google/wiki40b huggingface dataset:
יפה בן ארי

יפה בן ארי היא דיפלומטית ישראלית, המכהנת כשגרירת ישראל ביפן.

ביוגרפיה

בן ארי נולדה בישראל. סיימה לימודים לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. היא בעלת תואר שני מאוניברסיטת חיפה ותואר מוסמכת במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
בן ארי משרתת במשרד החוץ משנת 1981 ומילאה בו שורה ארוכה של תפקידים. בין השאר הייתה דוברת משרד החוץ וראש מחלקת העיתונות שלו בשנים 2000-‏2002. הייתה סגנית הנציג הישראלי לתערוכת אקספו 2010 בשאנגחאי. על פעולתה בשני התפקידים קיבלה אותות הצטיינות של משרד החוץ. הייתה הנציגה הישראלית לתערוכת אקספו 2012 בדרום קוריאה. 
שימשה כקונסול כללית של ישראל בסן פרנסיסקו שבארצות הברית והייתה סגנית ראשי נציגויות ישראל בהולנד ובליבריה.
כיהנה כשגרירת ישראל בסרביה ומונטנגרו וכשגרירה לא תושבת במקדוניה. ממרץ 2014 כיהנה כסמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף הכלכלה.
במאי 2017 אישרה הממשלה את מינויה של בן ארי כשגרירת ישראל ביפן. היא החלה בכהונתה שם בנובמבר 2017.
היא נשואה ואם לבת.
פינגר סטייל

פינגר סטייל (או Fingerstyle, Fingerpicking) הוא שם כללי לטכניקת נגינה על גיטרה או כלי מיתר אחר (אך נפוצה יותר בקרב נגני גיטרה אקוסטית), שבה הנגן משתמש בקצות או ציפורני האגודל והאצבעות בו זמנית על מנת לפרוט על המיתרים, ולא במפרט שמוחזק על ידי האגודל ואחת האצבעות. המאפיין הבולט של הסגנון הוא שנגן בודד מנגן את ליווי הבס, הקצב והמלודיה עצמה בו זמנית. הדבר אפשרי כיוון שהאגודל והאצבעות פועלות בו זמנית ובאופן עצמאי, כך שהאגודל פורטת תבנית ליווי מסוימת של בס על חלק מהמיתרים, בזמן שהאצבעות האחרות פורטות את המלודיה על המיתרים האחרים. הסגנון מזוהה, בדרך כלל, עם מוזיקת ג'אז, בלוז אקוסטי, קאנטרי, פולק ומוזיקה קלה.
הסגנון החל להתפתח בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כאשר נגני בלוז אפרו-אמריקאים ניסו לחקות באמצעות הגיטרה את טכניקת הנגינה על פסנתר, כאשר האגודל מילאה את תפקיד יד שמאל על מנת לנגן את הבס, ושאר האצבעות מילאו את תפקיד יד ימין כדי לנגן את המלודיה. מאוחר יותר, גם נגני קאנטרי וג'אז אימצו את הסגנון, כאשר המפורסמים שבהם היו מרל טראוויס, אשר השתמש באגודל ובאצבע אחת בלבד, צ'ט אטקינס, אחד הנגנים המפורסמים ביותר בסגנון זה, שפיתח אותו בצורה משמעותית תוך שהוא משתמש באגודל ו-3 אצבעות, ומשלב מגוון נרחב של סגנונות מוזיקה מערביים על מנת ליצור סגנון חדש. לדוגמה, מרק נופלר, גיטריסט וסולן להקת הרוק הבריטית Dire Straits מנגן אף הוא בסגנון זה בגיטרה חשמלית (בסגנון רוק רך מעורב בקאנטרי), ומשתמש בשתי אצבעות ואגודל. התוצאה הייתה סגנון ייחודי בעל מורכבות ובהירות רבה, אשר קיבל את השם "פינגר פיקינג" (Finger Picking). בשנים האחרונות הורחבה ההגדרה גם לסגנונות נגינה הנגזרים מגיטרה קלאסית כמו בוסה נובה או מוזיקה עממית - אשר גם הם מנוגנים בעזרת אצבעות וכך הסגנון ידוע כיום בשם פינגר סטייל.
טכניקה מפורסמת אחת בסגנון נקראת "הבס המתחלף" (Alternating Bass), אשר מתאפיינת בקצב ברור שמושג על ידי פריטה בתבנית מתחלפת על שלושת מיתרי הבס, לרוב מיתר אחד בכל פעימה, תוך כדי נגינת המלודיה. הפריטה נקראת מתחלפת מכיוון שהיא נעה בין מיתרי הבס וחוזרת חלילה, ויוצרת רצף של צליל נמוך ואחריו צליל גבוה יותר. טכניקה זו מכונה לעיתים "בום-צ'יק" (Boom-Chick), כאשר תבנית נפוצה היא: מיתר 6 - בום, מיתר 4 - צ'יק, מיתר 5 - בום, מיתר 4 - צ'יק. 
טכניקה נוספת שפותחה באנגליה בשנות ה-60 על ידי דייווי גראהם היא "הבס היורד" (Descending Bass). כאן הבס איננו מתחלף בין מיתרי הבס, אלא מתחיל ממיתר בס כלשהו, יורד ויורד עד לתו נמוך יותר, וחוזר חלילה. טכניקה זו נפוצה בקרב נגני פולק בריטיים ובקרב נגני ג'אז. גם פול סיימון בשנות פעילותו הראשונות הושפע מנגני הפולק הבריטיים ושילב את הטכניקה הזו בשירים כמו Scarborough fair או Homeward bound.
כיום, נגני פינגרסטייל עכשוויים רבים נוטים להתרחק מטכניקות מסורתיות אלו, ומנגנים בסגנון "חופשי" ורך יותר. בין הבולטים בהם ניתן לציין את טומי עמנואל האוסטרלי, את לורנס ג'ובר (Laurence Juber) הבריטי וכן את מרסל דאדי הצרפתי (ממוצא יהודי) המנוח שתרם רבות לפיתוח הסגנון מחוץ לארצות הברית. 
לעיתים קרובות נגני פינגרסטייל משתמשים במפרט שמולבש על האגודל (Thumb Pick) על מנת להקל על הנגינה ולתת לבס צליל מודגש יותר, ו\או מפרטי אצבע (Finger Picks) המולבשים על אחת או יותר מהאצבעות האחרות. בנוסף, קיימים נגנים שמשתמשים במפרט רגיל (Pick, Plectrum) שנאחז באגודל ובאצבע בזמן שהאצבעות הנותרות מנגנות את המלודיה. קטע מפורסם בטכניקה זו הוא The Clap של סטיב האו (Steve Howe) גיטריסט להקת הרוק הבריטית Yes.
Amy Winehouse at the BBC

רקע וביקורות

האלבום איגד בתוכו הופעות רבות מעברה של ויינהאוס, ויצא בפרק זמן של כמעט שנה לאחר מותה בשנת 2011. האלבום זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה, ובשכלול הביקורות באתר מטֵקריטיק צבר האלבום ציון של 64, המעיד על קבלת פנים חיובית בדרך כלל. Allmusic נתנו לאלבום ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
גארי מולולהנד מה-BBC כתב כי האלבום "עומד בתור האלטרנטיבה הטובה ביותר, כי בו ניתן לראות את כישוריה של ויינהאוס בעת הופעה חיה."

מארז התקליטורים

בנוסף לאלבום ההופעה, מארז תקליטורים יצא לאור ב-12 בנובמבר 2012. המארז כלל בתוכו את האלבום יחד עם שלושה תקליטורי DVD נוספים: Arena: Amy Winehouse – The Day She Came to Dingle (הכלל בתוכו שני תקליטורים), A Tribute to Amy Winehouse by Jools Holland, וה-DVD השלישי, Amy Winehouse – BBC One Sessions Live at Porchester Hall.
יוסף ברוך סרמוניטה

פרופ' יוסף ברוך סרמוניטה (Giuseppe Sermoneta‏ 25 בדצמבר 1924 - 2 באוקטובר 1992) היה חוקר מחשבת ישראל. מפעלו הבולט היה חקר כתבי היד של יהודי איטליה בימי הביניים.

ביוגרפיה

סרמוניטה נולד ברומא שבאיטליה, למשפחה יהודית-איטלקית ידועה. בגיל צעיר עלה לארץ ישראל, אך חזר לרומא ללמוד פילוסופיה. את עבודת הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים בההדרה מחדש של "ספר תגמולי הנפש" להלל בן שמואל מוורונה.
מונה לפרופסור באוניברסיטה העברית, ושימש בין השאר כראש המחלקה למחשבת ישראל. השתתף בכתיבת ערכים לאנציקלופדיה העברית, בעיקר בתחומים הקשורים לאיטליה וליהדות איטליה וכן כתב את הערך על דנטה אליגיירי. בנוסף, היה בין עורכי כתב העת "איטליה" לחקר תולדות יהדות איטליה, היוצא בהוצאת מאגנס בירושלים.
ב-9 באוקטובר 1982 נפצע בפיגוע שעשה מחבל אש"ף, בעת ביקורו בבית הכנסת הגדול של רומא. עשר שנים לאחר מכן, ב-2 באוקטובר 1992 הלך לעולמו, בן 67 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
סרמוניטה
התגורר בירושלים. היה נשוי ואב ל-5 בנים.

הגניזה האיטלקית

מפעלו החשוב היה בתחום מחקר כתבי היד העברית באיטליה מימי הביניים. החל מראשית שנות ה-80 נעשתה עבודה שיטתית של ליקוט אלפי כתבי יד  בארכיונים ממשלתיים ובספריות ציבוריות ופרטיות. התופעה קיימת גם בשאר ארצות אירופה, אך נדמה כי באיטליה היא הגיעה לשיא מיוחד, עד שניתן לקרוא לה בתור ה"גניזה" על משקל הגניזה הקהירית.
במאות ה-15 וה-16 היגרו לאיטליה יהודים מארצות אירופה האחרות, בעקבות רדיפות וגירושים, והביאו עימם כתבי יד רבים. לעומת 1,700 כתבי יד שנמצאו ברחבי אירופה - 700 בגרמניה, 500 באוסטריה, 170 בהונגריה ורק 150 בספרד, הרי באיטליה מספרם נאמד ב-8,000. 
החלוקה האחרונה של כתבי היד לפי מקומות הימצאם היא: אמיליה-רומאניה - כ-4,800, מארקה - 614, לומברדיה - 373  ולאציו - 106. האזורים הבולטים הם במרכז איטליה ובצפונה, שם היו ריכוזי היהודים הגדולים, ולשם אף הגיעו המהגרים ממרכז אירופה.
הממצאים הפריכו את הדעה הרווחת, לפיה עיקר הכתיבה מחדש של כתבי היד העבריים הייתה במדינת האפיפיור. בעיר מודנה שמחוץ לתחום השליטה של האפיפיור נמצא המספר הגדול ביותר של כתבי יד - 3,000, ואחריה, בבולוניה, 850 כתבי יד. הארכיונים שבהם בוצע רישום מלא של כתבי היד היו בבולוניה, מודנה, ויטרבו, אימולה, נוננטולה (Nonantola), קרמונה וצ'נטו. 
תופעה אופיינית ל"גניזה האיטלקית" היא שרוב כתבי היד כוללים דפים בודדים או רבים ולא חלקי דפים, דוגמת אלה שנמצאו בגניזה הקהירית. רובם על קלף, אשר בהיעדר כריכה הוצא מגדר השימוש הרגיל.
בין השאר, נמצא אוסף גדול שערך סרמוניטה באוניברסיטת פרוג'ה, בספרית הרקטור (Biblioteca dei Dottorato). בשנת 1981 הוא החל בליקוט המגילות  בפרוג'יה. המגילות התגלו בתוך כריכות של ספרים מתקופות מאוחרות יותר, כאשר דפי הקלף שימשו לבניית הכריכות ספרים. עד כה נחשפו בארבעים ספרים דפים כפולים של  מגילות קלף. בין השאר נמצאו דפים מהמקורות הבאים : ספרי התנ"ך, תלמוד בבלי וספרי הלכה. האוסף כונה בשם "הגניזה של פרוג'יה"
סאני קלארק

שנים ראשונות

קלארק נולד בהרמיני שבפנסילבניה, עיירת כורי פחם מזרחית לפיטסבורג, הצעיר מבין שמונה ילדים.  אביו, אמורי קלארק, שהיה כורה פחם, מת ממחלת ריאות כאשר סאני היה בן שבועיים. כאשר סאני היה בן 12 עברה המשפחה לפיטסבורג.

קריירה

בעת ביקור אצל דודתו בקליפורניה, כאשר היה בן 20, החליט קלארק להישאר והחל לנגן עם הסקסופוניסט וורדל גריי. קלארק עבר לסן פרנסיסקו וניגן עם הבסיסט אוסקר פטיפורד ובמהלך 1953 הצטרף לקלרניתן באדי דה פרנקו עמו הופיע בארצות הברית ובאירופה עד ינואר 1956, כאשר הצטרף ללייטהאוס אול-סטארז, בראשותו של הבסיסט הווארד רמזי.
קלארק, שרצה לחזור לחוף המזרחי הצטרף בפברואר 1957 לדיינה וושינגטון, כפסנתרן מלווה, במטרה לעבור לניו יורק. בניו יורק, קלארק הפך לנגן מבוקש בין השאר בגלל נגינתו הקצבית. קלארק הקליט רבות עבור חברת בלו נוט יחד עם כמה מהבולטים בנגני ההארד בופ, ביניהם קני בורל, דונלד בירד, פול צ'יימברס, ג'ון קולטריין, דקסטר גורדון, ארט פארמר, קרטיס פולר, גרנט גרין, פילי ג'ו ג'ונס, קליפורד ג'ורדן, ג'קי מקלין, האנק מובלי, ארט טיילור ווילבור וייר. בנוסף הקליט קלארק גם עם צ'ארלס מינגוס, סאני רולינס, בילי הולידיי, סטנלי טארנטיין, סאני קריס ולי מורגן.
כמוביל קלארק הקליט את האלבומים Dial "S" for Sonny ‏, Sonny's Crib‏, Sonny Clark Trio עם פול צ'יימברס בבס ופילי ג'ו ג'ונס בתופים (כולם בשנת 1957). ב-1958 הקליט את האלבום 'Cool Struttin‏ הנחשב לקלאסיקת הארד בופ. אלבום נוסף בשם Sonny Clark Trio‏ עם ג'ורג דוביבייה בבס ומקס רואץ' בתופים יצא ב-1960.
קלארק מת בניו-יורק ב-1963 בגיל 31; סיבת המוות הרשמית היא התקף לב, אך הסברה היא כי הגורם האמיתי הוא מנת יתר של הרואין.

מורשתו

הפסנתרן ביל אוונס שהיה חברו הקרוב של קלארק הקדיש לו, לאחר מותו, את הקטע "NYC's No Lark" (אנגרמה של סאני קלארק באנגלית) בתקליטו Conversations with Myself ‏(1963). ג'ון זורן היה חבר בהרכב בשם הרביעייה לזכר סאני קלארק שהקליט אלבום מלחניו ב-1985, בנוסף הקליט מלחניו של קלארק יחד עם ביל פריזל וג'ורג' לואיס, באלבומים News for Lulu‏ (1988).ו-More News for Lulu‏ (1992).
ויליאם רנדולף הרסט

ביוגרפיה

הרסט נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה. בגיל צעיר קיבל מאביו, שהיה איש עסקים עשיר וחבר הסנאט של ארצות הברית, עיתון בשם "San Francisco Examiner". הוא הגדיל את תפוצת העיתון, בעיקר בעזרת הוספת איורים ותמונות ושינוי סגנון הכתיבה לאנושי וסנסציוני יותר.
בשנת 1895 עבר הרסט לניו יורק ורכש את העיתון "New York Journal". הוא הפך את העיתון לפופולרי מאוד והחל להתחרות בג'וזף פוליצר, מה שסימל את תחילתה של העיתונות הצהובה בארצות הברית. בתוך זמן קצר עקף את פוליצר וב-1925 היה בעל רשת של 25 עיתונים יומיים במספר רב של ערים. לשם הפצת עיתוניו הקים את חברת ההפצה "קינג פיצ'ר".
עיתוניו של הרסט התאפיינו בסנסציות ובסיפורים מרגשים והרבו לעסוק בנושאי פשע, חברה, מין, רכילות ועוד. הייתה לו גם השפעה רבה על דעת הקהל ועל מדיניות הממשל האמריקאי. עיתוניו נקטו בעמדות שמרניות ולחמו בשחיתות של הממסד. הוא ניהל בשנת 1897 תעמולה למען יציאה למלחמה בספרד. לשם כך הובאו בעיתוניו סיפורי זוועות על אכזריות הספרדים שחלקם היו בדויים וחלקם מנופחים, אך תרמו ליצרת דעת קהל שתמכה במלחמה. לאחר מכן נאבק נגד הצטרפות ארצו למלחמת העולם הראשונה.
הוא נבחר בהצלחה ב-1902 לבית הנבחרים של ארצות הברית, כשייצג את המחוז ה-11 מטעם מדינת ניו יורק כחבר המפלגה הדמוקרטית, ושירת שם עד 1907. לאחר מכן רץ ללא הצלחה למספר תפקידים; בהם ראש עיריית ניו יורק, מושל ניו יורק ולבסוף לסגן מושל ניו יורק.
הרסט הואשם גם בקשירת קשר לחיסולה של תעשיית הקנאביס, אשר החלה להיווצר באמריקה בשנות ה-30 של המאה ה-20, זאת בשל העובדה שייצור נייר מקנביס היה פוגם ברווחיו מייצור נייר מיערות אשר היו בבעלותו. נטען כי ידו הייתה בהליכי החקיקה של משרד הבריאות האמריקאי להוצאת הקנביס אל מחוץ לחוק ושבמקביל הוא קידם דה-לגיטימציה ציבורית של הקנביס התעשייתי (Hemp) על ידי הצגתו בעיתוניו, תחת הסלנג "מריחואנה", כסם אשר "יובא" על ידי מהגרים מקסיקנים ואשר גורם להפקרות ושילוח-רסן מיני, למעשי אונס ואף לרצח בקרב בני נוער. מסע פרסום שלילי זה זכה בתודעה הציבורית האמריקנית לשם "קדחת הגראס" (Reefer Madness).
עיתונים נוספים החלו לחקות את סגנונו של הרסט, וכך ירדה הפופולריות הגדולה של עיתוניו.
הסרט "האזרח קיין" מ-1941, שנחשב על ידי מבקרי הקולנוע כאחד הסרטים הטובים בכל הזמנים, נעשה בהשראת סיפור חייו של הרסט ומהווה ביקורת סאטירית עליו, מה שגרם לו לנסות למנוע את הפצתו. הסרט מציג את הרסט, מבלי לנקוב בשמו, כאיל עיתונות מושחת.
ויליאם הרסט נפטר בשנת 1951 בגיל 88, והוריש את האימפריה ואת הטירה המלכותית שבנה לחוף האוקיינוס השקט לחמשת בניו. 
אימפריית הרסט מובילה כיום בעולם בתחום כתבי העת והפצת מוצרי קומיקס - סרטי קומיקס, חוברות וספרים.
שמו של הרסט מוזכר בסרט "נערי העיתונים" ובסרט "לנענע את העריסה".
מיס טקסס ארצות הברית

מיס טקסס ארצות הברית (באנגלית: Miss Texas USA) היא תחרות יופי שנתית הנערכת בטקסס על מנת לבחור את נציגת טקסס לתחרות מיס ארצות הברית.
המתמודדות בתחרות בדרך כלל זכו קודם לכן בתחרויות יופי מקומיות (כגון בתחרויות של ערי מגוריהן כמו מיס יוסטון), מ-1971 ועד 2009 התחרות שודרה בטלוויזיה בערוץ מקומי של טקסס.
התחרות נערכה בערים שונות ברחבי טקסס כמו סן אנטוניו ואל פאסו.
בתחרות מיס טקסס 1977 התארחה בטקס מיס תבל הישראלית רינה מור ובאותה שנה הזוכה בתחרות קימברלי טומס נהייתה לאחר מכן למיס טקסס הראשונה שהוכתרה גם כמיס ארצות הברית.
טקסס היא המדינה המצליחה ביותר בתחרות מיס ארצות הברית, מתוכה הגיעו תשע זוכות ובשנות השמונים מ-1985 ועד 1989 חמש מיס טקסס הוכתרו ברציפות גם כמיס ארצות הברית, דבר המכונה "האסים של טקסס", בנוסף מדי שנה כמעט בקביעות נציגת טקסס עולה לפחות לשלב חצי הגמר בתחרות.
לובז

מקור השם

השם "לובז" הוא תוצר של המילה "לובוזי" (łobuzie) מפולנית עתיקה שמשמעו שיחים.

היסטוריה

לובז מוזכרת לראשונה בשנת 1271 במסמך שלפיו אביר בשם בורקו היה בעליה. בשנת 1295 לובז קיבלה מעמד של עיר. לפני שנת 1945 העיר הייתה חלק מגרמניה. בעקבות לחצים מצד ברית המועצות, שטח העיר הועבר לרשות פולין בהסכם פוטסדאם. רוב תושבי העיר הגרמנים נמלטו ממנה או שהוצאו בכוח והוחלפו על ידי פולנים.

הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
נמרוד הראל

קורות חיים

הראל שירת בצה"ל כקצין נ"מ. הוא בעל תואר ראשון בהנדסת תוכנה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ונכון ל-2010 משלים לימודי תואר שני בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
ב-2009 החל הראל להעביר סדנאות בשם "כוח ההשפעה" למגזר העסקי ובהן הוא מלמד טכניקות של השפעה בסביבה עסקית. 
הראל מדגיש כי אינו עושה שימוש בכוחות על-טבעיים, ובהתבטאויות שונות טוען כי מי שמצהיר על כוחות כאלה, בפרט אורי גלר, מוליך את הציבור שולל. לדבריו, תופעות כאלו לא קיימות.

טלוויזיה

הראל הגיש בערוץ 10 מספר סדרות של תוכניות קסמים ומנטליזם: "מחשבות נסתרות", "בלתי נתפס" ובנוסף "בלתי נראה" בה שיתף פעולה עם אמיר לוסטיג, ו"המופע הבלתי נתפס" בה שיתף פעולה עם אמן החושים שימי אטיאס.
בנובמבר 2008 עלתה סדרה בהנחייתו בשם "העוקץ", המתבססת על התוכנית הבריטית "The Real Hustle", ובה מבוצעים תרגילי עוקץ על אזרחים תמימים, ומוצגות דרכי התגוננות מפני הונאות אלו.
באוגוסט 2012 עלתה בזכיינית רשת בערוץ 2 הסדרה "פסיכו" בהנחייתו ובהשתתפות אמיר לוסטיג, העוסקת בתרגילי טלפתיה לאנשים ברחוב. 
ב-2016 עלתה בזכיינית רשת בערוץ 2 סדרה נוספת בהנחייתו, "בלתי נראה", העוסקת בתרגילי טלפתיה לאנשים ברחוב, כאשר הצופים בבית רואים את המתרחש מנקודת מבטו של הראל על ידי מצלמת משקפיים. בסדרה זו, בניגוד לסדרות קודמות, לא השתתפו אמני חושים נוספים, פרט לפרק ספיישל בו אירח שישה מנטליסטים ובהם אמיר לוסטיג ושימי אטיאס שהשתתפו בתוכניות הקודמות שלו. ב-2017, 2018 עלו לשידור העונה השנייה והשלישית של התוכנית.

ספריו

הראל חיבר ספר פנטזיה בשם כפירה (אסטרולוג הוצאה לאור, 2012) ושני ספרים העוסקים במנטליזם: "שלוש" ו"שלוש – עבודת במה".

חייו האישיים

הראל מתגורר ברמת השרון עם בת זוגו, מעצבת האופנה דנה הראל, ועם שלושת ילדיהם.
תולעת גינאה

מחזור החיים

במים המזוהמים נמצאים שטרגלים (סוגי סרטנים זעירים) המודבקים בלרווה של הטפיל. לאחר שתיית מים אלו, השטרגל מת ולקיבה משתחררת הלרווה בשלב 3 שלה וחודרת דרך קיר המעי לחלל הבטן.
לאחר הגעה לבגרות, הזכרים מתים בעוד הנקבות הבוגרות נודדות דרך רקמות הגוף לאזור העור, לרוב מתחת לברכיים. כשנה לאחר ההדבקה יוצרות התולעים נפיחויות ופצעים מכאיבים בעור. כאשר המאכסן מחפש הקלה לכאב בהשריית הרגליים במים, יוצאות התולעים ומשחררות לרוות בשלב 1 למים, שבתורן נבלעות על ידי שטרגליים.
היציאה מהגוף יכולה להתרחש גם מאזורים אחרים בגוף.

אפידמיולוגיה

המחלה היא ייחודית לאדם. ההדבקה נעשית על ידי שתיית מים עומדים ומזוהמים בטפיל. לעיתים רחוקות מתרחשת הדבקות על ידי אכילת דג המאכסן את הטפיל. התולעת נמצאת באגמים באפריקה ובהודו.

פתולוגיה

נקבות התולעים יוצרות תגובה אלרגית הגורמת לכאב חזק, פריחה, בחילה, שלשול סחרחורת ובצקת מקומית. לאחר בקיעת העור נרגעת האלרגיה אך נוצרים פצעים כואבים. החלמה מלאה מתאפשרת רק לאחר הסרת התולעים. מוות של התולעת במפרקים יכול לגרום לדלקת מפרקים ושיתוק עמוד השדרה.
לעיתים קרובות נגרמת הדבקה בקטריאלית שניונית.

טיפול ומניעה

לא קיים חיסון כנגד הדבקות אך ניתן למנוע אותה באמצעות סינון מי השתייה (למשל על ידי בד צפוף) או טיהורם (למשל על ידי הרתחה או חומר כימי), וחינוך אנשים הנושאים את המחלה להימנע מכניסה למים כל עוד הם חולים בה. קווים מנחים להתנהגות מונעת נכתבו ב-1986 במטרה לחסל את הטפיל, בזמן שהיו 3.5 מיליון חולים ב-20 מדינות, ו-120 מיליון איש בסיכון. ב-2008 דווחו רק על 5,000 מקרים.
הטיפול המסורתי בתולעת הוא שליפתה על ידי כריכתה על מקל. טיפול זה זוכה להנצחה בסמל המקובל לרפואה (ראו מטה אסקלפיוס). לחלופין ניתן להוציא את התולעת על ידי ניתוח אם התולעת כולה נמצאת בקרבת העור. תרופות יכולות להקל על הסימפטומים בלבד.
גאיסקה מנדייטה

קריירה

את הקריירה המקצוענית החל מנדייטה בקבוצה קאסטיון מהליגה הספרדית השנייה. לאחר עונה אחת בלבד בקבוצה עבר מנדייטה לוולנסיה מהליגה הבכירה, כשבעונה הראשונה שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של הקבוצה. את הופעת הבכורה בקבוצה הראשית של המועדון ערך לקראת סיום העונה, ביוני 1993. מנדייטה החל להשתלב בקבוצה, ובעונת 1995/1996 כבר שיחק ב-34 מתוך 42 משחקי המועדון. בקיץ 1996 שיחק עם הנבחרת הצעירה של ספרד באליפות אירופה עד גיל 21 וסיים עמה במקום השני בטורניר. באותו קיץ גם היה בסגל נבחרת ספרד באולימפיאדת אטלנטה.
את הפריצה הגדולה ערך מנדייטה בעונת 1997/1998, תחת מאמן הקבוצה החדש, קלאודיו ראניירי. ב-30 משחקי ליגה כבש מנדייטה 10 שערים וקיבל זימון לנבחרת ספרד במרץ 1999. בסוף עונת 1998/1999 זכה מנדייטה בתואר ראשון, כשוולנסיה ניצחה את אתלטיקו מדריד בגמר גביע המלך.
בעונת 1999/2000 המשיך מנדייטה להשתפר, הפעם עם הקטור קופר כמאמן הקבוצה. הוא כבש 13 שערים בליגה, זכה עם הקבוצה בסופרקאפ הספרדי והגיע עם המועדון עד לגמר ליגת האלופות, שם נכנעה ולנסיה 3-0 לריאל מדריד. מנדייטה זכה בסיום העונה בתואר "קשר השנה באירופה". יכולתו העניקה לו גם מקום בסגל נבחרת ספרד לקראת יורו 2000, בו הודחה בשלב רבע הגמר.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2000/2001, ולנסיה הגיעה לגמר ליגת האלופות פעם נוספת. במשחק הפסידה לבאיירן מינכן בתום דו-קרב בעיטות עונשין. גם בעונה זו זכה מנדייטה בתואר "קשר השנה באירופה". שתי הזכיות הרצופות של מנדייטה בתואר היוקרתי הפכו אותו לאחד השחקנים המבוקשים באירופה, ובסופו של דבר חתם מנדייטה בקבוצת לאציו האיטלקית תמורת סכום של 29 מיליון ליש"ט - אחת ההעברות היקרות ביותר בהיסטוריה של הכדורגל.
למרות עונה בינונית בסרייה א', זומן מנדייטה לסגל נבחרת ספרד לקראת מונדיאל 2002. לאחר הטורניר הושאל מנדייטה לעונה לברצלונה, ועונה אחריה הושאל למידלסברו, איתה זכה בגביע הפוטבול ליג (תואר ראשון בתולדות המועדון). בסיום עונת ההשאלה במידלסברו נקנה כרטיסו מלאציו על ידי המועדון האנגלי.
בעונותיו האחרונות סבל מנדייטה מפציעות רבות, בעקבותיהן איבד את מקומו בקבוצה. גם סכסוכים עם מאמן הקבוצה גארת' סאות'גייט לא תרמו למצבו. למרות שמועות על חזרה לספרד, נשאר מנדייטה במידלסברו להילחם על מקומו בקבוצה. את משחקו האחרון במידלסברו ערך מנדייטה ב-26 בדצמבר 2006.
לפי עיתון ספרדי מנדייטה הודיע כי יפרוש ממשחק עם תום חוזהו במידלסברו בסיום עונת 2007/2008, אך מנדייטה דחה את הטענות האלה. הוא הודיע כי הוא ומשפחתו מאושרים מהמגורים באזור וכי הוא רוצה לשחק בקבוצה נוספת מצפון מזרח אנגליה. מנדייטה שוחרר ממידלסברו ב-13 במאי 2008, ולאחר שלא מצא אף קבוצה החליט לפרוש מכדורגל.
מדריך הג'נטלמן לאהבה ורצח

הפקות

המחזמר מדריך הג'נטלמן לאהבה ורצח הוצג לראשונה בהרטפורד, קונטיקט, בחודשים אוקטובר-נובמבר 2012 בבימויו של דרקו טרסנג'ק. צוות השחקנים כלל את ג'פרסון מייס, קן ברנט וליסה אוהייר. ההצגה הייתה הפקה משותפת של תיאטרון הרטפורד ותיאטרון אולד גלוב מסן דייגו.
לאחר מכן, המחזמר עבר להופיע בתיאטרון אולד גלוב שבסן דייגו, קליפורניה, במרץ 2013. הבימוי היה של טרסנג'ק, בהשתתפותם (שוב) של מייס, ברנט ואוהייר.
המחזמר עלה לראשונה בברודוויי ב-Walter Kerr Theatre ב-17 בנובמבר 2013, לאחר מספר הצגות הרצה שהחלו ב-22 באוקטובר 2013, בבימויו של טרסנג'ק עם כוריאוגרפיה מאת פגי היקי. ההפקה ירדה ב-17 בינואר 2016.‏ צוות השחקנים המקורי של ברודוויי כלל את ג'פרסון מייס (שהמשיך להופיע בהפקה זו עד לסיומה), ליסה אוהייר, לוריין וורסהאם וברייס פינקהאם. במחזמר, מייס מגלם שמונה דמויות שונות, כולן בנות משפחת דייסקווית'. בהפקה הושקעו 7.5 מיליון דולר; באפריל 2015 הודיעו המפיקים שהחזירו את כל השקעתם.
סיבוב הופעות ראשון ברחבי ארצות הברית החל ב-19 בספטמבר 2015 בסקנקטדי, ניו יורק. סיבוב הופעות שני צפוי היה להיפתח ב-27 בספטמבר 2017 באלמיירה, ניו יורק.
ההפקה הבינלאומית הראשונה של המחזמר צפויה לעלות במלבורן, אוסטרליה באוקטובר 2018, בכיכובם של מיטשל בוטל וכריס רייאן, בבימויו של רוג'ר הודגמן.

תקציר העלילה

בשלהי העשור הראשון של המאה ה-20, מונטגיו "מונטי" דייסקווית' נבארו (ברייס פינקהם), צעיר בריטי עני, מגלה כי הוא נצר למשפחת אצולה אריסטוקרטית ומועמד לרשת תואר של רוזן והון רב. למורת רוחו, הוא מגלה גם כי ישנם שמונה יורשים אחרים שנמצאים לפניו בשושלת הירושה. הפתרון שלו לבעיה: לרצוח את כל המתמודדים האחרים על הירושה (את כולם מגלם ג'פרסון מייס).

תגובות וביקורות

צ'ארלס אישרווד (ניו יורק טיימס) שיבח את ההפקה שעלתה בהרטפורד וקבע כי היא "מתוחכמת" ו-"בין מחזות הזמר החדשים מעוררי ההשראה". אישרווד כתב ביקורת גם על ההפקה של ברודוויי, בה ציין שהמופע "מענג", שיבח את ג'פרסון מייס והוסיף כי מחזמר זה משלב בצורה טובה "מנגינה בלתי נשכחת עם טקסט שנון".
גם אליזה גרדנר (USA Today) שיבחה את מייס, וכתבה כי "הציג לראווה את כשרונו הקומי". כמו כן כתבה כי הבימוי היה שנון, והחמיאה לעיצוב התפאורה היצירתי. לסיכום, כתבה כי המחזמר היה "מצחיק להחריד".
על פי Stagegrade, רוב המבקרים שיבחו את המחזמר וקבעו כי הוא מהנה ומבדר, אם כי כמה מהם מתחו ביקורת על הלחן ("פסטיש שנשכח במהרה").
הדיוויזיה ה-262 (ורמאכט)

היסטוריה

ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והוהעמדה תחת פיקודו של אדגר טייסן, ובמהלך המערכה בפולין היא הייתה בחזית המערבית כעתודת הארמייה השביעית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה הראשונה, ובמהלך מבצע ברברוסה היא לחמה במסגרת הארמייה ה-17 כחלק מהקורפוסים ה-4, ה-44 לסירוגין. לאחר מכן לחמה כחלק מוה-51 במסגרת הארמייה השישית. במהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה השנייה, ובפברואר הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-35 תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה. הדיוויזיה ספגה אבידות כבדות במהלך מבצע קוטוזוב, שהחל לאחר המערכה סביב מבלט קורסק, וב-2 בנובמבר 1943 פורקה הדיוויזיה.
נעל הזהב האירופית

היסטוריה

מאז הקמתו בעונת בעונת 1967/68, הפרס, שנקרא במקור "Soulier d'Or" (מצרפתית: "נעל הזהב"), חולק על ידי המגזין "פראנס פוטבול" למלך השערים של הליגות האירופיות באותה עונה. באותו זמן לא הוענק הפרס בהתאם ליחסי הכוחות בין הליגות השונות.
בין השנים 1991 ל-1996, הפרס לא חולק כלל. השהייה זו ארעה כתוצאה ממחאה מצד התאחדות הכדורגל הקפריסאית, שטענה ששחקן קפריסאי עם 40 שערים היה אמור לזכות בפרס, בעוד שפראנס פוטבול רשם את מלך השערים בקפריסין בעונת 1990/91 עם 19 שערים בלבד. עד שנת 1996 המגזין ארגן תחרות לא רשמית על הפרס.
הפרס התחדש לקראת עונת 1996/1997, כאשר איגוד מגזיני הספורט האירופיים (ESM), שבו חבר גם המגזין "פראנס פוטבול", החליט על שיטת ניקוד ששוקללה בהתאם ליחסי הכוחות בין הליגות האירופיות. השקלול נערך לפי דירוג הליגות של אופ"א, המבוסס על התוצאות של המועדונים מכל ליגה בתחרויות האירופיות במשך חמש השנים הקודמות. אי לכך שערים שהובקעו בסרייה א', הליגה האיטלקית הבכירה, ייחשבו יותר מאשר שערים שהובקעו בליגת העל הוולשית, מקבילתה בוויילס.
נכון לעונת 2018/2019, הזוכה הנוכחי בפרס הוא ליונל מסי הארגנטינאי מברצלונה מלה ליגה, הליגה הספרדית הבכירה, שכבש 36 שערים בליגה, שהעניקו לו 72 נקודות. זכה בתואר השישי בקריירה שלו.
מת'יו ריס

ביוגרפיה

ריס נולד בקארדיף לגלין אוונס, מנהל בית ספר, והלן ריס, מורה לילדים עם צרכים מיוחדים. אחותו הגדולה, רייצ'ל אוונס, היא עיתונאית ב-BBC. בגיל 17, לאחר שגילם את דמותו של אלביס פרסלי במחזה בית ספרי, הוא התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.

קריירה

בעת לימודיו, ריס הופיע בסדרת המשטרתית של BBC‏ "Back-Up". הוא חזר לוויילס כדי לסרט בסרט הולשי "Bydd yn Wrol". על תפקידו בסרט הוא זכה בפרס הבאפט"א הולשי.
בינואר 1998, ריס עבר לניו זילנד על מנת לככב בסדרת הדרמה "Greenstone". הוא קיבל תפקיד בסרט "טיטוס", חידוש למחזה טיטוס אנדרוניקוס, בו מככבים אנתוני הופקינס וג'סיקה לאנג, ושיחק בסרט הקומדיה "Whatever Happened to Harold Smith?" לאחר שחזר לוויילס, הוא צילם שני סרטים עם ג'ונתן פרייס: "The Testimony of Taliesin Jones", שמספר על משפחה חד הורית בו הוא שיחק את הבן הבכור, והקומדיה "Very Annie Mary", שבה משחק את נוב לצד רייצ'ל גריפית'ס שבהמשך שיחקה לצדו בסדרה אחים ואחיות, סדרה בכיכובן של זוכת האוסקר סאלי פילד, וקליסטה פלוקהארט, כוכבת הסדרה אלי מקביל.
בשנת 2000, ריס שיחק את התפקיד הראשי בסדרת הדרמה "Metropolis", שמספרת על שישה אנשים בשנות העשרים לחייהם שגרים בלונדון. בשנת 2000, ריס קיבל שבחים מהמבקרים לאחר שכיכב לצד קת'לין טרנר בהצגה הבוגר שמבוססת על סרט בעל אותו השם. 
ריס נסע לאירלנד כדי לככב בסרט התקופתי "The Abduction Club". הוא גילם את התפקיד הראשי של דארן דניאלס בסרט "Tabloid", וחזר לניו זילנד כדי להצטלם לסדרת הדרמה האפית של BBC‏ "Lost World". השתתף בין היתר בסרט האימה העצמאי "משמרת מוות", בסרט הפשע הקומי "Fakers" ובסרט העצמאי "אהבה וצרות אחרות" לצד בריטני מרפי. ב-2007, הוא שיחק בסרט "טריטוריית הבתולות" לצד היידן כריסטנסן, טים רות' ומישה ברטון. ב-2008, הוא שיחק את דילן תומאס בסרט האהבה הביוגרפי "קצה האהבה" לצד קירה נייטלי, סיינה מילר וקיליאן מרפי. 
החל משנת 2013, הוא משחק בסדרה "האמריקאים".
ב-12 בספטמבר 2018 זכה ריס בפרס אמי על תפקידו הראשי בסדרה "האמריקאים".

חייו האישיים

ריס יצא בעבר עם השחקנית סיינה מילר. החל מדצמבר 2013, הוא יוצא עם השחקנית קרי ראסל.
ריס חבר ב"תיאטרון היג'ינקס". הוא הודה פעם שהוא מוכן לוותר על קריירת המשחק שלו כדי להיות שחקן רוגבי.