google/wiki40b huggingface dataset:
ברנהרד רוגה

קריירה מוקדמת

רוגה נולד בשלזוויג ב-4 בנובמבר 1899, הוא התנדב לשירות בצי הקיסרי הגרמני בשנת 1915 ושירת במלחמת העולם הראשונה על מספר ספינות מלחמה.
לאחר המלחמה ועם התפרקותו של הצבא הגרמני רוגה פרש משירות פעיל. בשנת 1920 התגייס מחדש לצי המצומצם של גרמניה שנקרא עכשיו הרייכסמרינה, ושירת בתפקידים שונים על מספר ספינות מלחמה וכמדריך עד להעלתו לדרגת קפטן בשנת 1939.
מכיוון שלפי חוקי הגזע הנאצים רוגה נחשב רבע-יהודי הוא הפך למטרה להטרדות מצד אנשי המפלגה הנאצית כדי לפתור בעיה זו, פנה בעזרת מפקד הקריגסמרינה אריך רדר אל אדולף היטלר בבקשה שיכריז עליו כבעל דם גרמני, אחרי שהיטלר בדק את בקשתו הוא הכריז עליו כארי בשנת 1939.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה רוגה היה מפקדה של סיירת העזר "אטלנטיס". האטלנטיס יצאה להפלגתה הראשונה ב-11 במרץ 1940, הוא נהג לתקוף ספינות סוחר על ידי התחזות לספינת סוחר ממדינה ניטראלית או מדינת בעלות הברית ואז לבקש את כניעתם ואם סירבו, לתקוף אותם עד הטבעתם.
רוגה תפס את תוכניות ההגנה של הבריטים במזרח הרחוק והעביר אותם לידי היפנים, מה שכנראה סייע ליפנים בהשגת ניצחונותיהם הראשונים נגד בריטניה. כאות תודה הוענקה לו חרב סמוראי מקיסר יפן.
האטלנטיס הוטבעה על ידי ספינת הצי המלכותי הבריטי "אה"מ דבונשיר" ב-22 בנובמבר 1941 בשעה שנפגשה עם הצוללת הגרמנית U-126 למטרות תדלוק. למזלו של רוגה הצליחה הצוללת להבריח את הבריטים, לחלץ אותו ואת צוותו ובסופו של דבר להחזירם לגרמניה בביטחון.
רוגה היה מפקד סיירת העזר המצליח ביותר בזמן המלחמה והיה אחראי ללכידתן או הטבעתן של 22 ספינות של בעלות הברית בנפח כולל של 145,697 טון. על פעולותיו עוטר בצלב האבירים עם עלי אלון, אחד מן העיטורים הגבוהים ביותר של גרמניה הנאצית.
עם שובו לגרמניה מונה למפקד השייטת "רוגה" שנקראה על שמו, והיה אחד האחראים מטעם הקריגסמרינה על תכנון מבצע קרברוס, מבצע שבמהלכו הועברה קבוצת ספינות מלחמה גרמניות מצרפת לנורווגיה דרך התעלה האנגלית, השייטת שלו סיפקה תמיכה לחיילים הגרמנים בקורלנד וחיפוי על מיליוני הפליטים שנמלטו ממזרח פרוסיה בעקבות התקדמותו של הצבא האדום.
רוגה הועלה לדרגת קונטר-אדמירל בשנת 1943 ולדרגת ויצה-אדמירל בשנת 1945, בסופה של המלחמה הורה על הוצאתם להורג של מספר חיילים גרמנים שערקו מן הצבא.

אחרי המלחמה

רוגה היה מן הקצינים המעטים שלא נעצרו על ידי בעלות הברית בתום המלחמה - דבר זה היה תוצאה של היחס הטוב שהוא נתן לשבויי המלחמה שנפלו ברשותו - אולם הוא נשפט וזוכה על ידי בית משפט גרמני באשמת ההוצאות להורג של עריקים בפקודתו.
בשנת 1957 הוא התגייס לבונדסוור בדרגת קונטר-אדמירל ומילה תפקיד חיוני בבניית הצי של גרמניה המערבית, הבונדסמרינה.
רוגה היה מפקד כוחות נאטו בשלזוויג-הולשטיין, משנת 1958 עד פרישתו מהצבא בשנת 1962.
לאחר מכן התגורר רוגה ברינבק, עד מותו ב-29 ביוני 1982.
תבליט פירקטין

תבליט פירקטין הוא תבליט חתי על גבי מצוק סלע, השוכן כ-50 ק"מ דרומית לעיר קייסרי בנפת קייסרי  במרכז אנטוליה בטורקיה. התבליט, הנושא אופי דתי, זוהה לראשונה ב-1880 בפירקטין (Firaktin) השוכנת על גדות נהר אנזל דיר (Enzel Dere), שהוא יובל של נהר הזמנטי . הפילוסוף היווני סטראבון קרא לאתר דסטרקון (Dastarkon).

מיקום התבליט

התבליט נמצא בעמק תלול בין הר ארג'ייס וחלקם הדרומי של הרי האנטי-טאורוס, דרומית-מזרחית לעיר דבלי . העמק שכן בעת העתיקה כנראה בשטחה של ממלכת כיזוואתנה ועברה בו דרך מעבר חשובה לקיליקיה ומשם לתוך סוריה, דרך המעברים גזבלי וקוצ'וק-גזבלי (Küçük Gezbeli). העמק הוא בעל אדמה פורייה, כולל מעיינות, והיה כנראה מיושב בצפיפות בתקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל והתקופה הרומית. בסביבת האתר נמצא קנקן מיקני שהגיע כנראה מקיליקיה. בין השנים 1880 ועד 1939 נמצאו באתר חמישה תבליטים מהתקופה החתית, יותר מאשר בכל מקום אחר באנטוליה. ארבעת התבליטים האחרים הם: תבליט האניירי, תבליט אימאמקולו , ושני תבליטי טאשצ'י .

תיאור

גובהו של התבליט הוא 1.3 מטר ורוחבו 3.2 מטר לערך. התבליט נוצר במאה ה-13 לפנה"ס, בתקופת האימפריה החתית. התבליט פונה לכיוון צפון-מערב, לכיוון הרי ארג'ייס. הרים אלה נחשבו הרים קדושים בתקופה החתית. התבליט מחולק לשלושה חלקים.
חלקו השמאלי של התבליט מראה מצד ימין של חלק זה את המלך החתי חתושיליש השלישי (1267–1237 לפנה"ס) נותן מנחת נסך לאל הסער האנטולי תַרְחֻנְזַס, הנמצא משמאל, במוזגו מים מתוך קנקן מעוקל, לכלי הנמצא על האדמה. ביניהם נמצא מזבח מחורץ. המלך והאל נושאים על ראשיהם כובעים מחודדים, המסמלים אלוהות. המלכים החתים נחשבו לאלים לאחר מותם. סימול האלוהות בכובע מאפשר להניח שהתבליט נוצר לאחר מותו של חתושיליש, בתקופת מלכותו של בנו, תודחליאש הרביעי. מול כל אחד מהראשים נמצאת כתובת הירוגליפית לווית המציינת את שמה של הדמות.
בחלקו האמצעי של התבליט, מצד ימין מופיעה פודוחפה, אשתו המלכה של חתושיליש השלישי. היא לבושה מכף רגל ועד ראש בלבוש של כהנת, נוסכת נסך לאלת השמש חבת, המוצגת משמאל. ביניהם נמצא מזבח שעליו נמצאת ציפור או קנקן המעוצב כציפור. בחלק זה של התבליט רואים רק את קווי המתאר של הדמויות והתבליט חסר פרטים, בניגוד לחלק השמאלי של התבליט. ייתכן והעבודה על חלק זה בתבליט לא הושלמה.
בחלקו הימני השלישי של התבליט מופיעה כתובת גדולה בכתב הירוגליפי בלווית. הכתובת מתייחסת למלכה פודוחפה, שהייתה בתו של כהן מכיזוואתנה. הכתובת אומרת: "המלכה הגדולה, הבת של ארץ כיזוואתנה, שהפכה לאל". יופמיזם זה היה נהוג בתרבות החתית לציון אנשים שמתו.
על חלקו העליון של מצוק הסלע נמצאות שקערוריות ששימשו לנסך, המצביעות על כך שהאתר שימש לטקסים דתיים. מעל המצוק נמצאים שרידי מחצבות מהעת העתיקה. מספר מאות מטרים מצפון לתבליט נמצאים שרידי מבנה גדול, כ-30 על 28 מטר. לידו נמצאו גם שרידי שקערוריות נסך, שהיו כנראה קשורים גם הם לתבליט. כ-1.5 ק"מ ממערב - צפון-מערב לתבליט נמצא תל ארכאולוגי ששמו "תל פירקטין". התל שוכן במישור השיטפון של יובל אחר של נהר הזמנטי, ששמו קרה. התבליט נמצא קרוב למקום בו מתחברים שני הנהרות.
העתק מבטון של הכתובת נמצא במוזיאון קייסרי. העתק נוסף עשוי גבס נמצא במוזיאון פרגמון בברלין, גרמניה.
משה זרטל

משה (מְיֶיטֶק) זֶרטָל (זילברטל) (27 בפברואר 1909 – 12 במרץ 1993) היה ממנהיגי "השומר הצעיר" בוורשה ובארץ ישראל, מבקר ספרות, עיתונאי ועורך. איש קיבוץ עין שמר מעלייתו לארץ ועד מותו.

ביוגרפיה

זרטל נולד בשם מייטק (משה) זילברטל בשנת 1909 בעיר ורשה שבפולין. קיבל חינוך עברי וכללי, ולמד באוניברסיטת ורשה. משנת 1919 היה פעיל תנועת הנוער הציונית הסוציאליסטית "השומר הצעיר" בעירו. כתב בעיתוני התנועה ובעיתונות העברית והפולנית.
בשנת 1932 עלה לארץ ישראל והיה לחבר קיבוץ עין שמר.
בעת מלחמת העולם השנייה התנדב לשורות הבריגדה היהודית. את יומנו ורשימותיו במלחמה פרסם בספר "דרכים ופגישות" (1947).
מילא תפקידים מרכזיים בקיבוץ הארצי והיה מפעילי מפ"ם.
בראשית שנות ה-50 כיהן כמזכיר קיבוץ עין שמר.
במקביל המשיך לפרסם ביקורת ספרות. עוד מימיו הראשונים של העיתון "על המשמר" היה  ממשתתפיו הקבועים.
זרטל נפטר בקיבוצו בשנת 1993.
בנו אדם זרטל היה ארכאולוג, פרופסור לארכאולוגיה של ארץ ישראל והמזרח הקדום באוניברסיטת חיפה (בנו של אדם, אמרי זרטל, הוא מעצב גרפי ומעצב עטיפות ספרים בעל שם).
בתו עדית זרטל (נולדה ב-1945) היא היסטוריונית החוקרת את השואה, הציונות ומדינת ישראל, מרצה בכירה להיסטוריה בבית הספר לממשל שבמרכז הבינתחומי הרצליה וכן עיתונאית לשעבר.
מרי וייט

ביוגרפיה

וייט נולדה וגדלה במרסר איילנד וושינגטון שם התאמנה במועדון השחייה צ'ינוק. היא למדה באוניברסיטת פלורידה שבגיינסוויל והתאמנה תחת הדרכתו של רנדי ריס. 
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקראקס, ונצואלה בשנת 1983 זכתה בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:46.46 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:02.21 דקות, אחרי שיאנית העולם בת ארצה סינתיה וודהד (2:01.33 דקות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.23 דקות, לאחר שניצחה את וודהד (1:59.50 דקות) ואת אנמארי ורסטאפן מהולנד (1:59.69 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות ונבחרת ארצות הברית זכתה בגמר לאחר מכן.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1985 זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:06.74 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.74 דקות, אחרי בת ארצה קרי סטיינסייפר (2:01.52 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:02.12 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש 7:59.33 דקות ולפני הולנד 8:09.59 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.44 דקות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה ב-2 מדליות, מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:07.90 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא אולימפי חדש של 4:03.74 דקות ולפני קנדה (4:10.49 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.25 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:40.63 דקות והולנד (3:43.39 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.04 דקות ולא הצליחה להגן על תוארה, המנצחת הייתה הייקה פרידריך ממזרח גרמניה שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:57.65 דקות.
לאחר שפרשה משחייה תחרותית סיימה תואר ראשון בהנדסת מערכות תקשורת בשנת 1989 ועבדה כפרשנית שחייה ברשת NBC באולימפיאדת ברצלונה (1992). לאחר מכן, עבדה כפרשנית ברשת ESPN. 
וייט מתגוררת בשנאנדואה ואלי וירג'יניה ועובדת ביחסי ציבור. היא נשואה לאיש העסקים ג'ים בראדבורן משנת 1996 ולהם שתי בנות.
בודהיזם הארץ הטהורה

בודהיזם הארץ הטהורה, המוכר גם כאמידיזם, הוא ענף של הזרם הבודהיסטי מהאיאנה, שהתפתח בסין במאה הרביעית והגיע ליפן במאה העשירית, במקביל לזן בודהיזם.

היסטוריה

הזרם נוסד בידי הנזיר הונן בתחילת המאה ה-13. הונן היה סבור כי הדרישות הרבות של הנזירות אינן מתאימות כבר למרבית בני האדם, ולכן הוא הטיף לרעיון הגאולה מבוססת האמונה. הרעיון מבוסס על עקרון "קץ החוק" הטוען כי באלף השנים הראשונות לאחר מות הבודהה, עדיין בני האדם יכלו להבין את חוק הדהרמה ולהתנהג על פיו. אך לאחר מכן, בני האדם כבר אינם יכולים להבין ולדעת היטב את החוק.

עקרונות הזרם

זרם זה, בשונה משאר זרמי הבודהיזם, מתבסס על התמסרות מוחלטת לבודהה אַמִיטַאבְּהָה (אמידה), (דמות בודהה בעל פנים שלוות, היושב בתנוחת מדיטציה, אשר חי שנים רבות קודם הופעתו של הבודהה ההיסטורי סידהרתא גאוטמה) אשר פירוש שמו בסנסקריט הוא "נֹגַהּ אין סופי".
המאמינים בזרם זה של בודהיזם, שואפים להיוולד מחדש, לאחר מותם, ב"ארץ הטהורה" - גן העדן שיצר הבודהה אמיטאבהה במערב העולם, ובו הוא מלמד את הדרך המיוחדת לגאולה, שם יוכלו בעזרתו להיגאל ולצאת ממעגל גלגול הנשמות - הסמסרה.

פולחן ותרגול

מקום עיקרי בפולחן בזרם זה, תופסת החזרה על המנטרה הסנסקריטית: נַאמוֹ אַמִיטַאבְּהָה, בגרסה היפנית נַאמוּ אַמִידַה בּוּצוּ ובסינית נַאמוֹ אַמִיטוֹפוֹ. משמעות המנטרה, תלויה בהקשר אזכורה והיא יכולה להשתנות בין "לחסות בצל אמיטאבהה ולחלוק לו כבוד", ועד לתפילה וקריאה לעזרת אמיטאבהה. חלק מהמאמינים מאמינים כי אפילו על ידי אמירת המנטרה פעם אחת, אפשר לזכות ולהוולד בארץ הטהורה.
בנוסף, קיימים תרגולים מדיטטיביים מורכבים יותר, בהם מדמים את הבודהה אמיטאבהה ולעיתים גם יחד עם שני הבודהיסטוות אָווַלוֹקִיטֶשְוַרָה ומָהַסְטְהַאמַפְּרָאפְּטָה המלווים אותו.
יש פרחים

תוכן השיר

השיר המחורז כולל ארבעה בתים ופזמון החוזר לאחר שני בתים. נושאו הוא חוויית היופי של האדם והרצון לגונן עליה. ה"יופי" הוא משל לערכים הנשגבים שיש לשמור עליהם מכל משמר. כך במילות הפזמון, בהם פונה כביכול הדובר אל דמות צעירה:
"אל תקטוף נערי,

יש פרחים שבני חלוף

יש פרחים שעד אינסוף
 
עם המנגינה."
בכל בית מאזכר הדובר צבע וטווה סביבו את משמעויותיו המנוגדות לכאורה, אולם במנעד משמעויותיהם נפרשת תמונת הקיום האנושי.
בבית הראשון, הפותח במילים: „הראית איזה יופי” - מדובר על "רעד" ומוזכר הזהב המונגד אל ה"אופל", וכן פרחי החצב הלבנים, המופיעים בגבעולו בשלהי הקיץ ובסתיו, במילים:
"שדה זהב דעך באופל
 
והדליק נרות חצב."
בבית השני מדובר על "צעקה" ומוזכר האדום, שמופעיו הם דם המוקז במערכה הצבאית, וגם פרחי הפרג האדומים הפורחים בחורף, במילים:
"שדה דמים היה שם קודם

ועכשיו הוא שדה פרגים."
בבית השלישי מוזכר השחור ומונגדים בו ה"עזוב" וה"חרוש", הנקשרים בעונות השנה בארץ ישראל אל הסתיו. ובבית הרביעי מוזכר הלבן ומונגדים בו הדמעות, האבנים והפרחים.
מוקצ'בו

גאוגרפיה ואוכלוסייה

מוקצ'בו שוכנת על שתי גדות נהר הלאטוריצה, רובה בשמאלית, בנקודה בה משיקה שפלת הטיסה להרי הקרפטים. בסביבה קיימים מיני צמחייה אנדמיים לקרפטים המזרחיים. העיר נמצאת 42 ק"מ מבירת המחוז אוז'הורוד, בערך 50 ק"מ לכל כיוון מהגבולות עם הונגריה וסלובקיה ו-100 ק"מ מאלה של רומניה ופולין. מיקומה הפך אותה למרכז העירוני השני בגודלו בזקרפטיה ולצומת תנועה חשוב בין המדינות: מסילות הברזל המחברות את קייב לבודפשט ופראג עוברות בה.
במפקד 2001 עלה כי 77% מהאוכלוסייה מגדירים עצמם כאוקראינים (אף כי רבים מאוד הם רוסינים, שממשלת אוקראינה לא מכירה בהם כקבוצה נפרדת). כמו כן היו 9% רוסים ו-8.5% הונגרים. אלה האחרונים היוו לפני מלחמת העולם הראשונה רוב בעיר אך התדלדלו עקב הגירה, גירוש והטמעה. כמו כן, נמנו מ-2001 1.9% גרמנים (שהיו בעבר קבוצה משמעותית) ו-1.4% בני רומה. מבחינה דתית, מתפלגת האוכלוסייה בין הכנסייה האורתודוקסית, הקתולית והאוניאטית, ויש אף אחת קלוויניסטית. במקום שוכן מנזר ניקולאוס הקדוש לנשים, הקיים מן המאה ה-11.
במוקצ'בו שורר אקלים ימי ממוזג (Cfb), והטמפרטורות נעות סביב ממוצע של 20 °C בשיא הקיץ ו3°C- בקרת חורף. יורדים בה כ-700 מ"מ משקעים מדי שנה.

יהודים במוקצ'בו

היהודי הראשון שתועד בעיר היה אחד אפרים שמוזכר ב-1649, היא שנת ת"ט. מס יהודים נגבה עוד ב-1760, ומכאן שהיה כבר בית-כנסת. לפי מסורת אחת, אביו של רבי שניאור זלמן מלאדי, ברוך, שימש כמלמד בעיר. הרב הראשון המוכר נקרא יהודה לייב. ב-1825 מונה האדמו"ר צבי אלימלך שפירא. הוא סולק לאחר ארבע שנים, משום שאסר על פיטום אווזים מנימוק של צער בעלי חיים, דבר שקומם עליו את הרבים שעסקו בכך.
ב-1866 מונה הרב חיים סופר, קנאי קיצוני שנאבק בנאולוגים אך היה גם מתנגד לחסידות. ב-1880 נאלץ לפרוש בשל התנגדות החסידים. ב-1882 החלה פעילותה של חסידות מונקאטש. רבי שלמה שפירא, נכדו של רבי צבי אלימלך היה האדמו"ר הראשון. לאחר מותו ירשו בנו הרב צבי הירש שפירא, שכיהן ללא אישור הממשלה בגלל חוסר ידיעתו בהונגרית. ב-1913 כיהן נכדו, רבי חיים אלעזר שפירא, מתנגד קיצוני של אגודת ישראל והציונות, ויוזם הקמת שכונת "בתי מונקאטש" בירושלים. לאחר פטירתו החליף אותו חתנו הרב ברוך יהושוע ירחמיאל רבינוביץ', שנמלט לארץ ישראל בשואה.
בעיר התקיימה גם פעילות ציונית, והוקמה בה גימנסיה עברית ב-1924, בניהול הד"ר חיים קוגל. הוטלו עליה חרמות וקללות מצד האדמו"ר. העסקנים הציוניים בעיר הוציאו כתב עת בשם "יידישע שטימע". בין מלחמות העולם מנו היהודים 40% מתושבי העיר.
ב-1939 הושב החבל להונגריה, שגירשה יהודים בעלי אזרחות זרה (בייחוד מגליציה) ואלה נמסרו לגרמנים בקמניץ פודולסק ונרצחו. בשנים הבאות סבלה הקהילה מרדיפות ורבים גויסו לעבודת כפייה. באפריל 1944, לאחר הפלישה הגרמנית, רוכזו יהודי הפלך בשני גטאות. אחד יועד לשארית בני העיר, והשני לכ-15 אלף יהודים מהאזור כולו. בסוף אפריל פרצה במקום מגפת טיפוס, ומ-15 במאי ועד 24 במאי 1944 נשלחו כל יהודי העיר ברכבות להשמדה, רובם לאושוויץ-בירקנאו, וחלקם לפלאשוב. חלק מהניצולים שבו למוקצ'בו, וכיום מתגוררים בה כ-300 יהודים.
יאן ואנה פוחלסקי

יאן ואנה פוחלסקי (בפולנית: Jan and Anna Puchalski) היו חסידי אומות העולם מפולין שהצילו מספר יהודים בתקופת השואה במסתור, ביניהם היה פליקס זנדמן.

קורות חיים

יאן ואנה פוחלסקי היו שומרים על בתי קיץ בכפר לוסושנה (Łosośna) שליד גרודנו שבבלרוס, אז בתחומי פולין. בין הבתים עליהם שמרו היה ביתה של משפחת פרידוביץ. ערב מלחמת העולם השנייה החל יאן לעבוד במפעל טבק.

פעילות ההצלה

בתחילת 1943, בתקופה שבה חיסול גטו גרודנו היה בעיצומו, הצליחו מספר יהודים להימלט מהגטו. חלקם הכירו את בני משפחת פוחלסקי מחופשותיהם בבתי הקיץ בכפר לוסושנה ופנו  לביתם בבקשת עזרה. חלק ממבקשי העזרה עזבו את ביתה של משפחת פוחלסקי כעבור זמן קצר, אך במשך 17 חודשים הסתירו בני הזוג פוחלסקי את יתר המסתתרים, בהם פליקס זנדמן, וכן מסתתרים נוספים שהגיעו לביתם, וזאת למרות הסיכון שהיה בכך עבורם ועבור חמשת ילדיהם.
היהודים הוסתרו במחבוא מתחת לאדמה. בני משפחת פוחלסקי הצליחו להסוות את המחבוא כך שלא התגלה גם בעת חיפושים שערכו הגרמנים באזור. את פעילותם להצלת היהודים הניעה אדיקותם הדתית-קתולית. הם המשיכו להסתיר את היהודים ולספק את כל צורכיהם עד שחרור האזור בידי הצבא האדום.
לאחר השחרור היגרו הניצולים לארצות הברית ולקנדה ובני משפחת פוחלסקי עברו לאזור שנכלל בתחומי פולין בגבולותיה שאחרי מלחמת העולם השנייה.

הנצחה

ב-1986 הכיר יד ושם ביאן ואנה פוחלסקי בתור חסידי אומות העולם. לאחר שנה הוכרו בתואר זה גם שלוש מבנותיהם, שהיו בגיל העשרה בעת מעשה ההצלה. אברהם פוקסמן, מנהל הליגה נגד השמצה בארצות הברית, העניק תואר כבוד של הליגה לצאצאיהם של בני הזוג פוחלסקי.
זנדמן תיאר בפירוט את פעילות ההצלה בספרו "דרכי מוישיי לוישיי".
גריגורי בוגוראד

ביוגרפיה

הוא נולד בויטבסק ועבר לבירוביג'אן בשנת 1932 שם התחיל לעבוד במפעל לחיתוך עצים.
בשנת 1937 גויס לצבא האדום שם קיבל הסמכת חבלן. בתחילת המלחמה גויס להשתתף בקרבות של החזית הדרום-מערבית ובהמשך השתתף בקרב סטלינגרד. בינואר 1944 עם החזית האוקראינית השנייה במהלך מבצע קירובוגרד לקח בשבי קצין וחייל גרמניים ועל כך עוטר בעיטור התהילה מדרגה שלישית. באוגוסט אותה השנה במהלך מבצע יאשי-קישינב על פירוק פצצות בכניסה לעיר טרגו פרומוס הוא קיבל את העיטור בדרגה השנייה ועל הובלת צליחת נהר טיסה במהלך קרב דברצן הוא נהיה למעוטר בכל שלוש הדרגות של עיטור התהילה. התקדם עם החזית בהונגריה ואוסטריה וסיים את המלחמה בצ'כוסלובקיה.
בשנת 1945 שוחרר מן הצבא וחזר לבירוביג'אן שם עבד במפעל רהיטים וכסגן מנהל אספקה בחנות לדברי מזון בהמשך. לאחר שיצא לגמלאות מ-1976 התגורר בחמלניצקי. עלה לישראל והתגורר במגדל העמק שם גם נפטר ב-1996.

משפחתו

אשתו שרה נפטרה ב-1993-. יש לו שתי בנות.
עתליה זילבר

ביוגרפיה

זילבר גדלה בכפר מרדכי. בילדותה למדה בבית הספר הממלכתי האזורי "גדרות" ובבית הספר התיכון האזורי בגדרה, ובמשך שנתיים למדה במכללה ללימודי יהדות בבית וגן בירושלים שלאחריהם התגייסה לצה"ל והייתה מש"קית קישור בהגנה מרחבית. 
זילבר סיימה תואר ראשון בחוג לתורת הספרות הכללית ובחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. במסגרת לימודי תעודה בעריכה באוניברסיטת בר-אילן למדה תרגום ועריכה אצל אמציה פורת.
מראשית שנות ה-80 תרגמה וערכה ספרים עבור הוצאות שונות, ומראשית שנות ה-90 ועד שנת 2000 עבדה בהוצאת עם עובד (משנת 1999 כחברת מערכת). בהוצאת עם עובד תרגמה וערכה ספרים בעיקר בסדרת "אפקים" בעריכתו של אלי שאלתיאל, ומשנת 2005 ערכה את סדרת "אפקים מדע". משנת 2010 עד שנת 2012 הייתה עורכת לשונית בהוצאת כתר. בשנת 2013 החלה לתרגם בפרילנס ספרי עיון וספרות יפה מאנגלית ומאיטלקית.
משנת 2002 עד שנת 2010 לימדה זילבר תרגום ועריכה במכללת עלמא. 
בשנת 2000 זכתה בפרס היצירה למתרגמים ובשנת 2004 בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.
זילבר נשואה לעורך והמתרגם איתמר פרת וגרה ביישוב כמון בגליל.
מיכאילו ורביצקי

חייו

מיכאילו ורביצקי נולד באזור נאדסיאניה ("מעבר לנהר סן"), ולפי הסברה המקובלת ביותר, ביישוב יבורניק רוסקי, והוטבל בדת הנוצרית יוונית-קתולית 8 קילומטר משם, בכפר אולוץ' (24 קילומטר מרחק מסאנוק), בכנסייה מעץ "עלייתו של ישו השמימה" (ווזנסנסקי) בה שימש אביו ככומר. שני היישובים המוזכרים הם היום חלק מהפרובינציה (וויבודות) של פודקרפאציה של פולין. באותן השנים היו חלק מפולין הקונגרסאית.
ורביצקי נשאר יתום בגיל 10 וגודל על ידי אחי אביו, הבישוף איוואן סניהורסקי, מראשי הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית בגליציה, שרובה היה חלק מהאימפריה האוסטרית. הוא גר יחד עם אחיו וולודיסלב אצל הדוד בעיר פשמיסל. סניהורסקי היה פעיל מאוד בקידום התרבות והשפה האוקראינית. הוא הקים את בית הדפוס הראשון בעיר בשפה זו, פרסם קובצי פולקלור וספרי לימוד האוקראינית. בשנת 1818 ייסד סניהורסקי בית ספר לזמרי כנסייה (קנטורים) ולמורים וכעבור עשור, מקהלה כנסייתית ובית ספר למוזיקה.
עם אחיו, למד ורביצקי בבתי ספר בפשמיסל, בגימנסיה ואחר כך בתיכון. קיבל חינוך מוזיקלי בבית הספר לזמרי כנסייה ומורים מיסודו של הדוד,
היה לו קול ערב והצטיין בזמרה כסולן במקהלת הקתדרלה על שם יוחנן המטביל בפשמיסל. דודו התרשם מכישוריו והביא לו מורה צ'כי בשם אלויז נאנקה שלימד אותו בעיקר הלחנה.
בגיל 18 בשנת 1833 נרשם ורביצקי לסמינר התאולוגי בלבוב. התעניין במיוחד במוזיקה ולמד לנגן בגיטרה. מאוחר יותר כתב ספר לימוד לכלי נגינה זה וכתב קטעי מוזיקה לגיטרה. בגלל קשיים כספיים נאלץ פעמיים לעזוב את לימודיו אך לבסוף הצליח באיחור רב לסיים ולקבל הסמכה ככומר בסמינר בפזמיסל בשנת 1850. הוא שב לפשמיסל עוד ב-1846 והשתלם שם גם בתחום המוזיקה אצל מלחין צ'כי בשם פרנצישק לורנץ שהכיר לו יותר מקרוב את המוזיקה הקלאסית המערבית.
אחרי שכיהן ככומר סמפר ערים, בשנת 1852 קיבל ורביצקי פרוכיה בכפר מליני בנפת יבורסקי, בו התגורר ועבד כל שאר חייו.

פעילותו המוזיקלית

ורביצקי הקדיש הרבה מזמנו ומרצו להלחנת מוזיקה כנסייתית ויצירותיו נפוצו במהרה בכל רחבי גליציה. ביניהן ניתן לציין "Єдинородний Сине" (או, בן יחיד), "Святий Боже" (או, אל קדוש)"Алилуя" (הללויה),תפילת "Отче наш" (אבינו) ו-"Хваліте Господа з небес" (שבחו לאל שבשמיים)
הוא תרם להנחת היסודות של המוזיקה האוקראינית המודרנית. מנגינותיו היו פשוטות למדי, לעיתים קרובות, מחלקות בבתים, ובדרך כלל במודוס מינורי. לעומת זאת מוזיקת הבמה שלו כמו "פרוסטצ'קה" (הטיפשון) (1870) קיבלו השראה מסוגה עממית שהתאפיינה בזרימה מלודית, הייתה נגישה, תאורית ומעוררת רגשית. בתחום המוזיקה הכלית לא חיבר ורביצקי יותר מעיבודים פשוטים של מנגינות עממיות.
עם זאת השאיר גם 12 יצירות הקרויות "סימפוניות", למעשה מעין פתיחות שעל יסוד השישית שבהן הלחין סטניסלב ליודקביץ' קטע תזמורתי ושלישייה לפסנתר.
ורביצקי הלחין גם את היצירה "זפוביט" ("צוואה") על מילות שיר מאת טאראס שבצ'נקו לסולן זמר בס, מקהלה כפולה ותזמורת, וכן את האופרטה "פודגוריאנה" שהועלתה על במה בלבוב בשנת 1864. ורביצקי חבים גם יצירות מקהלתיות ושירים כנסייתיים וחילוניים.
הוא ידוע במיוחד כמלחין של השיר הפטריוטי "תהילת אוקראינה לא אבדה" (ש'צה נה וומרלה אוקראיני") שאומץ כהמנון אוקראינה על ידי הממשלה הרפובליקאית משנת 1917.

הנצחה

בשנת 2005 בנוכחות נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו ונציגי הממשלה הפולנית נחנכה קפלה-פנתאון על קברו של מיכאילו ורביצקי בכפר מליני בשטח פולין בטקס לכבוד יובל ה-140 של ההמנון האוקראיני ו-190 שנה להולדתו של המלחין. הקפלה תוכננה על ידי האדריכל האוקראיני איוואן קובלנקו.
העשור הראשון של המאה ה-1

אירועים משמעותיים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מרום - עמותה לחינוך ולקידום לקויי למידה

מרום – עמותה לחינוך ולקידום לקויי למידה היא עמותה ישראלית שנוסדה בשנת 2000 על מנת להציע סביבה חינוכית מתאימה לנוער ולצעירים עם לקויות למידה. עמותת "מרום" שוכנת בכפר הירוק ברמת השרון.

מטרות העמותה

"מרום" מציעה אלטרנטיבה בעבור תלמידים שלא הצליחו לתפקד כראוי בתוך מסגרות חינוכיות שגרתיות, והם על סף נשירה מבית הספר. זו מכשלה קשה בדרכם של התלמידים, וגם בעבור הקהילה - הפסד פוטנציאלי. לתפיסתה של עמותת "מרום", חובה להעניק לילדים אלה את הסיוע הדרוש על מנת שיוכלו לממש את הפוטנציאל שלהם במלואו ולתרום באופן עצמאי לחברה. מרום חותרת להשפיע על סביבת התמיכה של הילדים - ההורים, מטפלות והגופים הממשלתיים המעורבים בחייהם, כך שילדים ובני משפחותיהם יקבלו את הסיוע המקצועי והיעיל ביותר.

פעילות העמותה

העמותה מספקת שירותים בשלושה תחומים עיקריים:
1)מכון אבחון - אבחון וקביעת דרכי טיפול ומעקב מהווים כלים חיוניים ועיקריים בסלילת הדרך לעבר הישגים חינוכיים ומקצועיים יותר בעבור התלמידים. מכון האבחון מומחה במתן מערך אבחון מקיף על ידי אנשי מקצוע מובילים בתחומם.
צוות המאבחנים של המכון מורכב מפסיכולוגים חינוכיים מומחים ומאבחנים דידקטיים מנוסים.
הניהול המקצועי ניתן על ידי פסיכולוגית חינוכית מומחית בתחום ילדים נוער ומבוגרים. המכון מיועד לאוכלוסייה מגוונת, מילדי גן ועד מבוגרים ומאפשר אבחון ולווי אישי ופרטני להורים ולילד תוך יצירת קשר עם הגורמים המטפלים והמסגרות החינוכיות השונות.
מלבד אבחונים (דידקטיים, פסיכודידקטיים ופסיכולוגיים), ניתנים בו השירותים הבאים: ייעוץ פסיכולוגי, הדרכת הורים, טיפול משפחתי, ייעוץ והכוונה למסגרות חינוך מיוחד, והדרכת אסטרטגיות למידה ליחיד/קבוצה. המכון פועל בשיתוף עם אנשי מקצוע בתחומי התמחות שונים במידת הצורך: נוירולוגים, פסיכיאטרים, פסיכולוגים, מורים, קלינאי תקשורת, מרפאים בעיסוק ועוד.
2)תיכון "מרום"- פועל בפיקוח משרד החינוך ומציע תוכנית לימודים בסביבה חינוכית מתאימה במיוחד לצורכיהם של ילדים עם לקויות למידה. בית הספר פועל כדי לפתח את המיומנויות והביטחון העצמי של תלמידיו כדי לגשת ולהצליח בבחינות הבגרות. תיכון מרום הוא לעיתים קרובות ההזדמנות האחרונה בעבור ילדים אלה להצלחה בלימודים אקדמיים ומקצועיים.
3)צעירים - תוכנית המשך לצעירים בני 18-24 - צעירים לקויי למידה חווים קשיי הסתגלות חברתיים, וחיים במציאות קיומית מורכבת. לצעירים אלו פוטנציאל תקין אשר קשייהם האובייקטיביים מציבים אותם בסיכון מתמשך משלב גיל הנעורים ועד לבגרותם. צעירים אלו יתקשו למצוא עצמם בשירות הצבאי ולאחר מכן בשוק העבודה, בעולם האקדמיה ובחיים עצמאיים. התוכנית מכשירה את הצעירים ומציידת אותם בכלים שונים באמצעות חינוך פיננסי, הכנה לעולם העבודה, ליווי תיווך ותמיכה בהשלמת בחינות הבגרות ובלימודים אקדמיים.
מועדון צעירים – פועל במתחם "מרום" בכפר הירוק מדי מוצ"ש (בין 19:30 ל-21:30). הוא מיועד לגילאי 18–24, הזקוקים להכוונה בתחום החברתי ומעוניינים לקחת חלק בקבוצה קטנה, השמה את הדגש על היחסים האישיים והרגשיים בין חבריה.
כתובת העמותה: "מרום" - הכפר הירוק, רמת השרון. טל' 03-6495744 שלוחה 202, דוא"ל: info@marom-amuta.com