google/wiki40b huggingface dataset:
מרטי אהטיסארי

ביוגרפיה

אהטיסארי נולד ב-1937 בוויפורי (אז במזרח פינלנד, כיום ויבורג שברוסיה), שם שהתה משפחתו כאשר אביו היה בשירות צבאי. הוא גדל בקואופיו ובאואולו. לאחר שירותו הצבאי למד הוראה באואולו. ב-1960 נשלח מטעם ארגון ימק"א לשליחות בפקיסטן, שם עסק בניהול מוסד של הארגון ובהכשרת מורים. כשחזר החל ללמוד בהלסינקי ובמקביל היה פעיל בארגונים לסיוע למדינות מתפתחות. ב-1965 הצטרף למחלקה לסיוע בינלאומי של משרד החוץ הפיני, ואחר כך עמד בראשה.
ב-1973 מונה כשגריר פינלנד בטנזניה (והיה שגריר שאינו תושב גם במוזמביק, בסומליה ובזמביה). ב-1977 מונה לנציב האו"ם לנמיביה - תפקיד שנוצר מספר שנים לפני כן כאשר האו"ם החליט על שלילת המנדט שהיה לדרום אפריקה באזור, אך משום ששלטונה בפועל של דרום אפריקה נמשך, נוהל התפקיד הדיפלומטי ממטה האו"ם בניו יורק. במסגרת תפקידו ניהל משא ומתן לא-פורמלי בין דרום אפריקה לבין ארגון העצמאות של נמיביה ומספר מדינות אפריקניות, שכמעט והצליח להביא להסכם על הפסקת אש ועריכת בחירות בפיקוח האו"ם. אולם ההסכם קרס כאשר החלה מעורבות דרום אפריקה במלחמת האזרחים באנגולה, הגובלת בנמיביה.
ב-1984 חזר לתפקיד בכיר במשרד החוץ הפיני, וב-1987 חזר לאו"ם ומונה לתת-המזכיר לענייני מנהל. ב-1988 נקרא לחזור לעסוק בענייני נמיביה כאשר נציב האו"ם לנמיביה, ברנט קרלסון, נהרג באסון לוקרבי זמן קצר לאחר שהושג הסכם למתן עצמאות לנמיביה. אהטיסארי מונה לנציג מיוחד מטעם האו"ם ועמד בראש צוות האו"ם שסייע במעבר לעצמאות ופיקח על הבחירות.
ב-1993 קיבל את מועמדות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד לתפקיד נשיא פינלנד, ונבחר לתפקיד בבחירות שהתקיימו ב-1994, לאחר שניצח בסיבוב השני את נציגת מפלגת העם השוודי אליסבת רהן. תחילת כהונתו לוותה בחיכוכים עם ראש הממשלה מטעם מפלגת המרכז, אסקו אהו (שכיהן עד 1995), על רקע התנגדותו להתערבות אהטיסארי במדיניות החוץ של פינלנד והתבטאויותיו בנושאי פנים כגון האבטלה. אהטיסארי תמך בהצטרפות פינלנד לאיחוד האירופי ותרם להצלחת משאל העם שהתקיים ב-1994 לאישור ההצטרפות. כנשיא הרבה לסייר ברחבי ארצו ובעולם, דבר שהעניק לו את הכינוי "מארה המטייל" אך גם הגביר את הפופולריות שלו. כנשיא השתתף גם במשא ומתן להפסקת הלחימה בקוסובו ב-1999. בעקבות ביקורת שנמתחה על פעלתנותו בנושאי החוץ החליט שלא לרוץ לכהונה נוספת כנשיא ב-2000.
אחרי פרישתו מהנשיאות, מונה על ידי ממשלת בריטניה להשתתף בצוות שפיקח על פירוק ה-IRA בצפון אירלנד מנשקו. ב-2005 ניהל בהצלחה את המשא ומתן בין ממשלת אינדונזיה לבין ארגונים מורדים במחוז אצ'ה בצפון-מערב המדינה, שהביא לסיום מאבק אלים בן כמעט 30 שנה במחוז. במסגרת ההסכם בין הצדדים, שנחתם בהלסינקי ב-15 באוגוסט, ויתרו המורדים על הדרישה לעצמאות, וממשלת אינדונזיה הסכימה להסיג את כוחות הצבא מהמחוז והעניקה לו מעמד אוטונומי מיוחד.
ב-2005 מונה על ידי מזכ"ל האו"ם קופי אנאן כשליח מיוחד לקביעת מעמדה של קוסובו, שמאז תום המלחמה ב-1999 נוהלה בחסות האו"ם. במסגרת תפקידו ניהל את המשא ומתן בנושא זה והציע תוכנית שכללה מתן עצמאות בפיקוח בינלאומי, וזכתה לתמיכת ארצות הברית. אולם התנגדות סרביה ורוסיה לתוכניתו והאשמותיהן בדבר חד-צדדיותו של אהטיסארי הובילו לפרישתו מהתפקיד ביולי 2007. הצדדים המשיכו בשיחות במסגרת אחרת, ולאחר שלא הגיעו לידי הסכמה, הסתיים העניין בהכרזה חד-צדדית של קוסובו על עצמאותה.
ב-2008 זכה אהטיסארי בפרס נובל לשלום "על פעילותו החשובה, במספר יבשות, ובמשך למעלה משלושה עשורים, לפתרון סכסוכים בינלאומיים".
בוא

הגרסה האנגלית

בשנת 2009 הוציאה ריטה גרסה אנגלית לשיר, בשם "Love Has Begun", שמאוחר יותר נכלל באלבומה הבין-לאומי Heaven Sent.
בית מנחם אוסישקין (ירושלים)

בית מנחם אוסישקין המכונה גם בית מחניים הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, ברחוב אוסישקין 7 (פינת רמב"ן 32).

היסטוריה

בין השנים 1922–1927 התגורר מנחם אוסישקין בבית מחניים שברחוב שבטי ישראל. אוסישקין שכר את הבית מאגודת "האחים" שמקום מושבה בלונדון, שיפץ את הבית וריהט אותו בפאר רב. בשנת 1927, לאחר רעידת אדמה שפגעה בבניין אוגוסטה ויקטוריה שבו התגורר הנציב העליון הבריטי הפקיע הנציב את בית מחניים ועבר לגור בו, ואוסישקין, על אף מחאותיו, נאלץ לעזוב את המבנה. אוסישקין החליט לרכוש מגרש ברחביה ולבנות עליו את ביתו, שנבנה על פי תוכניותיו של האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי בשנת 1931.
במבנה היו שלוש דירות - שתי דירות בקומת הקרקע עבור בנו ובתו של אוסישקין ודירה נוספת בקומה העליונה בה התגורר אוסישקין. מעל הכניסה למבנה הוצב השלט "מחנים" בעברית (בעוד שבבית מחניים השלט הוא באנגלית) - זכר למבנה אותו נאלץ אוסישקין לעזוב. במרפסת המבנה הגדולה נהג אוסישקין להקים סוכה מידי חג סוכות ולארח את ראשי היישוב היהודי וראשי המנדט הבריטי.
אוסישקין זכה להנצחה כבר בחייו: לכבוד יום הולדתו ה-70 החליט ועד שכונת רחביה בירושלים להסב על שמו את הרחוב בו התגורר אוסישקין - יהודה הלוי, על שמו של אוסישקין. גם שמו של הרחוב הסמוך - שמואל הנגיד, שונה לכבודו של אוסישקין ונקרא קרן קיימת לישראל, ושמו של שמואל הנגיד הונצח ברחוב סמוך.
Beck Depression Inventory

Beck Depression Inventory (באנגלית: שאלון בֶּק להערכת דיכאון, שאלון הדיכאון של בק; ידוע בר"ת BDI; גרסתו הנוכחית ידועה בר"ת BDI-II) הוא אחד הכלים הנפוצים ביותר למדידת חומרת דיכאון. הכלי פותח על ידי אהרון בק, מייסד גישת הטיפול הקוגניטיבי. הוא מבוסס על שאלון רב-ברירתי בן 21 שאלות לדיווח עצמי של הנבדק. פיתוח כלי הערכה פסיכולוגי זה הביא לשינוי מעמיק בתפיסת אנשי מקצוע, אשר עד לפיתוחו תפסו את תופעת הדיכאון במודל פסיכודינמי ולא כתופעה הנטועה במחשבותיו של המטופל.
גרסת ה-BDI הנמצאת בשימוש כיום נועדה לנבדקים מעל גיל 13 ועוסקת בתסמינים של דיכאון כגון חוסר תקווה ורגזנות, מחשבות אשם ועונש, ותסמינים פיזיולוגיים כגון עייפות, ירידה במשקל, ואובדן עניין במין.
ישנן שלוש גרסאות ל-BDI: הגרסה המקורית, אשר התפרסמה לראשונה בשנת 1961; גרסה משנת 1978 (כונתה BDI-1A); וגרסה משנת 1996 (כונתה BDI-II). קיים שימוש נרחב ב-BDI בקרב אנשי מקצועות בריאות וחוקרים בתחומים רבים.

BDI-1A

BDI-1A היא גרסה של הכלי המקורי אשר פותחה על ידי בק בשנות ה-70, והוגנה בזכויות יוצרים בשנת 1978. כדי להקל על השימוש בשאלון, הוסרו תגובות בעלות ניקוד זהה, והנבדק נשאל באשר להרגשתו בשבועיים שקדמו למענה לשאלון. העקיבות הפנימית של BDI-1A הייתה טובה, עם ציון מהימנות אלפא קורנבך של כ-0.85, אשר משמעותו היא כי קיים מתאם גבוה בין הפריטים. אולם בגרסה זו נותרו מספר חסרונות: השאלון התייחס רק לשישה מתוך תשעה הקריטריונים של דיכאון בהתאם למדריך הפסיכיאטרי האבחוני DSM III. הביקורת על שאלון BDI-1A הביא לפיתוחו של BDI-II.

BDI-II

BDI-II פותח בתגובה לפרסום הגרסה החדשה של המדריך הפסיכיאטרי, DSM-IV, על ידי האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה, שכללה שינויים לקריטריונים הדיאגנוסטיים של הפרעת דיכאון. בעקבות זאת הוחלפו בשאלון פריטים העוסקים בשינויים בדימוי גוף, היפוכונדריה וקשיים בעבודה. כמו כן, הפרעות שינה ואובדן תיאבון שונו כדי להעריך עלייה וירידה בשינה ובתיאבון. כל הפריטים בשאלון, להוציא שלושה, נוסחו מחדש. רק הפריטים העוסקים בתחושות של הענשה, מחשבות אובדניות ועניין בחיי מין, נותרו ללא שינוי. בשאלון זה נשאלו הנבדקים כיצד חשו בשבועיים האחרונים.
בדומה לשאלון המקורי, גם BDI-II מכיל 21 שאלות וכל תשובה זוכה לניקוד של 0-3 נקודות. סולם חומרת הדיכאון שונה: 0-13 נקודות משמעותן דיכאון מזערי; 14-19 דיכאון קל; 20-28 דיכאון בינוני; 29-63 דיכאון קשה. ניקוד גבוה יותר מצביע על תסמינים דיכאוניים קשים יותר.
אחד המדדים ליעילות כלי הבדיקה הוא השוואתו לתוצאות המתקבלות מכלים אחרים שנמצאו מהימנים, לעומת ראיון קליני המבוצע על ידי איש מקצוע מיומן. במדד זה נמצא BDI-II בעל מתאם גבוה למבחן המילטון לדיכאון — מתאם פירסון של 0.71. המבחן גם נמצא בעל מתאם גבוה לבדיקה חוזרת לאחר שבוע (מתאם פירסון 0.93), המצביע על כך שאינו רגיש לשינויים יומיים במצב הרוח. לשאלון גם עקיבות פנימית גבוהה (α=.91).
הגרסה העברית של שאלון BDI-II נבדקה ועברה תיקוף מול אוכלוסייה נורמטיבית, מול אוכלוסיית מאובחני דיכאון אמבולטורי, ומול מאובחני דיכאון מאושפזים.
נטעי גבריאל

נטעי גבריאל היא סדרת ספרים בהלכה מאת הרב גבריאל ציננער.
הספרים עוסקים בנושאים שונים בהלכה היהודית, בהתייחסות מקיפה למנהגי האשכנזים תוך ירידה לפרטי המנהגים של קהילות וחצרות חסידיות שונות, לצד פסקי ההלכה שבספרי מחברים בני זמננו בהלכות תפילה, בדיני שבת, חג וכדומה. הספרים עוסקים בכל מיני אנקדוטות יומיות שאין להן התייחסות בספרי ההלכה המקובלים, ובשל כך זכו הספרים למהדורות חוזרות.

על הספר

בשונה מספרי הלכה אחרים, עוסק הספר נטעי גבריאל בדברי הלכה שאינם ידועים, לדוגמה בהלכות ראש השנה לא מובא שמצוה לתקוע בשופר וכן לא מופיעים עיקרי הדינים של תקיעת שופר, אבל מובא ליקוט הלכות ומנהגים בקשר לוידוי בלחש באמצע התקיעות.
בהלכות על מועדים כתובים בעיקר דברים הנוגעים לתנאי החיים של היום, לדוגמה בהלכות יום טוב לא מובאות הלכות שחיטה ביום טוב, שלפי מצב החיים היום הוא לא מצוי.

ההסכמות לספר

הסכמות רבות ניתנו לספרי נטעי גבריאל, שמובא בחלק מהכרכים, בין הרבנים הם: הרב יוסף גרינוולד, הרב אפרים אליעזר יאלעס הרב אברהם דוד הורוביץ,  הרב בצלאל שטרן, הרב יעקב יצחק ניימן, הרב יצחק שלמה אונגר, הרב יצחק אייזיק ליבס, הרב ישראל גרוסמן, הרב שמואל הלוי וואזנר, הרב יוחנן סופר ועוד.
עליה (אוניית מעפילים)

"פיאטרו" – אוניית משא

"פיאטרו" (Pietro) ואחר כך "אלברטה" (Alberta), נבנתה בשנת 1945, כאוניית משא בעלת תורן אחד עשויה עץ, עם שתי קבינות משני צדי הסיפון, צבועה ירוק לבן, מספר 2921 על הדופן.
בעלת מנוע פיאט איטלקי של 150 כוח סוס, ו-300 סיבובים לדקה.

רכש והכנה

אנריקו לוי רכש את האונייה מבעליה איטלקי בשם אריצ'ה, שאהד את המפעל הציוני, בריביירה האיטלקית בין לה ספציה לגנואה. 
האונייה הפליגה מספר פעמים במסגרת תנועת ההעפלה, בתחילה תחת השם "פטר" (פטר א' ופטר ב').
לקראת הפלגתה כ"עליה", היו בה מיטות עץ על עמודים ו-170 מיטות נוספות במחסן, וכן מטבח, מבני שירותים ומרפאה. 
לרשות המלווים עמד מכשיר קשר גדול תוצרת בית ומכשיר מדגם קרוסלי ( Crosley) קטן, המתאים לקשר קרוב. 
רב החובל ולצדו צוות ימאים היו כולם איטלקים. 
מפקד האונייה היה איש הפלי"ם יאיר ברקר  והגדעונים היו בתיה ומאיר ריינס.

המעפילים

המעפילים, חלקם היו חברי תנועות נוער – בגילים 25–27, וכן 7 ילדים בגילים 4–12, וקשיש אחד. 
בטרם הפלגה, הם נאספו במחנות בבנדול ובסן ז'רום (St. Jerome). אל האונייה הגיעו ברגל, תוך עקיפות וסיבובים; שכן אנשי המוסד לעלייה ב' רצו להסתיר מהמעפילים את העובדה שהאונייה עוגנת סמוך למחנה. 
עם ההפלגה הם חולקו למחלקות בנות 30 איש כל אחת. היו מחלקות נפרדות של חברי תנועות הנוער.
המעפילים, רובם ניצולי השואה, באו מפולין, ליטא, לטביה, רומניה, הונגריה, גרמניה וצפון אפריקה.
לפני העלאת המעפילים עגנה האונייה במפרץ במרחק 6 ק"מ מערבית לבנדול, צרפת. לקראת העמסת המעפילים התקרבה האונייה למרחק כ-200 מטר מהחוף הסלעי. רב החובל חשש להתקרב יותר. המעפילים הועלו בסירות גומי שנגררו בעזרת חבל שנמתח מהספינה לחוף, 30 בני אדם בכל סירה. נשבה רוח ערה והים היה רוגש, ההעמסה נמשכה כ-3.5 שעות.

ההפלגה

האונייה הפליגה ב-5 בנובמבר 1947 בשעה 04:00 לפנות בוקר, מבנדול בצרפת כשעל סיפונה כ-180 (על פי גרסה אחרת 172) מעפילים. 
נתיב ההפלגה מבנדול כלל את מיצר בוניפציו, האי פונצה (Ponza), לאורך החוף למצר מסינה, כף מטפן, צפונית לכרתים, חוף טורקיה עד אלכסנדרטה, חוף ביירות ונהריה. בדרכה התחוללו סופות שהכבידו. 
בדרך התקבלה הוראה ממפקדת "ההגנה" בארץ ישראל, לחבור עם האונייה "קדימה", להעביר אליה את העולים, ולחזור לאירופה. ההוראה בוטלה משום ש"קדימה" נתפסה. 
רוב זמן ההפלגה מכשיר הקשר היה מקולקל, והתאפשרה תקשורת חד-צדדית עד יומיים לפני ההגעה.

עימות עם הבריטים

גילוי בריטי ראשון אירע בשבת בשעה 07:00, במרחק 30 מייל צפונית לביירות, חג מטוס "ליברטור" בריטי כמה פעמים. 
המעפילים הסתתרו מתחת לסיפון, הונף דגל טורקי והמטוס התרחק; כנראה סברו הבריטים שהיא ספינת דיג. 
ב-15:00 הגיעה משחתת בריטית שהמשיכה בדרכה. ב-15:30 בהיות הספינה 5 מייל מבירות, שוב חג מטוס בריטי מעליה.
ב-16 בנובמבר הצליחה האנייה להגיע לחוף נהריה מבלי להתגלות ועלתה על שרטון, מיד הוחל בהורדת המעפילים ופיזורם בקיבוצים בגליל המערבי. המלווים אנשי הפלי"ם חמקו גם הם וכאשר הגיעו הבריטים מצאו אונייה נטושה.
הטיית דיווח

הטיית דיווח היא עיוות בנתוני מחקר הנובע מהטייה בדיווח של הנחקרים. לדוגמה, אם משווים בין שתי קבוצות נשים ושואלים האם הם עברו הפלה מלאכותית, ייתכן ובפועל אחוז ההפלות בשתי הקבוצות שווה, אך נוצר פער בנתונים בעקבות נכונות שונה לדווח על הפלה, מסיבות דתיות וכדומה. לעיתים הטיית דיווח נובעת מהטיית זיכרון. סוג נפוץ של הטיית דיווח בסקרים נובע מהרצון של הנבדק לרצות את הסוקר ומושפע רבות מאופן ניסוח השאלות.
יזם

יזם הוא אדם היוזם, מחליט ומארגן עסק מסחרי או מיזם חדש או קיים, כדי להשיג מטרות עסקיות מסוימות. כלכלנים מסוימים סבורים שכושר היזמות וניהול הוא גורם ייצור רביעי (בצד חומרי גלם, עבודה והון). המונח הוגדר לראשונה, במשמעות השכיחה כיום, על ידי הכלכלן האירי בן המאה ה-18 רישאר קנטיון.
יזמים רבים מונעים משיקולים של רווח כספי, וחלקם בעלי רעיונות חברתיים שונים. של כך למשל, ישנם גם יזמים חברתיים, שפועלים לקידום מיזמים חברתיים וסביבתיים, שמטרתם אינה לייצר רווח אלא שינוי חברתי.

יזמים עם הפרעת קשב

לאנשים עם תסמינים של הפרעת קשב ישנה נטייה גבוהה יותר לפתח גישה ושאיפה ליזמות בהשוואה לאוכלוסייה הכללית. בהתאם לכך, לאנשים עם הפרעת קשב יש גם סיכוי גבוה יותר להיות יזמים. אחת הסיבות המרכזיות לנטייה זו, היא שלהפרעת קשב יש השפעה חיובית על מאפיינים יזמיים כגון: צורך בהישגיות, עצמאות ואוטונומיה, נטייה ליצירתיות, ונטייה מתונה של נטילת סיכונים.
ניסן כהן

ד"ר ניסן כַּהַן (Kahan)‏ 
(1883, לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 1949, תל אביב, ישראל) היה מראשי התנועה הציונית בהונגריה ופעיל בתנועת הצלת יהדות הונגריה בזמן מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

בן לאם פולנית ואב הונגרי, גדל בטרנסילבניה ולמד משפטים באוניברסיטאות של בודפשט ולבוב. בשנת 1901 ייסד, בעידוד ותמיכת בנימין זאב הרצל, את תנועת הנוער הציונית "עבריה" שהייתה הראשונה מסוגה בהונגריה והמשיכה בפעולתה עד שנת 1940. בשנת 1903 ייסד את תנועת הסטודנטים הציונית "מכביאה" ממנה צמחו רוב מנהיגי הציונות בהונגריה.
כהן השתתף בייסוד הסתדרות ציוני הונגריה, והיה חבר בהנהלה הארצית שלה עד לשנת 1944. במשך תקופה זו ניהל בהתנדבות את מחלקת הארגון וההסברה של התנועה, ובחלק מהתקופה אף היה נשיא התנועה. במסגרת פעילותו השתתף בכל הקונגרסים הציוניים משנת 1911 ועד שנת 1939 ועמד בקשר שוטף עם מנהיגי התנועה הציונית כמו דוד וולפסון, שמריהו לוין ומקס נורדאו. כאשר התנועה הוכרזה כלא חוקית בשנת 1919 ארגן את פעילותה המחתרתית והצליח בסיוע הסוכנות היהודית לקבל היתר מהממשלה ההונגרית ללגליזציה של התנועה בשנת 1927. 
כהן ייצג את התנועה הציונית במוסדות הקהילה היהודית בהונגריה והיה לו חלק משמעותי בהחדרת הוראת העברית בבתי הספר היהודיים במדינה. בתפקידו בנשיאות האיגוד הארצי להצלת יהודים נפגעי רדיפות היה פעיל בפעולות ההצלה של יהודי הונגריה. 
אשתו גיזלה (גיזי) כהן הייתה ממיסדות ויצו בהונגריה, ושימשה כנשיאת הארגון. הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו בספטמבר 1945 והתיישב בחיפה.
על שמו נקרא רחוב ניסן בשכונת רמת החייל בתל אביב.
סנא פרח-בשארה

סנא פרח-בשארה היא פסלת ערבייה-ישראלית. היא מפסלת בברונזה בעיקר דמויות נשים.

ביוגרפיה

סנא פרח-בשארה נולדה בנצרת. היא בוגרת המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצ"ו חיפה ע"ש נרי בלומפילד. בעלת תואר ראשון באמנות, יצירה וסוציולוגיה, מאוניברסיטת חיפה. בוגרת לימודי מוזיאולוגיה, אוניברסיטת חיפה. פרח-בשארה לימדה אמנות וקרמיקה במספר בתי ספר ומרכזים קהילתיים, ושימשה כמרכזת החינוך לבתי ספר ערביים במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד. עובדת כמורה לאמנות מטעם משרד החינוך ב"כיתות חולים" במספר בתי חולים בחיפה. חברה באגודת הציירים והפסלים, חיפה והצפון, ובאגודת "איבדאע" לקידום האמנות במגזר הערבי. חיה ועובדת בחיפה.

יצירתה

עבודות הפיסול של סנא התפתחו מעיסוק בחלל ובצורות מופשטות לשלב של חיתוכים וקיטוע, הנושא בחובו את תפישת בחלל כמושג, כשם שהחלל טומן בחובו את התמורות ואת הסתירות במרקם. פסליה של סנא עומדים, שוכבים ומסתובבים.
פסלי הנשים של סנא פרח-בשארה מציגים נשים חושניות, בטוחות בעצמן, עצמאיות וגאות. הדמויות הנשיות שלה אינן נושאות סימני זיהוי כלשהן: הן אינן בעלות מקצוע או מעמד חברתי מסוים; הן לא בעלות לאום או מוצא עדתי מסוים; הן חסרות דת, גיל, מצב משפחתי, ואפילו חסרות תווי פנים אינדיבידואליים. דמות האישה שלה הוא אוניברסלי. דמות שהיא למעשה סמל. פניהן של הנשים בפסליה מוסתרות או מוסוות ולא ניתן לדעת עליהן דבר.
תהליך העבודה של סנא מתחיל מהחימר. לאחר מכן היא יוצקת בברונזה. השלבים הללו בפיסול מאפשרים לפרח-בשארה לעשות הבחנה בחומר בין חלק למגע לבין זה המחוספס. היא יוצרת מרקם חלק אל מול מצולק, עדינות מול עוצמה.
הפסלים שיוצרת סנא הם מודולריות. היא עובדת על מספר אלמנטים במקביל, וכל חלק עומד בפני עצמו וביחד הם יוצרים שלם. מבחינתה הצופה הוא חלק מהפסל. פרח-בשארה אומרת כי "חשוב לי שהצופה בפסליי יחווה את התנועה והזרימה האצורים והנאגרים בתוך הפסל."
סנא מעידה על עצמה כמי שמתבוננת בעולם הסובב אותה, והיא מביעה ביצירותיה את התרגום שלה למה שעיניה רואות ואת חוויותיה: "אינני אדם פוליטי. הגישה שלי לאמנות היא חסרת לאום, צבע, דת או גבולות. האמנות בעיניי אמורה לייצג את אופן ההתבוננות שלי בעולם, התבוננות של אדם רגיש."
המיצב 48' שהוצג בתערוכה "צעקה שקטה" בגלריה לאמנות אום אל-פחם, הוא חוליה נוספת ברצף עשייתה האמנותית של פרח־בשארה. מקורו בפסל קטן שיצרה לפני שנים לא -מעטות, שצורתו המתומצתת והצנועה, ביטאה כאב כלוא ומושתק. ההחלטה לראות בו כעת אב-טיפוס המשכפל את עצמו היא תוצאה של חשבון נפש ותהליך פנימי ממושך, שהבשילו לאמירה ברורה הנוקטת מהלך אמיץ ומעמידה במרכז את מה שאין מדברים בו, את מה שמסתירים ומפחדים מפניו, בדמותן של נשים שאיבדו את מאפייניהן הגופניים הנשיים והמיניים והפכו לרוחות רפאים.
סנא הציגה פסלים בתערוכה בגן התעשייה בנצרת.
אחת מהעבודות שלה נמצאות ברחבת בית המשפט העליון בירושלים.
עבודותיה הוצגו במספר תערוכות כמו גלריית G.D בחיפה ובית האמנים בחיפה, בית האמנים בירושלים, גלריית אום אל פחם ורוזנפלד בתל אביב ועוד.

חיים אישיים

בשארה נשואה לד"ר בשארה בשארה, רופא כירורג במרכז הרפואי רמב"ם. יש להם שלושה ילדים.
המומינים (אנימה)

תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בעמק בדיוני בשם עמק המומינים ומתמקדת בהרפתקאותיהם של משפחת מומין ותושבי עמק המומינים, החווים הרפתקאות שונות ומשונות בעמק המומינים ומחוצה לו, על אורחים מוזרים שבאים לבקר בעמק ועל מקרים מוזרים שקורים למומין וחבריו. הסדרה משדרת מסר מרכזי של אהבת אדם, ענווה, אופטימיות ואהבת הטבע.

דמויות

משפחת המומינים מונה שלוש נפשות - מומינאבא, מומינאמא ומומינטרול, ויחד איתם גרים בעמק סניף - יצור מגזע דמוי קנגורו, סנופקין הנווד, מאי הקטנה והשובבה, סנורק המדען ואחותו סנורקה, מר המיולין האספן ועוד מספר דמויות משנה.

המומינים בישראל

בנובמבר 1992 עשתה הסדרה את הופעת הבכורה שלה בישראל, כאשר עונתה הראשונה שודרה בטלוויזיה החינוכית. העונה השנייה הובאה לשידור בשלהי שנת 2000, אם כי בפועל הופקה כעשור קודם לכן. מוקדם יותר באותה שנה, שודר לראשונה (ובאופן חד פעמי) הסרט "כוכב השביט". אורכו 70 דקות, והוא מבוסס על הספר כוכב השביט מגיע לעמק המומינים. החל מ-2006, הסדרה שודרה גם בערוץ ג'וניור 
את שיר הפתיחה והסיום של הסדרה בגרסתה העברית ביצעו ראובן גבירץ ויוריק בן דוד.
הדיבוב המקורי לעברית לסדרה הופק על ידי חסיה ורטהיים במהלך שנות התשעים באולפני זינקו ובויים על ידי חנה דרורי-קשי.
תיאוקריטוס

תיאוקריטוס (ביוונית: Θεόκριτος; בערך 310 לפנה"ס - 250 לפנה"ס) היה מחשובי המשוררים ההלניסטים, השפיע רבות על ורגיליוס ובאמצעותו על התפיסה האסתטית של הרנסאנס.
הסברה המקובלת היא כי מוצאו של תיאוקריטוס הוא מסיציליה. הוא כתב שירה פסטורלית, סוגה שעתידה הייתה להגיע לשיאה מאוחר יותר באקלוגות של ורגיליוס. משירת הרועים שלו, המשובחת ביותר היא האידיליה הפדרסטית "חגיגת קציר". תיאוקריטוס כתב אף מחזות פואטיים ("מימות") על רקע תפאורה כפרית, וכן שירה אפית ולירית שנחשבת לחלק חשוב פחות במכלול יצירתו. 
יסודות השירה שלו הם התמקדות בטבע (לרוב טבע רגוע ושלו) ובחיי האדם הפשוט בכפר או בחיק הטבע וכתוצאה מכך בקונפליקטים שמתחוללים בין אופיו של האדם ויצרו הסוער (הארוס) לבין הטבע, שסופו הוא פעם רבות קטסטרופלי.
בשנת 1935 פורסם חיבור עיוני על עבודותיו של תיאוקריטוס על ידי המסאי ארתור סנדאואר באוניברסיטת לבוב שבפולין.
Flicker (אלבום)

רקע

ביוני 2016, הורן אישר כי הוא עובד על אלבום הבכורה שלו. בספטמבר 2016, פורסם שהורן חתם על חוזה הקלטות בתור אומן סולו בחברת קפיטול רקורדס.
בראיון למגזין אנטרטיינמנט ויקלי, ציין כי האלבום נכתב בהשראת להקות רוק קלאסי, כולל פליטווד מק והנשרים. "בכל פעם שהייתי מרים גיטרה, תמיד הייתי מתחיל לנגן אקורדים כאלה באופן טבעי, בעיקר מהסוג הפולקי." הוא גם תיאר את האלבום בתור "פולק עם הרגשה של פופ."
באוגוסט 2017, הורן הופיע לראשונה עם כמה שירים מהאלבום במופע בשידור חי בלונדון. הוא גם חשף כי הוא היה יצר קשר עם מארן מוריס וביקש ממנה להשתתף בשירו "Seeing Blind". ב-15 בספטמבר 2017, הורן הודיע על אלבום שלו באמצעות חשבונות מדיה חברתית, הוא חשף את שם האלבום, העטיפה ותאריך השחרור של האלבום כמו כן הוא הודיע על שחרורו של הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Too Much to Ask". רשימת השירים של האלבום נחשפה ב-22 בספטמבר 2017. הורן סיפר לזאין לואו בתוכנית הרדיו שלו שהשיר שעל שמו נקרא האלבום "Flicker", הוא השיר הכי משמעותי בשבילו  ו"הוא היה רגע מאוד חשוב בתהליך הקלטת האלבום", הורן הוסיף ש"זה שינה את הדרך בה אני הקלטתי את שאר האלבום".

סינגלים

הסינגל המוביל של האלבום, "This Town", יצא לאור יחד עם קליפ של הופעה חיה ב-29 בספטמבר 2016. זה היה הסינגל הראשון של הורן מחוץ ללהקת הבנים וואן דיירקשן. הסינגל הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום ה-20 במצעד בילבורד הוט 100.
הסינגל השני, "Slow Hands", יצא לאור ב-4 במאי 2017. הסינגל קיבל חוות דעת חיוביות ממבקרים, בילבורד תיאר את השיר בתור "שיר R&B הנוטה לרוק". הסינגל הגיע לעשרת המקומות הראשונים במספר מדינות, והגיע למספר 11 במצעד בילבורד הוט 100 של ארצות הברית. 
"Too Much to Ask" יצא לאור בתור הסינגל השלישי מהאלבום ב-15 בספטמבר 2017. הקליפ לשיר הועלה ליוטיוב שישה ימים לאחר מכן.
"On the Loose", הסינגל הרביעי מהאלבום, יצא ב-5 בפברואר 2018.
"Seeing Blind" הסינגל החמישי מהאלבום שיצא ביוני 2018. קליפ אקוסטי  רשמי פורסם ב-4 ביוני 2018.

קידום

כדי לקדם את האלבום, הורן יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו, Flicker Sessions . סיבוב ההופעות הוכרז ב-10 ביולי 2017 באמצעות החשבונות של הורן ברשתות החברתיות והאינטרנט. סיבוב ההופעות הושק ב-29 באוגוסט 2017 בדבלין, אירלנד.
Number 1 Angel

רקע וביקורת

כלפי האלבום הופנו שבחים ממבקרי המוזיקה, ובאתר מטקריטיק זכה לציון של 73 מתוך 100. מגזין הרולינג סטון העניקו לאלבום שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל, תוך שהפנו כלפיו ביקורת מעורבת.
על גבי האלבום נתמך סיבוב ההופעות "Number 1 Angel Tour".
מישה ברטון

ביוגרפיה

ברטון נולדה בשכונת האמרסמית', לונדון שבממלכה המאוחדת לאב אנגלי ולאם אירית. היא האמצעית בין אחיותיה זואי הניה. בגיל 5 עברה עם משפחתה לניו יורק שבארצות הברית, שם למדה בבית ספר התיכון למקצועות הבמה (Professional Children's School) אשר במנהטן, וסיימה את לימודיה בשנת 2004. ב-2006 למדה משחק שייקספירי בקורס קיץ של האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון.
בהיותה בת 19, קנתה ברטון דירה בלוס אנג'לס, אותה היא חולקה עם הוריה. בנוסף, מחלקת את זמנה בין דירותיה בלונדון ובניו יורק. ב-2006 כשבוע לאחר יום הולדתה ה-20, ברטון התאזרחה כאמריקאית, בנוסף לאזרחות הבריטית שלה מלידה.
ברטון יצאה בעבר עם ג'יימי דורנן, לוק פריצ'רד סולן להקת הקוקס, וסיסקו אדלר. 
דוברת "כוכב אקלים", ארגון שנלחם בהתחממות עולמית. בנוסף, עובדת עם חברת "QVC" לשם גיוס כספים למען חקר מחלות סרטן של נשים. בנוסף הייתה משווקת של רשת בתי הקפה קופי בין. ב-27 בדצמבר 2007, נעצרה ברטון בחשד לנהיגה בשכרות, החזקת מריחואנה ונהיגה עם רישיון שאינו בתוקף. נעצרה ושוחררה מאוחר יותר באותו יום. לבסוף הואשמה בעבירות: נהיגה בשכרות וללא רישיון בתוקף.

קריירה

בילדותה דגמנה ברטון, ובין השאר עבדה עבור סוכנות הדוגמנות "פורד מודלס". 
את קריירת המשחק החלה בגיל 9, כאשר שיחקה בתפקיד הראשי במחזה "סלאבים!" (!Slavs), שנכתב על ידי המחזאי האמריקאי-יהודי טוני קושנר, בתיאטרון בניו יורק. באותה שנה היא הופיעה בסרט קצר בשם "Polio Water".
לאחר מכן היא השתתפה בעוד מחזות רבים, ביניהם המחזה "12 חלומות" של ג'יימס לאפין, שגם בו שיחקה בתפקיד הראשי. את תפקידה הראשון בקולנוע עשתה בסרט "ידידות אחרת" (Lawn Dogs), שזכה בכמה פרסים בפסטיבלי סרטים בעולם, לצד סם רוקוול. מאז היא שיחקה בעוד כמה סרטים, ביניהם "דברים שלמדתי מאמא", "נוטינג היל", "החוש השישי" ו"אבודות והוזות", שבו כיכבה.
ברטון הופיעה על מסך הטלוויזיה לראשונה בשנת 1995 באופרת הסבון "כל ילדיי". בשנת 1996, דיבבה את בטי אן בונגו בתוכנית האנימציה "קאבלאם!".
ב-1999 היא שיחקה בסרט "גורים". ב-2001 הופיעה בתפקיד אורח ב-8 פרקים בסדרה "להתחיל מחדש", בתור חברתה מבית הספר של ג'סי סאמלר, המשוחקת על ידי אוון רייצ'ל ווד. באותה תקופה, היא הופיעה
בסרטים וסדרות המיועדים למבוגרים בלבד, וכללו בדרך כלל יחסי מין, סמים, אלכוהול ואימה.
בשנת 2003, היא התארחה בסדרה "הנתיב המהיר" (Fastlane), והופיעה בוידאו קליפ של אנריקה איגלסיאס לשיר "Addicted". באותה שנה, התפרסמה ברטון תודות לתפקידה כמריסה קופר בסדרה המצליחה ".The O.C". דמות זו נהרגה בתאונת דרכים קטלנית בפרק האחרון של העונה השלישית של הסדרה, ששודר בארצות הברית ב-18 במאי 2006. שמועות נפוצו לגבי דמות שתיהרג בפרק האחרון של העונה, אך כאשר ברטון חשפה בתוכנית "Access Hollywood" את דבר מותה של מריסה לפני שידור הפרק המדובר, היא עוררה את זעמם של מעריצים רבים.
בשנת 2005, הופיעה בקליפ של ג'יימס בלאנט לשיר "Goodbye My Lover". 
בשנת 2008 שיחקה במותחן "התנקשות בנשיא בית הספר" לצד ברוס ויליס. בשנת 2010, היא התארחה בפרק בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". ב-2011, היא הופיעה בתפקיד הראשי בסרט "You and I" שבו משתתפות בנות הצמד הרוסי ט.א.ט.ו..
בשנת 2012, הופיעה בקליפ של להקתו של נואל גלאגר, "Noel Gallagher's High Flying Birds" לשיר "Everybody's on the Run".
מישה ברטון דיגמנה לחברות שונות, ביניהן קלווין קליין ו-Keds. חברת מוצרי הקוסמטיקה "ניוטרוג'ינה" אף בחרה בה להוביל את מסע הפרסום העולמי שלה. בתפקיד זה היא הולכת בעקבות כוכבות הנוער ג'ניפר לאב יואיט, מנדי מור, אלקסיס בלדל וקריסטין קרוק.