google/wiki40b huggingface dataset:
תאופנס המוודה

קורות חייו

תאופנס נולד בקונסטנטינופול למשפחת אצולה ביזנטית. אביו איסאק (יצחק) היה מושל אימפריאלי של איי הים השחור אמו תאודורה הייתה בת אצולה ביזנטית אך דבר לא ידוע על משפחתה. תאופנס היה בן 3 כאשר אביו מת והילד עבר לחסותו של קונסטנטינוס החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית שדאג לחינוך של תאופנס בחצר הקיסרית. משהגיע לבגרות מילא תאופנס תפקידים שונים בשירות פטרונו הקיסר. 
תאופנס התחתן בגיל 12 ושיכנע את אשתו לקיים אורח חיים של פרישות ובשנת 799, לאחר מות חותנו התגרשו בני הזוג ונשבעו לנהל אורח חיים המוקדש לדת הנוצרית. אשתו של תאופנס בחרה לפרוש למנזר בסמוך לקונסטנטינופול ותאופנס עצמו פרש למנזר בשם פוליכרוניוס שבסמוך לעיר העתיקה קיזיקוס (ביוונית: Κύζικος) 
לאחר מספר שנים שימש תאופנס כאב מנזר אותו ייסד בסמוך לקיזיקוס ומתוקף מעמדו השתתף בועידת ניקיאה השנייה, הוועידה האקומנית השביעית של הכנסייה; התכנסה בשנת 787 בעיר ניקאה, היא איזניק של ימינו בטורקיה. הוועידה החזירה את מנהג כיבוד האיקונין אשר בוטל וגונה בועידת האיקונוקלסטים בשנת 754, וסיימה את מלחמת האיקונין (איקונוקלאזמוס) הראשונה. ועידת ניקיאה השנייה היא הוועידה האקומנית האחרונה שמקובלת גם על הנצרות האורתודוקסית וגם על נצרות הקתולית. 
המחצית הראשונה של המאה התשיעית הייתה סוערת וקשה עבור תושבי האימפריה הביזנטית וקיסרים התחלפו בתדירות גבוהה וכך גם המדיניות הדתית של האימפריה. עלייתו של לאו החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית בשנת 813 סימנה את נפילתו של תאופנס. הקיסר חידש את רדיפת האיקונות והביא את תאופנס לקונסטנטינופול על מנת לשכנע אותו לחזור בו מתמיכתו בהחלטות וועידת ניקאה השנייה. משסירב תאופנס למצוות הקיסר הוא נאסר ועונה. שנתיים לאחר מכן, משעמד תאופנס בסירובו הוא הוגלה לאי סמותרקיה בשנת 817 ושם נפטר שבועיים לאחר מכן - ביום 12 במרץ (על פי המסורת הנוצרית). על פי המסופר תאופנס ביצע מעשי נסים רבים לאחר מותו.

הכרוניקה

על פי בקשת ועידוד ידידו גאורגיוס סינסלוס החל תאופנס לכתוב את יצירתו הגדולה - הכרוניקה (בלטינית: Chronica, מיוונית: χρονικά עברית: קורות) - ההיסטוריה של האימפריה הביזנטית. היצירה נכתבה בין השנים 810 עד 815 ובה שולבו כתבים של היסטוריונים קודמים ובהם גאורגיוס סינסלוס, סוקרטס מקונסטנטינופול, סוזומנוס וסופרים ביזנטיים אחרים ומשמרת לא רק את ההיסטוריה של האימפריה אלא גם את הכתבים של סופרים והיסטוריונים מוקדמים שעבודתם הייתה אובדת לנצח לולא השתמרה בכרוניקה.
הכרוניקה, כתובה בשפה המסמנת את המעבר הסגנוני בין יוונית קוינה הארכאית של ספרי הקודש ויוונית ביזנטית ששימשה את האימפריה הביזנטית, מספרת את ההיסטוריה של העולם הביזנטי החל מההכתרה של הקיסר דיוקלטיאנוס בשנת 284 על לנפילתו של מיכאל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית בשנת 813. כאשר התיאור עד לסוף תקופתו של יוסטינוס השני (578) מסתמך על מקורות קודמים וקדומים. 
הכרוניקה מחולקת לשתיים. בחלק הראשון מתועדת ההיסטוריה לפי כרונולוגיה של שנים, ולמרות שאין בו ניתוח ביקורתי וככל הנראה לוקה גם במידה של חוסר דיוק היסטורי מהווה שיפור ניכר על הבעיתיות של ההיסטוריוגרפיה הביזנטית המוקדמת. בחלק השני מתועדת ההיסטוריה בטבלאות בהן מופיעות שגיאות וסתירות מרובות. חוקרים מודרניים מעלים את הסברה כי תאופנס כתב רק חלק מהטבלאות והותיר מקטעים ריקים ללא תאריכים, מידע זה הושלם במועד מאוחר יותר
בטבלאות מופיעים שנות השלטון של הקיסרים הרומיים, המלכים הפרסים והח'ליפים המוסלמים, כמו כן מופיע מידע על חמשת הפטריאריארכים של קונסטנטינופול.
מיילדת (סדרת טלוויזיה)

תקציר עלילה

הסדרה מגוללת את קורותיה של ג'ני לי, צעירה שהוסמכה למיילדות, ועבודתן של המיילדות בבית נונאטוס, מנזר של אחיות השייכות למסדר דתי אנגליקני. המיילדות מתמודדות עם הבעיות הרפואיות של האוכלוסייה בשכונת פופלר בלונדון, החיים בעוני מרוד באיסט אנד בשנות החמישים של המאה העשרים. הנזירות והמיילדות מבצעות תפקידי סיעוד שונים ברחבי הקהילה. כשבכל חודש נולדים בין שמונים למאה תינוקות בפופלר, עיקר עיסקן הוא במיילדות ובעזרה לנשים בטיפול ברכים הנולדים.
אריאל ברונז

אודות יצירתו

ברונז בולט בזירת התיאטרון העכשווי בישראל בתעוזה שלו, בהומור שלוח הרסן ובמופעיו השנויים במחלוקת. עבודותיו נועדו לעורר הדים ציבוריים ותקשורתיים נרחבים; ברונז מנצל את תרבות הפופ בדי להעביר לקהל ביקורת נוקבת וקשה לעיכול, באמצעות שימוש בדימויים, סמלים וקלישאות מקומיות. בעבודותיו ניכרת הביקורת שלו על מדינת ישראל ועל הצביעות של אזרחיה. במהלך הופעותיו הקהל נדרש להפעיל שוב ושוב שיפוט מוסרי בעל השלכות החורגות מתחום התיאטרון ומקבלות דריסת רגל ממשית בחברה ובפוליטיקה.
ב-6 במרץ 2016 עלה שמו לכותרות כאשר הוזמן מטעם עיתון "הארץ" להופיע ב"ועידת ישראל לתרבות" עם יצירתו "Love the Juice". במהלך המופע הקהל עזב את האולם והפריע למהלך ההצגה בקריאות בוז. ברונז סירב לרדת מהבמה וכשמאבטחי הוועידה ניסו להפסיק את המופע, נעץ בתגובה בישבנו דגל לבן. בתקשורת פורסם שמדובר בדגל ישראל, מה שהוביל לגינויים קשים נגדו מצד אנשי ימין דוגמת הראפר "הצל" ושרת התרבות מירי רגב, שמשרדה הגיש נגדו תלונה במשטרה באשמת "פגיעה בכבוד דגל המדינה". אחרים הגנו על מעשיו בטענה שמדובר ביצירת אוונגרד שהוצגה במהלך כנס למען חופש הביטוי והיצירה. ברונז טען בחקירתו כי מדובר היה באלתור.
מלחמה (משחק קלפים)

מהלך המשחק

חבילת הקלפים מחולקת שווה בשווה ובאקראי בין כל המשתתפים. כל משתתף פותח את הקלף הראשון בערימת קלפיו, ובעל הקלף הגבוה ביותר לוקח את כל הקלפים הפרושים אל ה"קופה" שלו. כשלשחקן מסוים נגמרת ערימת הקלפים, הוא לוקח את הקלפים מה"קופה" שלו, מערבב אותם באופן אקראי והופך אותם לערימת הקלפים הראשית שלו. שחקן מפסיד במשחק כאשר לא נשארו לו קלפים.
אמנה (חברה)

אמנה הוא מותג אמריקני לייצור מכשירי חשמל ביתיים.

היסטוריה

אמנה הוקמה על ידי ג'ורג' פורסטנר כחברה בשם אמנה קירור ב-1934 באמנה שבמדינת איווה, בארצות הברית. החברה עסקה בתחילה בייצור חדרי קירור מסחריים. ב-1947 החלה החברה לייצר מקפיאים ביתיים וב-1949 מקררים ומקפיאים משולבים בתצורת Side-by-Side. ב-1950 נמכרה החברה למייסדה ומשקיעים נוספים והפכה לחברה בע"מ. החברה התרחבה לתחום המזגנים לפני שנרכשה בשנת 1965 על ידי חברת ריית'און. לאחר שפרסי ספנסר, עובד ריית'און גילה במקרה את אפקט הבישול על ידי גלי מיקרו, רשמה ריית'און פטנט על כך וההצלחה של עקרון הבישול על ידי קרינה אלקטרומגנטית הצליח עד כדי כך שריית'און רכשה את אמנה כדי לייצר סדרת תנורי מיקרוגל וכלי מטבח אחרים, לשימוש ביתי. הדגם הראשון נקרא "Radarange".
ב-2002 נרכשה החברה על ידי חברת מאיטאג וב-2005 נרכשה מאיטאג על ידי תאגיד וירלפול שמייצר מוצרי חשמל תחת שמות מותג רבים. תחת שם המותג של אמנה מוצע כיום מגוון רחב של מוצרי חשמל ביתיים.
נחום לוין

חייו

לוין נולד ברוסיה, בה למד בגימנסיה מקומית והיה חבר מרכז הסתדרות ”החבר”. לאחר מאסרו על ידי השלטונות הסובייטיים, עלה בשנת 1924 לארץ ישראל. הוא למד הנדסת בניין בטכניון והיה יו"ר אגודת הסטודנטים. של המוסד. בשנים 1924–1931 שימש מפקד פלוגה בארגון ההגנה ובמקביל החלה פעילותו במסגרת התנועה הרוויזיוניסטית.
בשנת 1931 עבר לוין לשמש מפקד בארגון ב' (ההגנה הלאומית), בו פעל עד 1937. הוא היה קצין הקומיסריון של בית"ר ארץ ישראל וסגנו של הקומיסריון בארגון ב'. חבר ההנהלה הלאומית של ברית חרות-הצה"ר ומאוחר יותר של תנועת החרות. 
בשנים 1955–1965 כיהן לוין כחבר הכנסת מטעם התנועה. בכהונותיו, מהכנסת השלישית ועד לתום הכנסת החמישית, היה חבר ועדת הכספים.
לוין עמד בראש אגודת יצרני העץ ונבחר לחבר נשיאות התאחדות בעלי התעשייה בישראל.
בית הקברות הצבאי בקוהימה

רקע

קרב קוהימה ניטש במלחמת העולם השנייה בצפון-מזרח הודו. הצבא היפני, שכבש את בורמה שנתיים ויותר קודם לכן, חצה ב-4 באפריל 1944 את גבולה עם הודו בניסיון להשתלט על חלקים מהמדינה, שהייתה אז מושבה של האימפריה הבריטית וכדי לסכל התקפה בריטית מהודו אל בורמה. הארמייה היפנית ה-15 תקפה את קוהימה ואת העיר אימפאל שמצפון לה והטילה עליהן מצור, אך לא הצליחה לכבוש אותן, ובסופו של דבר נוצחה בהתקפת נגד של כוחות בריטים והודים. הקרב, שנמשך עד 22 ביוני, נחשב לאחד הקרבות המכריעים במערכה בהודו ובורמה.
קרב הרואי ניטש בגבעת חיל המצב (Garrison Hill), חלק מרכס קוהימה, שהיווה מעוז התנגדות בריטי-הודי. הגבעה הוחזקה על ידי כוח בריטי-הודי קטן של כ-2,500 איש, חלקם לא-לוחמים. כוח זה היה נצור במשך 13 יום (6 עד 18 באפריל) והחזיק מעמד מול התקפות חוזרות ונשנות של יחידות מהדיוויזייה היפנית ה-31. גם לאחר שנפרץ המצור על ידי הדיוויזיה הבריטית ה-2 וחיל המצב הוחלף נמשכה לחימה עזה על המתחם במשך מספר ימים, שבמהלכם התנהלו קרבות פנים אל פנים בין הצדדים. קרב זה זכה לכינוי "סטלינגרד של המזרח". בסך הכל נגרמו לכוחות הבריטים-הודים במקום כ-4,600 אבידות וליפנים כ-5,800.

בית הקברות

מתחם בית הקברות, שצורתו כאליפסה, משתרע על פני חלק משטחה של גבעת חיל המצב בקוהימה, כולל פסגתה. הוא כולל גם את השטח שבו ניצבו מגרש טניס ובונגלו ששימש את סגן המושל המקומי, שעליהם ניטשה לחימה מרה. שניהם חרבו במהלך הקרב, וגבולות מגרש הטניס מסומנים כיום על ידי פסי בטון לבנים. בית הקברות כולל 17 חלקות קבורה הממוקמות על גבי טרסות. בנקודה הגבוהה ביותר במתחם, באתר מגרש הטניס, ניצב מבנה מחסה משמש וגשם ועליו מוצב צלב ההקרבה. 
במקום נקברו 1,420 חיילים, מהם 963 בריטים ו-304 הודים וכן חמישה קנדים ושלושה אוסטרלים (אנשי צוות אוויר). היתר - 145 - הם אלמונים. מצבות החללים אינן מצבות הלוח האנכיות השכיחות בבית הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית, אלא מצבות ארד נמוכות ושטוחות.
בין הקברים המסומנים בסימול היחידה לה השתייך החייל ודתו, ישנם לפחות חמישה קברים של לוחמים יהודים.
באתר ניצבת גם אנדרטה לזכר 917 חיילים הודים שנהרגו וגופותיהם נשרפו בהתאם לאמונתם. אפרם פוזר לידה. האנדרטה נחנכה על ידי פילדמרשל ויליאם סלים, שהיה מפקד הארמייה הבריטית ה-14, שלחמה בבורמה.
אנדרטה נוספת בשטח בית הקברות מוקדשת לגדוד השני של רגימנט דורסטשייר.

אפיטף קוהימה

בקצהו המזרחי של האתר ניצבת אנדרטה לחללי הקרב מהדיוויזייה הבריטית ה-2. זהו סלע מחודד, הניצב על גבי בסיס רבוע בפתחה של חצר קטנה, שעל כתליה נרשמו שמות החללים. על גבי הבסיס קבוע לוח זיכרון. בראש הסלע, המתנשא עד לגובה של 4.6 מטרים, חרות צלב. מתחתיו נקבע לוח נוסף הנושא את האפיטף, שזה לשונו:
טקסט זה מיוחס למשורר האנגלי ג'ון מקסוול אדמונדס (John Maxwell Edmonds) ‏(1875-‏1958). מילותיו אלו זכו לפרסום עולמי והן מושמעות בטקסי הזיכרון בימי הזיכרון בבריטניה ובחלק ממדינות האימפריה הבריטית לשעבר.
בית הקברות תוכנן על ידי האדריכל קולין סנט קלייר אוקס (Colin St. Claire Oaks), הוקם על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזק על ידיה.
פרגזיה

פרגזיה (בפורטוגזית: freguesia) היא יחידת חלוקה מנהלית טריטוריאלית הקטנה ביותר בפורטוגל וגם בכמה מושבות פורטוגזיות לשעבר, כמו מקאו, שהיא חלק מסין וכף ורדה שבאפריקה. היא שקולה למועצה מקומית, להבדיל מ"פארוקיה" (paróquia), שהיא יחידת חלוקה כנסייתית. הפרגזיה ממלאת בפורטוגל גם תפקיד של יחידת חלוקה אלקטורלית.
הפרגזיה היא תת-יחידה של היחידה הקרויה "קונסליו" (concelho, "מועצה"), שמשמעותה היא "מוניקיפיום". הפרגזיה מנוהלת על ידי "ז'ונטה" (junta de freguesia) הנבחרת מתוך אספת הפרגזיה (assembleia de freguesia) העומדת לבחירה כל 4 שנים. בראש הז'ונטה עומד יושב ראש.
לפורטוגל יש 4261 פרגזיות ו-308 קונסליוש.

בארצות אחרות

במקאו ישנם שני קונסליוש ושבע פרגזיאש. בכף ורדה, לעומת זאת, ישנם 22 קונסליוש ו-32 פרגזיאש.
בברזיל עדיין משתמשים, באופן מסורתי, במושג "פרגזיה" במקרה של כמה רבעים היסטוריים של ערים מסוימות. לדוגמה, בעיר פלוריאנופוליס, בירת מדינת סנטה קטרינה קיימות פרגזיות גמו ריבייראו דה איליה (Ribeirão da Ilha) (1749), נוסה סניורה דא קונסייסאו דה לגואה 
(Nossa Senhora da Conceição da Lagoa) (1750 או Lagoa da Conceição) ונוסה סניורה דאס נסידאדס דה סנטו אנטוניו דה לישבואה (Nossa Senhora das Necessidades de Santo Antônio de Lisboa).
תת חלוקה אנלוגית קיימת גם במדינת לואיזיאנה בארצות הברית. בספרד יחידות דומות נקראות פרארוקיאס parroquia, לפי שם החלוקה הכנסייתית.
כריתנית ונדט

אטימולוגיה

שם המין wendtii נקרא על שם אלברט ונדט (1887 - 1958). בוטניקאי גרמני, חובב צמחי אקווריומים שכתבת את כתב הספר "צמחי אקווריום בתיאורים וציורים".
השם כריתנית נגזר מהמילה כְּרִית-האזור הרדוד בחוף הים (הנחשף בעת השפל)

מערכת הראייה

זרועותי הכריתנית מכוסות גבישי קלציט המשמשים גם כשריון, המעניקים חוזק מבני, וגם כעדשות של מערכת ראיה ייחודית. העדשות מסוגלות לזהות את כיוון האור תוך כדי מיזעור האברציה הכדורית. הן עושות זאת על ידי סינון ומיקוד האור אל תא קולט אור המשמש כעינית. העדשות דומות בתכונותיהן לזכוכית מחוסמת אך בניגוד לחומרים מחוסמים הנוצרים על ידי בני האדם בעזרת חום ולחץ העדשות נוצרות בסביבה טבעית מתחת למים.
הכריתנית מסוגלת לשנות את צבעה בעזרת תאים כרומטופורים וכך גם לווסת את כמות האור שמגיעה לקולטנים. היצור היחיד שידוע כי היה בעל מערכת ראיה דומה הם הטרילוביטים שנכחדו לפי כ-250 מיליון שנים.
אוניברסיטת פוליטכניק פלסטין

היסטוריה

אוניברסיטת פוליטכניק פלסטין נוסדה בשנת 1978, על ידי אגודת האקדמאים של חברון. שלושת הבניינים שמרכיבים את המוסד פזורים באזורים שונים של העיר.
בשנת 2010, בנו סטודנטים באוניברסיטה רכב המונע באנרגיה סולארית.

פקולטות

במוסד פקולטות שונות, בהן הנדסה אזרחית, מחשבים, כימיה ופיזיקה.
ערפילית אומגה

היסטוריה

הערפילית התגלתה בין השנים 1745 ו-1746 על ידי האסטרונום השווייצרי ז'אן פיליפ דה שסו. ב-1764 צפה בה שארל מסיה מבלי לדעת שהתגלתה לפני כן, ותיאר אותה בקטלוג מסיה כערפילית בצורת פלך בגודל של 5-6 דקות קשת.
האסטרונום ויליאם הרשל זיהה חלק מהכוכבים שבערפילית בשנת 1784 ובנו ג'ון הרשל צפה בה מספר פעמים והיה הראשון לציין בשנת 1828 שצורתה דומה לפרסת סוס.

תצפית

בהירותה של הערפילית היא מדרגה 6 כך שניתן לראותה ללא ציוד עזר בתנאי תצפית מיטביים בלבד, ובשל מיקומה הדרומי יחסית, קשה לראותה מאירופה או מהמזרח התיכון. ניתן לראותה בקלות באמצעות משקפת, אך נחוץ טלסקופ כדי להבחין בכוכבי הצביר שבתוכה. הערפילית נמצאת כ-2 מעלות מדרום מערב לכוכב γ (גמא) במגן וכ-2 מעלות מדרום לערפילית הנשר שבקבוצת הכוכבים נחש.

מאפיינים

ערפילית אומגה היא חלק מענן גז ואבק, או אזור H II, שבתוכו מתרחשת פעילות ייצור כוכבים. כוכבי הצביר, שנוצרו מהגז והאבק שבערפילית, הם כוכבים צעירים וחמים, שרוב הקרינה הנפלטת מהם היא בתחום העל-סגול. קרינה זו מייננת את האטומים בערפילית ומביאה לפליטת אור נראה מחלקה המקיף את הצביר. בערפילית יש חלקים כהים יחסית הבולעים את רוב הקרינה הנראית, אבל פולטים קרינה בתחום התת-אדום.
גודלה הזוויתי של הערפילית הנראית הוא כ-11 דקות קשת והיא במרחק של כ-5,000 שנות אור מכדור הארץ, כך שקוטרה הוא כ 15 שנות אור. ענן הגז והאבק משתרע לגודל של פי שלושה מהערפילית הנראית.
Imagine (שיר של אריאנה גרנדה)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אריאנה גרנדה, פריסילה רנאה, פופ וואנסל, ג'ומל רוברטס והאפי פרז והופק על ידי וואנסל ופרז. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרית'ם אנד בלוז, המאפיין שירים נוספים מתוך, Thank U, Next.
עם השיר הופיעה גרנדה ב-18 בדצמבר 2018, בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "טונייט שואו עם ג'ימי פאלון".

וידאו קליפ

קליפ המילים הנלווה שיצא לשיר הועלה לערוצה של אריאנה גרנדה ב-13 בדצמבר 2018, יום לפני שיצא כסינגל רשמי. קליפ המילים זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר הצליח בפחות מיממה אחת לצבור 3 מיליון צפיות.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-33 מיליון צפיות.
ישעיהו וינוגרד

ישעיהו צבי וינוֹגרָד (נולד בח בתמוז ה'תרצ"ג, 2 ביולי 1933) הוא ביבליוגרף עברי, אספן ספרים ומוציא לאור ישראלי.

ביוגרפיה

וינוגרד נולד בירושלים להוריו חיים ויהודית. המשפחה הייתה משפחה ירושלמית ותיקה: סבו של אביו, הרב יוסף אליהו וינוגרד היה אחיו של מייסד וראש ישיבת תורת חיים הרב יצחק וינוגרד, שימש בישיבה בתפקיד המשגיח ולאחר מות אחיו החליפו בראשות הישיבה. אחיו של ישעיהו, שמחה וינוגרד, נהרג במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות.
בילדותו למד בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים ולאחר מכן בישיבת חברון. שירת בצה"ל בחיל הקשר. עבד במחלקת המנהלה באוניברסיטה העברית בירושלים ופרש לגמלאות מוקדמות בשנת 1991.
החל לאסוף ספרים עתיקים מגיל צעיר מאוד, ולאחר מלחמת ששת הימים התמסר לנושא בצורה רצינית. היה בעל אוסף גדול של הגדות של פסח ולאחר שהבין שאינו יכול להגיע לשלמות באוסף זה הסב את תחום אספנותו לספרי הגאון מווילנה, תלמידיו וצאצאיו.
בשנת 1969 ייסד הוצאת ספרים בשם "כרמיאל", שהוציאה לאור מהדורות צילום של ספרים עתיקים. לאחר מספר שנים סגר את ההוצאה ועבר לנהל את הוצאת הספרים "קדם" שעסקה באותו תחום.
בשנת 1975 החל לעסוק במפעל חייו המרכזי: איסוף מידע ביבליוגרפי על כל הספרים שנדפסו באות עברית מראשית הדפוס ועד שנת ה'תרכ"ג (1863) וריכוזו בספר "אוצר הספר העברי". כבסיס לספר השתמש ב"אוצר הספרים" של יצחק אייזיק בן יעקב עליו הוסיף עוד אלפי ספרים ומידע רב מתוך מאות קטלוגים ורשימות ביבליוגרפיות של ספריות. אוצר הספר העברי יצא לאור לבסוף בשני חלקים בשנים 1994–1995 בהוצאת ספרים נוספת אותה הקים וינוגרד - "המכון לביבליוגרפיה ממוחשבת". בשנת 2006 יצאה, על ידי וינוגרד ושותפו משה רוזנפלד, גרסה מורחבת וממוחשבת של אוצר הספר העברי שכוללת בנוסף גם ספרים שנדפסו משנת ה'תרכ"ג (1863) ועד שנת ה'תש"ח (1948). הגרסה הממוחשבת של אוצר הספר כוללת גם צילומי שערים ומידע מתעדכן על הספרים.
בשנת 1993 הקים הוצאת ספרים ייעודית לצורך הוצאת ספרים הקשורים בגאון מווילנא בשם "כרם אליהו". במסגרת ההוצאה הוציא ספר נדיר של הגר"א שעוסק בקבלה בשם "קבלת הגר"א", את הספר ערך יוסף אביבי. במסגרת הוצאה זו הוציא (בכמה מהדורות) גם סידור בנוסח שבו התפלל הגר"א בשם "אזור אליהו". סידור זה מכיל גם פסקים והנהגות על פי ספריו של הגר"א וספרי תלמידיו. ספר נוסף שהוציא וינוגרד בהוצאה זו הוא "אוצר ספרי הגר"א" - חיבור ביבליוגרפי המכיל מידע על כל ספרי הגר"א, תלמידיו, צאצאיו מדור ראשון וכן ספרים שנכתבו על הגר"א עד לשנת הוצאת הספר (2003).
החל משנת 1999 עובד וינוגרד בשותפות עם משה רוזנפלד, גם הוא ביבליוגרף ואספן ספרים נדירים.
וינוגרד מתגורר בירושלים, היה נשוי לרחל (לבית קופ) שנפטרה בז' אדר התשע"ו ולהם ארבעה ילדים.
הדיוויזיה ה-276 (ורמאכט)

היסטוריה

ב-10 במאי 1940 הוחלט על הקמת הדיוויזיה, אולם לאחר סיום המערכה על צרפת בוטלה הקמתה. ב-17 בנובמבר 1943 הוקמה הדיוויזיה על בסיס הדיוויזיה ה-38 שהושמדה בחזית המזרחית, והועמדה תחת פיקוד קורט באדינסקי. הדיוויזיה הוצבה בדרום-מערב צרפת, אולם לאחר הפלישה לנורמנדי הועברה לצפון צרפת, שם לחמה עד להשמדתה במהלך אוגוסט 1944.
המדינה החופשית שאומבורג-ליפה

היסטוריה

ב-12 בנובמבר 1918 התפטר אדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הנסיכות, הפכה המדינה למדינה חופשית. שאומבורג-ליפה נשארה מדינה חופשית במהלך רפובליקת ויימאר (1918-1933), גרמניה הנאצית (1933-1945), ועוד כשנה לאחר תבוסת גרמניה הנאצית, כאשר הייתה שאומבורג-ליפה באזור הכיבוש הבריטי. בשנת 1946, איבדה ליפה את עצמאותה ואוחדה לתוך מדינת סקסוניה התחתונה.
החל ב-1933 שלטה המפלגה הנאצית במדינה, נציג המפלגה היה אלפרד מייר  שנשא בתואר "ראש השרים" .
סימקה

סימקה (ראשי התיבות מצרפתית של Société Industrielle de Mécanique et Carrosserie Automobile) היה יצרן רכב צרפתי שהחל לייצר מכוניות ב-1934. החברה הוקמה על ידי פיאט על מנת לאפשר לה להימנע ממכסים שהוטלו בצרפת על יבוא כלי רכב. כל דגמי המכוניות הראשונים של סימקה היו דגמים של פיאט שיוצרו ברישיון. ב-1958 רכשה קרייזלר את השליטה בסימקה, וסימקה החלה לייצר מכוניות באופן עצמאי.  ב-1970 הפכה סימקה באופן רשמי לקרייזלר-צרפת. ב-1978 מכרה קרייזלר את קרייזלר-צרפת ל-PSA פיג'ו-סיטרואן. ב-1980 הפסיקה PSA למכור דגמים בשם סימקה, וחלק מהדגמים המשיכו להימכר תחת השם טלבו, עד 1986.
משפחת אדמס

משפחת אדמס (באנגלית: The Addams Family) היא משפחה בדיונית שהומצאה על ידי המאייר האמריקאי צ'ארלס אדמס בשנת 1937. עם הזמן הפכו הדמויות לגיבורי סדרת טלוויזיה, סדרות אנימציה וארבעה סרטים באורך מלא. צ'ארלס אדמס החל לפרסם את עלילות המשפחה במגזין "ניו יורקר". הדמויות זכו לפופולריות רבה, ועם הזמן למורטישה אדמס ולמשרתה לרץ', שאיתם התחיל אדמס את הסדרה, הצטרפו דמויות נוספות בנות משפחת אדמס.
משפחת אדמס מהווה פארודיה על משפחה כל-אמריקאית טיפוסית: שני הורים אוהבים, ילדים, סבתא, חיית מחמד. אבל להבדיל ממשפחה אמריקאית ממוצעת, אשר כמעט תמיד דוגלת בערכים בורגניים ומקדשת את הפוליטיקלי קורקט, בני משפחת אדמס מאוהבים בגותי, בגרוטסקי ובמקבריות. הם מרבים לעסוק במוות, בייסורים ובאופל. בשושלת המפוארת של המשפחה ניתן למצוא רוצחים מפורסמים, מכשפות, קוסמים וסתם אנשים לא שפויים. כולם כאחד מהווים מקור גאווה והשראה למשפחה. הם לא מפחדים מהעל-טבעי, אלא חיים אותו יום יום. למעשה, הדבר הכמעט יחיד שמפחיד אותם באמת הוא האנשים ה"נורמאלים" שסובבים אותם.
סדרת הטלוויזיה הראשונה שתיארה את עלילות משפחת אדמס, שודרה מ-1964 עד 1966 ברשת ABC כקומדיית מצבים מעורבת עם הומור שחור ואימה. התוכנית ירדה אחרי שתי עונות מאחר שקומדיית מצבים אחרת של CBS בעלת סגנון דומה, "משפחת מאנסטר" (The Munsters), זכתה לנתוני רייטינג גבוהים יותר. עם זאת, גם לאחר שהסדרה הסתיימה, נותרו לה מעריצים. בהמשך יצאו סדרה מצוירת שזכתה להצלחה, שני סרטי קולנוע וסרט אחד שהופץ ישירות לווידאו, וכן גרסה מחודשת לסדרת הטלוויזיה הראשונה, ששודרה בערוץ Fox Family מ-1998 עד 1999 ונקראה "משפחת אדמס החדשה".
בישראל שודרה התוכנית "משפחת אדמס החדשה" בערוץ "פוקס קידס", והיום היא משודרת בערוץ דיסני ג'וניור ישראל, גלגול של "פוקס קידס". כמו כן, שודרה הסדרה המצוירת בשידורים חוזרים בערוץ Cartoon Network. הסדרה הראשונה שודרה בישראל בערוץ 6 בכבלים.
ויטלי גולוד

ביוגרפיה

ויטלי גולוד נולד בלבוב. בשנת 1991 הוא זכה באליפות האחרונה של אוקראינה הסובייטית. זמן קצר לאחר מכן הוא עלה לישראל. בשנת 1993 הוא ניצח בתחרות שנערכה בברטיסלבה.
בשנת 2002 הוא חלק מקומות 6–8 באליפות ישראל בשחמט. בשנת 2004 הוא זכה במקום השני באליפות ישראל. בשנת 2010 הוא זכה באליפות ישראל בשחמט.
במכביה ב-2013 הוא סיים במקום השני (ניצח בוריס אברוך).
בשנת 2010 הוא אימן את נבחרת הנשים של ישראל באולימפיאדת השחמט.
בלזינו

היסטוריה

בלזינו הוקמה ב-1897 כתחנה על הרכבת הטרנס-סיבירית. היישוב נקרא על שם כפר בעל שם דומה הממוקם על הגדה הימנית של נהר הצ'פצה אשר נוסד במאה ה-16. לבלזינו היה מעמד של התיישבות עובדים עד מרץ 2012 אז המעמד שונה לכפר.
הכלכלה במקום מתבססת על מפעלי תעשיות המזון, העור והעץ. היצרן הגדול ביותר הוא מפעל יציקה מכני. 
בתחילת המאה ה -21 נפתח מוזיאון ההיסטוריה המקומי.
קמפיין NOH8

קמפיין NOH8 ‏ (No Hate; בעברית: "לא לשנאה") הוא ארגון התנדבותי אמריקאי ששם לעצמו למטרה לקדם שוויון מגדרי, שוויון בנישואים וזכויות אדם.

היסטוריה

הארגון נוסד בשנת 2009 בידי הצלם אדם בוסקה ובן זוגו ג'ף פרשלי כתגובה ישירה לאישור "הצעה שמונה" בקליפורניה, חוק שהגדיר נישואים כבין גבר לאישה בלבד. השניים פתחו בקמפיין במסגרתו הצטלמו פעילים גאים וסלבריטאים כשפיהם חסום במסקנטייפ ועל לחייהם כתובות האותיות NOH8. שם הקמפיין הוא משחק מילים על הצעה שמונה (באנגלית: Proposition 8) שכונתה בידי מתנגדיה "הצעת השנאה" ("Proposition Hate"). תמונות הקמפיין פורסמו באתר הארגון, כמו גם ברשתות חברתיות שונות ובעולם הווירטואלי Second life.
הקמפיין נחל הצלחה מרובה והפך במהרה לויראלי וקבוצות פעילים רבות ברחבי העולם פרסמו צילומים ברוחו.

בישראל

ב-17 במאי 2013 לכבוד יום היום הבינלאומי נגד הומופוביה נפתח בארץ קמפיין NOH8 בשיתוף אגודת הלהט"ב, ארגון הנוער הגאה וארגוני להט"ב נוספים. בקמפיין השתתפו סלבריטאים, פעילים גאים וחברי כנסת, ביניהם נועה תשבי, רני רהב, לימור לבנת, מירי רגב ואחרים. הצילומים לקמפיין נערכו בברנוער בתל אביב.
איסור קללת אב ואם

בתורה

בתורה כתוב: "וּמְקַלֵּל אָבִיו וְאִמּוֹ, מוֹת יוּמָת" (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק י"ז) ואם כן קבעה התורה שיש דין מוות על מקלל אביו ואמו.

עונש סקילה

מעניין לציין שעונש מקלל אביו ואמו חמור אף מהמכה בפועל אביו ואמו. מכה אביו ואמו חייב בחנק, "הקל ביותר" מבין ארבע מיתות בית דין, ואילו מקלל אביו ואמו בסקילה, שהוא החמור ביותר.
במכילתא נלמדת חומרת העונש בגזרה שווה:
מות יומת - בסקילה. אתה אומר (דווקא) בסקילה, או אינו (מחויב דווקא סקילה ו)אלא באחת מכל מיתות (אחרות) האמורות בתורה? הרי אתה דן, נאמר כאן (במקלל אביו ואמו) "דָּמָיו בּוֹ", ונאמר להלן (באיסור אוב או ידעוני) "דְּמֵיהֶם בָּם", מה להלן בסקילה אף כאן בסקילה"
— מכילתא, משפטים פרשה ה
כלומר לומדים באיסור אוב וידעוני, ששם כתוב במפורש הביטוי "דְּמֵיהֶם בָּם" וגם העונש כתוב במפורש "בָּאֶבֶן יִרְגְּמוּ אֹתָם" ומכאן לומדים בגזירה שווה שכשנאמר דמיו בו, בכל מקום, ובפרט במקלל אביו ואמו, הכוונה בסקילה.
אותה גזרה שווה מובאת גם בגמרא במסכת סנהדרין.

הזכרת השם

בגמרא מובאת מחלוקת לגבי התחייבות אדם מקלל שכזה, אם הוא חייב לקלל בשם המפורש. במחלוקת בין חכמים לרבי מאיר, סוברים חכמים שאם קילל בכינוי (כמו "רחום" או "חנון") ולא בשם השם, הוא פטור ואילו רבי מאיר סובר שחייב. ואולם הרמב"ם מבאר שגם לשיטת רבי מאיר הוא אמנם פטור מסקילה אך חייב מלקות כדין מקלל כל אדם.
החזון איש מסביר שרבי מאיר לא סובר שגם מי שמברך ללא הזכרת השם חייב אלא שהוא סובר שכינויי השם הם בכלל שם.

הכלולים בגדר החיוב

הגמרא בסנהדרין ממשיכה ומבארת שאף שכתוב "איש", גם נשים בכלל האיסור, ואת זה לומדים מהריבוי בפסוק בויקרא: "כִּי אִישׁ אִישׁ אֲשֶׁר יְקַלֵּל אֶת אָבִיו וְאֶת אִמּוֹ" (היינו מכך שכתוב פעמיים "איש") וכן טומטום ואנדרוגינוס. על כך שאל המהר"ם לובלין שאם כן מדוע צריך לכתוב "איש איש" לרבות נשים, היה אפשר פשוט לא לכתוב "איש" כלל? והסביר שהסיבה שנכתב "איש" היא למעט קטן מעונש זה ואם כבר נכתב "איש" כדי למעט את הקטן, לולא ה"איש" השני הייתי ממעט גם את האשה.

מקלה אביו ואמו

איסור נוסף הוא מקלה אביו ואמו, והיינו שאינו אומר שהבורא יעשה להם דברים רעים, אלא שהוא מבזה אותם או מכנה אותם בשמות גנאי. כך כתב הרמב"ם: "שכל המבזה אביו או אמו אפילו בדברים ואפילו ברמיזה הרי זה ארור מפי הגבורה, שנאמר: 'ארור מקלה אביו ואמו', והרי הוא אומר: 'עין תלעג לאב ותבוז ליקהת אם וגו' ', ויש לבית דין להכות על זה מכת מרדות ולענוש כפי מה שיראו."