הנרי פולדס

חייו המוקדמים

פולדס נולד בביית' (Beith), איירשייר, למשפחה בעלת אמצעים צנועים. בגיל 13, הוא נאלץ לעזוב את בית הספר, ונסע לגלאזגו כדי לעבוד כפקיד כדי לסייע בפרנסת משפחתו; בגיל 21 הוא החליט לרישום במתקן לאמנויות באוניברסיטת גלאזגו, בו למד מתמטיקה, לוגיקה וקלאסיקה. מאוחר יותר הוא למד רפואה במכללה של אנדרסון, וסיים את לימודיו עם הרישיון של רופא. 
לאחר סיום לימודים, פולדס הפך למיסיונרית רפואית לכנסייה של סקוטלנד. ב-1871, הוא נשלח להודו הבריטית, בו עבד במשך שנתיים בילינג בבית חולים לעניים. 
ב-23 יולי 1873, הוא קיבל כתב מינוי מהכנסייה הפרסביטריאנית ארצות סקוטלנד להקים שליחות רפואית ביפן. הוא נישא לאיזבלה וילסון בספטמבר, והזוג הטרי יצא ליפן בדצמבר.

חיים ביפן

פולדס הקים את המשימה הסקוטית הראשונה ביפן בשנת 1874, עם בית חולים ומתקן הוראה לסטודנטים לרפואה יפנית. הוא עזר להציג את שיטות החיטוי של ד"ר ג'וזף ליסטרל למנתחים יפניים. ב-1875, הוא עזר לייסד את Rakuzenkai, החברה הראשונה של יפן לעיוור, ולהקים תחנות הצלה כדי למנוע טביעה בתעלות סמוכות. הוא עצר מגפת כלבת שבה נהרגה ילדים קטנים ששיחקו עם עכברים נגועים, והוא עזר לעצור את ההתפשטות של כולרה ביפן. הוא אפילו נרפא נגע מדביק המניה של מוכר הדגים המקומיים של קרפיון. בשנת 1880 הוא עזר לייסד בית ספר לעיוורים. על ידי 1882, בית החולים צוקיג'י בטוקיו טופלו 15,000 מטופלים בשנה. פולדס הפך דובר יפני ובנוסף לעבודתו במשרה מלאה כרופא, הוא כתב שני ספרים על נסיעות במזרח הרחוק, שרבי מאמרים אקדמיים, והתחיל שלושה מגזינים.
תוך ליווי חבר (ארכאולוג אמריקאי, אדוארד ס ' מורס) לחפירת ארכאולוגית שהוא שם לב כמה הרשמים העדינים נותרו על ידי בעלי מלאכה אפשר להבחין שבברי חרס עתיקים. בוחן את קצות אצבעות שלו ושל חברים, הוא השתכנע כי הדפוס של רכסים היה ייחודי לכל פרט.
זמן קצר לאחר שהתצפיות הללו בית החולים שלו נפרץ. המשטרה המקומית עצר החבר בצוות שהאמין פולדס להיות חף מפשע. נחוש בדעתו לטהר את האיש, הוא השווה את טביעות האצבעות שנשארו מאחור בזירת הפשע לאלו שלה חשוד ומצא אותם להיות שונות. על כוחו של ראיות זה המשטרה הסכימה לשחרר את החשוד.
בניסיון לקדם את הרעיון של זיהוי טביעת אצבע, הוא ביקש את עזרתו של חוקר הטבע ציין צ'ארלס דרווין. דרווין סירב לעבוד על הרעיון, אבל העביר אותה לפרנסיס גלטון קרובו, שהעביר אותה לחברה האנתרופולוגית של לונדון. כאשר גלטון חזר לנושא כשמונה שנים לאחר מכן, הוא שילם מעט מאוד תשומת לב למכתב פולדס. כתוצאה מכך של מחלף זה מחלוקת שקמה על הממציא של טביעת אצבע לזיהוי פלילי מודרנית. עם זאת, לא יכול להיות ספק שהעיתון הראשון פולדס בנושא פורסם בכתב העת המדעי Nature ב-1880; כל הצדדים הודה בכך.
בחודש הבא סר ויליאם הרשל, עובד מדינה בריטית המבוססים בהודו, כתב לטבע ואמר כי הוא היה באמצעות טביעות אצבעות (כצורה של הברקוד) כדי לזהות פושעים מאז 1860. עם זאת, הרשל לא הזכיר את הפוטנציאל שלהם לשימוש לזיהוי פלילי. במהלך השנים, פולדס נערך מחלוקת חריפה עם הרשל על השימוש בטביעות אצבעות, בדרישה הוכחה בשנת 1894 שהרשל אי פעם השתמש בטביעות אצבעות באופן רשמי, שהרשל סיפק כדין, ולאחר מכן בכתיבת סדרה של ספרים וחוברות כעבור שנים רבות המכילים וריאציות של טענה כי הוא רומה האשראי בשלו (ראה לפקסימיליות מוחלטת של אלה ויצירות יסוד אחרות בטביעת אצבע, ומכתבי הרשל / פולדס). ספרים אלה פורסמו מ-1905 ואילך, זמן רב לאחר טביעת האצבע שנכנסה לשימוש נרחב.

לשוב לבריטניה

בשובו לבריטניה בשנת 1886, לאחר ריב עם חברת המיסיונרית שניהלה בית החולים שלו ביפן, פולדס הציע את הרעיון של זיהוי טביעת אצבע לסקוטלנד יארד, אבל הוא נדחה, ככל הנראה משום שהוא לא הציג ראיות רבות הנדרשות כדי להראות שטביעות האצבע עמידות, ייחודייות ולסיווג כמעט. בהמשך לכך, פולדס חזר לחייו של מנתח משטרה, תחילה בלונדון, ולאחר מכן בעיר פנטון סטוק און טרנט. ב-1922 הוא נמכר בפועל שלו ועבר לרחוב ג'יימס ב-Wolstanton הסמוך, שם הוא מת במרץ 1930, בן 86, מריר בחוסר ההכרה שקיבל עבור עבודתו. בשינה 2007 פלאק הכרת עבודתו של פולדס נחנך בבית הבנק, בסמוך לחצר הכנסייה של Wolstanton סנט מרגרט שבו קברו ניתן לראות. ב-2011, פלאק נחנך בבית המגורים ברחוב ג'יימס לשעבר.

מורשת

השיטה של זיהוי עבריינים על ידי טביעות האצבעות שלהם כבר הציגה ב-1860 על ידי סר ויליאם ג'יימס הרשל בהודו, ופוטנציאל השימוש שלהם בעבודה משפטית הוצע לראשונה על ידי ד"ר הנרי פולדס ב-1880. גלטון, בעקבות הרעיון שנכתב על ידי פולדס, שבו הוא נכשל באשראי, היה הראשון להציב את המחקר על בסיס מדעי, אשר סייע קבלתה על ידי בתי המשפט. המשטרה יפנית אימצה את שיטת טביעת האצבע באופן רשמי בשנת 1911.