google/wiki40b huggingface dataset:
רחוב בן-עמי (עכו)

רחוב בן-עמי הוא הרחוב הראשי של העיר עכו. אורכו כ-2.8 ק"מ מדרום-מזרח לצפון-מערב. הרחוב נמתח מ"צומת עכו מזרח" עם כביש 4, חוצה את מסילת הרכבת מחיפה לנהריה ואת כביש 8510 (רחוב דוד רמז, בעבר כביש 4) ב"צומת תל עכו", ומוביל עד לחוף הים. 
בחלקו המזרחי חוצץ רחוב בן-עמי בין תל עכו מדרום לבין חורשת נפוליאון מצפון, וחולף מצפון לבית הקברות הנוצרי בעיר. בחלקו המערבי שוכנים לאורכו "גן הזיכרון", גן שהוקם בתחילת שנות ה-50 ביוזמת ועל ידי מנחם רענן, מי ששימש שנים כגנן הראשי של עיריית עכו, ובו האנדרטה לזכר כובשי עכו, ומשטרת עכו הניצבת ליד חוף הים. בקטע קצר מהרחוב, בין רחוב יהושפט ממזרח לרחוב גיבורי סיני ממערב, רוצף רחוב בן-עמי בצורת מדרחוב, אך למעשה מתאפשרת בו תנועת רכב ממונע. קיימות תוכניות נוספות להמשך פיתוחו של הרחוב עד לטיילת הים, תוך "יצירת מתחמים מגוונים" לאורכו והצבת ריהוט ייחודי.
הרחוב קרוי על שמו של בן עמי פכטר, מפקד גדוד 21 של חטיבת כרמלי במלחמת העצמאות, שפעל באזור הגליל המערבי.
בעשור הראשון של המאה ה־21 הוחל בעבודות לצורך חפירת מעבר תת-קרקעי מתחת לפסי הרכבת ברחוב. העבודות הוקפאו לתקופה ארוכה כעבור זמן לא רב עקב מציאת קברים והתנגדות גופים חרדים להמשך העבודות, והושלמו רק ב־2012, לאחר השגת פשרה. בעקבות הפשרה שהושגה גובה המעבר התת-קרקעי הוא 2.2 מטר, דבר ההופך אותו מתאים לתנועת כלי רכב פרטיים בלבד, ומחייב אוטובוסים ומשאיות שיעדם או מוצאם ממזרח לבצע עיקוף של כ־2.5 ק"מ.
צ'קה

היסטוריה

הצ'ה-קה הייתה המשטרה הסובייטית החשאית הראשונה. היא הוקמה ב-20 בדצמבר 1917 על פי צו רשמי של ולדימיר לנין, שמינה בראשה את האריסטוקרט הפולני שהפך לקומוניסט, פליקס דזרז'ינסקי.
בשנות קיומה הוצאו להורג מתנגדים רבים ורבים מהמתנגדים לשלטון נשלחו למאסר. פעילותו של הגוף הזה הטילה אימה ועד היום מכונים עובדי שירותי הביטחון ברוסיה "צ'קיסטים".
למן הקמתה הייתה הצ'קה הזרוע הצבאית והביצועית של המפלגה הבולשביקית, הגוף העיקרי שתחזק את מחנות המעצר ומנגנון הדיכוי הממשלתי.
ב-1918, כאשר מקום מושבה של הממשלה עבר למוסקבה, גם מטה הארגון עבר מרחוב גורוחובאיה בפטרוגרד לכיכר לוביאנקה במוסקבה, במבנה ששימש בתקופת הצאר כמטה חברת ביטוח פרטית. ב-1924 שינתה הכיכר את שמה לכיכר דזרז'ינסקי 1, כשם מייסד הארגון. ב-1922 הצ'קה הוחלפה על ידי גפא"ו.
עד היום תאריך ה-20 בדצמבר (יום היווסדה של הצ'קה) הוא יום השנה של עובדי שירותי הביטחון והמודיעין הרוסיים.
יוסף משה כהנא

יוסף משה כהנא הוא גראמער, מפיק ראשי של עשרות אלבומי חסידות בעלזא, ומפיק עצמאי.

ביוגרפיה


כהנא הוא חסיד בעלזא, ומתגורר בקריית בעלזא בירושלים.

מקצוע

עומד בראש "לחיים הפקות" המפיקה את מקהלת המבוגרים "לחיים" ומקהלת הילדים "פרחי לחיים".
כהנא הפיק סדרת אלבומים בשם לחיים טיש, בהם מבצעים מיטב הזמרים החרדיים שירים חסידיים יהודיים עתיקים, ביניהם שירים של חסידות חב"ד הסדרה זכתה להצלחה רבה עקב מומחיותו להציג שירים עתיקים בביצוע מוצלח כשל שירים חדשים, ונמכרה בעשרות אלפי עותקים. הסדרה היא בביצוע זמרים חסידיים ובהם יעקב יהודה דסקל ואייזיק האניג, וילדי הפלא אהרון הלוי, מאיר הלוי, אלי שטרייכר ואחרים ומקהלת "לחיים". בסדרה אלבומים על ליל שבת ויום שבת, פורים, פסח וחנוכה. ב-2017 הפיק כהנא דיסק בשם "לחיים מזרח טיש" שבו מבוצעים שירים מזרחיים שורשיים בביצוע ובהברה חסידית, כאשר לדבריו “הגיע הזמן לעצור את האפליה, הציבור הספרדי חשוף כיום לכל הלהיטים החסידיים ובקי בהם, אבל הציבור החסידי והליטאי אינם מכירים את נכסי צאן הברזל של המוזיקה המזרחית”.
כהנא מומחה ביצירת חרוזים לשירים, והפיק את סדרת "לחיים אידן", בביצוע הזמר והמלחין הרב ירמיה דמן. כהנא הוא מפיק ראשי של עשרות אלבומי חסידות בעלזא ואף הפיק אלבומים של חסידויות נוספות, כמו סקולען, אבל למרות זאת איננו מצטייר כזמר ואינו אוהב להיכנס לקטגוריה של "זמרים חסידיים". הוא סבור שנגינה "חסידית" היא רק שירים ששרים החסידים עם רבם בטיש ומשום כך הקים את "לחיים הפקות".
ג'אנלואיג'י לנטיני

קריירת משחק

לנטיני החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של טורינו. הוא קודם לקבוצה הבוגרת ב-1986, ולאחר שהיה שותף במספר משחקים כמחליף הושאל בעונת 1988/1989 לקבוצת אנקונה. הוא חזר לטורינו כשזו שיחקה בליגת המשנה, וסייע לה להעפיל בחזרה לסרייה א' עוד באותה עונה. בשנתיים הבאות היה לנטיני שותף להפיכתה של הקבוצה לאחת מהבולטות בכדורגל האיטלקי, כשהשיא היה בעונת 1991/1992, עת סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה והעפילה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה לאייאקס אמסטרדם ההולנדית עקב שערי חוץ לאחר שוויון 2-2 בסיכום שני המשחקים. לנטיני שיחק לאורך כל שני משחקי הגמר. הוא הפגין מהירות רבה ויכולת כדרור מרשימה במשחקו, בנוסף לגובהו וחוסנו הפיזי. לקראת עונת 1992/1993 עבר לנטיני למילאן, אותה אימן אז פאביו קאפלו, תמורת 13 מיליון לירות שטרלינג, מה שהיה סכום שיא דאז עבור העברה בתולדות הכדורגל.
לנטיני זכה עם מילאן באליפות בעונתו הראשונה בקבוצה כששותף ב-30 משחקים, אך באוגוסט 1993, כשנהג ברכבו חזרה לביתו מטורניר קדם-עונה בגנואה, עבר תאונת דרכים בעקבותיה שבר את גולגולתו ומספר מעצמותיו, ושרר בתרדמת במשך יומיים. על אף שהחלים באופן מלא, התאונה פגעה קשות בקריירה של לנטיני שלא שב להפגין את יכולתו הטובה. הוא איבד את מקומו הקבוע במדי מילאן, ובמשך שלוש העונות הבאות הוא שותף ב-33 משחקים בלבד בכל המסגרות. 
לקראת עונת 1996/1997 עבר לנטיני לאטלנטה, במדיה השתקם ונהנה מתקופה מוצלחת, וכעבור שנה חזר לקבוצת נעוריו, טורינו, ששיחקה אז בליגה השנייה, תמורת שני מיליון ליש"ט. לאחר ארבע עונות בקבוצה עבר ב-2001 לקונזצה במדיה שיחק שלוש שנים, וב-2004 סיים את דרכו בכדורגל המקצועני ועבר לשחק בקבוצות חובבים בליגות הנמוכות.
לנטיני פרש סופית ממשחק בשנת 2012, כשהיה בן 43.

נבחרת איטליה

לנטיני ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ב-13 בפברואר 1991, במשחק ידידות ביתי מול בלגיה שהסתיים בשוויון 0-0. הוא היה לשחקן קבוע בסגל של מאמן הנבחרת דאז, אריגו סאקי, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. לטורניר מונדיאל 1994 עצמו לנטיני לא זומן, וזאת עקב חוסר היציבות ביכולתו בעקבות תאונת הדרכים שעבר פחות משנה לפני הטורניר. עם זאת, הוא הוסיף לשחק במדי הנבחרת עד נובמבר 1996, אז ערך את הופעתו ה-13 והאחרונה במדיה.
נוירולוג

נוירולוג הוא רופא המתמחה בענף הנוירולוגיה. הנוירולוגים אחראים לחקר, אבחנה, טיפול ומעקב של כל התופעות הנוירולוגיות. במדינות מסוימות, אחריות חוקית נוספת לנוירולוגים היא קביעת מוות מוחי כדי להוכיח את מותו של מטופל. 
כאשר יש צורך בהתערבות כירורגית, הנוירולוג עשוי להפנות לנוירוכירורג או לנוירורדיולוג פולשני.  נוירוכירורג הוא נוירולוג אשר עבר הכשרה מיוחדת לביצוע ניתוחים במערכת העצבים.
כדי לקבל את המינוי כמומחה בנוירולוגיה בישראל, צריך לסיים לימודי רפואה ואחר כך להתמחות בתקן מתמחה במחלקה נוירולוגית מוכרת באחד מבתי החולים בישראל. אורך ההתמחות היא כחמש שנים. על המתמחה לעבור בחינות התמחות באמצע ההתמחות ובסופה. אם הצליח בבחינות אלו יהפך לנוירולוג מומחה.
התמחויות מיוחדות הן בנוירופדיאטריה (נוירולוג ילדים) ונוירוגריאטריה (נוירולוג העוסק במחלות נוירולוגיות בקשיש). במכוני מחקר מיוחדים, כמו מכון ויצמן, אפשר להתמחות בתחומי נוירולוגיה שונים כגון נוירופיזיולוגיה, ביוכימיה של מערכת העצבים, נוירוגנטיקה, נוירוקרדיולוגיה ועוד.
בארצות הברית ובקנדה, נוירולוגים הם רופאים שסיימו את הלימודים לתואר שני במדעי המוח לאחר שסיימו את לימודיהם בפקולטה לרפואה. הכשרת נוירולוגים אורכת 10-13 שנות לימוד הכוללות לימודים באוניברסיטה והכשרה קלינית. הכשרה זו כוללת תואר אקדמי של ארבע שנים, המקנה אישור לעסוק כרופא "MD" או "DO". לאחר מכן הנוירולוגים נדרשים לעבור ארבע שנים נוספות של מחקר, ולאחר מכן להשלים שלוש עד ארבע שנים, שנה אחת של הכשרה ברפואה פנימית, ושלוש שנים של הכשרה בתחום הנוירולוגיה.
הוט שוט גליאנו

מקור השם

מקור שמו של הקוקטייל מרמז על מרכיביו וצורת הגשתו: הוט - האספרסו והחלב המוקצף הם חמים. שוט - הקוקטייל מוגש בכוס שוט. גליאנו - הוא המרכיב האלכוהולי בקוקטייל.
טרילוגיית מקסיקו

טרילוגיית מקסיקו, הידועה גם בשמות טרילוגיית מריאצ'י וטרילוגיית דספראדו, היא סדרה של שלושה סרטי קולנוע: אל מריאצ'י, דספרדו והיו זמנים במקסיקו, שכולם נכתבו, הופקו ובוימו בידי רוברט רודריגז בין השנים 1992–2003.

עלילה

הסרט "אל מריאצ'י" מביא את סיפורו של מוזיקאי מובטל, הידוע בשם אל מריאצ'י, שנודד ברחבי מקסיקו עם הגיטרה שלו. הוא מגיע לעיירת גבול נידחת (אקוניה, עיירה אמיתית שבה צולמו חלק מהסצנות בסרט, ובה נולד השחקן הראשי של הסרט וידידו הטוב של רודריגז, קרלוס גאיארדו), ומנסה להתקבל לעבודה במסבאות ובמועדונים. לרוע מזלו, כנופיית פושעים מקומית טועה בזיהויו וחושבת שמדובר בפושע יריב שנודע כי הוא נושא את כלי הנשק שלו במזוודה לנשיאת גיטרה. בהמשך המריאצ'י מתאהב בבחורה שעוזרת לו להתחבא מאותם פושעים, אך בסופו של דבר היא נרצחת בידי אחד מהם, והוא מחפש אחר נקמה ברוצחיה.
סרט ההמשך "דספרדו" מציב את אנטוניו בנדרס בנעליו של המריאצ'י, בהמשך החיפוש אחר נקמה שלוקחת אותו עד לברון סמים שאחראי לרציחת אהובתו. בהמשך מתאהב מריאצ'י בקארולינה (השחקנית סלמה הייק), אישה שעובדת עבור ברון הסמים. בסרט מככבים, בנוסף לבנדרס והייק, סטיב בושמי, דני טרחו, צ'יץ' מארין וקוונטין טרנטינו בתפקיד אורח. קרלוס גאיארדו, כוכב הסרט הראשון, מופיע הפעם בתפקיד אורח קצר.
סרט ההמשך השני "היו זמנים במקסיקו" שם את אל מריאצ'י במרכזו של ניסיון הפיכה בנשיא מקסיקו. המריאצ'י מגויס על ידי סוכן ה-CIA כדי לחסל את גנרל מארקז, שנשכר על ידי ברון הסמים לחסל את נשיא מקסיקו. בסרט מככבים, בנוסף לבנדרס והייק, ג'וני דפ, וילם דפו, מיקי רורק, אנריקה איגלסיאס, אווה מנדז, דני טרחו וצ'יץ' מארין.

השפעה

טרנטינו אמר לרודריגז כי עליו לעשות טרילוגיה לסרטים בהשראת טרילוגיית הדולרים של סרג'ו ליאונה (בעבור חופן דולרים, הצלפים, הטוב, הרע והמכוער). רודריגז הסכים, והסרט השלישי מכיל הרבה הקבלות למערבון הספגטי. דמותו של אל מריאצ'י עצמה נושאת הקבלה לאיש ללא שם (דמות אותה גילם קלינט איסטווד).

תקציב וביקורות

כל שלושת הסרטים נעשו לפי "סגנון המריאצ'י" של רודריגז, לפיו "יש לעשות שימוש ביצירתיות ולא בכסף כדי לפתור בעיות". הפקת הסרט הראשון עמדה בתקציב זעום של 7,000 דולר, כאשר הסרט צולם כולו במקסיקו והרוויח יותר מ-2 מיליון דולר בעת יציאתו למסכים. חברת ההפצה Columbia Pictures אהבה את הסרט וקנתה את הזכויות, מה שאיפשר לה לממן את שני ההמשכונים בסדרה.
הסרט "דספרדו" נעשה בתקציב של 7 מיליון דולר והרוויח יותר מ-24 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית, בעוד "היו זמנים במקסיקו" נעשה בתקציב של 29 מיליון דולר והרוויח יותר מ-56 מיליון ברחבי ארצות הברית ויותר מ-41 מיליון נוספים מחוץ לגבולות ארצות הברית. בנוסף, הסרט נחשב ל"סרט ההמשך השני הרווחי ביותר", ברשימה לצד גולדפינגר, צבא המתים (הסרט השלישי בסדרת "The Evil Dead" של סם ריימי), ויום שישי ה-13 חלק 3.
חלק מהפופולריות של הסרטים נשען על גרסאות הכיסוי המוצלחות שבפסקול שלו.

פרסים

כל שלושת הסרטים זכו למגוון פרסי יוקרה, ביניהם פרס בחירת הקהל בפסטיבל סאנדנס של שנת 1993 עבור "אל מריאצ'י", ופרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי סאטורן של שנת 1996 עבור משחקה של סלמה הייק ב"דספרדו".
בוסטון רד סוקס

היסטוריה

עד שנת 1918 זכתה הקבוצה בשליש מאליפויות הוורלד סיריס והייתה הקבוצה המעוטרת ביותר בתולדות הליגה הצעירה. לאחר מכן סבלה הקבוצה מאכזבות רבות שיוחסו למכה שכונה כ"קללת הבמבינו", שמנעה ממנה כביכול לזכות בוורלד סיריס במשך 86 שנים. על פי המיתוס מקור הקללה היה במכירת השחקן ג'ורג' הרמן "בייב" רות' ששיחק בבוסטון רד סוקס בין השנים 1914 ל-1919 בתור זורק (pitcher). הבעלים של הקבוצה באותה התקופה, הנרי פראזי, החליט למכור את רות' לניו יורק יאנקיז שעד אז לא הצליחה לנצח אליפות אחת. אצל היאנקיז שיחק רות' כחובט, שם נתגלה כשרונו האמיתי והוא נחשב עד היום לאחד משחקני הבייסבול הטובים ביותר בכל הזמנים. מאז השתנה מזלה של הבוסטון רד סוקס, ועל אף שהם הרבו לנצח במשחקים המוקדמים, הם נכשלו באופן עקבי במשחקי הגמר. תחילה סברו האוהדים שכשלונות הקבוצה נובעים מניהול לקוי של ההנהלה, אך ככל שהזמן חלף וההנהלות התחלפו החלו להאשים את רות' בכך שהטיל קללה, אמונה שהתחזקה לאחר מותו של השחקן.
ה"קללה" הוסרה בשנת 2004, לאחר שהבוסטון רד סוקס ניצחו לראשונה בוורלד סיריס מזה 86 שנה. ניצחון הרד סוקס היה מפתיע לאחר שכמעט הודחו בגמר האמריקן ליג על ידי היאנקיז שכבר הובילו 3:0 (דרושים 4 ניצחונות כדי לעבור שלב), אך הבוסטון רד סוקס חזרו וניצחו 3:4. במהומות שהתרחשו בבוסטון בעקבות הניצחון הפעילה המשטרה אמצעים אלימים שאף הביאו להרוגה אחת. בגמר עצמו ניצחה הקבוצה את הסנט לואיס קרדינלס בסוויפ (ניצחון 0:4). במצעד הניצחון השתתפו יותר משלושה מיליון אוהדים שיצאו לרחובות בוסטון כדי לחגוג. בשנת 2007 זכו הרד סוקס שוב בוורלד סיריס, לאחר שגברו על הקולורדו רוקיס בסוויפ נוסף. ב-2013 זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדותיה וב-2018 זכתה באליפות התשיעית לאחר שיא מועדון של 108 ניצחונות בעונה הסדירה.
סנגורוצ'קה

סְנֵגוּרוֹצְ'קָה (ברוסית: Снегурочка - נערת השלג) היא דמות באגדות הרוסיות. נכדתו של דד מורוז, אשר כמהה לחברתם של בני האלמוות. היא נקשרת לרועת צאן בשם "לֶל", אך ליבה אינו מסוגל לדעת מהי אהבה. אמה מרחמת עליה ומעניקה לה את יכולת האהבה, אך ברגע שהיא מתאהבת, ליבה של נערת השלג מתחמם וכל גופה נמס.
גרסת הסיפור עברה עיבוד למחזה על ידי אלכסנדר אוסטרובסקי, בליווי מוזיקה מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. סנגורוצ'קה המודרנית מתוארת גם כנכדתו ובת לוויתו של "דד מורוז" - סנטה קלאוס בגרסה הרוסית.
בשנת 1878 יצרו המלחין לודוויג מינקוס והכוריאוגרף מריוס פטיפה גרסה בימתית לסנגורוצ'קה בשם "הבת של השלג". בנוסף, הסיפור אומץ גם על ידי רימסקי קורסקוב ונקרא "נערת השלג".
הקיבוצניקים (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

לאחר שהתפזרו איש איש לחייו ולדרכו אחרי שנות הצבא שלהם, חבורה של קיבוצניקים ובני כיתת "נרקיס" לשעבר מקיבוץ "מעיין חיים", שכעת נמצאים בשנות השלושים לחייהם, מגלים שהקיבוץ בו גדלו כל חייהם עומד להתפרק, והם נאלצים לחזור להיות בקשר ולחיות ביחד במבנה ישן של ההאנגר התעשייתי בדרום תל אביב. בני הקבוצה מוצאים את עצמם שוב עושים הכל ביחד כמו שעשו כשהתגוררו בבית הילדים של הקיבוץ: ישנים, מטיילים, מתקלחים ומתבגרים, אך במקביל, כל הסודות והשנאות, השקרים, הזכרונות והחברויות שלהם צפים ועולים - בדיוק כמו שהיה אז.
איל סודומה

קורות חייו

הוא נולד למשפחת באצי בעיר ורצ'לי שבמחוז פיימונטה. מורהו הראשון היה ג'ובאני מרטינו ספאנצוטי ואחריו למד אצל ג'רולמו ג'ובנונה, שניהם מצפון איטליה. ייתכן שלמד אצל לאונרדו דה וינצ'י או שעשה תקופה במחיצתו במילאנו. הוא נסע לסיינה והחל לעסוק שם במנזר מונטה אוליבטו מג'ורה של המסדר הבנדיקטי ביצירת פרסקו המתאר את חייו של בנדיקטוס הקדוש, בהמשך לעבודותיו של לוקה סיניורלי שם, שהחלו ב-1498. הוא צייר בפרסקו דיוקן עצמי שלו, כשלרגליו שתי גיריות, וסיים אותו ב-1502. 
יחד עם פינטוריקיו, היה מראשוני המייצגים של שיא הרנסאנס בסיינה.
ב-1508 הוזמן לרומא על ידי אגוסטינו קיגי והועסק שם על ידי האפיפיור יוליוס השני במקביל לרפאל בקישוט חדרי ארמון האפיפיור. על פי ההשערה המקובלת, רפאל צייר את איל סודומה בציורו אסכולת אתונה, ליד הדיוקן העצמי של רפאל עצמו. לאחר מכן חזר לסיינה ועסק בקישוט ארמון קיגי בעיר. עבודותיו מאותה תקופה מראות השפעות של אסכולת פירנצה ובמיוחד של פרא ברתולומיאו (Fra Bartolomeo). הוא חזר לרומא כדי לקשט את בית משפחת קיגי בעיר, שם עבד לצידו של בלדסאר פרוצי (Baldassare Peruzzi) וצייר תמונות מחיי אלכסנדר הגדול.
בעת הכתרתו של האפיפיור לאו העשירי, קיבל אותו איל סודומה בציור המתאר את מותה של לוקרטיה (או קלאופטרה, לפי גרסאות אחרות). לאו העניק לו סכום כסף גבוה ותואר אביר. הוא חזר לסיינה ומאוחר יותר שהה גם בפיזה, וולטרה ולוקה, ומת לבסוף בסיינה.
ג'ורג'ו וזארי טען שכינויו ניתן לו בגלל היותו הומוסקסואל (על שם מעשה סדום). עם זאת, נראה שווזארי לא אהד אותו וכי הכינוי נוצר מבדיחה והאמן עצמו השתמש בו.
עבודותיו מוצגות במיטב המוזיאונים בעולם, בהם הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה, גלריית אופיצי, הגלריה הלאומית בלונדון, המוזיאון לאמנות יפה בבודפשט, ארמיטאז' וגלריה בורגזה.
ספראג גריידן

ביוגרפיה

סנדרה ספראג גריידן נולדה במסצ'וסטס. היא בוגרת בית הספר האזורי "מנצ'סטר-אסקס" (אז נקרא "תיכון מנצ'סטר") ומכללת ברנרד, אוניברסיטת קולומביה. ספראג הוא שם נעוריה של אמה. היה לה אח צעיר, בנימין גריידן, שנפטר בשנת 1999. אביהם היה בעלים של מסעדה בשם "של בן ספראג".

קריירה

גריידן ככבה בדרמת המלחמה של רשת FX "שם" בשנת 2005. היה לה תפקיד חוזר בעונה הרביעית והחמישית של הסדרה מבית HBO עמוק באדמה כאניטה מילר, והיא הופיעה בעונה השנייה של סדרה מבית CBS בשם "ג'ואן מארקדיה" כג'ודית' מונטגומרי. היא הופיעה גם כקארן קווסקי בשנת 2002 בסדרת הטלוויזיה של רשת FOX "ג'ון דו", כהת'ר ליסינסקי בסדרה מבית CBS "יריחו", וכדון ווינסטון בסדרה מבית FX- ילדי האנרכיה. הופעות נוספות של גריידן בטלוויזיה היו בסדרות: העשב של השכן, מעבר לירדן, מגרש ביתי, מרפאה פרטית, CSI: מיאמי, CSI: ניו יורק, האוס, מחשבות פליליות ופשעים חמורים. היא גם ככבה בסרט "אנני הקטנה" בשנת 1989, ומשם היא התחילה את קריירת המשחק שלה, כבר בגיל חמש. גריידן הופיעה בתיאטרון במחזות: "קומדיית הסקס בניו יורק", מונולוגים מהווגינה (מאת איב אנסלר), לרמות בשביל אהבה (מאת סם שפרד), המלט, "מחכים ללפטי" (מאת קליפורד אודטס) ו"יום רגיל". גריידן שיחקה כאוליביה טיילור בעונה השביעית של הסדרה 24. גריידן לוהק כמיה קסלר באחד הפרקים של העונה ה-3 של חוק וסדר: מדור מיוחד. היא הופיעה גם בפרק נוסף של חוק וסדר: מדור מיוחד כפאם גליאנו, אישה שנאנסה בחדר השינה שלה על ידי אדם שחשב בטעות שהיא משתמשת של אתר פנטזיות אונס. בחודש פברואר 2010, גריידן הופיעה בפרק של מחשבות פליליות כמג קולינס, אישה שבעלה נרצח על ידי רוצח סדרתי. בחודש אוקטובר 2010, היא שחקה את התפקיד הראשי בסרט פעילות על-טבעית 2, וכן תפקיד קטן בסרט ההמשך לסרט- פעילות על-טבעית 3. בחודש נובמבר 2010, היא שחקה כדמות שחשודה בהריגת חברתה לעבודה בחוק וסדר: לוס אנג'לס. היא גם השתתפה לכאורה בסרט פעילות על-טבעית 4, אבל היא לא הגיעה לצילומים לסצנות חדשות אלא השתתפה רק בקטעים שהופיעו בסרט השני.
STS-113

המשימה

STS-113 הייתה משימה לתחנת החלל הבינלאומית שהמריאה ב-24 בנובמבר 2002.
לאחר השיגור המוצלח טסה המעבורת הישר לתחנת החלל. ב-25 בנובמבר (למחרת) נרשמה התחברות מוצלחת לתחנת החלל. המעבורת עזבה את התחנה שבעה ימים לאחר מכן.
בזמן שהמעבורת הייתה מחוברת לתחנה הרכיבו מומחי המשימה לופז אלגריה והרינגטון את ה-P1 במשך שלוש הליכות חלל.
בנוסף התחלף הצוות החמישי, שחזר לכדור הארץ לאחר 189 יום בחלל, עם הצוות השישי.
המשימה הסתיימה כאשר אנדוור נחתה במרכז החלל קנדי ב-7 בדצמבר במסלול המראה 33. זוהי הייתה המשימה ה-19 של המעבורת אנדוור, המשימה ה-112 בתוכנית מעבורות החלל והמשימה ה-16 לתחנת החלל הבינלאומית.
וריולה סיסית

תיאור

ממדיו המקסימליים עשויים להגיע לאורך של כ-83 ס"מ ולמשקל של כ-12 ק"ג, אולם נפוץ בגדלים קטנים יותר. ההשערה כי מגיע לבגרות מינית באורך 43 ס"מ. מאופיין בפס צהוב בצורת סהר בקצוות סנפיר הזנב. קצה האחורי של סנפיר הגב וקצוות יתר סנפיריו גם הם בצהוב. צבעו גופו כחול-אדמדם וגופו מכוסה נקודות כחולות-סגלגלות. הצבע משתנה במהירות מכחול כהה ועד אדום, שינוי זה עשוי לבלוט בשעות הדמדומים.
בצעירותו דומה למין Parupeneus forsskali ממשפחת המוליתיים, ועשוי לעקוב אחריהם בזמן שהם ניזונים, הצעירים מאופיינים בפס לבן העובר מהחוטם עד סנפיר הגב.

תזונה ותפוצה

תזונתו מורכבת בעיקר מדגים, אולם ניזון גם מסרטנאים, חסילונים ומחסילוני גמל שלמה.
וריולה סיסית הוא דג טריטוריאלי אולם בניגוד לדקרים אחרים תחום הטריטוריה שלו נרחב. נצפה באזורי מים צלולים בעומקים של מתחת ל-15 מטר ומעדיף מים פתוחים באזור שוניות אלמוגים ואיים מאשר חופי יבשות. תפוצתו באזורים טרופיים מים סוף ולאורך דרום יבשת אפריקה ואיי פיטקרן, צפונה עד דרום יפן ואוסטרליה.

כדג מאכל

בשרו נחשק בשל טעמו העדין והאיכותי. המסחר בדג זה נפסק במאוריציוס עקב מקרי הרעלת סיגואטרה בשוקי הדגים החיים בהונג קונג. סיגואטרה היא סוג הרעלה שמקורה באכילת דגים או פירות ים המזוהמים בסיגואטוקסין. התסמינים להרעלה כוללים עקצוצים בשפתיים, חולשה, בחילות והקאות.
משרד הבריאות, העבודה והרווחה (יפן)

משרד הבריאות, העבודה והרווחה (ביפנית: 厚生労働省, תעתיק: קוֹסֶיי-רוֹדוֹ-שוֹ) הוא אחד ממשרדי ממשלת יפן. המשרד נוצר כתוצאה ממיזוג בין משרד הבריאות והרווחה לבין משרד העבודה ב-6 בינואר 2001, במסגרת הרפורמות ליעול מוסדות הממשלה.
תפקידו של המשרד הוא לתכנן וליישם מערכות ומבנים חברתיים שיסייעו לאזרחים לאורך כל ימי חייהם, והוא אחראי על תחומים רבים החל מביטוח בריאות, דרך תעסוקה וכלה בסיוע בטיפול בילדים. המשרד אף אמון על פיקוח פיזור הרעלים של התעשייה ושל החקלאות, פיקוח על מוצרי מזון ותרופות, קביעת תקנים רפואיים בתחום המזון והתרופות ועוד.
העומד בראש המשרד הוא שר הבריאות, העבודה והרווחה, חבר בדיאט של יפן, ונכון ל-17 באוגוסט 2015 ממלאת נוריהיסה טמורה תפקיד זה.
ריצ'רקר

ריצ'רקר (ricercar, ricercare, recercar) הוא סוג של יצירה אינסטרומנטלית מסוף הרנסאנס ומתחילת הבארוק. משמעות המונח "ריצ'רקר" באיטלקית היא "לחקור". הריצ'רקר חוקר לרוב פרמוטציות שונות של נושא, והנושא יכול להתבסס לפעמים על יצירה אחרת. כך למשל Ricercar sopra Benedictus יהיה ריצ'רקר שהנושא בו לקוח ממוטט בשם "בנדיקטוס". המונח יכול לציין לעיתים גם אטיוד או יצירה לימודית שחוקרת טכניקת נגינה בכלי או בשירה.
בימינו, כאשר מזכירים את השם "ריצ'רקר" מתייחסים ליצירה פוליפונית הדומה לפוגה, בעלת אופי רציני ונושא הכתוב בערכים ריתמיים ארוכים.
במאה ה־16 המילה התייחסה לסוגים שונים של יצירות, ובאופן כללי באותה תקופה המינוח היה גמיש. השמות "קנצונה", "טוקטה" ו"פנטזיה" יכלו כולם להתייחס לאותו סוג של מוזיקה, וההחלטה כיצד לקרוא ליצירה הייתה בידי המלחין. למרות זאת, ריצ'רקרים משתייכים לשני סוגים כלליים: האחד, הומופוני ברובו, הכולל מדי פעם מעברים, קצת בדומה לטוקטה; הסוג השני, יצירה פוליפונית הבנויה לרוב בצורת וריאציות וכוללת כניסות חיקוייות. ניתן למצוא דוגמאות לשני סוגי הריצ'רקרים ביצירותיו של ג'ירולמו פרסקובלדי. בראייה היסטורית, הסוג השני של הריצ'רקר, זה הפוליפוני, הוא החשוב יותר והוביל להתפתחות הפוגה.
אותו סוג שני פוליפוני של ריצ'רקרים החל להתפתח באמצע המאה ה־16 והתפתח במקביל למוטט, וחלק עם המוטט את דרכי הטיפול החיקוייות בנושאים. טרנסקריפציות אינסטרומנטליות של מוטטים היו עניין נפוץ בסוף המאה ה־16, ומלחינים החלו ליצור יצירות לכלי נגינה דוגמת לאוטה או מקלדת שהיו דומות באופיין למוטטים.
במהלך תקופת הבארוק, הריצ'רקר התפתח בהדרגה לפוגה, בדיוק כפי שהקנצונה התפתחה לסונאטה. יצירות מסוימת, שלא ניתן להבדיל בינן לבין פוגות, נקראות "ריצ'רקר", לרוב בשל הערכים הריתמיים הארוכים והסגנון הרציני. דוגמאות טובות לכך הן הריצ'רקרים ב־3 וב־6 קולות מאת י"ס באך מתוך "המנחה המוזיקלית".
גירית (סוג)

מאפיינים

הגיריות נפוצות ברחבי אירופה ואסיה עד ליפן והן בעלות גוף גדול בדרך כלל אפור או חום-אפור עם פנים לבנות מוארכות בעלות פסים כהים ליד העיניים, החוטם ורוד, הזנב קצר והרגליים שחורות עם טפרים ארוכים לחפירה. הגיריות הן אוכלות כל המחבבות במיוחד שלשולים ותולעים אחרות וכן פירות, ביצים, יונקים קטנים ולטאות. הן חיות במאורות באדמה ויוצאות מהן בשעות החשיכה לשוטט.
צופן ויז'נר

צופן ויז'נר הוא צופן החלפה רב-אלפביתי, המחליף כל אות במסר באות אחרת מתוך אלפבית שונה, קרי במפתח שונה. השימוש במפתח נעשה באופן מחזורי. לאחר שימוש בכל האלפביתים חוזרים לאלפבית הראשון. מיקומה של כל אות במסר המקורי קובע באיזה אלפבית מתוך קבוצת האלפבית של מפתח הצופן להצפינה. בכל מפתח אלפבית סדר האותיות שונה, כך שכל אות זהה במסר תוצפן לאות אחרת בצופן, על כן לא נשמרת תדירות האותיות שבמסר המקורי. בניגוד לצופן חד-אלפביתי המבצע הזזה או החלפה של כל אותיות המסר במרחק קבוע. 
צופן ויזנ'ר מיוחס לדיפלומט הצרפתי בלז דה ויז'נר (1586), אולם למעשה הומצא מספר שנים לפניו על ידי הקריפטוגרף האיטלקי ג'ובני בטיסטה בלאסו (בשנת 1553). צופן זה יוחס בטעות לוויזנ'ר בתחילת המאה ה-19, ומאז הוא קרוי על שמו.

בטיחות

אף על פי שצופן ויז'נר אינו משמר תדירות אותיות, מבחינה קריפטוגרפית אינו בטוח לשימוש, כיוון שהוא חשוף לניתוח סטטיסטי. לפי תורת האינפורמציה, לכל שפה יתירות טבעית, כלומר אותיות המסר חוזרות על עצמן בתדירות שונה. יתירות מאפשרת ניתוח סטטיסטי של הצופן בהתאם לכללי היתירות של השפה הספציפית, למשל, האות "י" בשפה העברית אמורה לחזור על עצמה בתדירות גבוהה יותר מאשר האות "פ". ניתן להכין טבלת שכיחויות של אותיות האלפבית לשפה הנתונה, מתוך כמות נכבדה של טקסט רגיל ולפי זה לבצע ניתוח של הצופן, למשל, בשיטת קסיסקי. בשיטה זו מסתמכים על כך שכאשר המפתח קצר, הרי שבמסר ארוך אותיות מסוימות יוצפנו תחת מפתח זהה. הרעיון הוא למצוא נקודות בהן חוזר השימוש במפתח מסוים, כלומר מציאת אורך המפתח. זאת עושים על ידי דגימת מרחקים שבין קטעי טקסט מוצפן קצרים החוזרים על עצמם. מרחקים אלו מרמזים על אורך המפתח: ככל שהם קרובים יותר לאורך המפתח תדירותם עולה. כאשר נמצא אורך המפתח - הפענוח קל: מחלקים את הצופן לבלוקים באורך המפתח ומפעילים ניתוח סטטיסטי פשוט על כל בלוק בנפרד. כל בלוק בנפרד יכיל תדירויות זהות לטקסט המקורי באופן שמאפשר ניחוש אותיות רבות וחשיפת המסר כולו בקלות רבה.
אף על פי ששיטת קסיסקי לא תועיל כנגד ספר-צופן המתואר לעיל (בשל המפתח הארוך), צופן זה חשוף גם הוא להתקפה המבוססת על חוסר איזון סטטיסטי בטקסט הצופן. אם מפתח ההצפנה עצמו סובל מיתירות מסוימת כגון אם הוא טקסט מתוך ספר, ייתכנו מופעים תדירים של קטעי טקסט מוצפן החוזרים על עצמם, שמצביעים על כך שהוצפנו תחת אות בעלת תדירות גבוהה בטקסט המפתח. ככל שכמות הטקסט המוצפן גדולה יותר, עולים סיכויי ההתקפה. ניתן להכין טבלאות שכיחויות המבוססות על שפת טקסט המפתח, בעזרתן לבצע ניתוח סטטיסטי בשיטה המיוחסת לויליאם פרידמן, שפענח בדרך זו את הצופן היפני "PURPLE".
צופן ויז'נר נחשב במשך שנים לצופן בלתי ניתן לפיצוח, אך בסופו של דבר פוצח על ידי צ'ארלס בבג' בשנת 1845. זאת בשל חולשתו העיקרית - אורך המפתח. אפשר לפתור בעיה זו על ידי שימוש במפתח חד-פעמי באורך הרצוי. כגון ספר שבו רצף פסקאות חסרות משמעות. כל הודעה מוצפנת בעזרת הפסקה הבאה בספר ואורך ההודעה לעולם לא יעלה על אורך הפסקה. במקרה כזה הצופן בעצם הופך לפנקס חד פעמי בתנאי שפסקאות הצופן נבחרו באופן אקראי לחלוטין. בהינתן הודעה מוצפנת אין דרך לדעת מה הייתה ההודעה המקורית, שכן בהסתברות שווה כל הודעה באורך המתאים יכולה להיות המקור. הבעיה בשיטה זו היא הצורך בהכנת ספר צופן ובהעברת עותק ממנו מראש לצד המקבל. אם ייפול הספר לידי צד שלישי, יוכל לפענח בקלות את כל המסרים שהוצפנו תחתיו. במסרים ארוכים מאוד יעילות הספר הופכת למסורבלת ופחות מעשית.