google/wiki40b huggingface dataset:
יגאל רונן (פרופסור)

ביוגרפיה

יגאל רונן נולד בחיפה למשה ולהדסה רונד. בשנת 1959 סיים את לימודיו בבית הספר לקציני ים עכו ומשם המשיך לקורס חובלים, אותו הוא סיים ב-1961. המשיך כסגן קצין מבצעים בשייטת 13, את השירות הסדיר סיים בדרגת סגן ובשירות המילואים עלה לדרגת סרן.
בשנת 1964 סיים תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון, לאחר מכן המשיך בטכניון לתואר שני בהנדסה גרעינית אותו סיים ב-1967. בשנת 1967 החל לימודי דוקטורט באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית.
לאחר הדוקטורט החל לעבוד במקביל כמדען בכור הגרעיני בדימונה וכמרצה במחלקה להנדסה גרעינית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 1977 התמנה לראש המחלקה להנדסה גרעינית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תפקיד אותו מילא גם בשנים 1993–1996.
בשנת 1978 התקדם לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1985 לדרגת פרופסור מן המניין. בשנים 1979–1981 היה בשבתון במעבדה הלאומית באוק רידג' שבארצות הברית.
בשנים 1995–2002 כיהן כסגן הרקטור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וכדיקן בית ספר קרייטמן ללימודי מחקר מתקדמים. בשנים 2003–2008 כיהן כדיקן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בלאגובשצ'נסק

היסטוריה

היישוב הראשון הוקם בשנת 1856 כמאחז צבאי ונקרא בשם "אוסט זויסקי ווייני פוסט" (Усть-Зейский военный пост; המאחז הצבאי של שפך זיה). שנתיים לאחר מכן, שונה השם לשמו הנוכחי, על שם התאריך 9 במאי - יום ייסוד העיר, שהוא גם יום "הבשורה הטובה" של מרים אם ישו. ברוסית מבטאים את המילים "בשורה טובה" - "בלאגיה וסט" ולכן, שם העיר שונה לבלאגובשצ'נסק - עיר הבשורה הטובה. ב-1858 ו-1860, נחתמו בהתאמה חוזה אייגון והסכם בייג'ינג בין רוסיה לסין שסיפחו את האזור סופית לתחומי רוסיה. כמו כן, באותה שנה הוקם חבל אמור, והעיר הפכה לבירתו. ב-1900 הגיע לעיר צבא סין במסגרת מרד הבוקסרים וניסה לכבוש אותה, אך תוך זמן קצר, הצליחו הרוסים להדפו ולגרש את כל הסינים מהעיר. במהלך הגירוש טבעו כ-3,000 איש מבין הסינים בנהר אמור, או נהרגו על ידי הצבא הרוסי. ב-1932 הוקם מחוז אמור בגבולותיו הנוכחיים והעיר המשיכה לשמש כבירתו. בשנות ה-60 נשמעו בעיר תשדירי תעמולה של מאו דזה דונג מצדו הסיני של הגבול. בשנות ה-90 נחתם הסכם לאזור סחר חפשי בין רוסיה לסין הכולל את בלאגובשצ'נסק ואת העיר הסינית הסמוכה מגדתו השנייה של הנהר, חייחה (黑河).

דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר בנויה מרוב של רוסים אתנים אך מעורבבת גם עם סינים. בעיר ישנה גם קהילה מונגולית קטנה.

חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת אמור הממלכתית.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה בלאגובשצ'נסק איגנאטייבו הנמצא במרחק של כ-20 קילומטרים צפונית לעיר ומציע בעיקר טיסות ליעדים בתוך רוסיה.
פונקציות ברילואן ולנז'וון

פונקציות ברילואן ולנז'וון הן זוג פונקציות מיוחדות  המשמשות לחקר חומר פאראמגנטי אידיאלי במכניקה סטטיסטית.
האי פילכה

היסטוריה

תושבי מסופוטמיה החלו להתיישב באי כבר בשנת 2000 לפנה"ס, כמאה שנה לפני תרבות דילמון. סוחרים מהעיר השומרית אוּר כבשו את האי וניהלו שם עסקים מסחריים. באי פילכה נמצאו שרידי מבנים רבים הבנויים בסגנון מסופוטמי הדומים באופיים לאלה שנבנו גם בעיראק בשנת 2000 לפנה"ס.
במאה ה-3 לפנה"ס, פילכה היה ביתם של תושבי תרבות דילמון. במהלך תקופה זו, על פי טקסים שומרים שנמצאו באי, פילכה נודעה בשם "אגארום" (Agarum), אדמתו של אנזאק, אל חשוב בתרבות הדילמונית. החל מסוף המאה השלישית לפנה"ס עד למאה הראשונה לפנה"ס, כחלק מדילמון, פילכה הפכה להיות מרכז התיישבותי.
לאחר תרבות דילמון, פילכה יושבה על ידי הכשים, והייתה רשמית תחת שליטת הכשים מבבל. מחקרים מצביעים על אפשרות שהייתה התיישבות אנושית באי כבר בתחילת האלף ה-3 לפנה"ס ובמשך כל ההיסטוריה עד לימינו. רבים מהממצאים שנמצאו באי קשורים לתרבות מסופוטמיה, בנוסף התגלה שבהדרגה עברה פילכה ונכנסה לתחום השפעתה של אנטיוכיה.
החל מהמאה החמישית לספירה ועד למאה התשיעית לספירה, שגשג באי יישוב נוצרי מזרם הנסטוריאניזם. חפירות ארכאולוגיות גילו מספר חוות, כפרים ושתי כנסיות גדולות המתוארכות למאה החמישית או השישית. כיום, ארכאולוגים מבצעים חפירות ארכאולוגיות ליד אתרים אלו כדי להבין את גודלה של ההתיישבות ששגשגה בין המאה השמינית לתשיעית לספירה. ישנה אמונה בקרב תושבי האי שקהילה של מתיישבים התפתחה סביב מיסטיקן ונזיר נוצרי. שרידים של כנסיות נסטוריאניטיות מהתקופה הביזנטית נמצאו באל-קוסור באי. כלי קרמיקה שנמצאו באי תוארכו לתחילת המאה השביעית לספירה ועד למאה התשיעית לספירה.
לפני הפלישה העיראקית, ישבו באי יותר מאלפיים תושבים ולהם מספר בתי-ספר. הכפר אל-זאוור, הממוקם בצפון-מערב האי, הוא המקום המיושב ברציפות הארוכה ביותר בכווית. במהלך שנת 1990 ו-1991, הפולשים העיראקים גירשו את כל תושבי האי. הצבא העיראקי מיקש את חופי האי והשתמש במתקני האי ובנייניו למטרות אימון. בשנת 1991, לאחר הפצצות ולוחמה פסיכולוגית, בעלות הברית הכריחו את הצבא העיראקי שכבש את האי להיכנע. כתוצאה מהכיבוש העיראקי, מערכת הביוב נהרס ועדיין לא תוקנה במלואה. בנוסף, ישנם בתים ישנים רבים שעדיין לא יושבו מחדש, כאשר ניתן עדיין לראות את פגיעות הכדורים על הבתים.
עם סיומה של מלחמת המפרץ, חופיו של האי נוקו ממוקשים, אך האי עדיין נשאר לשימושו של הצבא. עם זאת, האי פילכה הופך להיות יעד תיירות פופולרי מכווית סיטי.

אקלים וגאוגרפיה

האי פילכה ממוקם בקצה הצפוני של המפרץ הפרסי. תקופת האביב באי מיוחדת לכווית, בשל המערכת האקולוגית השונה במעט משאר חלקיה של כווית. התשתיות של האי נשארו במצב רע, אך האי מתחיל להתפתח לכיוון של מרכז תיירות מקומי, המספק שירותי דיג, שיט, שחיה וספורט מים.
מעט מתושביה המקוריים של המקום הם אלה שגרו עם משפחותיהם באי לפני הפלישה העיראקית ב-1990. למרבית מהתושבים האלו, יש סירות פרטיות וחלקם מעורבים בתעשיית התיירות. חלק מהתושבים לשעבר של האי, שעברו לגור בחלקים אחרים של כווית, חוזרים אל האי בסופי שבוע.
בכווית סיטי, תוכננו מספר סקיצות לבניית גשר בין האי ליבשה ולהפוך את המקום לשמורת נופש, כפי שנעשה בבחריין. בנוסף לכך, המוזיאון והאתרים הארכאולוגיים צפויים להיפתח מחדש. בחודש יולי 2007, כווית ויוון חתמו על הסכם המאפשר לארכאולוגים יוונים להמשיך את עבודתם באי . חפירות ארכאולוגיות נוספות באי, גילו מבצרים פורטוגלים ובריטים מהמאה ה-18.
פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

ביוגרפיה

פיוטר נולד ב-10 בינואר 1864 בסנקט פטרבורג שהשתייכה לאימפריה הרוסית, לניקולאי ניקולאייביץ' האב - בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ולאלכסנדרה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג, בתם של פטר, דוכס אולדנבורג ותרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
בצעירותו החל פיוטר בשירות צבאי, אולם בשל מחלת שחפת שחלה בה נאלץ להתגורר בחו"ל תקופה ממושכת. בהמשך חזר פיוטר לשרת בצבא האימפריה הרוסית, ואף היה מפקד כוחות ההנדסה. ב-26 ביולי 1889 התחתן פיוטר עם מיליצה, נסיכת מונטנגרו, בתם של ניקולא הראשון, מלך מונטנגרו ומילנה ווקוטיץ', ממנה נולדו לו 4 ילדים. בשנת 1907 התחתן אחיו ניקולאי עם אחות אשתו אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו, ושני הזוגות ביחד היו בעלי השפעה חברתית רבה בחצר הקיסרית הרוסית, ואף היו מידידיו של רספוטין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת פיוטר במטה אחיו ניקולאי ניקולאייביץ' הבן בחזית המזרחית, ולאחר מכן שירת עמו בקווקז. לאחר המהפכה הרוסית נעצר פיוטר על ידי הבולשביקים והושם במעצר ליד סבסטופול. במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה.
באפריל 1919 עזב פיוטר את חצי האי קרים יחד עם הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו. פיוטר ואחיו ניקולאי התגוררו ביחד בדרום איטליה, ולאחר מכן בצרפת, וב-17 בינואר 1931 מת פיוטר באחוזת המשפחה באנטיב.
זקן ממרא

זקן ממרא הוא תלמיד חכם סמוך, שמורה הלכה למעשה בניגוד לפסיקת הלכה של הסנהדרין כשהיא במקום מושבה שבלשכת הגזית, ובהרכבה המלא. הזקן מתחייב במיתה אך ורק אם הורה כך הלכה למעשה, ובתלמוד מובא עקביא בן מהללאל כדוגמה לתנא שחלק על הסנהדרין, אך לא הורה כן הלכה למעשה. ולכן לא דנו אתו כזקן ממרא אלא גזרו עליו נידוי.
התורה החמירה בדינו של הזקן, והוא מתחייב מיתה בחנק. הזקן הממרא הוא אחד מתוך ארבעה מקרים ש"צריכים הכרזה", וההלכה רואה חשיבות רבה לפרסום המקרה למען יראו וייראו. כחלק מגישה זו העונש היה מבוצע בירושלים, בחג העלייה לרגל הסמוך לגזר דינו, כדי לפרסם את העניין בקרב כל העולים לרגל. בדומה לכך, נאסר על חכמי הסנהדרין למחול על כבודם ולוותר לזקן הממרא, כדי "שלא ירבו מחלוקות בישראל".

מקור מקראי

"וְהָאִישׁ אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה בְזָדוֹן לְבִלְתִּי שְׁמֹעַ אֶל הַכֹּהֵן הָעֹמֵד לְשָׁרֶת שָׁם אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ אוֹ אֶל הַשֹּׁפֵט וּמֵת הָאִישׁ הַהוּא וּבִעַרְתָּ הָרָע מִיִּשְׂרָאֵל: וְכָל הָעָם יִשְׁמְעוּ וְיִרָאוּ וְלֹא יְזִידוּן עוֹד" (ספר דברים, פרק י"ז)
הזקן הממרא עובר על המצווה לשמוע לדברי חכמים, הכוללת מצוות לא תעשה אחת: "לֹא תָסוּר מִן הַדָּבָר אֲשֶׁר יַגִּידוּ לְךָ יָמִין וּשְׂמֹאל" (ספר דברים, פרק י"ז, י"א), ומצוות עשה אחת: "עַל פִּי הַתּוֹרָה אֲשֶׁר יוֹרוּךָ וְעַל הַמִּשְׁפָּט אֲשֶׁר יֹאמְרוּ לְךָ תַּעֲשֶׂה" (ספר דברים,פרק י"ז, י"א).

פרטי הדינים

קיימת מחלוקת תנאים מהו אותו דין עליו מתחייב זקן ממרא מיתה אם חלק על הסנהדרין. לשיטת רבי מאיר מדובר רק בדבר שבמזיד העונש עליו הוא כרת ובשגגה קרבן חטאת, כלומר, על דינים מדאורייתא. לעומתו סבור רבי יהודה כי הדין עליו נחלקים הזקן והסנהדרין הוא פרשנות חז"ל על דין מדיני התורה, שאינה מתחייבת מהמקרא עצמו. ורבי שמעון אומר שאפילו אם חלק הזקן על הסנהדרין בדין קל מדרבנן, הוא יכול להתחייב מיתה בגין כך. ההלכה למעשה נפסקה כשיטת רבי מאיר.
על פי המשנה, היה צריך הזקן הממרא לעבור דרך שני בתי-הדין בירושלים, זה שהיה יושב בפתח הר הבית וזה שהיה בפתח עזרת ישראל, שבשניהם ישבו 23 דיינים. רק לאחר שלא קיבל את דעתם, היה מגיע הזקן לסנהדרין הגדולה שישבה בלשכת הגזית שבעזרת הכהנים, ומברר את ההלכה עימם. לעומת זאת מופיעה בספרי דעה שונה, לפיה אין הזקן חייב לחלוק על בית הדין הגדול שבירושלים, אלא אף אם הוא מורה נגד דעתם של הסנהדרין כששהתה ביבנה - דינו כזקן ממרא, אבל חייב מיתה רק אם הורה נגד בית הדין בירושלים.
דואר רוסיה

היסטוריה

ראשיתו של שירות הדואר הרוסי ב-1711 עם הקמת משרד הדואר במוסקבה (Московский почтамт), זמן קצר לאחר מכן הוקמו משרדי דואר בכל ערי האימפריה הרוסית. פיוטר הגדול אומנם ייסד את משרד ראש הדואר הכללי (генерал-почтмейстера) ב-1721, ואולם רק בשנת 1782 אוחדו כל משרדי הדואר לגוף מאורגן אחד. בשנת 1874 הייתה רוסיה מהמדינות הראשונות בעולם שחתמו על אמנת הדואר העולמי והצטרפה לאיגוד הדואר העולמי.
באוקטובר 1917 הוחלט על הקמת הסובנרקום ובמסגרתו משרד ממשלתי לדואר בשם "הקומיסריון העממי לדואר ולטלגרף" (Народный комиссариат почт и телеграфом, Наркомпочтель). חרף פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה שירותי הדואר המשיכו לתפקד, ועד התפרקות ברית המועצות נוהל מערך שירותי הדואר על ידי הקומיסריון העממי לדואר ולטלגרף, שהפך בשנת 1946 למשרד הדואר והטלגרף. 
ב-16 בנובמבר 1992 אוקאז של בוריס ילצין איגד את כל שירותי הדואר לרשות הדואר הפדרלית (Федеральное управление почтовой связи) שפעלה תחת משרד התקשורת של רוסיה. ב-17 באוקטובר 1995 הרשות אורגנה מחדש והפכה לשירות הדואר הפדרלי (Федеральная служба почтовой связи) כשירות הדואר של רוסיה. באוגוסט 1996 השירות פורק ומוזג אל תוך משרד התקשורת לקראת יישום צעדים לפירוק המונופול הממשלתי בתחום הדואר והפרטתו.
ב-2002 הוחלט על הפיכת שירות הדואר הפדרלי הרוסי לחברת מניות בשם "דואר רוסיה".
פיטר לדיסלאו האמר

קורות חיים

נולד כבמשפחה יהודית דוברת הונגרית בעיר טימישוארה בחבל באנאט, המשתייך החל משנת 1918 לרומניה. אביו היה גיירג' האמר (1911–1985) ואמו, אליזבת לבית שוורץ, נפטרה כשהיה בן 7. האב התחתן שוב עם אשה בשם אנה לבית קינץ' ממנה נולדה לו גם בת, אווה. בילדותו, נדבק האמר בנגיף הפוליומייליטיס ונשאר עקב כך עם שיתוק שאילץ אותו להתהלך בעזרת קביים. אחרי לימודים בעיר הולדתו למד האמר באוניברסיטת בוקרשט, בפקולטה למתמטיקה. בשנת 1965 סיים שם את עבודת הדוקטורט שלו, "תכנון פסאודו-בוליאני ויישומיו" תחת הדרכתו של גריגורה מויסיל.
בשנת 1961 התחתן עם אנה איוונסקו והשתמש בהמשך בשם המשפחה שלה - פטרה איוונסקו, עד לשנת 1967, כשהזוג נמלט לישראל. אחרי עלייתו לישראל, למשך שנתיים לימד האמר בטכניון בחיפה. בשנת 1969 היגר לקנדה, שם התקבל לעבודה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול (1972-1969) ובאוניברסיטת וטרלו (1983-1972). כשהוא בעל אזרחות קנדית, בשנת 1983 עבר לגור בארצות הברית, בה התמנה פרופסור באוניברסיטת ראטגרס במדינת ניו ג'רזי. בהמשך קיבל גם אזרחות אמריקאית.
האמר המציא, בין השאר, שיטה חדשנית ויעילה לפענוח נתונים, הקרויה LAD - Logical Analysis of Data (ניתוח לוגי של הנתונים), שיושמה בתחומים מרובים. 
פיטר ל. האמר נפטר ב-27 בדצמבר 2006, בגיל 70, כשנפצע אנושות בתאונת דרכים על יד פרינסטון, ניו ג'רזי. 
השאיר אשה, שני ילדים - אלכסנדר ומקסים, וארבעה נכדים.
תב"ן

תב"ן (ראשי תיבות: תקופה בלתי נמנית) הוא פרק זמן בתוך שירות בצה"ל, אשר אינו נספר כחלק מתקופת השירות (בסלנג צה"לי מקובל: "הפז"ם לא דופק"). במהלך תקופה זו אין החייל זכאי לשכר, ואורך השירות שלו מתארך בהתאם.
תב"ן שלילי (בסלנג: דָּפוּק) הוא תב"ן על רקע של עבירות משמעת – פרק זמן שבו חייל עורק או נפקד מהשירות הצבאי, או פרק זמן שבו נמצא חייל במאסר או במחבוש ממושך. במקרים מסוימים תאושר בקשתו של חייל לקצר את התב"ן, ולשחררו מוקדם יותר.
תב"ן חיובי הוא תקופה בלתי נמנית עקב סיבות אחרות, כגון דחיית שירות (תקופת הלימודים במסגרת העתודה האקדמית, דחייה עקב קשיים כלכליים, דחייה למטרת יציאה לחו"ל ועוד).
ימי התב"ן מוזנים במערכת השלישות, ונקבעים על פי תהליכים הקשורים לתב"ן- תב"ן חיובי נקבע לפי הזנת דחיית השירות, תב"ן עקב כלא נקבע על פי הזנת הכליאה ותב"ן עקב נפקדות נקבע על פי הזנת תלונה. אם היו טעויות בהזנת התהליכים ממילא תהיה טעות במספר ימי התב"ן המוזנים. ימי התב"ן גורמים לעדכון של תאריך השחרור המוזן במערכת.
חיים קלופט

קורות חייו

נולד בירושלים לרב יואל קלופט. למד בישיבת אור ישראל הקטנה בפתח תקווה, ולאחר מכן בישיבת פוניבז' בבני ברק. נישא לבתו של הרב שאול ברזם, שהיה חתנו של הרב יעקב ישראל קניבסקי. 
בשנות ה-80 פתח את הישיבה לצעירים בבני ברק. לאחר פטירת סב רעייתו הרב יעקב ישראל קנייבסקי הסב את שם הישיבה ל'קהלות יעקב' על שם ספריו].
בשנת 1994 סייע לו הרב שך לפתוח ישיבה גדולה ביישוב אלומה (נקרא אז: חזון יחזקאל). בשנת 2011 עברה הישיבה למודיעין עילית, והוא החל לאגד סביבו קבוצות אברכים המשתתפים בשיעוריו ובשיחותיו בענייני מחשבה.

שיטתו הלימודית

הרב קלופט מעמיק בלימודו, הוא מרבה לעסוק בענייני הגות ומחשבה. שיחותיו מבוססות על תורת המהר"ל, הרמח"ל, הגר"א ורבי חיים מוולוז'ין.
במשך שנים הוא מסר 'ועד' מיוחד בספר נפש החיים, והשלים את הספר לאחר תשע שנים. כיום הוא מוסר ועדים קבועים בספר 'נפש החיים' לבחורים ואברכים במודיעין עילית ובבני ברק.
תלמידיו מוציאים קונטרסים משיעוריו ושיחותיו, וכמו כן הם מועברים במסגרות שונות, בהן קול הלשון וקול הדף.
הרב קלופט נוהג להטיל פתיל תכלת בטלית קטן שלו, שלא כמקובל בציבור החרדי.

שיעוריו

קונטרס "דברי תורה", בני ברק, תשל"ח
טקס פרסי אוסקר ה-90

זכיות ומועמדויות

המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-90 הוכרזו ב-23 בינואר 2018. ההכרזה בוצעה באמצעות שידור חי באתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה, ברשתות החברתיות ובשידורים מקומיים ברחבי ארצות הברית. ההכרזה הוגשה על ידי צמד השחקנים אנדי סירקיס וטיפאני האדיש. הסרט שקיבל את מספר המועמדויות הרב ביותר הוא "צורת המים" עם 13 מועמדויות בסך הכול.
השחקנית מריל סטריפ קיבלה מועמדות לפרס בפעם ה-21 על תפקידה ב"העיתון", יותר מכל אחד או אחת בהיסטוריה של הטקס. רייצ'ל מוריסון, צלמת הסרט "פרחים בבוץ", הפכה לאישה הראשונה שמועמדת לפרס בקטגוריית הצילום הטוב ביותר. הבמאית אנייס ורדה קיבלה מועמדות בקטגוריית הסרט התיעודי עבור "אנשים ומקומות", ובכך עקפה את השחקנית גלוריה סטיוארט והפכה לאדם המבוגר אי פעם שהועמד לזכייה בפרס אוסקר, בגיל 89. על אף שנכלל ברשימת המועמדים הרחבה, הסרט הישראלי "פוקסטרוט" לא נכנס לרשימה הסופית של קטגוריית הסרט הזר.
קדש (מדבר צין)

קדש היא עיר מקראית בה נקברה מרים, אחות משה, בזמן נדידת בני ישראל במדבר. 
לשם קדש קשורים גם המקומות: קדש ברנע, קדש מי מריבה, קדש עין משפט.

רקע היסטורי

רש"י כותב שיש להבחין בין שני מקומות שנקראים קדש בתנ"ך, אחד במדבר פארן ואחד במדבר צין: "ושני קדש היו: …מבחינים בין קדש ברנע שבמדבר פארן, לבין קדש של מי מריבה אשר במדבר צין" ( רש"י ספר במדבר, פרק ל"ב)
גם הרמב"ן מבחין בשני קדש: "כי קדש אשר כתוב בו (דברים א מו) ותשבו בקדש ימים רבים כימים אשר ישבתם, הוא קדש ברנע והוא במדבר פארן, ומשם נשתלחו המרגלים בשנה השנייה ושם חזרו, אבל קדש זה הוא במדבר צין ובאו שם בשנת הארבעים ושם מתה מרים" (רמב"ן במדבר כ).
ספר במדבר קושר את קדש עם אדום. משה פונה אל מלך אדום: "בְקָדֵשׁ, עִיר קְצֵה גְבוּלֶךָ" (במדבר כ'). 
בני ישראל נדדו באזור קדש 38 שנים ואף התיישבו בה. "וַתֵּשְׁבוּ בְקָדֵשׁ יָמִים רַבִּים, כַּיָּמִים אֲשֶׁר יְשַׁבְתֶּם" (דברים א).

זיהוי המקום

עד העת האחרונה זוהתה קדש עם פטרה, הסלע האדום, בירדן. על פי התנ"ך קדש שוכנת במדבר צין על גבול ארץ אדום אך לא באדום עצמה. "וַיִּסְעוּ מֵעֶצְיֹן גָּבֶר וַיַּחֲנוּ בְמִדְבַּר-צִין, הִוא קָדֵשׁ. וַיִּסְעוּ מִקָּדֵשׁ וַיַּחֲנוּ בְּהֹר הָהָר, בִּקְצֵה אֶרֶץ אֱדוֹם".
את השם קדש משמר הכפר קדיסיה Al Qadisiyya שעל שמו נקרא גם כל האזור שמצפון מזרח לפטרה.
באזור פטרה ניתן למצוא אתרים רבים המזכירים את הסיפור התנ"כי.
אל הרפין

ביוגרפיה

אל הרפין חי בטרנטון ניו ג'רזי וטען שלאורך כל חייו מעולם לא ישן. הסיבה לכך אינה ידועה בוודאות, אך ייתכן שחוסר יכולתו לישון נבעה מפציעה של אימו מספר ימים לפני היוולדו.
לקראת סוף שנות הארבעים חוקרים ומדענים החלו להתעניין בו. הם ביקרו בביתו ולא מצאו מיטה או רהיט דומה שמאפשר שינה עליו, מלבד כיסא נדנדה. הרפין סיפר שלאחר יום עבודה מלא הוא היה יושב בכיסא, קורא עיתון עד עלות השחר ואז חוזר לעבודה. הוא היה בבריאות טובה ודעתו הייתה צלולה לחלוטין, מצב לא הגיוני לעולם המדע עבור חוסר שינה מוחלט ומתמשך.
ידיעה על מצבו החריג פורסמה בניו יורק טיימס ב-29 בפברואר 1904:
"אלברט הרפין, נולד בצרפת בשנת 1862 ומצהיר שבעשור האחרון לא ישן אפילו לרגע קטן. "על אף זאת, בריאותו מצויינת והוא אינו סובל מאיזושהי אי-נוחות הנוגעת למצבו.
הרפין מת ב-3 בינואר 1947 ולפי הדיווחים היה בין 94 במותו (נתון הסותר את שנת הלידה שלפיו במותו היה בן 86). לאחר מותו פורסמה עליו ידיעה נוספת בניו יורק טיימס:
"המוות לקח היום את אלברט א. הרפין, מתבודד שחי בקצה העיר והתעקש שלא ישן מעולם. הוא היה בן 94 וכאשר נשאל כל טענתו לחוסר יכולת לישון אמר שהוא מעולם לא ישן או נמנמם אלא "נח". אף אדם עם אינסומניה מוחלטת לא חי תקופה ארוכה כל כך. כפי הנראה הוא מת מסיבות אחרות, ולא מחוסר שינה, שכן הפרעת השינה שלו מעולם לא השפיעה על בריאותו.
צימר

צִימֶר (מילולית מגרמנית ומיידיש: "חדר"; החלופה העברית התקנית שקבעה האקדמיה: חֲדַר נֹפֶשׁ; שמות נוספים: חדרי אירוח, אירוח כפרי) הוא חדר או מערכת חדרים, על פי רוב בבית מגורים או בחצרו, המושכרים למטיילים ולנופשים למשך לילה אחד או מספר לילות.
המונח "צימר" אומץ לעברית המדוברת מיידיש וממדינות מרכז אירופה דוברות הגרמנית, שם הרבו מטיילים ישראליים להיתקל בשלטי "צימר פריי" (Zimmer Frei - חדר פנוי) מוצבים על בתים המציעים חדר להשכרה למטיילים, בעיקר באזורים הכפריים, טרם הייתה תופעת אירוח זו נפוצה בישראל.] במדינות דוברות אנגלית מוכר המושג המקביל "B&B" (או "Bed and Breakfast", משמע, "מיטה וארוחת בוקר") לסגנון אירוח דומה המציע חלופה אינטימית-ביתית לאירוח במלון.

בישראל

בישראל, ובעיקר באזור צפון הארץ (הגליל התחתון, הגליל העליון ורמת הגולן) התפתחה תעשייה ענפה של צימרים, השייכים למשפחות פרטיות במושבים וביישובים כפריים, המשכירות אותם לתקופה קצרה. התעשייה החלה להתפתח בשנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר חלה ירידה ברווחי ענף החקלאות, ומשפחות רבות בעלות חוות חקלאיות ביישובים קהילתיים, קיבוצים, מושבים וחוות בודדים החליטו לנסות את כוחן בעסקי האירוח. הצימרים הראשונים הופיעו בקיבוצים ובמושבים שונים ברחבי הארץ, תחילה במבנים על קרקע שיועדה לחקלאות, אך בפועל שימשה לאירוח נופשים. כיום יש קיבוצים, כפרים ומושבים שעיקר פרנסתם על אירוח נופשים בתיירות פנים. בעשור האחרון התרחב ענף הצימרים גם לדרום ישראל, ובייחוד בנגב ובערבה. בעבר רווחה מאוד העלמת מיסים אצל בעלי צימרים, ובמיוחד כאלו המחזיקים במספר קטן של צימרים. בשנים האחרונות החלה המדינה מגבירה את הפיקוח על צימרים ואת גביית המיסים מבעלי צימרים, מה שהוביל לעליית מחיריהם.
הצימרים בישראל מציעים שירותים ברמות איכות רבות ומגוונות, כשרובם נבדלים זה מזה בנוף, ברמת הבידוד, ובמגוון התוספות. תוספות שגורות הן ג'אקוזי, בריכה קטנה, טלוויזיה, גישת אינטרנט, פינת אוכל, ארוחות בוקר (לרוב בתשלום נוסף). כמה צימרים אף מציעים שילוב של פעילויות חוץ, טיפולי ספא ומסאז' ושירותים נלווים נוספים.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ענף התיירות הכפרית בישראל הציע בשנת 2015 כ–6,500 חדרי אירוח.
בשנים האחרונות משרד התיירות פועל ליצור ביקוש לצימרים ומכניס לשימוש תו איכות IBB, אשר מדרג את מתקני האכסון על פי כ־140 קריטריונים בינלאומיים, איכותיים וכמותיים, אשר הותאמו לישראל. מספר קריטריונים לדוגמה: אמת בפרסום, בטיחות, גודל מינימלי של יחידה, מיזוג/ חימום, ניקיון ותחזוקה, מידע זמין על אזור האכסון, שירותי הסעדה בסביבתו ועוד. המשרד מוביל תהליך הדרוג על מנת ליצור שפה אחידה בין בעלי הצימרים לבין הלקוחות. המטרה לאפשר לקהל הנופשים לקבל את מירב המידע על מצאי החדרים ואופציות לנופש באזור, בד ובד עולה רמת השרות והאיכות של חדרי האירוח הכפרי בישראל.
רמת איוואנילי

מקור השם

הרמה נקראת על שם היישוב איוואנילי במחוז גברובו, שבצפון בולגריה.
The Red Hot Chili Peppers (אלבום)

סיבוב הופעות

בעקבות צאת האלבום בשנת 1984, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות קצר בארצות הברית על מנת לקדם את מכירתו. עם סיומו, הרוויח כל אחד מהם 500$ בלבד. הקהל בהופעותיהם הגיב בשלילה, העיתונים זיכו בביקורות קרירות, ולמרות זאת, התפתחה לה קבוצת מעריצים גדולה, בעיקר מלוס אנג'לס (ממנה באו הצ'ילי פפרז), אשר ליוותה אותם באותו הזמן.

בונוסים מהגרסה החדשה של 2003

12. "Get Up and Jump" (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 2:37
13. "Police Helicopter" (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 1:12
14. "Out in L.A." (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 1:56
15. "Green Heaven" (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 3:50
16. "What It Is" (a.k.a. "Nina's Song") (demo) (פלי, קידיס) – 3:57
דוד שחם

דוד שחם (27 בינואר 1923 - 27 באוגוסט 2012) היה סופר, מתרגם, פובליציסט, עורך כתבי עת ואנציקלופדיות ועסקן פוליטי, בנו של אליעזר שטיינמן ואחיו של נתן שחם.

ביוגרפיה

שחם נולד בוורשה בשם דוד שטיינמן לאליעזר וורדה, המשפחה עלתה לארץ ישראל ב-1924 במסגרת העלייה הרביעית והתיישבה בתל אביב. דוד למד בגימנסיה הרצליה והוא בוגר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. למד גם נגינה בכינור בקונסרבטוריון רון שולמית והמשיך בנגינה בהרכבים קאמריים של חובבים. 
שחם היה מדריך בתנועת השומר הצעיר, שימש חבר ההנהגה הראשית שלה ועורך ירחונה "על החומה". הוא יצא להכשרה בבית אלפא והיה לחבר בקיבוץ זה. במהלך השנים 1948–1951 שהה בארצות הברית, כשליח של השומר הצעיר. בארצות הברית פגש את הרקדנית והכוריאוגרפית רינה (רוזלינד) גולוגורסקי והתחתן איתה. להם נולדו שתי בנות. ספרו הראשון "יום אחד שהוא הרבה" הופיע בתקופת שליחותו שם.
בשנת 1951 עזב את הקיבוץ, התגייס לצה"ל ושימש קצין הסברה בכתב בענף ההסברה של המטכ"ל. 
לאחר לימודיו ניהל דוד שחם במשך 15 שנים משרד פרסום תל אביבי, שנודע לימים בשם "שחם לבינסון אילון". את פעילותו הספרותית התחיל ב-1946, כשפורסמו הסיפורים הראשונים, מפרי עטו, במחברות לספרות ובכתבי עת נוספים. הוא כתב טור בעיתון דבר תחת השם אושפיז וגם בידיעות אחרונות, שם היה לו טור קבוע במשך עשרים שנה. ב-1971 פרש ממשרד הפרסום ונתמנה לעורך השבועון אות, בטאון מפלגת העבודה וערך אותו 4 שנים, עד סגירתו. בתקופה זו הכיר את מי שהייתה בת זוגו עד למותה, סמדר שזר (1943–2008) שהייתה מוזיקאית, ולהם נולדו בן ובת. דוד שחם היה העורך הראשי של האנציקלופדיה בריטניקה לנוער ומ-1992 העורך הראשי של כרך מילואים ג' של האנציקלופדיה העברית. הוא ערך גם את הירחון בשפה           האנגלית New Outlook ובהמשך היה לעורך כללי של האנציקלופדיה "זמן יהודי חדש: תרבות יהודית בעידן חילוני - מבט אנציקלופדי".
במשך השנים פרסם יותר מ-2000 מאמרים ורשימות בעיתונים וכתבי-עת ובהם: הארץ, על המשמר, ידיעות אחרונות, למרחב, מעריב, במחנה, עמדה, מאזנים, גג, עיתון 77, ניו יורק טיימס, הרלד טריביון ועוד. ללא-ספק, פעלתנותו הרבה והנמרצת בתחומי הפוליטיקה והפובלציסטיקה העיבה על מפעלו הספרותי.
דוד שחם היה פעיל בצד השמאלי של המפה הפוליטית הישראלית וניהל במשך 10 שנים את "המרכז הבינלאומי לשלום במזרח התיכון".
נפטר בגיל 89, את שנות חייו האחרונות חי ב"בית שלום" (ע"ש כספי) בהרצליה. הוא נקבר בקבורה אזרחית בבית העלמין מנוחה נכונה כפר סבא.
אלכס נתן

ביוגרפיה

נתן נולד בברלין למשפחה מהמעמד הבינוני. הוא למד משפטים, היסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטאות של ברלין, היידלברג, מינכן ולייפציג. הוא כתב את עבודת הדוקטורט שלו על דרום מערב אפריקה בשנת 1930.
נוסף ללימודיו האקדמיים, מצא נתן זמן לקריירה ספורטיבית, באתלטיקה. באליפות גרמניה שנערכה בברלין באוגוסט 1925 זכה נתן במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 42.6 שניות ביחד עם קבוצתו "פניקס קרלסרוהה" (Phönix Karlsruhe). שנה לאחר מכן, באליפות גרמניה שנערכה בלייפציג באוגוסט 1926 הוא זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 42.1 שניות. באליפות גרמניה שנערכה בברלין ביולי 1927 הוא זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם פריץ גרבר היהודי, הלמוט שלוסקה ואלוף גרמניה הלמוט קרניג, חבריו למועדון הספורט שרלוטנבורג (Sport-Club Charlottenburg - SCC) בתוצאה של 41.3 שניות. באליפות גרמניה שנערכה בדיסלדורף ביולי 1928 הוא זכה במדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 42.0 שניות. שבועיים לאחר מכן, הוא השתתף במשחקים האולימפיים שנערכו באמסטרדם כמאמן אתלטיקה.

שיאן עולם

בשנת 1929 שימש כקפטן נבחרת האתלטיקה של גרמניה בתחרות שנערכה בגרמניה נגד נבחרת האתלטיקה של שווייץ. באליפות גרמניה שנערכה בברסלאו ב-22 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם חבריו למועדון הספורט שרלוטנבורג, הלמוט קרניג, וילהלם גרוסר והרמן שלוסקה בשיא עולם חדש של 40.8 שניות, שיפור לשיא העולם של ארצות הברית וגרמניה (42.0 שניות). שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי אתלטים מגרמניה. באותה אליפות, המועדון היהודי בר כוכבא ברלין (גאורג קורץ, פריץ גרבר, אוסקר קורץ וקורט לוין) זכה במדליית הארד בתוצאה של 42.2 שניות. באליפות גרמניה שנערכה בברלין באוגוסט 1930 הוא זכה בפעם הרביעית במדליית זהב בריצת 4x100 מטר בתוצאה של 41.7 שניות. 
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 הוסר שמו מרשימת השיאים הלאומיים. הוא היגר לשווייץ, ולאחר מכן באותה שנה לאנגליה, שם שינה את שם משפחתו לנתן.
מ-1935 ועד 1937 עבד נתן כעוזר במחלקה רוקפלר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת לונדון. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נעצר נתן כ"אויב זר" ונכלא בקנדה משנת 1940. לאחר שחרורו מן המעצר, קיבל בשנת 1943 תפקיד בבית הספר "המלך" בווסטר כמנהל היסטוריה בכיר. 
מאוחר יותר עבד נתן כעיתונאי וברדיו בגרמניה, באנגליה, בשווייץ ובאיטליה והפך לסופר. הוא היה בין המייסדים של האגודה האנגלו-גרמנית וחבר באגודה הגרמנית לענייני חוץ.