google/wiki40b huggingface dataset:
אייריס 7

אסטרואיד אייריס 7 הוא  אסטרואיד גדול בחגורה המרכזית המקיף את השמש בין מאדים ליופיטר.  הוא האובייקט הרביעי הבהיר ביותר  מתוך האסטרואידים בחגורה המרכזית.
אייריס מסווג כאסטרואיד מסוג S, כלומר קבוצת אסטרואידים המורכבים ממינרלים ותחמוצת סיליקון ובעלי הרכב סלעי.  כ-17 אחוז מהאסטרואידים משתייכים לסוג זה. זמן הקפתו סביב השמש הוא 3.69 שנים בקוטר של כ-200 ק"מ.                                                                                                                           

גילוי ושמו

אייריס מספר 7 התגלה ב-13 באוגוסט 1847 בלונדון על ידי האסטרונום הבריטי ג'ון ראסל הינד. מנהל החברה המלכותית האסטרונומית, אשר גם מצא בין השנים 1847- 1854 סך הכל עשרה כוכבים קטנטנים. שמו של האסטרואיד ניתן לו על שמה של איריס אלת הקשת בענן במיתולוגיה היוונית, אשר שימשה גם כשליחת האלים.

גאולוגיה

איריס הוא אסטרואיד מסוג S. על פני השטח שלו ניתן להבחין בהבדלים אולבודיים, הבדלים הנוגעים למידת ההחזריות של קרינה מהאסטרואיד. בסך הכל השטח הוא בהיר מאוד והוא ככל המשוער מורכב מתערובת ברזל, ניקל, מתכות ומגנזיום, ברזל סיליקטים. הדינמיקה הפלנטרית גם מצביעה על כך שהוא צריך להיות מקור משמעותי של מטאוריטים. בין אסטרואידים מסוג S איריס מדורגת במקום החמישי בקוטר ממוצע אחרי יונומיה, ג'ונו, אמפיטריט והרקולינה.

 בהירות  

המשטח הבהיר של אייריס והמרחק הקטן מהשמש הופכים אותו לאובייקט הרביעי הבהיר ביותר  בחגורת האסטרואידים אחרי וסטה, קרס ופאלאס. הוא ניחן בדרגת בהירות של +7.8, אשר דומה לזה של נפטון, מה שמאפשר בקלות לצפות בו באמצעות משקפת מרוב הניגודים. ברמות ניגוד אופייניות הוא מגדיל את השוליים הגדולים יותר. עם זאת ברמות ניגודים  נדירות יותר ליד  איריס יכול להגיע לגודל של +6.7 ( בפעם הבאה ב-31 באוקטובר 2017 הוא יגיע לגודל +6.9).

סיבוב

תצפיות וניתוחים שונים מצביעים על כך שלאייריס צורה זוויתית מסוימת. בנוסף ניתוח הקואורדינטות האליפטיות שלו בצירוף נתונים נוספים מעלה כי בחצי הכדור של אייריס השמש אינה שוקעת בקיץ ואינה זורחת בחורף. כך שבגוף חסר אוויר זה הטמפרטורה מתקיימת בהבדלים גדולים מאוד.
מדליית השירות המצוין (צבא ארצות הברית)

תיאור העיטור

בחזית העיטור סמל ארצות הברית בצבע זהב מוקף באמייל כחול בקוטר של 1.5 אינץ' ועליו חרוט בזהב הביטוי "FOR DISTINGUISHED SERVICE MCMXVIII”. בגב העיטור מקום לחריתת שם המעוטר. MCMXVIII מייצג בספרות רומיות את השנה 1918.
איי-סייד ובי-סייד

בתעשיית המוזיקה, המושגים "איי-סייד" (צד א') ו"בי-סייד" (צד ב') מתייחסים לשני צדי תקליטי 7 אינץ' שעל גביהם יצאו סינגלים מתחילת שנות החמישים. במהלך הזמן קיבלו המושגים משמעות נוספת והתייחסו לסוג השירים שבאופן מסורתי מופיעים בכל צד: ה"איי-סייד" הוא השיר שהיוצר מוציא ומקווה שיהפוך ללהיט ויזכה להשמעות רבות ברדיו (ובהמשך להקרנת הווידאו קליפ בערוצי המוזיקה) וה"בי-סייד" הוא שיר משני יותר, תוספת להעלאת ערכו של הסינגל.

היסטוריה

במחצית הראשונה של המאה העשרים, כשעוד השתמשו בתקליטי "שלאק" 78 סל"ד, המושגים "איי-סייד" ו"בי-סייד" התייחסו רק לפן הפיזי של הסינגל. התקליטים היו מגיעים לתחנות הרדיו והשדרנים היו מנגנים את השירים משני הצדדים ללא הבחנה.
בתחילת שנות החמישים, עם המצאתם של תקליטי ה"ויניל" 45 סל"ד, הופיעו הסינגלים הראשונים. בתחילה חברות התקליטים היו שמות בכל צד שיר אחד בצורה אקראית. כך נוצר לעיתים מצב שבו יצאו סינגלים ששני השירים שהופיעו על גבי שני צדיהם הפכו ללהיטים.
במהלך השנים, עם התבססותם של תקליטי ה"ויניל" כמדיה המקובלת להפצת מוזיקה, הופיעו אלבומי המוזיקה הראשונים. מאז נהוג שבמקביל להוצאת אלבום מוזיקה חדש ובמהלך מספר חודשים אחריו מוציאים מספר סינגלים, בדרך כלל שלושה או ארבעה סינגלים במרווח של חודשיים-שלושה אחד מהשני. על גבי כל סינגל הופיע על ה"איי-סייד" שיר מהאלבום שנועד להיות להיט. לעומת זאת, על ה"בי-סייד" היה שיר שלא נכנס לאלבום, קטע אינסטרומנטלי או שיר שלא התאים להשמעה ברדיו.
עם התחלת השימוש בקלטות שמע ואחר כך בתקליטורים, ההבחנה הטכנית בין "איי-סייד" ו"בי-סייד" הפכה בהדרגה לחסרת משמעות. בתחילה עוד יצאו קלטות כסינגלים במתכונת של תקליטים (שיר אחד בכל צד), אך בהמשך שיטת ה"מקסי-סינגל" (סינגל שמכיל שלושה-ארבעה שירים ולא שניים) הפכה למקובלת יותר, והשימוש בהן כ"סינגל" רגיל נעלם מן התעשייה.
בתחילת שנות התשעים התקליטור הפך לתקן המדיה הסטנדרטי להפצת מוזיקה. מאחר שלתקליטור אין צדדים, המושגים הטכניים "איי-סייד" ו"בי-סייד" נעלמו. עם זאת, עדיין נהוג לקרוא לשירים הנוספים שמופיעים בסינגלים בשם "בי-סייד". אמנם עדיין מפיצים סינגלים על-גבי תקליטים, אך בקנה מידה מצומצם, ואופן הפצה זה נועד בעיקר למעריצים או לתקליטנים.
בשנים האחרונות, עם הופעתן של ההורדות החוקיות, הסינגל הלך ונעלם מבחינה פיזית. אמנם עדיין מפיצים סינגלים על גבי תקליטורים, אך ההורדות החוקיות תופסות תאוצה ופופולריות וניתן להניח שבקרוב זו תהיה הדרך העיקרית להפצת מוזיקה. למרות זאת, המונח "בי-סייד" עדיין משמש את האמנים ואת מפיצי המוזיקה כשם כולל לכל קטעי הבונוס שמצורפים לשיר העיקרי.

סוגים נוספים של חומרים מוזיקליים משניים שהם לא "בי-סייד"

שירים שהופיעו כ"ביי-סייד" שונים משירים אחרים של אמנים שלא הופיעו על גבי אלבום, כמו שירים בגדר חומרים שטרם יצאו לאור. שירים אלו לא נועדו להופיע באלבומים או בסינגלים. בנוסף לשירים אלו, ישנם שירים שנחתכו בעריכת האלבום, שגם הם, בניגוד לשירי "בי-סייד", לא זוכים לצאת לאור. בנוסף לאלו, ישנם שירי ה"דמו" (הדגמה); אלו הם הקלטות מוקדמות של שירים שזכו בהמשך לעיבוד מחודש והוצאה על גבי אלבום או סינגל. כל השירים האלו הופכים לנדירים ובגדר "פריט אספנות" עבור המעריצים.
לעיתים חברות התקליטים מוציאות אלבומים ישנים במהדורות חדשות ועל-מנת להפוך אותן לאטרקטיביות יותר הן מוסיפות להן את אותם שירים והקלטות שלא יצאו לאור בעבר. במקרים מסוימים אמנים מוציאים אוספים המורכבים אך ורק משירי "בי-סייד" וחומרים נדירים שלא ראו אור בעבר. אוספים אלו מכוונים בעיקר לקהל המעריצים שלהם ולא נועדו להיות פופולריים בקרב הקהל הרחב.
הנרי וורסלי

אלאסטר אדוארד הנרי וורסלי (באנגלית: Alastair Edward Henry Worsley;‏ 4 באוקטובר 1960 – 24 בינואר 2016) היה קצין צבא וחוקר ארצות בריטי. הוא השתתף במשלחת שיצאה בשנת 2009 במטרה ללכת בעקבות ארנסט שקלטון ולחצות את יבשת אנטארקטיקה. בניגוד למשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, המשלחת של 2009 הצליחה להשיג את מטרתה.
וורסלי מת בינואר 2016 תוך כדי ניסיון להשלים את חציית הסולו הראשונה של אנטארקטיקה. לאחר 70 ימי מסע ביחידות וללא עזרה מן החוץ, התערערה בריאותו, ומערכות גופו החלו לקרוס. בשלב זה, כשנמצא במרחק 48 ק"מ בלבד מיעדו, נאלץ להזעיק חילוץ, אך מת בבית החולים בצ'ילה.

חיים וקריירה

וורסלי נולד בלונדון. הוא היה קרוב משפחה רחוק של פרנק וורסלי, רב החובל של אוניית משלחתו של ארנסט שקלטון, אנדיורנס, ומילדותו גילה עניין ער בחוקרי אנטארקטיקה בראשית המאה ה-20, העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה.
הנרי וורסלי שירת בצבא הבריטי במשך 36 שנים. הוא פיקד על המבצע של צבא בריטניה באפגניסטן בשנת 2001, שנודע בשם "מבצע וריטס". כמו כן שירת באירלנד הצפונית, בבוסניה ובקוסובו. בשנת 1993 קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית (MBE) על הצטיינות בשירות בצפון אירלנד, וב-2002 קיבל ציון לשבח מן המלכה אליזבת על שירות רב-ערך ביוגוסלביה. באוקטובר 2015 פרש מן הצבא.

משלחות לאנטארקטיקה

בשנת 2008 פיקד על משלחת חלוצית בנתיב דרך ההרים הטראנס-אנטארקטיים, והגיע לנקודה במרחק 155 ק"מ מן הקוטב הדרומי. המשלחת ציינה את שנת המאה למשלחת נמרוד של שקלטון. וורסלי חזר לאנטארקטיקה בשנת 2011, בראש קבוצה בת שישה אנשים שהלכה בעקבות מסעו המוצלח, בן 1440 הקילומטרים, של רואלד אמונדסן בשנת 1912 אל הקוטב הדרומי, לציון שנת המאה לכיבוש הקוטב. עם השלמת הנתיב, היה וורסלי לאדם הראשון שעבר בהצלחה את שלושת הנתיבים שבהם צעדו ארנסט שקלטון, רואלד אמונדסן ורוברט פאלקון סקוט.

המשלחת האחרונה

כוונתו של הנרי וורסלי הייתה לצאת למסע ברוח גיבורו, שקלטון, ולפני שהחל במסע גייס מעל 100,000 ליש"ט ל"קרן אנדבר", שהוקמה כדי לסייע לאנשים ונשים שנפגעו בשירותם הצבאי. הנסיך ויליאם נתן חסות למשלחת. בניגוד לחציית הסולו של ביורג אוסלנד משנת 1997, וורסלי עשה את הדרך ללא עפיפון כעזר למשיכת המזחלת שמשקלה 150 קילוגרם.
וורסלי הגיע לנקודת היציאה שלו, האי ברקנר, ב-13 בנובמבר 2015 במטרה להשלים את מסעו ב-80 יום. הוא עבר 1461 ק"מ ונותרו לו רק עוד 48 ק"מ. אלא שאת הימים ה-70 וה-71 נאלץ לעשות באוהל שלו במצב של תשישות והתייבשות חמורה. בסופו של דבר הזעיק עזרה בקשר והוטס במסוק אל פונטה ארנאס, צ'ילה. מחלתו אובחנה כדלקת הצפק. ב-24 בינואר 2016 מת מקריסת מערכות לאחר ניתוח במרפאת מאגאלנז בפונטה ארנאס. בן 55 היה במותו.

משפחה

וורסלי חי בפולהם שבלונדון. ב-20 בפברואר 1993 נשא לאישה את ג'ואנה. לזוג נולדו שני ילדים, מקס ואלישה.
טינה ג'קסון, שפגשה את וורסלי וחברים אחרים מן המשלחת שיצאה ב-2009 לאנטארקטיקה "בעקבות שקלטון", מציינת ב"גרדיאן" שוורסלי כינה את משימת הרכבת הצוות "בחירה ממאגר גנים", הואיל וגם חברים אחרים במשלחת היו צאצאים לחברי המשלחת המקורית של ארנסט שקלטון.
יובל רותם

ביוגרפיה

רותם נולד ב-1959 בתל אביב לישראל ורחל פרנקל, ובגיל צעיר עברה משפחתו להתגורר בגבעתיים. הוא למד בתיכון עירוני ט' בתל אביב.
לאחר שירותו הצבאי השלים תואר ראשון ותואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת התואר השני שלו, יצא לשליחות כעוזר פרלמנטרי לחבר הקונגרס דיק גפהארדט. עם השלמת התואר, החל לעבוד כטכנאי אק"ג בבית החולים איכילוב ובמקביל כעוזר פרלמנטרי בכנסת.
ב-1985, הצטרף רותם למשרד החוץ והחל את הליך ההכשרה שלו לתפקידי הדיפלומטיה. ב-1987 החל לשמש כיועץ בצוות של שר החוץ המכהן דאז, שמעון פרס, ושנתיים לאחר מכן, ב-1989 נשלח לתפקיד הראשון שלו בחוץ לארץ והחל לשמש כדובר ישראל באו"ם ובקונסוליה הישראלית בניו יורק. עם חזרתו ארצה, מילא שורה של תפקידים במשרד החוץ כגון מנהל לשכת השר, יועץ השר, עוזר סגן השר ועוד.
בין 1999-2004 כיהן רותם כקונסול כללי בלוס אנג'לס. ב-2007 מונה לשגריר ישראל באוסטרליה, וכיהן בנוסף כשגריר לא-תושב לפיג'י, לפפואה גינאה החדשה ולניו זילנד. ב-2013 סיים את תפקידו באוסטרליה, ובהמשך מונה לראש מערך הדיפלומטיה הציבורית במשרד החוץ.
באוקטובר 2016, עם התפטרותו של מנכ"ל משרד החוץ דורי גולד, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו למנות את רותם לממלא-מקום מנכ"ל משרד החוץ. ב-29 בדצמבר 2016 החליט ראש הממשלה למנותו למנכ"ל הקבוע.
דיאזפאם

היסטוריה

דיאזפאם היה השני במשפחת הבנזודיאזפינים אשר הומצא על ידי לאו סטרנבאך, והוא אושר לשימוש בשנת 1963. דיאזפאם חזק פי חמישה מקודמו, הכלורדיאזפוקסיד, ובמהרה עקף אותו במכירות. לאחר הצלחתו הראשונית, חברות פרמקולוגיות אחרות החלו להוציא נגזרות נוספים ממשפחת הבנזודיאזפינים.
משפחת הבנזודיאזפינים נעשתה פופולרית אצל אנשי המקצוע כשיפור לעומת קבוצת הברביטורטים שהיו בעלי חלון תרפויטי צר ועקב כך מסוכנים לשימוש (גרמו למספר רב של מקרי מוות כתוצאה מנטילת יתר). לבנזודיאזפינים חלון תרפויטי רחב בכמה סדרי גודל ולכן הם הרבה פחות מסוכנים ומוות ממנת יתר של דיאזפאם הוא נדיר מאוד, אלא במקרים בהם הוא משולב עם כמויות גדולות של חומרים אחרים בעלי השפעה מדכאת על מערכת העצבים המרכזית (כגון אלכוהול או תרופות הרגעה אחרות).
הדיאזפאם היה לתרופה הנמכרת ביותר בארצות הברית בין השנים 1969 ל-1982, עם שיא מכירות ב-1978 של 2.3 מיליארד כדורים.

פרמקולוגיה

בניסויים על בעלי חיים, נראה כי דיאזפאם פועל על חלקים מן המערכת הלימבית, התלמוס וההיפותלמוס, ומביא לאפקט נוגד חרדה. השפעותיו נובעות מהגברה של פעילות הGABA. דיאזפאם מתחבר אל אתרים מיוחדים לבנזודיאזפינים הקיימים על תת-יחידות של רצפטורי GABAA, השונים מאוד מאלה אליהם מתחברים מולקולות GABA פנימיות.
בגלל תפקידו של הדיאזפאם כמודולטור אלוסטרי חיובי של GABA, כאשר הוא מתחבר אל רצפטורי בנזודיאזפינים הוא גורם להשפעה מדכאת. זה עולה מההיפרפולריזציה של הממברנה הפוסט-סינפטית, בשל שליטתם של רצפטורי ה-GABAA על יוני כלוריד שליליים.
סבילות להשפעה המרגיעה של הדיאזפאם יכולה להתפתח אצל האדם, בתוך ימים ספורים ועד שבועים של שימוש רציף. עם זאת, אין חשש לתפתחות סבילות כאשר הוא נרשם בצורה ממוקדת ומוגבלת.

פרמקוקינטיקה

הדיאזפאם מומס במהרה בליפידים, והוא מתפזר ברחבי הגוף לאחר הנטילה. הוא חוצה בקלות רבה את מחסום הדם-מוח ואת השליה, והוא מופרש דרך חלב השד. לאחר הספיגה, הדיאזפאם מחולק מחדש אל רקמות השרירים והשומן. מינון יום-יומי של הדיאזפאם בונה במהירות את ריכוזו בגוף (בעיקר ברקמות השומן), אשר יעקוף בהרבה את המינון היומי המקורי.
הדיאזפאם בעל זמן מחצית חיים דו-פאזי של 1–2 ו-2–5 ימים. הוא עובר חילוף חומרים בכבד בעזרת מערכת האנזימים ציטוכרום P450. הוא בעל מספר מטבוליטים פעילים פרמקולוגית, כאשר המטבוליט הפעיל הראשי שלו הוא הדסמתילדיאזפאם (המוכר גם כנורדזפם או נורדיאזפאם). בין המטבוליטים הפעילים האחרים תמזפאם ואוקסאזפאם. המטבוליטים מתחברים אל גלוקורוניד, ומשם מופרשים בעיקר בשתן. בגלל המטבוליטים הפעילים, ערכי הדיאזפאם בנסיוב בפני עצמם, לא מספיקים לחיזוי השפעותיו של הסם.
זמן מחצית החיים של הדיאזפאם עצמו נע בין 20–50 שעות, זמן מחצית החיים של מטבוליט הדסמתילדיאזפאם נע בין 30–200 שעות.
רובו של הסם עובר חילוף חומרים, ואך כמות זעירה של הדיאזפאם מופרשת ללא שינוי.
אצל האדם, שיעור היקשרותו של הדיאזפאם אל חלבונים הוא כ-98.5%.
גראסהופר

אופן ההכנה

את המרכיבים יש למזוג לשייקר מלא בקרח, מנערים ומסננים לכוס קוקטייל.

מקור השם

מקור השם של הקוקטייל הוא הצבעו הירוק עז, המזכיר את צבעו של החרגול.

אזכורים בתרבות

בסדרת הקומדיה המפץ הגדול מזמין ד"ר ראג'ש קות'רופואלי את הקוקטייל הזה כדי לעזור לו להתגבר על האילמות הסלקטיבית שלו בדיבור עם נשים.
המכון הפולני בישראל

המכון הפולני בישראל (פולנית Instytut Polski w Izraelu) הוא סניף המכון הפולני (פול') הפועל לקידום התרבות הפולנית בארץ. המכון שוכן בבית פסגות בשדרות רוטשילד 3 בתל אביב.
המכון הפולני בישראל נוסד בחודש יוני 2000, והיה לסניף המכון הפולני הראשון שקם מחוץ לאירופה. הוא שכן בבית אסיה ובחודש ספטמבר 2012 עבר למשכנו הנוכחי בשדרות רוטשילד. מטרתו של המכון היא להפיץ את תרבות פולין בארץ, ולקדם את יחסי התרבות, המדע והאמנות בין שתי המדינות. אגב כך מבקש המכון להתגבר על דעות קדומות ולהלחם בסטריאוטיפים הדדיים בשתי המדינות. המכון מקיים פעילויות ואירועים שונים המכוונים בראש וראשונה עבור ילידי הארץ, ובין היתר קורסים ללימוד השפה הפולנית, השתלמויות מורים ומדריכים המלווים את מסעות בני הנוער לפולין, כנסים, סמינרים וסיורים מקצועיים בפולין, קורסים והשתלמויות אודות תולדות פולין ותרבותה, יחסי פולנים ויהודים, תולדות יהדות פולין ועוד. בספריית המכון כ-6,000 כותרים, רובם המכריע בפולנית, ומיעוטם כולל ספרות פולנית מתורגמת לעברית ולאנגלית. 
עם המיזמים הבולטים שאירגן המכון נמנים "שנת פולין בישראל" בשנים 2008–2009 ושבוע האוכל הפולני שהתקיים בחודש נובמבר 2013 ואשר במסגרתו התקיימו מעל 40 אירועים בתל אביב, ירושלים וחיפה.
פופ ארט

פופ ארט (באנגלית: Pop art) החלה אמנותית שמרכזה היה בעיקר בארצות הברית ובאנגליה החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. התנועה הקיפה תחומי תרבות שונים כגון מוזיקה, אמנות פלסטית, קולנוע, אופנה ועוד. אמני הפופ ארט בחנו את ההשפעה ההדדית של תחומי התרבות השונים. 
אמנות הפופ מרמזת בשמה על המילה פופולרי. אף על פי שאמנות הפופ נוסדה באנגליה, סגנונם של האמנים האמריקנים לא התבסס על סגנונם של הבריטים. אמני פופ ארט בולטים בתחום האמנות הפלסטית הם רוי ליכטנשטיין, אנדי וורהול, קלאס אולדנבורג וריצ'רד המילטון. המאפיין של עבודותיהם היה בהכנסה של חומרים חוץ אמנותיים לעבודות, כגון קומיקס, פרסומות ועוד. העבודות מתאפיינות בדרך כלל בצבעוניות עזה.
מבקרי אמנות רואים באמנות הפופ תגובה לאקספרסיוניזם המופשט, אבל אמנות הפופ קיבלה מהאקספרסיוניזם המופשט גורמים אחדים. אחד הגורמים החשובים הוא המודעות הרבה לאפשרויות באמנות בכלל ובאפקטים הנוצרים ביצירה אדירת ממדים. אך בניגוד לאקספרסיוניזם המופשט אמנות הפופ היא שיבה אל הפיגורטיביות ומשיכות הצבע בהן על פי רוב נקיות וחדות. 
הפופ ארט אינה תנועה עם מניפסטים והופעות קבוצתיות, אלא נטייה משותפת של אמנים בכיוון יצירתי מסוים, שעושה שימוש בטכניקות ובאמצעים שונים מאלו שהיו מקובלים כ"תהליך אמנותי" לפני כן. נושאי יצירות פופ שאולים מן המרקם האורבני (בעיקר של ניו יורק), המשקף את מאפייני החברה האמריקנית בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה: השפע הכלכלי, תרבות הצריכה ושיווק. 
את המושג Pop Art המציא דווקא מבקר האמנות האנגלי לורנס אלווי, בהתייחסו להתרחשויות באמנות האנגלית (ולא האמריקנית) החל מ-1953. בראשית שנות ה-50 סימנו כיווניה של אמנות העיצוב באנגליה מגמה, שגברה לקראת סוף העשור ומצאה את מלוא ביטויה דווקא בארצות הברית, בעיקר בשנות ה-60. החל מ-1953 פעלה בלונדון קבוצת אמנים אליטיסטית בשם "הקבוצה העצמאית". האידאולוגיה העיצובית, שמצאה ביטוי בתערוכותיהם הקבוצתיות רצתה להעביר מסר, שלפיו הטכנולוגיה החדשה משתלטת על החיים. ב-1956 הציגה הקבוצה בלונדון תערוכה בשם "זהו המחר". בתערוכה הוצגו יצירות שהדגישו את העובדה, שאין מרחק בין הפונקציונלי לאסתטי. בין המוצגים היו: בקבוקי בירה ענקיים, קולאז'ים של כרזות פרסומת, גופי תאורה חדשניים, שהבהירו את המסר: "השימושי הוא גם יפה!". 
מחולליה הישירים ביותר של אמנות הפופ היו ג'ספר ג'ונס ורוברט ראושנברג. שניהם אמנם פעלו בדרכים נפרדות, אך הם אלו שעוררו ביקורות של מבקרי אמנות. 
צייר נוסף שהשפיע על אמנות הפופ הוא לארי ריוורס. העיתונות אהבה את ציוריו של לארי ריוורס, בניגוד לאלו של ג'ונס וראושנברג. העיתונות אהבה את החושניות שהיה מפיק מן הצבע. ריוורס היה אמפיריציסט, ודגל בעריכת ניסויים; ניסוייו הם בדרך כלל נטולי יראת כבוד ורבי המצאות שנונות. עם זאת הוא היה הראשון שעשה שימוש מתוך כובד ראש גמור בנושאים ה"וולגריים" האופייניים לאמנות הפופ.
פרדוקס המעטפות

פרדוקס המעטפות הוא מעין פרדוקס בתורת ההסתברות, המתרגם תנאי התחלה מעורפלים לבעיית-החלטה שבה שתי אלטרנטיבות אשר הבחירה בכל אחת מהן נראית יותר סבירה מהבחירה באחרת.
בניסוח המקובל של הפרדוקס, נתונות שתי מעטפות. באחת המעטפות ישנו סכום כסף מסוים (X) ובשנייה סכום כפול (2X). משתתף מקבל אחת מן המעטפות, בסיכויים שווים, ונשאל האם ברצונו לעבור ממה שקיבל למעטפה השנייה.
המשתתף מוצא במעטפה שלו סכום Y. מנקודת המבט שלו, יש שתי אפשרויות: או שבמעטפות יש Y ו- 2Y (ואז, אם הוא מחליף, הוא מרוויח Y), או שבמעטפות יש Y ו- Y/2 (ואז, אם הוא מחליף, הוא מפסיד Y/2). מכיוון שלכאורה שני המקרים סבירים באותה מידה, עדיף להחליף, משום שהרווח הפוטנציאלי כפול מההפסד הפוטנציאלי (כלומר להחלפה תוחלת חיובית, ולכן היא כדאית).
הנימוק הזה נכון לכל Y. כלומר - אפשר היה לבחור את המעטפה הראשונה ולא לפתוח אותה, ולפי אותו שיקול כדאי להחליף מעטפות בלי קשר לתכולת המעטפה הראשונה. הייתכן? הרי אם לא פתחנו את המעטפה, מה מבדיל אותה מן המעטפה השנייה? ואם לא פתחנו את המעטפות עדיין, גם את המעטפה השנייה כדאי להחליף, ולחזור לראשונה.
חקר התנהגות האנשים כאשר עליהם לקבל החלטה בסיטואציה זו משתייך לענף קבלת ההחלטות.

פתרון הפרדוקס

הפרדוקס מנוסח תוך התעלמות מן התהליך המשמש להגרלת הסכום המקורי, X. בפועל, כל "בחירה" מחייבת תהליך של בחירה - התפלגות א-פריורית שממנה הסכום הזה נבחר.
מרגע שקיימת התפלגות כזו, גם אם היא אינה ידועה למשתתף, אפשר, עקרונית, לחשב את הסיכוי להרוויח (לעבור מ- Y ל-2Y) לעומת הסיכוי להפסיד (לעבור מ- Y ל- Y/2). ביתר פירוט, כאשר הסכום Y במעטפה הראשונה ידוע, ההתפלגות א-פריורי של X קובעת את הסיכויים שהמעטפה השנייה תכיל 2Y או Y/2, ואם מן העובדה ש- Y=a אפשר להסיק ש- X שווה ל-a או ל- a/2 בסיכויים שווים, אז גם הסיכוי א-פריורי של X=a חייב להיות שווה לזה ש- X=a/2.
התפלגות כזו, הנקראת התפלגות אחידה, ובה הסיכויים שווים, אינה קיימת בקטע אינסופי כמו כל הישר הממשי. לכן, במעבר על כל האפשרויות, היתרון שברווח הגדול יותר מתאזן בכך שבדרך כלל הסיכויים להפסיד גדולים מן הסיכויים להרוויח.
לשם המחשה, נניח ש- X נבחר באקראי באמצעות התפלגות שאינה מתאפסת רק בקטע מ-0 עד גבול מסוים, s (ולא עד אינסוף). כלומר הסיכוי ש-X גדול מ-s הוא אפס. כמו קודם, במעטפות נמצאים הסכומים X ו-2X. אם הסכום Y שאנחנו מוצאים במעטפה קטן מ- s, אז X יכול להיות Y או Y/2, ושני המקרים סבירים באותה מידה. במקרה כזה כדאי להחליף. לעומת זאת, אם מצאנו Y גדול מ- s, לא ייתכן ש-X=Y (משום ש- X מוגבל לתחום מ-0 עד s), לכן X=Y/2 הוא הסכום שבמעטפה השנייה, ואז לא נחליף.

השוואת האלטרנטיבות

אפשר לסמן ב- Y את תכולת המעטפה הראשונה, כפי שעשינו לעיל, וב- Z את תכולת המעטפה השנייה. הקשר בין Y ו- Z הדוק למדי: אחד מהם שווה לערך X, והשני שווה ל-2X. לאחר שהתגלה הערך של Y, אנחנו נדרשים לבחור בין המעטפה הראשונה (זכייה ב- Y, הידוע בשלב זה), לבין המעטפה השנייה (תוספת של Z-Y, כאשר Y ידוע). אם התוחלת של X סופית, החישוב מראה שהתוחלת של Z-Y שווה לאפס וההחלפה מהווה הימור המאוזן לכאן או לכאן. ישנן גרסאות של הפרדוקס (ראו במיוחד פרדוקס סנט-פטרסבורג) שבהן התוחלת של X אינה סופית, ואז הטור הנדרש לחישוב התוחלת של Z-Y אינו מתכנס בהחלט. אף ש- , אפשר לתכנן את ההתפלגות כך שהתוחלות של Y-Z ושל Z-Y תתבדרנה שתיהן לאינסוף, וכך יראה שכל מעטפה עדיפה על חברתה. השגיאה כאן נעוצה בהנחה שאפשר להכריע בין אלטרנטיבות על-פי השוואת תוחלות, גם כאשר אלו אינן מוגדרות היטב.
אל"ף (ארגון לסבי פמיניסטי)

אל"ף (ארגון לסבי פמיניסטי), היה הארגון הלסבי הראשון שפעל בישראל. הארגון הוקם בשנת 1978, והיה פעיל במשך כשנה וחצי עד התפרקותו בשנת 1979.

רקע

כבר בתחילת שנות ה-70, היו מספר ניסיונות כושלים של נשים לסביות להתאגד ולהקים מועדון חברתי לסבי כחלק מהפעילות התגבשת של קבוצות פמיניסטיות בחיפה, ירושלים ותל אביב. בשנת 1976 התקיים בקיבוץ גזר כנס בנושא מיניות האשה, במהלך הכנס יצאה מהארון אחת ממארגנותיו כלסבית, ובעקבותיה הכריזו נשים נוספות על היותן לסביות. הדיון שהתעורר בעקבות הדברים הוביל מספר נשים לסביות להתחיל להיפגש ולהתגבש בהקשרים חברתיים, ולדבר על חוסר הנוחות שלהן בתוך התנועה הפמיניסטית "הכללית".
בשנת 1975 הוקמה אגודת הלהט"ב (שנקראה אז האגודה לשמירת זכויות-הפרט). האגודה אירגנה בתחילת דרכה מפגשים חברתיים ומסיבות לחברי הקהילה הגאה, אך בשל הייצוג הנשי הקטן מאוד בין חברי האגודה, ובעקבות מספר הערות סקסיסטיות שנשמעו במפגשי האגודה מצד פעילים גברים, החליטו בשנת 1977 מספר נשים לסביות פמיניסטיות לפרוש מהארגון ולנסות להתארגן בעצמן, ללא גברים. הארגון אל"ף הוקם בינואר 1978. במהלך הכנס הפמיניסטי הראשון בארץ שהתקיים ב-1 במאי באותה שנה בבאר שבע, שבו הכריזה הפעילה הפמיניסטית עמליה ברגמן, בת זוגה של מרשה פרידמן, לראשונה על הקמתו.

פעילות הארגון

אל"ף שם לעצמו למטרה ליצור פתיחות בקרב הציבור לגבי פמיניזם ולסביות, וליצור מקום מפגש לנשים לסביות. במסגרת זו אורגנו דיונים, הרצאות, קבוצות להעלאת התודעה ומסיבות עבור נשים לסביות, ביניהן קורס בפמיניזם שהועבר בידי חברת הכנסת לשעבר מרשה פרידמן.  בשנת 1979 לקחו חברות הארגון חלק בארגון הפגנת "הנעימים והנעמות" בכיכר מלכי ישראל, שהייתה ההפגנה ההומו-לסבית הפומבית הראשונה בארץ. אל"ף מנה פעילות מתל אביב, ירושלים וחיפה, ובשיא פעילותו, מנה הארגון למעלה ממאה נשים. בסופו של דבר, הארגון התפרק עקב חוסר בתקציבים, במבנה ארגוני מסודר, ועקב מחלוקות פנימיות בין פעילות שזיהו עצמן בעיקר כפמיניסטיות ושאפו לשים את המאבק הפמיניסטי במרכז סדר היום של הארגון, לבין פעילות שראו בארגון בעיקר מסגרת חברתית עבור נשים לסביות.
גור עופר

גור עופר (נולד ב-23 בספטמבר 1934) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטה העברית. מומחה בתחום כלכלת בריאות וכלכלת ברית המועצות.

ביוגרפיה

בין השנים 1959-1964 למד גור עופר באוניברסיטה העברית, בה קיבל תואר ראשון בהיסטוריה ובכלכלה ותואר שני בכלכלה. בשנים 1964-1968 עשה דוקטורט באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. 
בין תחומי העניין העיקריים שלו נמצאים כלכלת ברית המועצות וכלכלת בריאות. הוא חקר את גלי העלייה לארץ מברית המועצות (לשעבר). בנושאים אלו שיתף פעולה ופרסם מחקרים משותפים עם קרנית פלוג וניצה קלינר קסיר. בתחום הבריאות בולטים מחקריו על שירותי רפואה פרטיים, הקמת בתי חולים ותקצובם ועל חוק הבריאות הממלכתי.
במהלך השנים כיהן בתפקידים רבים. כיהן כראש החוג לכלכלה בירושלים, בין השנים 1985 ועד 1996. בשנים 1998-1999 עמד בראש האגודה הישראלית לכלכלה. כמו כן עמד בראש הקתדרה על שם מאירהוף. היה ראש המכון הלאומי לחקר מדיניות בריאות ושירותי בריאות. 
במהלך השנים היה פרופ' אורח באוניברסיטאות שונות מהמובילות בארצות הברית, וביניהן אוניברסיטת נורתאיסטרן, אוניברסיטת הרווארד, MIT. בין השנים 1991-2004 היה יו״ר הוועדה האקדמית של בית הספר (החדש) הגבוה לכלכלה במוסקבה, בית ספר שהיה ממייסדיו וממקימיו. 
היה שותף בהכנת ״תוכנית חזון לירושלים - תוכנית לשיקום ירושלים, בירת ישראל״ במכון ירושלים.
נשוי ואב לשלוש בנות.
ג'ון היי ויטני

שנים ראשונות

נולד במיין, בן למשפחת ויטני (אבות המשפחה היו ויליאם ברדפורד שהגיע לארצות הברית על סיפון ה"מייפלאוור" וג'ון ויטני, פוריטן שהגיע למסצ'וסטס ב-1635). אמו הייתה אשת החברה, מגדלת סוסי המירוץ והמשוררת הלן היי ויטני. בין באי בית הוריו היו אילי ההון ג'יימס ביוקנן דיוק וג'ון ד. רוקפלר. את השכלתו רכש בייל קולג'.
בנעוריו עסק באופן מקצועי בענפי ספורט כמרוצי סוסים ופולו. כספורטאי הופיע על שער גיליון טיים מגזין מה-27 במרץ 1933‏. 
ב-1929 החל לעבוד במשרד עורכי דין בניו יורק והשקיע בחברת כריית הגופרית .Freeport Texas Co, עד מהרה היה לבעל המניות הפרטי הגדול בחברה וב-1933 היה ליו"ר הדירקטוריון שלה.
ב-1930 נשא לאשה את אשתו הראשונה ליז (Mary Elizabeth "Liz" Altemus), השניים התגרשו ב-1940. במהלך נישואיהם נקשר שמו של ויטני בפרשיות עם מספר נשים אחרות בהן פולט גודארד וג'ואן קרופורד.

עסקי קולנוע ותקשורת

ב-1933 החליט להשקיע, יחד עם ראשי RKO בטכנולוגיית הטכניקולור והקים את חברת Pioneer Pictures, שהפיקה סרטים שהופצו על ידי RKO. יחד עם דודנו, קורניליוס ואנדרבילט ויטני, רכש 15% מחברת טכניקולור. ויטני הפך לידיד קרוב של השחקן והרקדן פרד אסטר, כבר בראשית שנות השלושים השקיע במופעיו בברודוויי ועם הידוק קשריו בקולנוע הביא את אסטר ל-RKO. כמו כן השקיע כמחצית מסכום ההפקה של "חלף עם הרוח". ב-1940 מימן את הפקת סרטו של אלפרד היצ'קוק רבקה.
ויטני אירגן מסיבות בהן נכחו כוכבי וכוכבות סרטים, אנשי הון וכלכלה ובכירי החברה הניו יורקית. באחת ממסיבות אלה הכירו קלארק גייבל וקרול לומברד. ב-1942 נשא ויטני לאשה את בטסי קושינג רוזוולט (Betsey Cushing Roosevelt Whitney), בתו של מנתח המוח הארווי קושינג ואשתו לשעבר של ג'יימס רוזוולט, בנו של פרנקלין דלאנו רוזוולט.

מלחמת העולם השנייה ואחריה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס ויטני למודיעין חיל האוויר האמריקאי בתפקיד של קצין מודיעין. הוא נפל בשבי בדרום צרפת אך הצליח להמלט מהרכבת שהובילה אותו למחנה השבויים.
ב-1946 ייסד יחד עם בֵּנוֹ שמידט את קרן ההון סיכון הראשונה. היה זה שמידט שטבע את המונח. 
עסקי הקולנוע והתקשורת בבעלותו (שכללו גם תחנות רדיו ומגזינים) אוחדו תחת התאגיד .Whitney Communications Corp, שרכש ב-1958 את העיתון "ניו יורק הרלד טריביון" שהופץ באירופה. ויטני שימש כמו"ל העיתון עד 1966. 
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1956 היה ויטני תומך נלהב של דווייט אייזנהאואר. משנבחר אייזנהאואר לנשיא ארצות הברית, מינה את ויטני לשגריר בבריטניה. ויטני כיהן במשרה זו עד 1961. שישים שנה קודם לכן כיהן במשרה זו בדיוק סבו של ויטני, ג'ון היי. אחת מהצלחותיו של ויטני הייתה שיפור היחסים בין ארצות הברית לבריטניה, שהתערערו במהלך מלחמת סיני, בה פעלה בריטניה בשיתוף פעולה עם צרפת וישראל, ללא תיאום עם ארצות הברית ובניגוד למדיניותה.

פילנתרופיה

ויטני תרם רבות לאוניברסיטת ייל, לבית החולים הפרסביטריאני בניו-יורק, לספריית העיר ניו יורק, לקרן למפעלי חינוך ולמלגות.