google/wiki40b huggingface dataset:
בישופות קיסריה

בישופות קיסריה הייתה בישופות נוצרית-קתולית באזור השרון בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית. הארכיבישופות הוקמה עם כיבוש קיסריה על ידי הצלבנים על בסיס של דיוקסיות קדומות של קהילות נוצריות מקומיות. עם כיבוש ממלכת ירושלים על ידי הממלוכים בשנת 1291 חדלה הדיוקסיה מלהתקיים כיחידה מנהלתית עצמאית, אך התואר ארכיבישוף של קיסריה המשיך להתקיים בהיררכיה הקתולית כתואר של כבוד.

רקע

על פי האנציקלופדיה הקתולית (1911), הבישופות הוקמה על בסיס של הקהילות הנוצריות הקדומות ביותר והוקמה על ידי פטר הקדוש, ומסמכים קדומים של הבישופות מיוחסים למאה ה-2. בתקופה הביזנטית הייתה קיסריה המטרופולין של פלשתינה פרימה ומרכז נוצרי חשוב. בין השאר חיו בה אבות הכנסייה אוריגנס (אשר כתב בעיר את "הקספלה" - תרגום התנ"ך ליוונית בחמש גרסאות, 232), ואוזביוס (אשר כתב בעיר את "האונומסטיקון" - רשימת יישובי ארץ ישראל, ואת "תולדות הכנסייה"). לעיר חשיבות גדולה בעיני הנוצרים, מאחר שבה, לפי המסורת הנוצרית, התנצר עובד האלילים הראשון - הוא הקנטוריון קורניליוס.
התפוררות השלטון של האימפריה הביזנטית, הביאה לסדרה של זעזועים ותהפוכות שהורגשו גם בבישופות קיסריה, ועם ירידת כוחו של השלטון המרכזי עלתה חשיבות מרכזים אדמיניסטרטיביים מקומיים. עם הכיבוש הפרסי של ארץ ישראל שאירע במאה ה-7 חלה ירידה דרסטית במספר התושבים הנוצרים בתחום השפעת הבישופות. במאה ה-9, עם התרופפות השלטון המרכזי, הפכה הבישופות למרכז נוצרי חשוב ומרכז של עולי רגל נוצרים מאירופה לארץ הקודש. במאה ה-10 חזרה השפעת ביזנטיון לארץ הקודש וחשיבות בישופות קיסריה ירדה, והוכפפה לפטריארך קונסטנטינופול. לאחר פילוג הכנסייה הנוצרית של שנת 1054, השתייכה הבישופות לנצרות יוונית-אורתודוקסית והייתה כפופה לפטריארך אנטיוכיה.
דייוויד גוק

ביוגרפיה

גוק נולד באיפסוויץ' ולמד בבית ספר תיכון ציבורי בעיר. ב-1995 סיים לימודי משפטים מאוניברסיטת אוקספורד וסיים התמחות כעורך דין (solicitor) ב-1997. עבד כעורך דין בלונדון עד היבחרו לפרלמנט.
ב-2001 התמודד מטעם המפלגה השמרנית למושב מחוז ברנט-מזרח בבית הנבחרים הבריטי, אך לא נבחר.
במאי 2005 נבחר לנציג מחוז דרום-מערב הרטפורדשייר בבית הנבחרים. לאחר היבחרו כיהן בוועדת הנהלים ובוועדת האוצר של בית הנבחרים וכן שימש שר זוטר בממשלת הצללים של דייוויד קמרון. לאחר ניצחונו של קמרון והמפלגה השמרנית בבחירות הכלליות בבריטניה 2010, מונה לסגן שר האוצר. ב-2014 מונה לשר במשרד האוצר וביולי 2016 מונה למזכיר הראשי במשרד האוצר.
ביוני 2017 מונה לשר העבודה והפנסיות בקבינט של תרזה מיי. בינואר 2018 מונה ללורד צ'נסלור (שר המשפטים).
מפעיל כטב"ם

מפעיל כטב"ם הוא אדם שמטיס כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) אזרחי או צבאי. מפעיל כטב"ם שולט בכטב"ם מעמדת שליטה ובקרה. לרוב עמדה זו קרקעית ונמצאת בתוך מבנה אך יכולה להיות ניידת ואף מושטת. לעיתים עמדת השליטה נמצאת בתוך קרון או קרוואן הניתן להעמסה על משאית סמי-טריילר ובכך להתנייד. השליטה מתאפשרת הודות לתקשורת אלחוטית בין הכטב"ם לבין עמדת ההפעלה, שלעיתים קרובות נעשית באמצעות תקשורת לוויינית (בעיקר בכטב"מים לטווחים רחוקים וגבהים גבוהים).

מפעיל כטב"ם בצה"ל

מפעיל כטב"ם בצה"ל משרת באחת מיחידות/טייסות הכטב"ם של צה"ל: טייסות הכטב"מים (טייסת 161, טייסת 166, טייסת 200 וטייסת 210) בחיל האוויר הישראלי או יחידות ה"זיק" וה"רוכב שמיים" בחיל התותחנים. מפעיל כטב"ם בצה"ל הוא קצין שהוכשר לתפקידו במסגרת בית הספר לכטב"ם השוכן בבסיס חיל האוויר פלמחים.
קייט בורנשטיין

ביוגרפיה

בורנשטיין נולדה בנפטון סיטי, ניו ג'רזי, למשפחה יהודית קונסרבטיבית ממוצא רוסי-והולנדי, ממעמד הביניים, וגודלה כבן. היא מספרת על ילדותה, שהיא מגיל צעיר מאוד ידעה שאין היא רוצה לגדול להיות לגבר. היא חשבה אז שמשמע הדבר שעליה להיות אישה. הדימוי היחיד שהיה לה בתקשורת לגבי זהויות טרנסג'נדריות היה סיפורה של כריסטין יורגנסן, ולדבריה, הייצוג היה חסר אמפתיה, ומוביל ללעג וגנאי, מה שגרם לה להסתייגות רבת שנים מהתעמתות עם זהותה שלה.
היא למדה אמנות התיאטרון עם ג'ון אמיי (John Emigh) וג'ים ברנהיל (Jim Barnhill) באוניברסיטת בראון. הלבטים הפנימיים שלה, בשילוב עם רוח התקופה, הובילו לטיול חוף לחוף ברחבי ארצות הברית, בה חיפשה את עצמה במרחבים רוחניים שונים - היא ביקרה אצל האמיש, הצטרפה לקבוצת לימוד קבלה, בדקה את התאמתה לדת הבהאי, וב-1969 הצטרפה לכנסיית הסיינטולוגיה והייתה לחברה פעילה ב"ארגון הים", אחד מארגוני הסיינטולוגיה שבו כ-6,000 חברים, והייתה במשך מספר שנים סגנית רב-החובל בספינתו של ל. רון האברד. ב-1981 עזבה את התנועה באופן רשמי. לעזיבתה הפומבית את הכנסייה ולאנטגוניזם שפיתחה כלפי הסיינטולוגיה היו השלכות אישיות: בתה של בורנשטיין (שנולדה בתקופה שבה עדיין הזדהתה כגבר), בעצמה סיינטולוגית, אינה מקיימת עמה כל קשר. בורנשטיין חוותה תסמינים פוסט-טראומטיים מחוויותיה בקרב הסיינטולוגים, ובאותה תקופה החלה להגיע להחלטות לגבי המעבר המגדרי שלה, והחלה את השינוי. בורנשטיין עברה ניתוח למעבר מגדרי בשנת 1986. כשנשאלה בורנשטיין מה גרם לה לבחור להצטרף לארגון "הכה ידוע במאפייני הכת שלו", השיבה, "הם אמרו לי שאין לנו נשמה, אלא שכל אחד מאיתנו הוא הנשמה של עצמו, שאני לא הגוף שלי או המוח שלי, אלא הרוח שלי. הם סיפרו לי שאין לנו קשר לזמן, אנרגיה, חומר או חלל. בעיניי, כל זה הסתכם בכך שאין לנו מגדר".
בורנשטיין מעולם לא האמינה ברעיון שטרנסג'נדריות הן "נשים הלכודות בגופם של גברים", והיא שוללת את הבינאריות המגדרית המקבלת רק שני מגדרים תקינים - גבר ואישה. ובאמת, לאחר הניתוח, היא הבינה כי גם לא נוח לה להזדהות כאישה, למרות שהיא באופן החלטי יודעת שהיא אינה גבר. 
בורנשטיין, הנמשכת לנשים, התיישבה בקהילה טרנס-לסבית בסן פרנסיסקו, וכתבה ביקורות אמנות בשבועון שפונה ללהט"ב "The Bay Area Reporter". בשנים הבאות החלה להתייחס לעצמה לא כאיש ולא כאישה. הדבר דחף את בורנשטיין לחזור ולהופיע. היא יצרה מספר מופעים, חלקם מופעי יחיד. זו הייתה הדרך היחידה שמצאה בורנשטיין להעביר לקהל את הפרדוקסים של החיים.
נוסף לעיסוקים אלה מעבירה בורנשטיין סדנאות וכותבת ספרים. בין פרסומיה רומן ומספר ספרי מגדר ותאוריה קווירית. ספרה "Hello Cruel World" (שלום עולם אכזר) נכתב על מנת להניא "בני נוער, חריגים ומוקצים אחרים" מהתאבדות. "עשה כל שביכולתך כדי לתת לחייך ערך רב יותר", כותבת בורנשטיין, "כל עוד אינך מתנהג בנבזיות כלפי אחרים".
בשנת 2017 הופיעה בסרט הקולנוע "שבת בכנסייה".

עבודות

בשנת 1989 יצרה בורנשטיין הפקת תיאטרון בשיתוף פעולה עם נורין רנס, "נחבא: מגדר", המבוססת על קווים מקבילים בין חייו של בורנשטיין ושל הרקולין ברבין (Herculine Barbin) שנולד כאינטרסקס. 
בורשטיין ערכה את "פשעי מגדר: הדור הבא" בשיתוף עם ס. ביר ברגמן (S. Bear Bergman). האנתולוגיה זכתה בשלושה פרסים ספרותיים מאת קרן למדא לספרות בשנת 2011. 
האוטוביוגרפיה של בורנשטיין שכותרתה "סכנה קווירית ונעימה: זכרונות", יצאה לאור במאי 2012.
בשנת 2013 הוקמה קרן על מנת לסייע לבורשטיין כלכלית להתמודד עם מחלת הסרטן בה חלתה.
בנק פועלי אגודת ישראל

היסטוריה

הבנק הוקם בשנת 1977 והיה בבעלות משותפת של הבנק הבינלאומי (65%) והסתדרות פועלי אגודת ישראל, גופים הקשורים לה ואנשים פרטיים מקרב חברי התנועה (35%). בעת ייסודו היו לבנק שלושה סניפים שהתבססו על סניפי קופות מלווה וחסכון של פועלי אגודת ישראל בתל אביב, בבני ברק ובחיפה. הקופה התל אביבית נוסדה בסוף שנת 1936 והצטרפה בראשית 1938 לברית הפיקוח של הקואפרציה האשראית בארץ ישראל. הקופה החיפאית נוסדה גם היא באותו זמן.
עם השנים גדל חלקו של הבינלאומי עד כדי 68.68% מהון המניות ומזכות ההצבעה בבנק. בשנת 2010 רכש הבנק הבינלאומי את כל מניות המיעוט של הבנק, שנהפך לחברה בת בבעלות מלאה של הבנק בבינלאומי. לאחר מכן עזבו את דירקטוריון הבנק היו"ר אברהם ורדיגר וכל חברי הדירקטוריון שהיו מזוהים עם פועלי אגודת ישראל, במקומם מונו אנשי הבנק הבינלאומי. לבנק היו סניפים ברחבי ישראל, בעיקר בריכוזים של אוכלוסייה חרדית בירושלים ובבני ברק. בתחילת 2013 נפתח הסניף ה-23 שלו בשכונת רמות אלון בירושלים.
ביוני 2015 פורסמה הודעה לתקשורת על כך שדירקטוריון הבנק הבינלאומי אישר את מיזוג הבנק אל תוך הבנק הבינלאומי. המיזוג בוצע בפועל ב-31 בדצמבר 2015 ובכך חדל הבנק להתקיים כישות משפטית נפרדת והפך לשלוחה של הבנק הבינלאומי המתמקדת בציבור החרדי והדתי לאומי.
עד סוף 2015, יו"ר הדירקטוריון היה אבי חפץ והמנכ"ל היה ינון שויקה.
סירניקי

סירניקי הוא סוג של פנקייק מטוגן העשוי מגבינה לבנה ומוגש לצד מטבלים שונים כגון שמנת חמוצה, ריבה, דבש או רסק תפוחים. הסירניקי מהווה חלק מהמטבח הבלארוסי, האוקראיני, הליטאי, הלטבי והמטבח הרוסי. אל תערובת הגבינה ממנה מכינים את הסירניקי נהוג להוסיף צימוקים כדי לשפר את טעמה של המנה. ברוסיה המאכל נקרא "טבורוז'ניקי".
את הסירניקי מכינים מקרם של גבינה לבנה המעורבב עם קמח, סוכר, ביצים ולעיתים גם תמצית וניל. את התערובת הרכה לשים לצורת כדור ומטגנים אותה, לרוב בשמן צמחי. מעטפת המאכל נהיית פריכה והפנים שלה הופך חם וקרמי. הסירניקי נחשב למאכל מתוק והוא מוגש בארוחת הבוקר או בתור קינוח, פשטות הכנתו הפכה אותה למאכל פופולרי במזרח אירופה.
מקור שמו של הסירניקי הוא מהמילה "סיר" שפירושה ברוסית ובאוקראינית הוא גבינה. כיום פירוש המילה "סיר" ברוסיה היא גבינה לבנה וקשה, אך ברוסית העתיקה המילה התייחסה לגבינה לבנה ורכה.
דלפין דה ז'ירארדן

חייה

דלפין נולדה בעיר אאכן (כיום בגרמניה) והוטבלה בשם דלפין גיי. אמה, מארי פרנסואז סופי גיי, הייתה סופרת, ודלפין גדלה באווירה ספרותית מעולה, לקחה חלק בחוגים הרומנטיים בפריז מיסודו של שארל נודייה ופרסמה את שיריה הראשונים בכתב העת "המוזה הצרפתית".
היא פרסמה שני ספרים שעסקו בנושאים שונים: "מאמרים פואטיים" (1824) ו-"מאמרים פואטיים חדשים" (1825). במרוצת ביקור באיטליה ב-1827 נתפסה להתלהבות בהשראת עולם הספרות של רומא וכתבה את קובץ שיריה "נאפולין" שראה אור ב-1833.
ב-1831 נישאה לאמיל דה ז'ירארדן, שהיה בעליו של העיתון היומי "לה פרס", מה שפתח בפניה אופקים ספרותיים חדשים. ב-1832 פרסמה את אוסף הסיפורים "סיפוריה של אישה זקנה לאחייניה", ב-1835 את הרומן "המרקיז מפונטנאז'" וב-1836 את הרומן "מקל ההליכה של אדון דה בלזאק".
בין 1836 ו-1839 כתבה "רשימות בהשראה רוחנית" שהופיעו בעיתון היומי של בעלה תחת שם העט שארל דה לוניי. רשימות אלה שפורסמו ב-1843 בקובץ "מכתבים פריזאיים" זכו להצלחה רבה. בין מחזותיה, שנכתבו בפרוזה ובחרוזים, "בית הספר לעיתונאים" (1840), "יהודית" (1843), "קלאופטרה" (1847) ו-"ליידי טרטיף" (1853).
לדלפין דה ז'ירארדן נודעה השפעה רבה על החוגים הספרותיים של פריז, ועל המבקרים בסלון שלה נמנו: תאופיל גוטייה, אונורה דה בלזק, אלפרד דה מיסה, ויקטור הוגו, אלכסנדר דיומא האב, ז'ורז' סאנד ואלפונס דה למרטין.
אוסף של יצירותיה פורסם בשישה כרכים ב-1860–1861.
אתר הניסויים סמיפלטינסק

אתר הניסויים סמיפלטינסק, או כפי שהיה ידוע בברית המועצות סמיפלטינסק-21, היה אתר הניסויים העיקר לנשק גרעיני בברית המועצות (מקבילו של אתר הניסויים נבדה האמריקאי). האתר שכן בסטפה שבקזחסטן, שהייתה רפובליקה סובייטית. המבנים הקשורים לאתר הניסויים שכנו כ-150 ק"מ מערבית לעיר סמיי, שבאותה עת נקראה "סמיפלטינסק". במהלך שנות פעילותו של האתר, בין השנים 1949 ל-1989, נערכו בו 456 ניסויים גרעיניים. האתר נסגר בשנת 1991.
הרמן גונקל

ביוגרפיה

גונקל, בנו של כומר, נולד ב-23 במאי 1862, למד תאולוגיה באוניברסיטת גטינגן (Göttingen) ובהנובר.
בשנת 1895, הפך גונקל לפרופסור למקרא בברלין. באותה שנה, יצא לאור ספרו "בריאה וכאוס". בשנת 1901 יצאה לאור המהדורה הראשונה של פירושו לספר בראשית ובשנת 1926 פרסם את פירושו לתהילים.
גונקל נחשב לאחד מחשובי חוקרי המקרא בראשית המאה ה-20 ואבי שיטת חקר הסוגים. שיטה זו שפיתח ולאחריו שוכללה והורחבה על ידי תלמידיו מבקשת להתחקות אחר מוצאם של יצירות שונות במקרא מתוך הספרות העממית שבעל פה. זאת מתוך הנחה מקדמית כי חלקים שונים שבמקרא נתהוו מתוך מסורת עממית שבעל פה שמקורם בסיטואציות חוזרות ונשנות בקהילה ("מושבם בחיים"), הן תרבותים חברתים והן פולחנים. דוגמאות לכך הם זיהויים של אגדות אטיולוגיות במקרא כמו סיפור הבריאה וסיפור בבל, הבחנה בין סוגי מזמורים שונים במקרא על פי תפקידם בחיי הקהילה ועוד. ההבחנה העיקרית בסוגי המזמורים הם בין שירי קודש אשר נושאיים דתיים ושימושם בעיקר פולחני לבין שירי חול אשר נושאם בעיקרו אינו דתי. 
את שירת הקודש חילקו לכמה סוגים: המנון, קינות לאומיות, קינות היחיד בספר תהילים, מזמור מלך, ומזמור תודה של היחיד.
את שירת החול חילקו ל: שירי עבודה, שירי יין, שירי שומרים, שירי אהבה וחתונה, שירי מלחמה וקינות.
המתודולוגיה אותה יצר והמסקנות אליהן הגיע, הנחו רבים מחוקרי המקרא שבאו בעקבותיו ועוררו התייחסויות רבות לחיוב ולשלילה. גונקל פרש מהוראה מסיבות בריאות בשנת 1927. עבודתו הגדולה האחרונה הייתה מבוא לספר תהילים.
גונקל נפטר ב-11 במרץ 1932 בהַאלֶה.
בניין הבולשת הבריטית בתל אביב

תכנון, הקמה ובעלות

את הבניין יזם והקים איש העסקים הגאורגי האמיד אהרון ישר מיכקשוילי. הוא ירש מאביו נכסים רבים בתל אביב. האב היה אחד מראשי העדה הגאורגית (ואף נקרא רחוב על שמו באשדוד). את התכנון האדריכלי בסגנון הבינלאומי ("באוהאוס") עשה האדריכל זכי שלוש.

התקפות האצ"ל והלח"י על הבניין

ב-23 במרץ 1944 חדרו אנשי האצ"ל אל הבניין עם מטעני נפץ. הבניין היה מלא בשוטרים בריטיים בעקבות פעולה של הלח"י שבוצעה באותו היום. למרות זאת, הצליחו אנשי אצ"ל לפוצץ את הבניין.

אחרי תקופת המנדט

אחרי תקופת המנדט הפך המבנה לבית המשפט המחוזי, ושימש בתפקידו זה עד 1968. לאחר מכן פעל במבנה בית בושת. סכסוך ירושה הביא לנטישת הבניין ולהזנחתו. הריב המשפחתי על הבניין החל לאחר שאהרון ישר מיכקשוילי נפטר ב-1994. בצוואה שערך טרם מותו, הוא הוריש את רכושו הרב לשלוש אחיותיו המבוגרות: מלכה, רוזה ורחל, ואילו לבנו ולבתו דוד וליאורה מיכקשווילי, שניתק את קשריו אתם מאז התגרש מאמם חווה גורל, הוריש סכום כסף זעום. הילדים ערערו לבית המשפט על צוואתו. כעבור למעלה מעשר שנים החליט בית המשפט העליון לשנות את הצוואה, ובעקבות כך הבן והבת קיבלו את חלקם.
בינתיים דרשה עיריית תל אביב-יפו מאות אלפי שקלים ארנונה על הבית לאורך השנים, אך בנו ובתו של מיכקשווילי, שעתה היו בעלי הנכס, סירבו לשלם וטענו כי הבית שימש לפעילות ציבורית ולכן הם פטורים מתשלום הארנונה. נכון ל-2017, הסכסוך המשפטי הזה עודו בתוקף. הילדים מסרבים לשלם ארנונה, ומנגד העירייה מסרבת לאפשר לפתוח בבניין עסק כל שהוא. התוצאה היא מניעת שיקום הבניין, והידרדרותו עד סף הכרזה עליו כמבנה מסוכן. פלישת חסרי בית וגילוי גופות של שניים מהם בתוך הבניין הביאו להקפתו בגדרות גבוהות, כדי למנוע גישה אליו.
אשלגן ברומי

תגובות

מייצרים אשלגן ברומי בתגובה של המינרל אשלגן פחמתי (K₂CO₃) עם ברזל ברומי Fe₃Br₈

כיוון שהמלח עובר דיסוציאציה מלאה במים משתמשים באשלגן ברומי כמקור ליוני ברומיד למשל בתגובה עם כסף חנקתי בייצור כסף ברומי לסרטי צילום
 

יון הברומיד בתמיסה יכול ליצור קומפלקסים התגובה עם הלידים של מתכות שונות כדוגמת נחושת ברומית

כתרופה

השימוש בחומר כתרופה לאפילפסיה החל בשנת 1857. באותה תקופה האמינו כי המחלה נגרמת עקב אוננות ומי שגילה את יעילות החומר כנגד פרכוסים, צ'ארלס לוקוק (Sir Charles Locock) האמין כי יעילות החומר נובעת מהשפעתו המדכאת על הדחף המיני. המחצית השנייה של המאה ה-19 השתמשו באשלגן ברומי בכמויות גדולות לטיפול בהפרעות נוירולוגיות - בית חולים אחד צרך כמה טונות בשנה (חולים קבלו כמה גרמים ביום). שימוש נרחב זה בחומר נמשך עד לשנת 1912, אז נכנס לשימוש הפנוברביטל.
מלחי ברומיד המשיכו לשמש כתרופה לכאבי ראש ולהרגעה ללא מרשם בארצות הברית עד שנת 1975, אז נאסרו לשימוש (פרט לתרופות במרשם) עקב רעילות כרונית - הברומיד מסולק מהגוף לאט ולכן עשוי ריכוזו לעלות בדם בשימוש מתמשך. בגרמניה החומר מאושר לשימוש לטיפול באפילפסיה, בעיקר אצל ילדים ומתבגרים.
בוטרינריה משמש אשלגן ברומי לטיפול באפילפסיה אצל כלבים. כתרופה יחידה או כתוספת לפנוברביטל כשתרופה זו לא יעילה מספיק להפסקת הפרכוסים. השימוש בחתולים מוגבל בשל סכנה להתפתחות דלקת ריאות.

באופטיקה

אשלגן ברומי שקוף בטווח רחב של אורכי גל - מ 250 ננומטר באולטרה סגול ועד ל25 מיקרון באינפרה אדום. לכן משתמשים בחומר לייצור חלונות אופטיים לספקטרוסקופיה. בספקטרוסקופיה בתחום האינפרה אדום (IR) טוחנים לעיתים את הדוגמה עם אבקת KBr ואז דוחסים את האבקה המתקבלת לדיסק שקוף. ניתן גם למרוח את הדוגמה הנוזלית על משטח שקוף של אשלגן ברומי. כיוון שהחומר היגרוסקופי יש לשמור חלונות KBr בתנאי יובש.
סאיקו קורודה

ביוגרפיה

סאיקו נולדה ב-18 באפריל 1969 בבית החולים של הארמון הקיסרי ברובע צ'יודה שבטוקיו. אביה הוא אקיהיטו, קיסר יפן ואמה היא מיצ'יקו, קיסרית יפן. יש לה שני אחים גדולים בשם נארוהיטו ופומיהיטו. בילדותה הוא קיבלה את התואר "הנסיכה נורי" (紀宮清子内親王 נורי נו מיה). היא למדה בבתי הספר של גאקושין. ב-1992 היא החלה ללמוד ספרות יפנית באוניברסיטת גאקושין. בהמשך אותה שנה התקבלה כעמיתה ב"מכון ימאשינה לאורניתולוגיה", והתמחתה בצפרות. ב-1998 היא הפכה לחוקרת מטעם המכון, וכתבה מאמרים בנושא צפרות. היא מתעניינת במיוחד בשלדגיים.
ב-30 בדצמבר 2004 הודיעה סוכנות הידיעות הקיסרית כי סאיקו בת ה-35 התארסה עם יושיקי קורודה (בן 39) - מעצב עירוני וחבר ותיק של הנסיך פומיהיטו, אחיה של סאיקו. האירוסים קיבלו את אישור משפחתה של סאיקו, ונערכו ב-15 בנובמבר 2005. הם התקיימו בטקס שינטו מסורתי וצנוע במלון אימפריאל בטוקיו. השתתפו בו רק כ-30 אורחים מהצד של החתן והכלה גם יחד, אולם אלפים התגודדו ברחובות הסמוכים. מכיוון שקורודה הוא פשוט עם, לאחר נישואיה נאלצה סאיקו לוותר על כל תאריה וזכויות היתר שלה, והיא שינתה את שמה ל"סאיקו קורודה". היא בת המלוכה היפנית הראשונה שעושה זאת מאז הנסיכה מסאקו ב-1960.
היא ויתרה גם על קבלת קצבה קיסרית, אולם קיבלה כמתנת חתונה מממשלת יפן 152 וחצי מיליון ין (כ-1.2 מיליון דולר) בהקצבה חד פעמית. כהכנה לחיי הנישואים, היא ויתרה על הקריירה כצפרית, לקחה שיעורי נהיגה והתאמנה בקניות בסופרמרקט. עם זאת, גם לאחר שוויתרה על תאריה, היא נותרה חלק לא רשמי מהמערכת הקיסרית, ומדי פעם אף מופיעה באירועים רשמיים, למשל באוקטובר 2016 הופיעה במשתה לכבודם של פיליפ, מלך הבלגים ומתילדה, מלכת בלגיה. באפריל 2012 היא מונתה לכוהנת הגדולה של מקדש איסה, במשותף עם דודתה הנסיכה יורי. ב-19 ביוני 2017 פרשה יורי מהתפקיד, וסאיקו ממלאת אותו מאז בעצמה.

תואר

מיום לידתה ועד נישואיה, החזיקה סאיקו בתואר "הוד מעלתה הקיסרית הנסיכה נורי".
נעים עריידי

נעים עריידי (בערבית: نعيم عرايدي; 2 באפריל 1950 - 2 באוקטובר 2015) היה פרופסור לספרות, משורר, מתרגם וסופר ישראלי. בן לעדה הדרוזית. כיהן כשגריר ישראל בנורווגיה.

ביוגרפיה

עריידי נולד וגדל בכפר מע'אר, למד בתיכון בחיפה. בוגר תואר ראשון במדע המדינה, בשפה העברית ובספרות השוואתית ותואר שני בספרות עברית וספרות השוואתית מאוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטורט, שסיים באוניברסיטת בר-אילן, עסקה בחקר שירת אורי צבי גרינברג.
כתב בעברית ובערבית, ספר שיריו הראשון "איך אפשר לאהוב" התפרסם בסוף שנת 1972 ועורר דיון בסוגיית הכתיבה בעברית. עריידי זכה בשנת 2009 בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
עבד כמורה בבית ספר יסודי במע'אר ובבית הספר המקיף 'אחווה'. בהמשך דרכו, שימש מרצה לספרות עברית בשלוחת צפת של אוניברסיטת בר-אילן וכמרצה להוראה וספרות עברית השוואתית באוניברסיטת חיפה, היה מרצה בחוג לספרות והומניסטיקה ופרופסור חבר במועצה האקדמית של גורדון - המכללה האקדמית לחינוך בחיפה וכן, שימש כדיקן האקדמי של המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה. בפברואר 2011 התמנה לחבר בוועדת השמות הממשלתית.
בחודש יולי 2012 החליט השר אביגדור ליברמן למנותו לשגריר ישראל בנורווגיה ושגריר לא-תושב באיסלנד. בפברואר 2014 הוחזר לישראל, בעקבות טענות שהטריד מינית עובדות נורווגיות בשגרירות, טענות שאותן הכחיש.
בין השנים 1997 - 2008 הגיש את "השבוע" - מגזין החדשות בערבית של חברת החדשות של ערוץ 2.
יחסי יפן–מונקו

לפני כינון היחסים הדיפלומטיים

יפן ומונקו מנהלות מערכת יחסים זה זמן רב עוד לפני כינון היחסים הדיפלומטיים הפורמליים בשנות האלפיים. ב-1918 החלה מונקו לשלוט באופן חלקי על יחסי החוץ שלה בזכות אמנה שנחתמה עם צרפת. היא כוננה עוד באותה השנה יחסים דיפלומטיים עם בעלות בריתה העיקריות של צרפת. מונקו רצתה לכונן יחסים דיפלומטיים עם יפן, אך זה לא היה אפשרי עקב המתיחות באותה התקופה בין יפן האימפריאליסטית למדינות אירופה, וכך נשארו היחסים הידידותיים בתוקף לא רשמי.
אף על פי שהיחסים של מונקו ויפן היו לא רשמיים - הביקורים הרשמיים מן הדרגים הגבוהים של מדינה אחת במדינה השנייה היו דבר לא נדיר. הנסיך היפני מסיהיטו ביקר מספר פעמים במונקו יחד עם אשתו הנסיכה הנאקו ושניהם אף נפגשו עם רנייה השלישי, נסיך מונקו. אלבר השני, נסיך מונקו, ביקר ביפן מספר פעמים גם הוא. הביקור המוכר ביותר הוא זה ב-1998 בו השתתף הנסיך באולימפיאדת החורף שנערכה בנאגנו באותה השנה.
בשנת 1994 נפתח במונקו "הגן היפני" - גן קטן (0.7 הקטר) בסגנון יפני הכולל בית תה, אגמים, הר, גבעה, מפל קטן, חוף ים וגן זן. העצים היחידים הגדלים בגן הם עצים שגדלים בדרך כלל בתנאי האקלים של יפן אך הותאמו לאקלים הים תיכוני שבמונקו. הגן עוצב על ידי פילוסוף שינטו שזכה בתערוכה בינלאומית חשובה בשנת 1990.

אחרי כינון היחסים הדיפלומטיים

בשנת 2005 חתמו צרפת ומונקו על אמנה המרחיבה את היכולת הדיפלומטית של מונקו וכך התחשבות בצרפת בעת כינון יחסים דיפלומטיים של מונקו עם מדינה אחרת נהייתה מיותרת, וכך היחסים בין יפן ומונקו החלו להתפתח עד לחתימה רשמית על יחסים דיפלומטיים מלאים בין מונקו ליפן של ז'אן-פאול פרוסט שר המדינה המונגאסקי יחד עם שינזו אבה, ראש ממשלת יפן.
בשנת 2007, ביקר אלבר השני, נסיך מונקו ביפן. זהו היה הביקור הראשון של ראש מדינה אחת בשנייה לאחר כינון יחסיהן הדיפלומטיים של שתי המדינות. באותה השנה ביקר סגן שר החוץ היפני במונקו, מידורי באבה. זה היה הביקור היפני הראשון למונקו לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים יבן שתי המדינות.
בשנת 2010 השתתפו הנסיכה הנאקו והנסיך מסיהיטו ב"פורום גרימלדי" הנערך במונקו ואירח תערוכה של היסטוריה יפנית בגן היפני שבמונקו. כשנה לאחר מכן, לאחר רעידת האדמה והצונמי בסנדאי, שלחה מונקו תנחומים על ההרוגים ותמיכה כספית לממשלת יפן. מלבד הממשלה גם האזרחים תרמו ליפן כסף וכתבו מכתבים מחזקים לתושבי יפן.
הסחר הכולל בין יפן למונקו בשנת 2013 הוא כ-300 מיליון ין יפני.

יפנים במונקו

בשנת 2016, 121 אזרחים יפנים התגוררו במונקו.
יחסי אוסטריה–שווייץ

היסטוריה

שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מאז ימי הביניים. בית הבסבורג, אשר שלט באוסטריה במשך יותר משש מאות שנה, באו במקור מארגאו שבשווייץ, ובתחילה שלט גם עליה במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. ב-1291 קשרו המחוזות השווייצריים נגד האוסטרים, וב-1315 הנחילו מפלה ראשונה לאוסטרים בקרב מורגרטן, וזכו בכמה שנים של עצמאות. המחוזות השווייצריים התאגדו במסגרת "הקונפדרציה השווייצרית הישנה". מאבק זה כנגד בית הבסבורג הוליד את אגדת וילהלם טל, הקשת האמיץ שלחם כנגד המושל האכזר מטעם האוסטרים הרמן גסלר, שאת סיפורו הנציח במאה התשע עשרה במחזה המחזאי והמשורר הגרמני פרידריך שילר. ב-1499 ניצחו השווייצרים את צבאו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית הבסבורג, דבר שהביא להכרה סופית בעצמאותם, באירוע המכונה "שלום בזל". מאז שורר שלום בין שתי המדינות.
פרנק סג'מן

קריירת ספורטיבית

סג'מן החל לשחק טניס במועדון המקומי בו הוריו היו חברים. החל מגיל 14 הוא התחיל להשתתף בתחרויות נוער. בשנת 1945 הוא ניצח בתחרות משמעותית ראשונה, ובשנת 1946 היה אלוף אוסטרליה לנוער. בשנת 1948 הוא לראשונה ניצח באליפות וימבלדון כאשר שיחק לצד ג'ון ברומיץ' בתחרות זוגות. 
בשנים 1949-1952 הוא היה השחקן המוביל בתחרויות יחידים ובמיוחד בתחרויות זוגות. בשנת 1951, לצד קן מק'גרגור, זכה בגראנד סלאם בתחרויות זוגות גברים. מאז (נכון לשנת 2014) לא חזר אף זוג על הישג זה. בשנים 1951/1952 זכו פרנק סג'מן ודוריס הארט בגראנד סלאם בתחרות זוגות מעורבים.
במשחקי גביע דייוויס סג'מן היה שחקן חשוב בנבחרת ארצו. במהלך הקריירה הוא זכה בגביע שלוש פעמים ופעם זכה במקום השני.
במחצית השנייה של שנת 1952 קיבל סג'מן הצעה לעבור לטניס מקצועי. במטרה למנוע את המעבר אסף מאמנו סכום לרכישת תחנת דלק על שמו של אשתו של הטניסאי. למרות זאת בשנת 1953 פרנק סג'מן עבר למקצוענים. בשנת 1953 הוא ניצח את ג'ק קרמר עם תוצאה 54-41 והיה הטניסאי הראשון שזכה מעל ל-100 אלף דולר בשנה אחד. הוא השתתף בתחרויות מקצוענים עד לשנת 1966 וזכה בתחרויות רבות. בשנות ה-70 חזר סג'מן להשתתף בתחרויות שנפתחו לכלל הטניסאים. בשנת 1976 הוא השתתף בפעם האחרונה באליפות אוסטרליה הפתוחה. הוא המשיך להשתתף בתחרויות ותיקים עד לשנת 1990.
בשנת 1979 הוא נכלל באולם התהילה של הטניס. באותה שנה התקבל גם למסדר אוסטרליה.
קנת' פלקס

ביוגרפיה

פלקס נולד וגדל בסן פרנסיסקו, קליפורניה למשפחה יהודית. הוא למד באוניברסיטת אורגון‎ ושם החל להתאמן ביידוי פטיש בשנת 1982 וביוני אותה שנה זכה באליפות ארצות הברית לנוער. הוא קבע 3 שיאי מכללות ומחזיק בשיא הנוכחי של 78.34 מטרי (2018)

1985

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בשנת 1985 זכה פלקס במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא מכביה חדש של 68.34 מטר, לפני טוד קאופמן מארצות הברית (53.02 מטר) ועמיהוד רבינוביץ' מישראל (44.26 מטר).

1986

במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, רוסיה ביולי 1986 סיים פלקס במקום עשירי ביידוי פטיש בתוצאה של 73.44 מטר.

1987

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 סיים פלקס במקום 20 ביידוי פטיש בתוצאה של 73.36 מטר.

1988

בתחרות שנערכה במודסטו, קליפורניה ב-7 במאי 1988 קבע פלקס ביידוי פטיש שיא אישי חדש של 80.02 מטר. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סיאול (1988) הוא סיים במקום הראשון בתוצאה של 77.26 מטר, אך במשחקים עצמם הוא סיים רק במקום 18 בתוצאה של 72.70 מטר. אם התוצאה שקבע במבחנים יכל היה לסיים במקום שביעי.

1989

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלוש-עשרה שנערכו בשנת 1989 זכה פלקס במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא מכביה חדש של 78.06 מטר מטר. חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג, גרמניה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 75.86 מטר.

1991

באוניברסיאדה שנערכה בשפילד, אנגליה ביולי 1991 הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 76.46 מטר, לפני היינץ וייס מגרמניה (75.62 מטר) שדורג באותה העת במקום הראשון בעולם. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן הוא סיים במקום שביעי בתוצאה של 75.98 מטר. באותה שנה דורג במקום תשיעי בעולם.

1992

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים פלקס במקום שלישי ביידוי פטיש בתוצאה של 77.54 מטר, אך במשחקים עצמם הוא סיים במקום 23 בתוצאה של 69.36 מטר. אם התוצאה שקבע במבחנים יכול היה לסיים במקום חמישי.