דורי מנור

ביוגרפיה

מנור החל לכתוב שירה מגיל צעיר. את שירותו הצבאי עשה כעורך ומפיק בגלי צה"ל. לאחר מכן הקים עם חבריו אורי פקלמן וגל קובר את כתב העת לשירה "אֵב", שזכה לביקורות משבחות.
ב-1995 עבר להתגורר בפריז, שם השלים תואר שני בספרות צרפתית וכללית ובספרות עברית. בהמשך לימד ספרות עברית ותרגום באוניברסיטת INALCO בפריז ויסד את לימודי העברית באוניברסיטת Sciences-Po (המכון הצרפתי הלאומי למדעי המדינה וליחסים בינלאומיים). לאחר שובו לארץ, ב-2006, לימד באוניברסיטת בן-גוריון, באוניברסיטת תל אביב ובמוסדות נוספים, וב-2017 השלים את עבודת הדוקטורט שלו שהוקדשה לתאוריה של תרגום שירה מצרפתית לעברית. בין השנים 2006 ו-2012 שימש עורך ראשי בהוצאת הספרים של סל תרבות ארצי.
ב-1997 תרגם מנור את ספר שיריו של בודלר "פרחי הרע" (הוצאת הקיבוץ המאוחד). כמה מהשירים הולחנו על ידי מאור כהן והופיעו באלבום "פרחי הרע - מאור כהן שר בודלר" בשנת 2005.
בשנת 2000 הוציא מנור ספר שירים פרי עטו בשם "מיעוט", בהוצאת ריתמוס, הקיבוץ המאוחד, תל אביב. הספר קצר שבחים רבים משלל מבקרי ספרות בארץ, אך עורר פולמוס בין מנור לבין המשורר נתן זך מעל דפי מוסף "תרבות וספרות" של "הארץ", על אודות כתיבת שירה בימינו, כאשר מנור תמך רעיונית בחזרה לכתיבה הצורנית, השקולה והמחורזת. הוא כולל מספר תרגומים, בהם של ויקטור הוגו, ויליאם בלייק, גיום אפולינר, פרנסואה ויון, ארתור רמבו, ו. ה. אודן, פול ורלן, ז'ורז' ברסנס וכן משלי לה פונטֶן.
על "מיעוט" כתב המבקר יורם ברונובסקי: "'כל השאר – עברית' היא בהחלט הגדרה טובה של אמנות הפיוט של דורי מנור. הוא אמן הלשון הזאת, וירטואוז שמעטים כמוהו בתולדות השירה העברית, ולא הייתי נזקק לאלתרמן השונה מאוד ממנור, גם בסוג הווירטואוזיות, אלא מרחיק אולי עד למשוררים העברים באיטליה" (יורם ברונובסקי, על "מיעוט", "הארץ", 26 בינואר 2001). בני ציפר, עורך מוסף הספרות של "הארץ" כתב על הספר: "ארבעים שנה אחרי שנרמס ברגלי אוונגרד שטען לשירה בגובה-העיניים, אך האוזניים, האוזניים התחרשו אט-אט למוזיקה שלה - חוזר אלינו הניגון האלתרמני שזנחנו לשווא, וחוזר בגדולות. ספרו של דורי מנור, 'מיעוט', הוא ציון דרך ופרשת מים בשירה העברית מעצם החוצפה המבורכת שלו להתחיל לחשוב על שירה מאלף-בית ולחזור [...] אל הבסיס: המשקל, החרוז, הטכניקה, השלמות הצורנית." ("הארץ", 12 בפברואר 2001).
בשנת 2001 ראתה אור הלברית לאופרה "אלפא ואומגה", מחזור שירים שמנור כתב יחד עם אנה הרמן (הוצאת הקיבוץ המאוחד). על הלברית כתבה הסופרת והמבקרת בתיה גור: "טקסט מרהיב, מרגש, רב-רבדים, שנון, מלא הומור וצער, העושה שימוש וירטואוזי בלשון העברית על גווניה ומקורותיה" ("הארץ", 12 בינואר 2001). האופרה עצמה, בהלחנתו של גיל שוחט, הוצגה באופרה הישראלית החדשה וזכתה להצלחה רבה.
מנור מרבה לשתף פעולה עם מוזיקאים וזמרים, ושירים ותרגומים פרי עטו הולחנו ובוצעו, בין השאר, על ידי: שלומי שבן, רונה קינן, ערן צור, אסף אמדורסקי, רם אוריון, נינט טייב, יוני רכטר, נסרין קדרי, אסף אבידן, קרן אן ואורי מרק.
בשנת 2005 הושק כתב העת הספרותי "הו!" בעריכת מנור. כתב העת ביקש להשיב לשירה את מקומה המרכזי בתרבות העברית, ולהעמיד על במת הספרות דור חדש של סופרים ומשוררים. עד כה ראו אור שישה עשר גיליונות של כתב העת. "הו!" נחשב היום לכתב עת משמעותי ביותר במערכת הספרות העברית, ועל דפיו ראו אור יצירות של סופרים ומשוררים מרכזיים בני דורות שונים, וכן התפרסמו לראשונה יצירות של כמה וכמה סופרים ומשוררים שבהמשך זכו בפרסים יוקרתיים וזכו להצלחה ביקורתית רבה. בגיליונות "הו!" פרסמו עד כה כ-180 יוצרות ויוצרים וביניהם רונית מטלון, יהושע קנז, דרור בורשטיין, בני מר, דרור משעני, נילי מירסקי, אנה הרמן, שמעון אדף, סיון בסקין, משה סקאל, ראובן נמדר, מאיה ערד, נורית גרץ, שמעון בוזגלו, פרופ' דן מירון, ננו שבתאי, אלמוג בהר, עומר ולדמן, אורין רוזנר, יעקב ביטון, פרופ' יהודה שנהב, יערה שחורי, נעם פרתום, שלומי חתוכה, רחל חלפי, רונה קינן, רועי חן, אלון חילו, פרופ' מנחם פרי, אפרת מישורי, חוה אלברשטיין ורבים אחרים.
בסוף 2005 גם ראה אור ספר שיריו השני של מנור, "בריטון", בהוצאת אחוזת בית. הספר, שעורר הדים רבים בביקורת ובעיתונות, כולל תרגומים למשוררים שונים, בהם פדריקו גרסיה לורקה, ארתור רמבו, ויקטור הוגו, פייר דה רונסאר ואחרים.
בשנת 2007 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש לוי אשכול, ובשנת 2008 זכה בפרס טשרניחובסקי על תרגומיו מהספרות והשירה הצרפתית.
בשנים 2010–2014 הגיש בגלי צה"ל את התוכנית "ציפורי לילה" מתפייטות - תחילה עם הזמרת רונה קינן, אחר כך עם אחותה, שלומציון קינן, ולבסוף עם שרהלה בן אשר. לאחר מכן הגיש בגל"צ את התוכנית "בעקבות הזמן האבוד" בערבי שישי.
בשנת 2011 זכה בפרס לעריכה ספרותית מטעם משרד התרבות.
בשנים 2011 ו-2012 פרסם מנור תרגומים ליצירותיהם של שניים מחשובי המשוררים הסימבוליסטיים הצרפתים: סטפאן מלארמה ("הרעם האילם", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012) ופול ואלרי ("בית הקברות הימי ומבחר הרהורים על השירה", נהר ספרים, 2011).
בשנת 2012 ראה אור ספרו "אמצע הבשר, שירים 1991-2011", הכולל שירים חדשים לצד מבחר נרחב מן הספרים הקודמים, וכן הלברית לאופרה "אלפא ואומגה" ומבחר תרגומי שירה. עורך הספר, פרופ' דן מירון, כתב בין השאר באחרית הדבר כי "מבחינה איכותית [...] שירתו של מנור היא לא פחות מ'מושלמת'... בדומה לפסלונים מסוג מסוים, קוטן ממדיהם הפיזיים של שיריו אינו נוטל מהם את מחוות הגודל והתנופה של פסלי כיכרות ורחובות-עיר, מחווה שמעניקות להם הרטוריקה והמוזיקה שלהם וכן הדחיסות של התכנים הפסיכולוגיים וההגותיים שלהם... בזכות השלמוּת הפנימית והאינטגרליות המוסרית והאסתטית שלה פותחת שירת מנור חלון בבית הספרות הישראלית ומאפשרת לאוויר רוחני אחר לחדור אל החדרים הדחוסים [...] את החלון הזה לא יהיה אפשר לסגור ..."
בשנת 2015 זכה בפרס יהודה עמיחי. באותה שנה ראתה אור אסופת שירה להט"בית בשם "נפלאתה", בהוצאת חרגול, שערך יחד עם רונן סוניס. כמו כן ערך ספרי שירה מאת אנה הרמן, סיון בסקין, יאיר דברת, דוד (ניאו) בוחבוט, הילית חמו מאיר, דורון כהן, יחזקאל רחמים, ללי ציפי מיכאלי, עמרי לבנת, עומר ולדמן, אורין רוזנר ואחרים.
ב-2019 זכה בשנית בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
במאי 2019 זכה בעיטור אביר במסדר האמנויות של צרפת על תרומתו להפצת התרבות הצרפתית.
מנור הוא בן הזוג של הסופר משה סקאל.