מיכה לינדנשטראוס

ביוגרפיה

מיכה לינדנשטראוס נולד בברלין בגרמניה הנאצית למרגרטה (מרגלית), לבורנטית בבית חולים, ולאהרון ולטר לינדנשטראוס (1977-1904) שהיה עורך דין, נציג הסוכנות היהודית בברלין וב-1938 היה חבר במשלחת שדנה בווינה עם אדולף אייכמן על עליית יהודי גרמניה הנאצית לארץ ישראל. אחיו היחיד של מיכה, ורנר, מת בגיל 4 ממחלה, עוד טרם הולדתו של מיכה. המשפחה הצליחה להחלץ מגרמניה ולעלות לארץ ישראל בהיותו בן שנתיים, והם התיישבו בדירת חדר בתל אביב. אביו לא מצא עבודה, ואמו פירנסה את המשפחה ממכירת מוצרי קוסמטיקה. אחרי כארבע שנים עברה המשפחה לחיפה, שם מצא האב עבודה בבנק ומאוחר יותר היה מנהל סניף הבנק לתעשייה בחיפה. האב היה פעיל במפלגת הציונים הכלליים ואחר כך בגח"ל, כיהן מטעמן במועצת העיר חיפה, והתמודד מטעמן על ראשות העיר.
לינדשטראוס למד בגימנסיה ביאליק בחיפה ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1965 קיבל תואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית. בתקופת לימודיו שיחק כשוער קבוצת הכדורגל הפועל ירושלים. בנוסף, כיהן כמזכיר של תא הסטודנטים של מפא"י עד שהודח וכיו"ר ארגון הסטודנטים של חברי ההסתדרות. בשנת 1964 הוציא ספר על חיי הסטודנטים באוניברסיטה, המבוסס על חוויותיו בפוליטיקה ואכזבתו ממנה. בנובמבר 1960, בשנת לימודיו הרביעית, מונה לדובר מועצת פועלי ירושלים. כחובב צעדות, יזם לינדנשטראוס את צעדת ירושלים ביום העצמאות של 1963. בשנת 1964 כיהן בנוסף להיותו דובר כמזכיר הפועל ירושלים.

קריירה משפטית

לינדנשטראוס כיהן כתובע צבאי וכיועץ המשפטי של נפת השומרון. במסגרת עבודתו זו שימש כתובע במשפטים רבים של מחבלים ופעילי פת"ח. לינדנשטראוס פעל ליצירת קשרים עם האוכלוסייה האזרחית ביהודה ושומרון. הוא הזמין את עורכי הדין הערביים להכיר את בתי הדין הצבאיים ושכנע אותם להפסיק את החרם על מערכת המשפט הצבאית. במאי 1970 נתמנה לעוזר לענייני השטחים של השר שמעון פרס שהיה ממונה על השטחים המוחזקים, תפקיד בו עסק בפיתוח תשתיות ועידוד הכלכלה בשטחים. במסגרת תפקידו הוא היה מנכ"ל קרן הנאמנות למען הפליטים.
באמצע 1971 נתמנה לשופט בבית משפט צבאי, בדרגת רב-סרן. ב-1972 מונה לשופט תעבורה. באפריל 1975 מונה לשופט בבית משפט השלום בחיפה ומאז גר בעיר. כשופט שלום הוא קרא מספר פעמים להסדיר מתן פיצויים לאנשים שנעצרו במעצר שווא.
בשנת 1981 מונה לשופט בפועל בבית המשפט המחוזי בחיפה וב-17 במרץ 1982 מונה לשופט קבוע בבית המשפט המחוזי בנצרת ולקראת סוף שנות ה-80 עבר לחיפה. במקביל לכהונתו כשופט בבית המשפט המחוזי היה יושב ראש התנועה לארץ ישראל טובה.  במהלך כהונתו בבית משפט השלום ובבית המשפט המחוזי שימש שנים רבות גם כשופט נוער. בשנת 1995 התמנה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה וב-1999 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בעיר תפקיד בו כיהן עד פרישתו לגמלאות בשנת 2005. בהמשך מונה גם ליושב ראש נציגות השופטים בישראל. שמו עלה לכותרות כאשר זיכה את נאשמי פרשת האונס בשמרת בפסק דין שנהפך על ידי בית המשפט העליון. כיו"ר נציגות השופטים בישראל התפרסם במאבקו הנחרץ לביטול משוב השופטים של לשכת עורכי הדין בישראל והיה ממובילי חרם השופטים על אירועי הלשכה.

מבקר המדינה

לקראת פרישתו של מבקר המדינה אליעזר גולדברג היה לינדנשטראוס המועמד היחיד לתפקיד. הוא נבחר במאי 2005 ברוב של 59 חברי הכנסת לעומת 29 מתנגדים ונכנס לתפקידו ביולי 2005. כמבקר המדינה ראה במאבק בשחיתות השלטונית אחד מתפקידיו העיקריים, וביחד עם יועצו לענייני שחיתות יעקב בורובסקי התייחס בחומרה לשחיתות השלטונית ובניגוד למבקרים קודמים נטה לבצע גם תחקירי ביניים ולפרסמם בתקשורת. מהלכים אלו הובילו להתנגדות מגורמים רבים שטענו כי תפקידו של המבקר אינו ליזום חקירות בדומה למשטרה ולקדם הגשת כתבי אישום, אלא רק להציג אי-סדרים. מנגד טוענים תומכיו כי כל שעשו מבקרי המדינה הקודמים היה לפרסם דו"ח שנתי שעורר אמנם רעש בתקשורת במשך מספר ימים אולם לאחר מכן התעלמו ממנו, כך שעל המבקר לפרסם את ממצאיו לעיתים תכופות.
נגד לינדנשטראוס הועלו טענות רבות על כי הוא רודף תקשורת ופרסום, עד כדי פגיעה בחקירות משטרתיות. בין מבקריו בנושא רדיפת הפרסום נמנים אנשי תקשורת בכירים כנחום ברנע, יואל מרקוס ובן כספית.
זכה באות אביר איכות השלטון לשנת 2009 על פועלו כמבקר המדינה.
קיבל תואר כבוד של האיגוד הישראלי לאיכות בשנת 2010.
בתחילת 2011 מילא תפקיד מרכזי בביטול מינויו של יואב גלנט לרמטכ"ל.
בשנת 2012 הוענק לו אות המופת על ידי עמותת אומ"ץ - אזרחים למען מנהל תקין וצדק חברתי ומשפטי.

לאחר פרישתו

לאחר שסיים תפקידו כמבקר המדינה לימד שני קורסים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה.
ציפי לבני הציעה לו להצטרף אליה במקום השני ברשימתה, אולם הוא סירב לכך בעקבות התנגדות בני משפחתו.
באוקטובר 2013 נבחר מיכה לינדנשטראוס לכהן כיו"ר עמותת "שקיפות בינלאומית - ישראל" (שבי"ל), שמטרתה קידום נורמות של אתיקה ושקיפות כחלק מהמאבק לצמצום השחיתות בחברה הישראלית. עמותה זאת היא השלוחה הישראלית של ארגון "שקיפות בינלאומית" העולמי.ב-2016 קיבל את אות יקיר חיפה.

כתיבה

בשנות ה-60 כתב כמה ספרי פרוזה: "עדר בשדה האש: תסכית" (1960), "שלושה צעירים באפור" (1964), "משפט שבלב: סיפורים" (1970) וכן פרסם סיפורים קצרים בעיתון מעריב. כסופר צעיר השתתף בתחרות סיפורים קצרים שערך עיתון "הבוקר". סיפורו,"הבית האפור, בואכה איילה" זיכה אותו במלגת לימודים למשך שנה באוניברסיטה העברית. 
בן דודו הוא המתמטיקאי יורם לינדנשטראוס.
מיכה לינדנשטראוס נפטר ב-2 במאי 2019. היה נשוי ואב לשלוש בנות. בתו, אילונה לינדנשטראוס-אריאלי, היא שופטת.