גוסטב קיליאן

ילדות וצעירות

קיליאן נולד בשנת 1860 בעיר מיינץ כבן להורים גרמנים בני דת הרומית-קתולית:האב - יוהן בפטיסט צזאר קיליאן, מפקח תחבורה ומורה תיכון והאם - אפולונויה לבית הפפל, שנפטרה בגיל 31 מכולרה כשהילד היה בן 5. עוד שלושה מאחיו מתו באותה מגפה. 
האב הפך בהמשך לאדם דיכאוני והתמכר לאלכוהול. האח הבכור, יוהן אוגוסט, ששרד גם הוא, הפך לרופא אף אוזן גרון ועבד בוורמס.
קיליאן למד בבית הספר העממי (1873-1867) ואחר כך בגימנסיה הנסיכותית הריאלית במיינץ. אחרי 1873 כשאביו עבר לגור בבנסהיים על ברגשטראסה ,המשיך קיליאן את kלימודי התיכון בגימנסיה בבנסהיים עד למבחני הבגרות ב-1878. אחר כך הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת שטרסבורג 
אחרי ארבעה סמסטרים טרום-קליניים עבר שם ב1880 את בחינות השלב הראשון Physikum כסטודנט המצטיין של השכבה. את הסמסטרים הקליניים הבאים למד באוניברסיטת פרייבורג (1881-1880), בברלין (1882-1881) , ובהיידלברג (1884-1882).
החל מתחילת מאי 1884 עבד כסטאז'ר קליני בבית החולים הכללי של העיר מנהיים, במחלקה חיצונית בה נשאר עד לגיוסו לצבא.  וב-9 בדצמבר 1884 סיים בהיידלברג בהצטיינות (summa cum laude) את הבחינה הממלכתית ברפואה. עבודת הגמר הייתה בתחום הגינקולוגיה בהדרכתו של אלפרד הגאר. נושא העבודה היה האנטומיה של הציסטות הפארא-שחלתיות  
ב-17 בדצמבר 1884 הוא התארס עם הלנה היין, בת של סוחר אמיד, אותה הכיר בימי הלימודים באוניברסיטה
החל מ-15 באוקטובר 1884 התנדב למשך שנה כרופא בגדוד הרגלים 113 של  דוכסות באדן בפרייבורג. בהמשך שירת כרופא צבאי במילואים עד שנה לפני מותו.
אחרי שחרורו מהשירות הסדיר עבר לעבוד בפרנקפורט על נהר מיין כעוזר של הרופא יוהאן גאורג אלכסנדר קנובלאוך  (1899-1820) בבית החולים של העיר.

פעילותו הרפואית במנהיים, פרייבורג וברלין

מכיוון שלא השיג משרה קבועה בפרנקפורט במאי 1886 עבר קיליאן לברלין, על מנת להתמחות ברפואת אף אוזן גרון אצל ברנהרד פרנקל (1911-1836), הרמן קראוזה (1921-1848) וארתור הארטמן.  
ב-17 בינואר 1887 התיישב קיליאן במנהיים וב-2 ביוני אותה שנה התחתן עם בחירת ליבו, הלנה היין.
בשנפטר וילהלם האק באופן פתאומי בשנת 1887 עבר קיליאן לפרייבורג כמנהל זמני של הפוליקליניקה לאף אוזן גרון של האק. בו זמנית ניהל בפרייבורג מרפאה פרטית בין השנים 1911-1887. 
ב-1888  הוסמך קיליאן כמומחה בלרינגולוגיה ולרינולוגיה ומונה למרצה בכיר ליורשו הרשמי של האק בקליניקה. 
ב1890 סיים את עבודת ההתמחות שלו  "על הבורסה והשקדיים של הלוע" וב-1892 התמנה קיליאן פרופסור שלא מן המניין ועבר עם אישתו לגור בככר פאהרנברג בפרייבורג, לבית שבו נולד בנו הראשון. ב-1894 התמנה לפרופסור מן המניין  וב-1899 היה למנהל הקליניקה לגרון ואף בפרייבורג אם בריסגאו.

ברונכוסקופיה

קיליאן תרם תרומות מהפכניות בתחום איבחונן וטיפולן של מחלות המעברים התת-גרוניים, במיוחד באבחונם ובהסרתם של גופים זרים בסימפונות באמצעות הטכניקה החדשה של הבקרה הברונכוסקפית. הוא תרגל בדיקות על שרת בדימוס של בית החולים פרייבורג, שהסכים לזאת תמורת תשלום  
בשנת 1897 הוא פרסם את מחקריו על הברונכוסקופיה הישירה, ועל השגת תמונה בראי של הקנה והסימפונות הראשיים, בעזרת לרינגוסקופ קירשטיין, שכונה כך לפי שמו של הפנימאי הברלינאי אלפרד קירשטיין (1922-1863). באותה שנה ' ב-30 במרץ 1897  הסיר קיליאן לראשונה גוף זר שנתקע בסימפון. המטופל היה איכר בן 63 מהרי היער השחור שתוך כדי שתיית מרק שאף בטעות עצם של חזיר לתוך סימפון ימני דרך הקנה. הוא התחיל לסבול מקוצר נשימה, משיעולים וגניחות דם. בשל דבר קיליאן לא נדרש לפיום קנה, אלא השתמש בברונכוסקופ ובמלקחיים. עד אז אף רופא להעז לחדור מעבר לפיצול הקנה.  ב-1898 דיווח קיליאן בכנס רפואי בהיידלברג על עוד שלושה מקרים שבהם הצליח להוציא שלושה גופים זרים דומים.
שיטת הברונכוסקופיה הקשיחה שהמציא קיליאן שימשה למשך 70 שנה כשיטת אבחון סטנדרטית וכשיטת טיפול.

פעילותו בברלין

קיליאן שאף לשיפור האבחון והטיפול בתחום מקצועו, ביקש לשכלל את הלרינגוסקופיה  וב-1902 עסק בניתוח הרדיקלי של מערות הגולגולת. אחד התלמידים שלו באותה תקופה היה הרופא יפני קובו אינוקיצ'י.  
ב-1906 כשנה אחרי הקמת בית החולים על שם רודולף פירכו ברובע ודינג בברלין נפתחה שם מחלקה לאף אוזן גרון שהגיעה להישגים רבים תחת ניהולו של ארתור הרטמן, אותו הכיר קיליאן היטב מתקופת לימודיו בברלין.  
תרומותיו פורצות הדרך של קיליאן זיכו אותו להכרה רשמית  וב-1907 התמנה לפרופסור מן המניין לשם כבוד באוניברסיטת פרייבורג.  הוא יצא באותה שנה למסע בן שלושה חדשים בארצות הברית ובקנדה להזמנת החברה לרפואת אף אוזן גרון בצפון אמריקה. הוא ביקר בניו יורק, וושינגטון די.סי, פיטסבורג, סינסינטי, שיקגו, באפלו , מונטריאול , בוסטון, אולבני.
בשנת 1911 עבר קיליאן לברלין בה קיבל משרה בבית החולים שאריטה, כפרופסור מן המניין באוניברסיטת ברלין  וכ"יועץ חשאי לרפואה", תואר כבוד שהיה נהוג בקיסרות הגרמנית.
הוא הביא  איתו שותפים לפעילות מפרייבורג, את מקסילימיאן ויינגרטנר ואת ולטר אלברכט.
בהגיעו לברלין שאף קיליאן למזג את המחלקות לגרון ואף (שנוהלה על ידי פרנקל) עם המחלקה לאוזניים שבניהולו של טראוטמן ואחר כך של קרל אדולף פאסו, מחלקות שראשיהם היו ביריבות ארוכת שנים.
קודמו בתפקיד, ברנהרד פרנקל, מסר לו עוד ב25 במאי 1911 שראה בו יורש ראוי. עקב פעילותו בתחום החדשני של ברונכוסקופיה, על אף התככים והתנגדויות , ב-1 באוקטובר 1911 היה קיליאן לראש הקתדרה לרפואת אף אוזן גרון. בנסיבות אלה נאלצה החברה לכלי רפואה פ.ל פישר  ששיתפה פעולה איתו בפרייבורג לעבור לברלין ללואיזנשטראסה 64 ממש מול בית החולים שאריטה. חברה זו הייתה אחראית לייצור הספקולום ע"ש קיליאן והאזמל על שם קיליאן-קלאוס
כבר ב-1897 הסכים משרד הבריאות (המנכ"ל פרידריך אלטהוף) למיזוג מחלקת אוזניים עם האגף לאף וללוע בתוך מחלקה מאוחדת משופצת.   
הבניין החדש של המחלקה לאף אוזן גרון נחנך ב-4 במאי 1901. מבחינה אדריכלית תוכננה המחלקה כך שחדרי החולים הוצבו בחלק הדרומי, בעוד שחדרי הניתוח נבנו בחלק המערבי, לפי צרכי תאורה מתאימה. בקומת קרקע מוקם השרות המרפאתי עם כניסה נפרדת מלואיזנשטראסה. בשנים 1908-1907 דאג קיליאן שהמרפאה לקלינאות תקשורת של גוצמן תסופח גם היא למחלקת האף אוזן גרון. הוא דאג גם שכל המתמחים יעשו סטאז' גם ביחידה הזאת.
המצאה נוספת של קיליאן הייתה בשנת 1908 הלרינגוסקופיה התלויה. קיליאן לא כתב מונוגרפיות על הברונכוסקופיה וספר כזה נכתב על ידי תלמידיו.
הוא כתב ספר על  הלרינגוסקופיה התלויה  (Die Schwebelaryngoscopic 1920) ויחד עם פוס - ספר על נסיונו ברפואה הצבאית - Gehörorgan,  
Obere Luft und Speisengänge  (איבר השמיעה, דרכי הנשימה העליונות ודרכי הבליעה 1921)

אחרי מלחמת העולם הראשונה

במאי 1918 הוזמן קיליאן לשוודיה למסע הרצאות באופסלה וסטוקהולם כדי להציג שם את פיתוחיו בתחום הברונכוסקופיה. שם התוודע לארתור אדוואד אף טורסלס (1953-1864)  ולהמצאותיו בתחום הרדיו-אונקולוגיה -  שתלי הרדיום, שבישרו את הבראכיתרפיה
בשנת 1920 הוכר כ-פרופסור מן המניין של הפקולטה לרפואה בברלין ולמשך זמן מה כיהן כדקאן שלה.
בשנת 1921 נפטר קיליאן באופן פתאומי אחרי ניתוח בבטן, כתוצאה מקרצינומה של המעי הגס  
קיליאן הובא לקבורה בבית קברות בפרייבורג אם ברייסגאו.

חייו הפרטיים

בנו, הנס קיליאן או בשמו המלא, הנס פרנץ אדמונד קיליאן (1982-1892) היה גם כן רופא. הוא ייסד בשנת 1923 את כתב העת הגרמני להרדמה ואילחוש "Narkose und Anästhesie . הוא היה גם סופר וכתב שנת 1957 את ספר הזיכרונות " Hinter uns steht nur der Herrgott. Ein Chirurg erinnert sich.(מאחורינו עמד רק אלהים. כירורג נזכר). הבן השני של קיליאן, פטר, נפל עם מטוסו כקצין של חיל האוויר הגרמני בשנת 1918. הוא פיתח דלקת קרום המוח מוגלתית ו, חרף הניתוח שנערך על ידי אביו, נפטר.

ממשכיו

בין הרופאים שעבדו עם קיליאן הצטיינו פון אייקן, זייפרט, ברינינגס , ולטר אלברכט,  מקסימיליאן ויינטגרטנר, קובו אינוקיצ'י וכו'