google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב אלפרט

קורות חיים

נולד באיבניץ (Ivnitsy), כפר ליד ז'יטומיר, אוקראינה למשפחה יהודית ענייה. בילדותו למד בחדר. בשנת 1928 הוא קיבל ציון מעולה בבחינת הכניסה של המכון הפוליטכני האוקראיני, אבל בגלל אביו שמקצועו כרוכל נודד לא נתפס כעבודה מכובדת, הוא קיבל סירוב בפנייתו ללמוד במכון; במקום זאת, הוא מצא עבודה כנגר. בשנת 1929 הוא עזב את ז'יטומיר למוסקבה, שם עבד תחילה כפועל בניין, ואחר כך כשרטט לתערוכות אדריכליות. בהמשך, הוא הצליח להשיג עבודה כטכנאי במכון הרדיו של משרד התקשורת ב-1931, ומאז נשאר בתחום זה.
במהלך הקריירה המדעית שלו בברית המועצות עבד אלפרט בין השנים 1931–1934 במכון הרדיו לתקשורת; ולאחר מכן, מ 1935 עד 1951 במכון לבדב לפיזיקה של האקדמיה למדעים; ולבסוף במכון לגנטיקה של רדיו, ויונוספירה (איזמירן) מהאקדמיה למדעים, משנת 1952 ועד עזיבתו את ברית המועצות ב-1987.
בשנת 1973 החליטו הוא ואשתו סבטלנה פיבקובה להגר. הצעד הראשון היה קבלת מכתב מקרוב משפחה בישראל, המזמין אותם להתיישב שם; באותה תקופה, אפילו לא-יהודים שעזבו את ברית-המועצות יכלו להגיע לישראל. הוא ביקש מכתב כזה באקדמיה הישראלית למדעים, ובבוא העת קיבל אותו. דבר רצונו לעזוב הגיע לידי השלטונות הסובייטיים, ובהתאם לרוח התקופה הוא נפגע מכך במקום עבודתו. מעמדו כמדען בכיר נפגעה וכך גם משכורתו. באותו זמן, גם אשתו פוטרה מעבודתה במכון אחר ולא הצליחה למצוא עבודה. ב -1975 הם הורשו להגיש בקשה לאשרות יציאה, אך הבקשה נדחתה, וכך גם 26 בקשות נוספות שהגישו במהלך 12 השנים שלאחר מכן. במהלך תקופה זו, הוא לקח חלק פעיל בסמינר מדעי כדי לשמור על כישוריו של חבריו "סרבניקים" (מסורבי עלייה). הוא אורגן על ידי ויקטור בריילובסקי, והשתתפו בו גם אלכסנדר לרנר, יורי אורלוב ונתן שרנסקי; אם כי הוא עצמו לא היה מועמד להגירה, אנדריי סחרוב השתתף לעיתים קרובות בסמינר ותמך בסרבנים עד גלותו לגורקי (ניז'ני נובגורוד) בשנת 1980. בעקבות מעצרו של בריילובסקי ב-1981, נערכו סמינרים אלו בדירת אלפרט.
ב-1987 קיבלו בני משפחת אלפרט את הוויזות ויצאו לארצות הברית, לשם הגיעו ב-1988 והתיישבו בסמוך לבוסטון. במשך שארית חייו המקצועיים הוא היה מדען בכיר במכון הארוורד סמיתסוניאן לאסטרופיזיקה. הוא מעולם לא פרש רשמית, אבל הפרסום האחרון שלו בחסות המרכז לאסטרופיזיקה נעשה בשנת 2001.
עמודי הזית

עמודי הזית הוא פסל סביבתי השוכן במרכזו של פארק עמודי הזית, ממזרח לקיבוץ רמת רחל.
הפסל עוצב על ידי הפסל רן מורין בשנת 1991. הוא עשוי משלושה עמודים שגובהם 15 מטרים והוא נראה היטב מרחבי ירושלים. בראש כל עמוד צומח עץ זית בן עשרות שנים וענפי שלושת העצים מתחברים זה לזה. בבסיס העמודים שלוש מדרגות המובילות אליהם, ומתחת להן מערך ממוחשב הדואג לדישון עצי הזית שבראש העמודים ולהשקייתם.
בכניסה לרחבת הפסל נצבים שני עצי זית נוספים הצומחים מתוך פירמידות עשויות אבנים לא מסותתות. ענפי שני העצים מתחברים זה לזה ויוצרים מעין שער כניסה לאתר.
סביב הפסל נטועים כ-200 עצי זית ב-27 שורות בתוכנית מעגלית המובילה לעמודי הזית, ושלושה שבילים מרכזיים מובילים ממנו בצירים
המכוונים לאתרים משמעותיים בנוף: "ציר ההרודיון", "ציר בית לחם" ו"ציר ים המלח". לדברי יוצר האתר, עץ הזית הוא "סמל לחוסן, לפוריות ולשלום". למאפיינים השונים של הפסל ישנן פרשנויות שונות; יש הרואים בשלושת עצי הזית שבראש העמודים את שלוש הדתות - יהדות, נצרות ואסלאם, וכן אלגוריה לעם ישראל, שעל אף שגורש מהארץ הוא שב לחיות בה. יש הרואים בפסל המחשה לניתוק השורשים מהקרקע, והחייאתם באמצעות הטכנולוגיה - סמל לציונות. ישנם המצביעים על המיסטיות של הספרה 3, כמתווה דרך-אמצע בין כוחות מנוגדים ומביאה לידי הרמוניה ושלום.
אברהם צבי הירש ברודנא

ביוגרפיה

נולד בדווינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בלטביה) לרב משה ברודנא. בילדותו למד אצל אביו ובגיל 13 נכנס ללמוד בישיבת וולוז'ין אצל הנצי"ב מוולוז'ין, בצאתו מהישיבה כתב לו הנצי"ב שהוא עתיד להיות גדול הדור.] בשנת תרכ"ט נשא את בתו של הרב שמעון שלמה אהרנוביץ מהעיר גריווע הסמוכה לדווינסק. לאחר נישואיו שקד על תלמודו והיה סמוך על שולחן חותנו. נסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אלחנן ספקטור ורבני וילנא.
בשנת תרנ"ג מונה לרב העיר קופישאק שבמחוז פוניבז' בליטא במקומו של הרב אבא יעקב בורוכוב.
בשנת תרס"ב מונה לרבה של קהילת ברעזין (פלך מינסק) שם כיהן עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. בזמן המלחמה עבר לכהן כרב במוסקבה.
בשנת תרפ"ב עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. שם התגורר עד לפטירתו בכ"ט באייר תרצ"ו. הוא נקבר בהר הזיתים.
אאוז'ניו דה אנדרדה

ביוגרפיה

נולד בפובואה דה אטליה, במערב פורטוגל. לאחר הגירושים של הוריו, עבר לליסבון. בגיל 13 החל לכתוב. בשנת 1939 פורסם ספרו הראשון תחת שמו האמיתי. בשנת 1944, אחרי שרותו הצבאי, עבד כמפקח אדמיניסטרטיבי במשרד הבריאות. בשנת 1950 עבר לפורטו, שם גר למעלה מארבעה עשורים.
נפטר בשנת 2005, לאחר מחלה נירולוגית ממושכת.
אנגרבודה

אנגרבודה (בנורדית עתיקה פירוש השם הוא "מבשרת הנזק"), היא ענקית במיתולוגיה הנורדית. היא מוזכרת בשירים הנורדיים כאימו של פנריר, אשר אביו הוא לוקי. כמו כן, היא גם אמם של אחיו של פנריר, יורמנגנד הנחש הענק והל מלכת העולם התחתון (אשר גם הם צאצאיו של לוקי).
סנורי סטורלוסון בשירתו קורא לה "ענקית ביוטונהיים" ואמם של פנריר, של יורמנגנד ושל הל.
ציסטה בברך על שם בייקר

סימנים ותסמינים

התסמינים יכולים לכלול התנפחות מאחורי הברך, נוקשות בתנועה, כאב או השמעת קולות נקישה תוך כדי הנעת המפרק. אם הציסטה מתפוצצת, הכאב עלול להתגבר, ותיתכן התנפחות של השוק. התפוצצות הציסטה עלולה לגרום גם לחבלות מתחת למדור הקדמי של השוק (סימן סהר).

גורמים

בקרב מבוגרים, ציסטה בברך על שם בייקר בדרך כלל "מתעוררת" מכל סוג של דלקת מפרקים או קרע של הסחוס. בילדים, ציסטה על שם בייקר אינה מצביעה על דלקת מפרקים. הציסטה מתפתחת בין הגידים של הראש המדיאלי של שריר הסובך (ידוע גם כשריר התאומים) והשריר החצי קרומי. הם נמצאים מאחור למפרק הברך.
השק הסינוביאלי של מפרק הברך יכול, תחת נסיבות מסוימות, לייצר בליטה אחורית לתוך המרווח הפופליטאלי (המרווח מאחורי הברך). כאשר הבליטה הזו נעשית מספיק גדולה, היא נעשית מוחשית וציסטית. רב הציסטות על שם בייקר נותרות בקשר ישיר עם החלל הסינוביאלי של הברך, אך לפעמים, הציסטה החדשה מתנתקת. ציסטה על שם בייקר יכולה להתפוצץ ולייצר כאב אקוטי מאחורי הברך ובשוק והתנפחות של שרירי השוק.

אבחנה

לרוב יאובחן המצב בבדיקה גופנית במהלכה יעריך הרופא את מצב מפרק הברך. הרופא יברר האם המטופל סובל מדלקות מפרקים שעלולות לגרום להתפתחות מצב זה.
לעיתים תידרשנה בדיקות נוספות על מנת לאשר את האבחנה. אלו עשויות לכלול סריקת אולטרה סאונד של מפרק הברך או בדיקת דימות בתהודה מגנטית של הברך (MRI).

טיפול

הגישה הטיפולית תלויה בגודל הציסטה ובסימפטומים הנלווים להימצאותה: אם מדובר בציסטה קטנה יחסית שגורמת לכאב מינימלי ללא הפרעה משמעותית בתנועה, הטיפול המומלץ הוא טיפול פיזיותרפי תמיכתי. אם מדובר בציסטה גדולה המלווה בהפרעה משמעותית לתנועה או בכאב עז, מומלץ לטפל בגישה הניתוחית.ניתן להקל על הכאב הנגרם עקב המצב באמצעות קירור המקום, נטילת משככי כאב ושימוש בחבישה מתאימה.
יחסי דנמרק–שוודיה

היסטוריה

לשתי המדינות יש היסטוריה ארוכה מאוד, שראשיתה עוד בימי הביניים, ובין השנים 1397–1523 היו השתיים מאוחדות באיחוד קאלמאר. במאה ה-17 השתתפה דנמרק במלחמת שלושים השנים והובסה בה קשות, ולאחר מכן ספגה תבוסה מוחצת מידי השוודים במלחמת תורסטנסון. בשנת 1657 הצטרפה דנמרק למלחמה הצפונית השנייה, וגם בה נחלה מפלה, ובסוף המלחמה נחתם הסכם קופנהגן שקבע את הגבולות בין דנמרק, נורווגיה ושוודיה, וגבולות אלו תקפים עד היום. בשנת 1658 פרצה המלחמה הדנית-שוודית (1658–1660), ובשנת 1674 שוב נלחמו השתיים מלחמת סקונה.
בתחילת המאה ה-18 שוב לחמו השתיים זו בזו כחלק ממלחמת הצפון הגדולה, שבה ספגה דנמרק תבוסה קשה, אולם לבסוף הובסו הכוחות השוודים, מה שהביא לירידת קרנה של האימפריה השוודית. במהלך המלחמות הנפוליאוניות שוב לחמו השתיים, ובשנת 1814 נחתם הסכם קיל, שבו העבירה דנמרק לשוודיה את השליטה על נורווגיה. במהלך המאה ה-19 שררו יחסים קרובים בין המדינות, ובתי המלוכה של שתי המדינות אף קיימו ביניהם קשרי נישואין. במהלך מלחמת העולם הראשונה נשארו שתי המדינות נייטרליות, אולם במלחמת העולם השנייה נכבשה דנמרק על ידי גרמניה הנאצית, ואילו שוודיה שמרה על נייטרליותה. בספטמבר 1943 התרחשה הצלת יהודי דנמרק, שבה הועברו רוב יהדות דנמרק לשוודיה על ידי דייגים דנים.
בשנת 1952 נחתם הסכם איחוד הדרכונים הנורדי, שמאפשר לכל אזרחי המדינות הנורדיות לנסוע בחופשיות ללא מסמכים. בשנת 1999 נחנך גשר ארסונד, המחבר את שני המרכזים המטרופוליניים של אזור ארסונד, קופנהגן, בירת דנמרק, והעיר מאלמה שבשוודיה.
כיום חיים כ-21,000 שוודים בדנמרק, ואילו כ-42,000 דנים חיים בשוודיה.

יחסים דיפלומטיים

שוודיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-16 קונסוליות באבנרה, אורהוס, אולבורג, אסביירג, פרדריקסהאבן, גרנה, אלסינור, הולבק, קולדינג, נואוק, נייקובינג פאלסטר, אודנסה, רנה, סקאגן, טורסהאבן, וויבורג. מאידך, דנמרק מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם, ו-23 קונסוליות כבוד בפאלקנברג, פאלן, גטבורג, יבלה, האלמסטד, הלסינגבורג, ינקפינג, קאלמאר, לולאו, מאלמה, אומאו, ויסבי, וקשה, ארברו ואסטרונד.
אייסריזנוולט

אייסריזנוולט (גרמנית: Eisriesenwelt - מילולית "עולם ענקי הקרח") היא מערה טבעית שקירותיה מכוסים קרח כל ימות השנה והנמצאת בוורפן, אוסטריה, כ-40 ק"מ דרומית לזלצבורג. המערה ממוקמת בתוך סלעי אבן הגיר של הר הוקוגל השוכן באלפים האוסטרים. זוהי מערת הקרח הגדולה בעולם ואורכה הוא יותר מ-42 קילומטרים. כ-200,000 תיירים מבקרים בה מדי שנה.

היסטוריה

המערה התגלתה לראשונה ב-1879 על ידי אנטון פּוׁסֶלט, חוקר מזלצבורג, שחקר רק את 200 המטר הראשונים של המערה. לפני שחקר את המערה היא הייתה ידועה רק למקומיים שהאמינו שהיא השער לגיהנום ולפיכך נמנעו מלהיכנס אליה.
ב-1880 פרסם פוסלט את תגליתו במגזין למטפסי הרים, אבל הדו"ח שלו נשכח.
אלכסנדר פון מֶרק, חוקר מערות מזצלבורג, נמנה עם הבודדים שזכרו את תגליתו של פוסלט. הוא ארגן מספר משלחות לתוך המערה החל מ-1912, דבר שהוביל להתעניינותם של חוקרים רבים נוספים באזור. מֶרק נהרג במלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, וכד בו שמור האפר שנותר משריפת גופתו טמון באחד מאולמות המערה.
ב-1920 נבנה צריף עבור החוקרים והוקמו המסלולים הראשונים אל המערה. תיירים החלו להופיע זמן קצר לאחר מכן והאתר הפך לפופולרי. מאוחר יותר נבנה מבנה אחר, 'בית ד"ר אודל' ונחצבו שבילים אל המערה מהעיירות ורפן (Werfen) וטאנך (Tannech).
ב-1955 נבנה הרכבל שקיצר את הטיפוס בן השעה וחצי לשלוש דקות בלבד. כיום שייכת המערה לוועדת היערות האוסטרים הלאומית, שמשכירה אותה לאיגוד זלצבורג לחקר מערות.

תיירות

המערה פתוחה החל מ-1 במאי ועד ל-26 באוקטובר. ופעילה בין השעות 9:00-16:30 בחודשים יולי-אוגוסט ובין 9:00-15:30 בחודשים ספטמבר-אוקטובר. הטמפרטורה בתוך המערה היא בדרך כלל כמה מעלות מתחת לאפס ומומלץ למבקרים להגיע עם ביגוד חם.
הסיור מתחיל באולם הכניסה משם עוברים לאולם הנטיפים שנקראה פוסלט (Posselt), שם רואים גוש קרח ענקי בגובה 25 מטר. לאחר מכן המסלול עובר דרך אולם הנקרא טירת הימר (Hymer), על שם גיבור במיתולוגיה הנורדית. התחנה הבאה היא קתדרלת פון מֶרק, החוקר הראשון שחקר את המערה ושם פוזר אפרו ולסיום מגיעים לארמון הקרח שאורכו קילומטר ועומקו 400 מטר. מנקודה זו חוזרים לכניסה. אורכו של הסיור הוא שעה וחצי.
Sueños

רקע וכתיבה

את השיר כתבה והפיקה לבדה שאקירה. על השיר נודע כי במקור, לא תוכנן לצאת לו וידאו קליפ נלווה, אך לבסוף הוחלט לצלם את שאקירה כשהיא בחדר שחור וחשוך שרה את השיר, ואת ההד שלה חוזר על עצמו באותו החדר. 
בשיר מדברת שאקירה על החלומות שלה, ועל כמיהתה להגשימם, תוך שהיא מדברת גם על אהבה.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר פורסם לראשונה ביוטיוב ב-16 במאי 2006. במאי הקליפ טרם נודע. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את שאקירה רוקדת לצלילי השיר בחדר חשוך ומעומעם. בנוסף לכך, ניתן לראותה כשהיא לבושה בשמלה לבנה ומנוקדת.
נכון למרץ 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-235 אלף צפיות, מה שהופך אותו לאחד מתוך הקליפים הנצפים ביותר מן האלבום.
מייטי מד

עלילה

קאז ואוליבר, החברים הטובים מוצאים עבודה לשעות שלאחר הלימודים ב"מייטי מד", שמתגלה כבית חולים סודי לגיבורי על, מדע בדיוני ופנטזיה. בסדרה, הם מגלים שהדמויות האהובות עליהם אמיתיות. מאחר שלקאז ואוליבר אין כוחות מיוחדים, עליהם ללמוד לנווט בין העולמות המנוגדים בעזרת גיבורת העל סקיילר סטורם והאחיין החטטן של המנהל, אלן דיאס. החברות ובקיאותם בגיבורי על, מדע בדיוני ופנטזיה- היא שמעניקה להם כוח שמאפשר להם להפוך גיבורים ולהציל את האנשים שמצילים אנשים.
אלנה (בולגריה)

היסטוריה

מ-1430 עת שלטה באזור האימפריה העות'מאנית, מוכרת העיירה בשמות סטרמינה ואליאנה. אלנה נודעה כמרכז סחר ואמנות במהלך המאות ה-18 וה-19. באמצע המאה ה-19, תקופת התחייה הלאומית הבולגרית נודעה גם כמרכז רוחני אזורי שמרכזו כנסיית ניקולאס הקדוש, אשר נבנתה עוד במאה ה-16. ב-22 בנובמבר 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נערך בסמוך לעיירה קרב עקוב מדם בין כוחות רוסיים ומתנדבי אופלצ'נצי בולגריים לבין הצבא העות'מאני, שהסתיים בניצחון הרוסים והבולגרים. העות'מאנים נקטו במדיניות של אדמה חרוכה, העלו את העיירה באש והיא נשרפה כליל. העיירה שוקמה בעמל רב לאחר המלחמה והפכה חלק מנסיכות בולגריה. בעיירה אלנה נולד תאודור תאודורוב שהיה ראש ממשלת ממלכת בולגריה.

אקלים

בעיירה שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית האופיינית לאזורים הרריים, אשר גורמת למזג אוויר להיות גשום מעת לעת גם בעונת הקיץ ולתקופת שלגים מתחילת דצמבר ועד אמצע מרץ.

כלכלה ודמוגרפיה

30 אחוזים מאוכלוסיית העיירה מוגדרים כמיעוטים, רובם ממוצא טורקי או צועני. בסמוך לעיר עובר הכביש המהיר בין העיר סליבן לרומניה וקו מסילת הברזל לגורנה אוריאחוביצה ומשם לוליקו טרנובו. בעיר קיים מפעל לייצור מוצרי זכוכית, מפעל מזון, מחלבה ומפעל לתיקון מנועים וציוד חקלאי. בשטח הרשות המקומית הכוללת גם מספר כפרים ענף החקלאות מהווה את עיקר התוצר המקומי הגולמי. הגידולים העיקריים הם חיטה, תות שדה, אוכמניות, פטל, תפוח עץ וכרמי ענבי יין. כמו כן מגדלים בעלי חיים לתנובת חלב ובשר וביניהם פרות, עיזים, כבשים וחזירים.
רבי אושעיא איש טריא

רבי הושעיא איש טריא (לעיתים קרוי: אבא אושעיא איש טיריא) היה אמורא ארץ ישראלי שחי בדור הרביעי. עסק במלאכת הכובסות. נולד ביום שנפטר רבי אבין (השני).
רבי הושעיא עשה לעצמו מלבוש ממין צמר אחד, שכן אם היה לובש בגד ממיני צמר מרובים, עלולים אנשים לחשוד בו שלבש בגד העשוי מחוטים שנפרמו מבגדיהם. אף על פי שזהו חשד שווא, יש להראות נקיים בעיני בני האדם, כשם שיש להיות נקיים בעיני המקום, שנאמר "וִהְיִיתֶם נְקִיִּים מֵה' וּמִיִּשְׂרָאֵל" (במדבר לב' כב). 
פעם כששהה בנהר בשל עבודתו ככובס, רחצה שם המלכה ואיבדה תכשיטים וכלי זהב. החזירם רבי הושעיא למלכה כדי לגרום קידוש השם. בכך הייתה מידת חסידות, שכן אין צורך על פי ההלכה להחזיר אבדה לגוי כדי לגרום קידוש השם. אמרה לו המלכה: אלו אינם חשובים לי, שכן יש לי מסוגם טובים מהם ויש לי סוגים אחרים טובים יותר. אמר רבי הושעיא: התורה גזרה שנחזיר ויש בכך מצווה שאיני רוצה להפסיד. אמרה: ברוך אלהי היהודים.
כשמת רבי הושעיא, ראו מיטתו שפורחת באוויר. קראו עליו בני דורו: "אִם יִתֵּן אִישׁ אֶת כָּל הוֹן בֵּיתוֹ בָּאַהֲבָה" שאהב הקדוש ברוך הוא לרבי הושעיא, "בּוֹז יָבוּזוּ לוֹ" (שיר השירים ח' ז). אותו היום נולד רבי הושעיה. הוסיפו בני הדור וקראו על יום זה: "וְזָרַח הַשֶּׁמֶשׁ וּבָא הַשָּׁמֶשׁ" (קוהלת א' ה).
מקום מנוחתו מצוין בטיריא הסמוכה לפקיעין.
פורדייט

פורדייט, ידוע גם בתור אגט דטרויט או אגט מנועים,הוא מינרל מלאכותי אשר עשוי משאריות צבע התזה, אשר התקשה במידה מספקת כדי להיות מלוטש. פורדייט נוצר מהצטברות של שכבות צבע על משטחי הצביעה בספריי של מכוניות בתקופה בה התהליך נעשה באופן ידני, ונאפה פעמים רבות. מכונה על שם מפעלי פורד בדטרויט, עיר תעשייתית בארצות הברית אשר בה כנראה התגלה הפורדייט. בשנים האחרונות משמש לתכשיטים.
חוק חמש השניות

חוק חמש השניות הוא כלל אצבע עממי, לפעמים הומוריסטי, על־פיו מזון שנפל על הרצפה או על האדמה נשאר ראוי למאכל כל עוד לא חלפו יותר מחמש שניות מרגע הנפילה, בהתבסס על ההנחה כי בזמן זה טרם יספיק לצבור עליו חיידקים או גורמי זיהום אחרים.

צורותיו של ה"חוק"

לעיתים שם החוק משתנה ל"חוק שלוש השניות", "חוק עשר השניות" וכדומה: שמו נקבע בהתאם לרמת הלכלוך על הקרקע ולמידת הרעב של האדם שהפיל את המזון וברצונו לאוכלו חרף הזיהום האפשרי. ישנם אף מקומות בהן שם החוק הוא "חוק הסלמנדרה", מותר להרים את האוכל עד שעוברת באזור סלמנדרה. נהוג לטעון כי כאשר מדובר ברצפה מאוד מלוכלכת, "חוק חמש השניות" לא תקף כלל, ואם המזון שהה במרחק קטן מעל הרצפה (10 סנטימטרים ומטה, לדוגמה) הוא אינו ראוי עוד לאכילה, מפני שנוכחות החיידקים כה ניכרת עד שהם יכולים כביכול "לקפוץ" לגובה זה.

ניתוח מדעי

מבחינה מדעית, הטענה כי במשך חמש שניות חיידקים ומזהמים לא יספיקו להגיע לאוכל, אינה נכונה. יתר על כן, לא כל רצפה הנקייה יותר מלכלוך נראה לעין, היא גם נקייה יותר מחיידקים. לדוגמה, רצפה בבית חולים נראית לעין נקייה מאוד, אך היא עלולה להיות נגועה בחיידקים אף יותר מאשר מדרכה ברחוב, משום שבית החולים מאכלס אנשים רבים החולים במחלות זיהומיות.
בשנת 2004 זכתה ג'יליאן קלארק, חוקרת מאוניברסיטת הרווארד, בפרס איג נובל על מחקרה בנושא החוק.
בשנת 2007 נערך מחקר מדעי בנושא חוק חמש השניות, תוך שימוש בחיידקי סלמונלה על גבי משטחים שונים. המחקר גילה כי החיידקים אכן מסוגלים לזהם פרוסת לחם בפרק זמן הקצר מחמש שניות, אך מצד שני גילו כי אם פרוסת הלחם נשארת על הקרקע למשך דקה תמימה, כמות הזיהום גדלה פי 10.
חוק חמש השניות נבחן גם באחד מפרקי התוכנית "מכסחי המיתוסים". בתוכנית נמצא שכמות החיידקים המזהמים את האוכל שנפל על הרצפה תלויה בלחות האוכל, מרקם שטח הפנים שלו והמקום בו הוא נפל. עם זאת, הם לא מצאו קשר בין זמן החשיפה לחיידקים לזיהום - כל האוכל שהופל על הרצפה זוהם.
הר האגינס (אנטארקטיקה)

גאוגרפיה

גובהו של ההר 3,735 מטרים מעל פני הים, המתנשא מעל ראשיהם (מוצא) קרחון אליסון, קרחון דייל וקרחון פוטר.
מעבר אוסטר הוא מעבר הרים גבוה הנמצא בין הר האגינס והר קמפ.

גילוי ומתן שמו

ההר התגלה על ידי משלחת דיסקברי הבריטית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901-1904). ההר נקרא על שם סר ויליאם האגינס, נשיא החברה המלכותית בין השנים 1900-1905.

הטיפוס על ההר

הראשון שטיפס על ההר היה החוקר ריצ'רד ברוק בשנת 1957.
ורנר פרירס

ורנר פרירס (בגרמנית: Werner Freers; נולד ב-19 ביולי 1954) הוא איש הבונדסוור ומאז 10 בדצמבר רמטכ"ל המפקדה העליונה של בעלות הברית באירופה.
קיבל הכשרה בחינוך באוניברסיטת המבורג. ב-1974 התגייס לצבא ולמד טיסה. ב-1978 הוכשר כטייס מסוקים ושירת בחיל האוויר הגרמני כטייס מסוקים משנת 1979 עד 1980 לאחר מכן עבר לפיקוד 1 של הלופטוואפה והוסיף וכיהן שם עד 1982 כקצין ראשי לתפעול והדרכה לאחר מכן הועבר למיניסטר הטייסת 101 עד 1983.
ב-1987 סיים קורס במכללת צוות בהמבורג ב-1992 קיבל תפקיד במטה המשותף של הכוחות המזוינים שבו כיהן עד 1997. ב-1994 הוצב בבגדד במסגרת משימה של האו"ם לפקח על השמדת הטילים של סדאם חוסיין. ב-1995 יצא למשימה שמטרתה הייתה חילוץ והגשת עזרה רפואית לפקחי האו"ם יחד אתו פיקד על המשימה הנס פטר פון קירשבאך. המשימה הוכתרה בהצלחה.
תמך בסיוע הגרמני לפלישה לאפגניסטן ובתקופות מסוימות פיקד על שלושה רבעים מהחיילים הגרמנים שהוצבו שם. ב-2003 פיקד על החטיבה הרב לאומית של קאבול. ב-2007 קיבל דרגת אלוף וב-10 בדצמבר 2012 מונה לרמטכ"ל כוחות בעלות הברית באירופה.
נשוי ואב לשלושה ילדים.
קוסמוגרפיה

קוסמוגרפיה מיוונית: (κοσμολογία 'קוסמוס' = יקום, גרפיה = תיאור), היא מדע שמטרתו להעניק כלים מתמטיים למיפוי היקום: הכוכבים, הפלנטות, השמש, הירח, האוקיינוסים היבשות והארצות. משימה שאפתנית זו מאחדת בתוכה דיסציפלינות מתמטיות מתחומים שונים: אסטרונומיה, אסטרולוגיה, קרטוגרפיה, ניווט, ארכיטקטורה ומכשירי מדידה. עד לתקופת הרנסאנס, חקר העולם התחלק לשתי קטגוריות: קוסמולוגיה וקוסמוגרפיה. הקוסמולוגיה התמקדה בעיקר בהסבר הפילוסופי על מהות היקום וכיצד הוא פועל, אך מתקופת הרנסאנס והלאה, התייחסו החוקרים לשני הנושאים הללו כאל מקשה אחת.
שמואל שם-טוב

ביוגרפיה

שם-טוב נולד בירושלים, בנו של שר הבריאות לשעבר ויקטור שם-טוב וגדל בשכונת המושבה הגרמנית שבעיר. באפריל 1970 היה בין יוזמי "מכתב השמיניסטים", מכתב שנשלח לראש הממשלה, גולדה מאיר על ידי קבוצה של תלמידי תיכון העומדים לפני גיוס ובו הסתייגו חותמיו מכיבוש השטחים, ממלחמת ההתשה ומהימנעות הממשלה מנקיטת צעדים שיובילו לסיום הלחימה. עם זאת התגייס שם-טוב לצה"ל בקיץ אותה שנה ושירת בסיירת שקד.
לאחר שחרורו מצה"ל, למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים (עד 1977). במקביל, עבד ככתב "על המשמר" בירושלים. עם סיום לימודיו נסע ללונדון ושימש כאחראי על הביטחון בשגרירות ישראל. ב-1980 היה פעיל במכון ון ליר בירושלים ופיתח מיזמים חינוכיים ותוכניות למפגשי נוער יהודי וערבי. בהמשך למד באוניברסיטת תל אביב לתואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים (עד 1984).
בשנים 1984–1986 היה עורך שבועון הנוער "חמצן", לאחר מכן שימש כעורך מקומוני רשת שוקן בצפון ועורך מקומון "צומת השרון" (עד 1989). ב-1990 היה, למשך כשנה, עורך משנה של "העולם הזה" ולאחר מכן היה עורך מחליף במקומון "כל העיר" הירושלמי ועורך מחליף במוסף יום שישי של העיתון "חדשות".
ב-1992 עבר לידיעות אחרונות ושימש במספר תפקידים בהם עורך מוספי חג, עורך ראשי של רשת המקומונים ידיעות תקשורת (1993–1999) ויועץ לקראת הקמת ynet.
במקביל סיים למודי משפטים בשנים 1999–1997 במרכז הבינתחומי הרצליה.
בין 2000 ל-2003 כיהן כמנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. ב-2005 עבר לתפקיד מנהל התוכן וההפקות של חברת ההפקות JCS, ממנה פרש ב-2008. משנת 2007 הוא גם יו"ר בדירקטוריון רדיו ירושלים.
באפריל 2008 עבר לשדרות עם בת זוגו אבירמה גולן, לאות הזדהות עם התושבים. במשך שנה וחצי התגורר בעיר, ועסק בפרויקט מיחשוב מערכת החינוך. באותה תקופה ייסד את כתב העת אודיסאה. שם טוב שימש כעורך כתב העת במשך ארבע שנים (עד לגיליון 17).
בשנים 2009–2013 ניהל שם-טוב את "מרכז הספר והספריות בישראל". בתקופת כהונתו הוקמו ניידות מחשבים וספרים שפעלו במגזר הערבי והוקם אתר האינטרנט של הספריות הציבוריות.
החל מספטמבר 2014 מכהן שם-טוב כמנכ"ל הוועדה הישראלית למדרוג, האחראית על מדידת המדרוג בערוצי הטלוויזיה בישראל.
שם-טוב הוא אביה של העיתונאית והשדרנית גילי שם-טוב ושל יונתן שם טוב.
קרול קיין

ביוגרפיה

קיין היא יהודייה ממוצא רוסי, נולדה בקליבלנד וגדלה בניו יורק סיטי. בתם של ג'וי, נגנית ג'אז, רקדנית ופסנתרנית, ומייקל קיין שעבד כאדריכל עבור הבנק העולמי.
הוריה התגרשו כשהייתה בת 12.
למדה בבית ספר המקצועי לילדים שבניו יורק והופיעה לראשונה בתיאטרון בגיל 14.
היא החלה את הקריירה שלה בתחילת שנות ה-70 בסרטים "ידע הבשרים", "דמויות נואשות" ו"הפרט האחרון" בכיכובו של ג'ק ניקולסון.
התפרסמה ב-1975 כשהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בתור המהגרת היהודייה גיטל שמגיעה לניו יורק בדרמה "רחוב הסטר", וכן שיחקה בדרמת הפשע של סידני לומט "אחר צהריים של פורענות" בתור הכספרית ג'ני "הסנאי". היא הופיעה בסרטו הנודע של וודי אלן "הרומן שלי עם אנני" בתפקיד אליסון פורצ'ניק, אשתו הראשונה של הקומיקאי היהודי האובססיבי אלווי סינגר.
בשנות ה-80 זכתה בשני פרסי אמי והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בתפקיד משנה בקומדיית המצבים "טקסי" כ-סימקה, אשתו של לטקה גראבאס (אנדי קאופמן). היא התפרסמה באותו עשור גם בסרטי הפנטזיה "הנסיכה הקסומה" - בתור ואלרי אשתו של המכשף מקס בעל הנס (בילי קריסטל), ו"מארח השדים" - בתור רוח חג המולד של ההווה.
ב-1991 שיחקה בסרט "החיים על פי משפחת אדמס" בתפקיד הסבתא של משפחת אדמס.
ב-1996 הופיעה בסרטו השני של סטיב בושמי כבמאי "הפאב של השכונה", בתור מלצרית הבר המפחידה קוני.
ב-2005 שיחקה בקומדיית הפעולה "גבר מי שמטפלת" בתפקיד הלגה המטפלת הרומנייה של משפחת פלאמר.
התפרסמה לאחרונה בתפקידי משנה קטנים בקומדיות "מת לחגוג" ו"אקסית במצור".
בשנת 2015 החלה לשחק בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה הקומית "קימי שמידט הבלתי שבירה" שנוצרה על ידי טינה פיי ומשודרת בנטפליקס במשך 3 עונות.
ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה

בצעירותו

ניקולאי נולד בגאטצ'ינה ב-6 ביולי 1796, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. בשנת 1801 מת אביו פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ואחיו אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו. בשנים 1814–1815 טייל ניקולאי במסגרת הטיול הגדול בכמה מדינות באירופה, וב-13 ביולי 1817 התחתן ניקולאי עם שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ.

עלייתו לשלטון

כשמת אלכסנדר הראשון מטיפוס הבהרות, לא היה ברור מי מבין אחיו יירש את כיסאו, ניקולאי או קונסטנטין פבלוביץ'. אי הוודאות הסתיימה כאשר קונסטנטין, שהיה בוורשה באותו זמן, הודיע כי הוא מסרב לקחת את השלטון. ניקולאי הפיץ מנשר שבו הכריז על עצמו כצאר. עלייתו לשלטון עוררה תסיסה בציבור, והועלתה טענה שהודעת הוויתור של קונסטנטין מזויפת. תסיסה זו הובילה למרד הדקבריסטים שבו כמעט איבד ניקולאי את חייו, אך בסופו של דבר הוא הצליח לדכאו.

שלטונו

ניקולאי הראשון, שכונה צאר הברזל, נודע כשליט עריץ ואכזר. הוא החזיק בדעה שהמשטר האבסולוטי הוא המשטר הטוב ביותר. בייחוד ידועה אכזריותו כלפי היהודים, שבהם ראה זרים. ב-30 שנות שלטונו פורסמו כ-600 גזרות (שנקראו בשם "תיקון היהודים") שמטרתן הייתה למנוע את הפעילות של היהודים בכלכלה, לבולל אותם באוכלוסייה המקומית, לערער את הקהילה היהודית ולהקטין את מספרם על ידי המרת דתם.
הגזרה הקשה ביותר הייתה חוק גיוס החובה לצבא הרוסי בשנת 1827, הידועה בשם "גזרת הקנטוניסטים". החוק בוצע באלימות בדרך של חטיפת ילדים ובוגרים והמרתם לנצרות בכוח.
רבים התנגדו למינויו כצאר, אך הוא דיכא את ההתנגדות באכזריות. ססמתו הייתה: "צאר אחד, עם אחד ודת אחת", ובה באים לידי ביטוי הכוחניות, ריכוזיות היתר והקנאות הדתית שאפיינו את ימי שלטונו.
זמן קצר לאחר עלותו לשלטון פלשו כוחות האימפריה הפרסית לשטחי האימפריה הרוסית בקווקז, אולם לבסוף הובסו, וב-2 בפברואר 1828 נחתם הסכם טורקמנצ'אי, ועל פיו הועברו לרוסיה שטחים במזרח ארמניה.
בשנת 1828 פרצה מלחמה עם הטורקים, שהוצתה על ידי קרב נאווארינו ומאבק היוונים לעצמאות, ובמהלכה כוחות רוסיים התקדמו לעבר בולגריה, לאזור הקווקז, ולצפון-מזרח אסיה הקטנה, בטרם הטורקים תבעו הסכם שלום. בעקבותיו נחתם הסכם אדירנה ב-14 בספטמבר 1829, שנתן לרוסים את מרבית החוף המזרחי של הים השחור ואת פתח נהר הדנובה. האימפריה העות'מאנית גם הכירה בריבונות הרוסית על גאורגיה ועל שטחים בארמניה של היום. לסרביה ניתנה אוטונומיה ורוסיה הורשתה לכבוש את נסיכות מולדובה וואלכיה (בנוטלם על עצמם אחריות על שגשוגן של הנסיכויות והבטחה לחופש סחר מוחלט להן) עד אשר הטורקים ישלמו להם פיצויים נרחבים.
בשנת 1833 נחתם חוזה הונקאר איסקלסי עם האימפריה העות'מאנית, ובו הובטחה ערבות הדדית בין הצדדים למקרה שיותקפו בידי כוח זר. סעיף סודי בחוזה פטר את הטורקים משליחת כוחות צבא לעזרת הרוסים. במקום זאת, הם התחייבו לסגור את מיצרי הים השחור בפני אוניות זרות, במקרה של מלחמה.
בשנת 1853 פרצה מלחמת קרים, בעקבות כוונת בריטניה וצרפת לחסום את התפשטות האימפריה הרוסית על חשבון האימפריה העות'מאנית, וכן בעקבות סכסוכים על השליטה בארץ הקודש. המלחמה נמשכה זמן רב, ונוהלה בשלומיאליות גמורה של שני הצדדים. עם תחילת המלחמה הטילו כוחות בריטניה וצרפת מצור על העיר סבסטופול, אולם מגיני העיר לחמו בגבורה, והעיר נפלה רק ב-9 בספטמבר 1855. המלחמה השפיעה מאוד על ניקולאי, וכתוצאה מכך מצבו התדרדר, וב-2 במרץ 1855 מת ניקולאי, ובנו אלכסנדר השני, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו.