיכות ותחילת הפועל במשפט. לכן, פירוש המשפט "יַאן פּוֹנַה לִי קַאמַה" (jan pona li kama) הוא "איש טוב בא" או "חבר בא". המילה קַאמַה (kama) יכולה להתפרש במספר אופנים: כשם עצם, בתור "הגעה", או כפועל, בתור "להגיע", "לחזור" או אף "לשוב".
המילים מִי (mi) ו-סִינָה (sina), שמשמעותן "אני" ו"אתה" ובהתאמה, יוצאות מן הכלל, משום שהן לא דורשות את המילית "לִי" (li) אחריהן. ניתן להסביר זאת בכך שגם בעברית, מילים אלה אין באפשרותן ליצור צירוף סמיכות. לכן, המילה שבאה אחריהם כבר יכולה להיות פועל. דבר זה עשוי לגרום לרב-משמעיות במשפט, מה שקורה גם בשפות טבעיות רבות.
פירושם של המשפטים בטוקי פּונה הוא חופשי למדי, ועשוי להיות תלוי מאוד בהקשר. אמרה שגורה היא "טוֹקִי פּוֹנַה לִי טוֹקִי פּוֹנַה" (toki pona li toki pona), שפירושה הנפוץ הוא "טוקי פּונה היא שפה טובה".
פעלים יכולים להיות הן פעלים עומדים והן פעלים יוצאים. דהיינו, הפעלים האלה יכולים להיות גם בעלי וגם חסרי מושא ישיר. בדומה לעברית, בה ניתן לומר "אני רואה" (ללא מושא) לעומת "אני רואה אֶת הבית", אפשר לומר בטוקי פונה "מִי לוּקִין" (mi lukin), לעומת "מִי לוּקין אֶ טוֹמוֹ" (mi lukin e tomo). המילית אֶ (e) מסמנת את סיום הפסוק הפועלי, ותחילת בניית שם עצם נוסף, כמושא ישיר שלו. אפשר להשתמש במילית מספר פעמים, לציון מספר מושאים. לדוגמה, המשפט "אני רואה הן את הבית והן את האיש", יתורגם ל"מי לוקין אֶ טוֹמוֹ אֶ יַאן" (mi lukin e tomo e jan).
מבנה זה שומר על מינימליזם צוּרני של השפה, והאנטרופּיה של המורכבות בתוכן המשפט מתרכזת בסידורן של המילים. זהו ריכוז הפוך לזה המתקבל בשפות בעלות יחסות או בניינים, בהן מבנה צורני מכיל מידע.
אחרי הופעת המילה 'לִי', מתרחש תהליך דומה בבניית הפועל.
במערכת הפועל של טוקי פונה אין נטיית זמנים; ניתן להבין את הזמן מההקשר או ממשפטי התניה. בנוסף, המילים בטוקי פונה אינן מיודעות; במקום היידוע, ניתן להשתמש במילה נִי (ni), שמשמעה הוא "הזה" או "ההוא", לאחר שמות עצם בודדים או צירופי סמיכות.