google/wiki40b huggingface dataset:
מאיר הורוביץ

ביוגרפיה

רבי מאיר נולד בעיר ראווה רוסקה שבגליציה לרבי אליעזר הורוביץ (אליעזר הדז'יקובער) ולחיה בתו של רבי יחיאל מיכל רוזנפלד מראווה רוסקה. בצעירותו למד אצל סבו רבי נפתלי צבי הורוביץ ולאחר מכן אצל דודו רבי אשר ישעיה רובין ומאוחר יותר אצל רבי צבי הירש מרימנוב, יש המספרים כי הוא כונה על ידי אביו בתואר "הגאון שלי". לאחר נישואיו לדבורה בתו של רבי קלמן פיצעליס הוסמך (בחיי אביו) לכהן כרב בעיר דז'יקוב ועם פטירת אביו בג' בחשון ה'תרכ"א הוכתר לאדמו"ר השני מדזיק'וב על-אף היותו הבן השני.
בתקופת כהונתו פרחה החסידות ובהכוונתו נבנה בית מדרש חדש עם מקווה וסוכה ואף חדר לאפיית מצות לחג הפסח. רבי מאיר היה נוהג לאמר בפני חסידיו "כי תורה וגדולה במקום אחד".  כשנפטר הרב חיים הלברשטאם "הדברי חיים" בכ"ה בניסן ה'תרל"ו, אמר רבי מאיר לחסידיו כי הוא יודע שזמנו קרוב ואז החלה להתפשט בגופו מחלה כרונית. 
רבי מאיר נפטר בח' בתמוז ה'תרל"ז כששהה בעיר קרלסבד, טרם פטירתו אמר "הנשמה לך והגוף פעלך חוסה על עמלך". ואת מקומו מילא בנו השלישי רבי יהושע הורוביץ כהאדמו"ר השלישי בשושלת.
MGM Grand (לאס וגאס)

מבנה

בבניין המרכזי 30 קומות והוא בגובה של 89 מטרים. במלון חמש בריכות שחייה, וכן נהרות ומפלים, המתפרסים על 26.7 דונם. במלון מרכז כנסים על שטח של 35 דונם. במלון 16 מסעדות, מועדוני לילה, חנויות וכן הקזינו הגדול ביותר במחוז קלארק, המשתרע על שטח של 15.93 דונם. בצמוד למבנה הראשי ישנו מסך ענקי המקרין פרסומות למלון, ומבנים נוספים, בהם אף אולפני טלוויזיה.
המבנה המרכזי כולל כלוב אריות גדול, אחת האטרקציות הבולטות במבנה. הכלוב השקוף פתוח 24 שעות ביממה ומספק בידור למבקרים ולמהמרים. מעבר לכך, כולל המבנה מוטיבים מסרטי MGM.
כאשר נפתח המלון, היה המלון הגדול בעולם. כיום הוא השלישי בגודלו בעולם, עם 6,852 חדרים.
אחד מהמופעים הקבועים במלון הוא מופע קברט המוצג במועדון ייעודי במלון, המהווה סניף של מועדון קרייזי הורס בפריז.
ארכיטקטורת פון נוימן

ארכיטקטורת פון נוימן או לעיתים גם מכונת פון נוימן היא מודל שהציע בשנות הארבעים המתמטיקאי ג'ון פון נוימן למבנהו של המחשב. במודל זה, זיכרון המחשב משמש הן לאחסון התוכנית שהמחשב מבצע והן לאחסון הנתונים שתוכנית זו קוראת או כותבת. התוכנית מבוצעת על ידי יחידה אריתמטית לוגית ויחידת בקרה. המחשב הראשון שנבנה על־פי מודל זה הוא מכונת IAS שנבנתה במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון בהנחייתו של פון נוימן. עד ימינו מבוססים המחשבים על מודל זה, כאשר היחידה האריתמטית לוגית ויחידת הבקרה מאוחדים לכדי יחידת העיבוד המרכזית.

צוואר בקבוק פון-נוימן

צוואר בקבוק פון-נוימן (מכונה גם 'חומת הזיכרון'), מתייחס לקצב המוגבל של העברת הנתונים בין המעבד לבין הזיכרון, בשל הפרדתם לרכיבים שונים ואופי פעולתם. את המונח טבע ג'ון באקוס בשנת 1977 בעת קבלת פרס טיורינג.
מעבדים מודרניים פועלים בקצב הגבוה באופן משמעותי מקצב העבודה של הזיכרון, והדבר מגביל מאוד את יכולת הגידול של ארכיטקטורת פון-נוימן. במקרים בהם תוכנית מבצעת עיבוד מינימלי על כמויות גדולות של נתונים, המעבד נאלץ להמתין ללא הרף לזיכרון, עד שזה יכתוב או יקרא את הנתונים. בשנים 1980-2010 מהירות המעבדים גדלה ב-25% עד 50% לשנה, בשעה שמהירות הזיכרון גדלה רק ב-7% לשנה. בהתחשב במגמות אלה, נראה שמהירות הזיכרון תהיה צוואר הבקבוק המכריע בביצועי המחשב.
דרך להתמודדות עם בעיה זו היא באמצעות הוספת זיכרון מטמון על גבי המעבד עצמו (או בקרבתו) וניהול מדרגי של הזיכרון. עם זאת, בשיטה זו יש להתמודד עם בעיית עקביות הנתונים במערכות מרובות מעבדים.
סמוראי ג'ק

העלילה

הסדרה מגוללת את סיפור הרפתקאותיו של נסיך ממלכה מהמזרח הרחוק מתקופת ימי הביניים. כאשר האימפריה של אביו הקיסר מושמדת על ידי השד אקו (יפנית 悪 "רשע"), שד שהובס בעבר על ידי האב, נמלט הנסיך - אז ילד צעיר, ומתחיל באימוני לחימה על מנת לשוב בבוא היום ולהביס את השד. בשיאם של האימונים, שנמשכים שנים ארוכות, הוא מקבל את החרב הקסומה של אביו, מכלי הנשק הבודדים המסוגלים לפגוע באקו. לאחר שהוא משחרר את אביו, הוא נלחם עם אקו וידו על העליונה; אך בכוחותיו האחרונים, פותח אקו שער לעתיד הרחוק ושולח את הנסיך דרכו, בציפייה שיצבור כח רב עד אז ויוכל להתמודד עמו בקלות.
הנסיך מגיע לעולם עוין, עתידני וחסר חוק הנשלט על ידי אקו ונתיניו. הוא מאמץ את הכינוי "ג'ק" (שמו האמיתי לעולם לא נחשף) ומתחיל בחיפושו אחר דרך לחזור לזמנו, במטרה להרוג את אקו לפני שיצבור כח.
אקו מוציא על סמוראי ג'ק חוזה בשווי של שני גוגולפלקס, ועשרות ציידי ראשים נלחמים נגד ג'ק על מנת לתופסו ולהביאו לאקו על מנת לקבל את הפרס.
ג'ק חרת על דגלו את החשיבות של האומץ והעזרה לחלשים ולחברים. לעיתים קרובות הוא מוצא את עצמו נלחם עבור אנשים אחרים, בין אם זה נגד אקו עצמו, עושי דברו או הרובוטים שלו. במהלך הרפתקאותיו פוגש ג'ק חברים, ידידים ואויבים, אך לרוב הוא ממשיך לבדו במסעותיו למציאת הדרך חזרה לזמנו.

תחיה מחדש

ג'ק הסמוראי חוזר לטלוויזיה לטלוויזיה 13 שנים לאחר שהסדרה המקורית שודרה. זוהי העונה החמישית והאחרונה אשר הופקה על ידי Cartoon Network ונכון לדברי ההפקה, העונה כוללת בתוכה אלמנטים יותר בוגרים וסיפור יותר ממוקד שכולל את המסע של ג'ק גם מההיבט הרוחני. הסיפור מתרחש 50 שנה מהרגע שבו ג'ק הושלך אל העתיד, למרות שאינו מתבגר בגלל תוצאת לוואי מהמסע שלו בזמן. ג'ק נמצא במצב מיואש בעקבות שנים של לחימה באקו מפני שלחימה זו מותירה אחריה חורבן רב ובעיקר פגיעה בחפים מפשע ומהעובדה שאקו השמיד את כל שערי הזמן הנותרים. הוא מוצא את עצמו נרדף על ידי חזיונות של עצמו, של משפחתו ושל לוחם סמוראי על סוס אשר מתבונן בו מהצד. ג'ק איבד את החרב שירש מאביו, אקו שאינו מודע לעובדה זו התחיל לאבד תקווה משיזכה אי פעם לנצח את ג'ק, בעיקר בגלל העובדה שג'ק לא מתבגר. אשי ואחיותיה, גודלו וחונכו בידי כת של חסידות אקו בשביל להיות מתנקשות שיעודן הוא להרוג את ג'ק. הן תוקפות את ג'ק ופוצעות אותו אנושות אך ג'ק מחלים ובהתקלותם השנייה הוא הורג את כולן חוץ מאת אשי. ג'ק משכנע את אשי אשר מלאה שנאה כלפיו שבעצם אקו הוא הרע ופוקח את עיניה לאחר שחיתה חיי שקר והולכת שולל. אשי מצטרפת לג'ק במטרה לעזור לו להשיב את חרבו. השניים מתקרבים רומנטית כאשר הם במסע להביס את אקו. בהמשך העונה מתגלה כי אשי (וגם אחיותיה) היא צאצאית של אקו, דבר אשר מקנה לאקו יתרון לשלוט בה ולהסית אותה נגד ג'ק. ג'ק מסרב להילחם בה ונתפס על ידי אקו. בשידור ישיר מסביב לעולם, אקו מתכנן לחסל את ג'ק, אך מותקף על ידי בני בריתו של ג'ק מהעונות הקודמות. ג'ק מצליח לגרום לאשי להסיר מעליה את השליטה של אקו בכך שהוא אומר לה שהוא אוהב אותה. אשי מבינה כי בכך ששברה את השליטה של אקו, היא קיבלה גם את כוחותיו ופותחת שער זמן לעבר, וכך היא וג'ק נשאבים אליו. ג'ק ואשי חוזרים שניות אחדות לאחר שאקו שלח את ג'ק לעתיד. לבסוף ג'ק מצליח להביס את אקו. תקופה מאוחרת יותר, מתגלה כי ג'ק ואשי מתחתנים, אבל לפני תחילת החתונה אשי מתמוטטת ואומרת לג'ק שבגלל שאקו לא קיים בעתיד גם היא איננה קיימת. בסצנה האחרונה לסדרה נראה ג'ק מתיישב מתחת לעץ מתאבל על מות אשי, אך לפתע הוא רואה חיפושית שמזכירה לו שהודות למאמציו כולם יכולים לחיות בשלווה.
אלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה

ביוגרפיה

אלינור נולדה ב-13 באוקטובר 1162 בדומפרון, להנרי השני, מלך אנגליה ולאלינור, דוכסית אקוויטניה, בתם של גיום העשירי, דוכס אקוויטניה ואאנור דה שאטלרו.
בשנת 1170 התארסה אלינור עם אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, אולם הנישואים התעכבו עד לשנת 1177, בשל גילה הצעיר ובשל המהומה שהתעוררה באירופה בשל רצח הארכיבישוף מקנטרברי, תומאס בקט על ידי אביה. מטרת אביה בסידור הנישואין הייתה להגן על הגבול בפירנאים של דוכסות אקיטן, ואילו אלפונסו חיפש בן ברית כנגד יריבו סנצ'ו השישי, מלך נווארה. בשנת 1200 החל אלפונסו לטעון כי הוא היה אמור לקבל את גסקוניה כחלק מהנדוניה שהובטחה לו, ואף פלש לגסקוניה למימוש התביעה, אולם בשנת 1208 הוא ויתר על התביעה. עם זאת, נין של השניים, אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה, טען לבעלותו על גסקוניה, בשל תביעה זאת.
אלינור עסקה רבות בפעולות צדקה וסעד לנזקקים, עם זאת היא החזיקה בכוח פוליטי לא מבוטל, והייתה זאת שהביאה לחתונת בתה ברנגלה, מלכת קסטיליה עם אלפונסו התשיעי, מלך לאון. בשנת 1214 מת בעלה אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, ומרוב צערה הגדול חלתה אלינור ומתה בבורגוס 28 ימים לאחר מכן, ב-31 באוקטובר.
ECEF

ECEF (ראשי תיבות של: Earth-Centered, Earth-Fixed, נקראת גם ECR - ראשי תיבות של Earth Centered Rotational) היא מערכת צירים קרטזית. היא מכונה לפעמים "מערכת ארצית קונבנציונלית".
וקטור ב-ECEF מוגדר על ידי הקואורדינטות . הנקודה  מוגדרת כמרכז המסה של כדור הארץ, ומכאן שמה "Earth-Centered". הצירים שלה מיושרים על פי "קוטב הייחוס הבינלאומי" (IRP) ו"מרידיאן הייחוס הבינלאומי"‏(IRM) הקבועים ביחס למישור כדור הארץ, ומכאן השם "Earth-Fixed".
השם עלול להיות מטעה מכיוון שכדור הארץ אינו סובב סביב ציר ה-Z שלו, בניגוד למערכת צירים ECI, ולכן נקראת בשם החלופי ECR.
המרה ממערכת הצירים WGS84 ל ECEF יכולה לשמש כאמצעי ביניים בהמרת מהירויות למערכת "North East Down" הנפוצה בתחום התעופה.

הצירים

ציר ה-Z מצביע על הצפון אך אינו עולה בקנה אחד עם ציר הסיבוב של כדור הארץ. התנודות סביב ציר הסיבוב ידועות כ"תנועה פולארית" (Polar Motion).
ציר ה-X מצטלב עם הספֵירה של כדור הארץ בקו רוחב 0° (המשווה) וקו אורך 0° (גריניץ'). משמעות הדבר היא כי ECEF מסתובב יחד עם כדור הארץ ולכן הקואורדינטות של נקודה קבועה על פני כדור הארץ אינן משתנות.
הכרונולוגיה המצרית

הכרונולוגיה המצרית היא אחת מאבני הפינה החשובות במדע הארכאולוגיה של העת העתיקה. כרונולוגיה זו מסדרת את תקופת שלטונם של שושלות הפרעונים במצרים, ועל פיהם גם את סדר האירועים ההיסטוריים בלבנט, במסופוטמיה וביוון.
יצירת כרונולוגיה מצרית אמינה היא משימה הכרוכה בקשיים. בעוד רוב מוחץ של האגיפטולוגים מסכימים על פרטים רבים ועל קווי המתאר הכלליים של הכרונולוגיה, קיימת חוסר הסכמה בין יחידים או קבוצות בתיארוך של אירועים או מלכים מסוימים. חוסר ההסכמה נע בין מחלוקות סביב שנים בודדות בתקופה המאוחרת, עולה לעשרות שנים בתחילת הממלכה החדשה, ולבסוף ליותר ממאה בתחילת הממלכה הקדומה.
ה"כרונולוגיה המצרית הקונבנציונאלית" היא בקונצנזוס בקרב החוקרים. היא ממקמת את תחילת הממלכה התיכונה במאה העשרים ואחת לפני הספירה. במהלך המאה העשרים לספירה, הדעה המקובלת בקרב החוקרים לתחילתה של הממלכה הקדומה אוחרה לעומת מה שהיה מקובל בעבר, וכעת ממקמים אותה במאה העשרים ושבע לפנה"ס.

שימוש בכרונולוגיה המצרית לתיארוך בארצות אחרות

ויליאם פלינדרס פטרי היה הראשון שהחל לתארך ממצאים ארכאולוגים חוץ־מצריים באמצעות הכרונולוגיה המצרית, ובעקבותיו צעדו ארכאולוגים רבים נוספים. השיטה לפיה נקבעו כרונולוגיות של עמים אחרים בעזרת הכרונולוגיה המצרית, מתבססת על העובדה שחפצים, חרפושיות ופסלונים מצריים רבים היו נפוצים על פני כל ארצות המזרח התיכון, יוון וארצות נוספות בצפון אפריקה. מכיוון שהכרונולוגיה המצרית כבר נקבעה, כאשר התגלו בחפירות ארכאולוגיות ממצאים מצריים שונים, הם תרמו לקביעת זמנה ההיסטורי של השכבה בה התגלו. באופן זה לימדו הממצאים המצריים גם על גילם ותקופתם של כלי חרס בעלי אפיונים ייחודיים, דוגמה לכלים כאלה הם כלי אבידוס המתארכים את השכבה בה נמצאו לתקופת הברונזה הקדומה ב וג'. כאשר התגלו כלי החרס הללו בשכבות מסוימות, קבעו החוקרים את גיל השכבה ולמדו על אירועי התקופה בעזרת הממצאים האחרים שנתגלו באותה שכבה סטרטיגרפית. באופן זה הניחו פטרי וויליאם פוקסוול אולברייט, מראשוני הארכאולוגים שחפרו בארץ ישראל, את יסודות התיארוך הארכאולוגי־היסטורי בארץ ישראל.
הליה בראבו הוליס

קורות חיים

ד"ר הליה בראבו הוליס נולדה ב-30 בספטמבר 1901, בשכונה בדרום מקסיקו סיטי. בראבו הוליס נהגה לטייל בסופי שבוע עם הוריה, קרלוטה הוליס ומנואל בראבו ומכך נבעה אהבתה לטבע. כשהייתה בת פחות מ-12, אביה נורה בעקבות תמיכתו בנשיא מקסיקו פרנסיסקו מדרו.
בתחילת דרכה האקדמית, בראבו הוליס החלה ללמוד רפואה. בשנת 1924, כאשר פתחו באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו ((Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM) מסלול לתואר בביולוגיה, עברה אליו. בראבו הוליס נעשתה לביולוגית המוסמכת הראשונה במקסיקו.
ב-1931 היא סיימה תואר שני (MS) מהאוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו עם תזה בנושא התרומה לידע על הקקטוסים בטוואקאן, פואבלה ("Contribution to the Knowledge of the Cactus of Tehuacán, Puebla").
בראבו הוליס הצטרפה לצוות האקדמי בבית הספר התיכון הלאומי שבמקסיקו סיטי (Escuela Nacional Preparatoria) כעוזרת הוראה ומאוחר יותר, כפרופסור. ב-1956 היא מונתה לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו. ב-1965 החלה לנהל את הגן הבוטני באוניברסיטה זו והמשיכה בעבודה זו עד ליצאתה לגמלאות.
היא נישאה לחוסה קלמנטה רובלס, שהיה חבר לכיתה ובהמשך נעשה לרופא ולאחד מהנוירוכירורגים הראשונים במקסיקו. אך לאחר 13 שנות נישואין השניים התגרשו ללא ילדים.
הליה בראבו הוליס נפטרה בתאריך 26 בספטמבר 2001, 4 ימים לפני יום הולדתה ה-100.

האגודה המקסיקנית לחקר הקקטוסים

הליה בראבו הוליס הייתה אחת ממקימי האגודה המקסיקנית לחקר הקקטוסים (Sociedad Mexicana de Cactología) ב-1951. היא עשתה זאת יחד עם מקטלגים נוספים שחקרו במקסיקו, יחד ובנפרד- קרלוס צ'אבס, דדלי בלקברן גולד, חורחה מיירן, איזי מטודה והרננדו סאנצ'ז-מיוראדה. בראבו הוליס הייתה נשיאת האגודה בין השנים 1951 עד 1972.

פרסומים

בראבו הוליס כתבה מספר ספרים. הראשון שכתבה והבולט ביותר הוא "Las Cactaceas de Mexico" (הקקטוסים של מקסיקו), אשר נכתב בספרדית ב-1937 ומונה יותר מ-700 עמודים. בין השנים 1978 עד 1991, בראבו הוליס וסאנצ'ז-מיוראדה עדכנו יחד את הספר. הספר המעודכן כלל שלושה כרכים המונים בסך-הכל יותר מ-1800 עמודים.
בראבו הוליס פרסמה יותר מ-150 מאמרים. רוב המאמרים פורסמו במגזין "קקטוסים וסוקולנטים מקסיקנים" ("Cactaceasy Suculentas Mexicanas"), של האגודה המקסיקנית לחקר הקקטוסים, בה הייתה חברה זמן רב.
לזכותה של בראבו הוליס ניתן לזקוף תיאור של שני מינים- Backebergia, שתיארה בשנת 1953 ו- Pseudomitrocereus, שתיארה ביחד עם פרנץ בוקסבאום ב-1961. אך שני המינים הללו התגלו כזהים לצמח Pachycereus.

מורשתה

הצמח Heliabravoa שגילה קורט בקברג ב-1956 נקרא על שמה של בראבו הוליס. בהמשך מין זה התגלה כזהה לצמח Polaskia שתיאר בקברג ב-1949.
זוג קקטוסים נוספים נקראו על שמה של בראבו הוליס - Ariocarpus Bravoanus ו-Opuntia Bravoana.
הגן הבוטני באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו נקרא על שמה (הגן הבוטני ע"ש הליה בראבו הוליס - Jardín Botánico Helia Bravo Hollis). מכיוון שבראבו הוליס התעניינה בשימור, הגן מכיל מספר מינים של קקטוסים הנמצאים בסכנת הכחדה.
רוברט פן וורן

ביוגרפיה

פן וורן נולד בגת'רי, קנטקי וקיבל תואר מאוניברסיטת ברקלי ב-1926.
במהלך שנות ה-30 המוקדמות של המאה העשרים היה וורן מעורב בתנועת "האגררים הדרומיים" (Southern Agrarians), ותרם למניפסט האגררי, יחד עם 11 משוררים וסופרים נוספים.

יצירתו ופרסים שקיבל

יצירתו הידועה ביותר היא הרומן "כל אנשי המלך" , אשר זכה בפרס פוליצר ב-1947. יצירה זו נכללה ברשימת 100 הספרים הטובים באנגלית במאה העשרים שנערכה על ידי צוות העורכים של הספרייה האמריקאית המודרנית ב-2001. 
ב-1974 קיבל וורן את הזכות לשאת בוושינגטון את הרצאת ג'פרסון - Jefferson Lecture in the Humanities, הנחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקני עבור הישגים מחקריים במדעי הרוח. אות זה מוענק מדי שנה, החל מ-1972, לנבחר אחד בלבד, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח - NEH, סוכנות פדרלית עצמאית שהוקמה ב-1965 במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח. 
בנוסף, פן וורן זכה בפרסי פוליצר לשירה ב-1958 על "Promises: Poems 1954-1956", וב-1979 על "Now and Then".
סלסטה

עלילה

סלסטה היא בחורה צעירה, החיה לבדה עם אמה החולה, לוסיה. יום אחד סלסטה פוגשת בחור צעיר בשם פרנקו פררו והשניים מתאהבים, אך הם אינם יודעים את השמות האמיתיים של כל אחד מהם. יום אחד, הם קובעים להיפגש ולהגיד את שמם האמיתי, אך סלסטה לא מגיעה לפגישה, ופרנקו חושב שהיא רימתה אותו. מה שהוא לא יודע זה שאימה של סלסטה נפטרה. לאחר מות לוסיה, חברתה אאידה, הבטיחה לה שהיא תדאג לסלסטה, ולכן היא מביאה אותה לגור איתה באחוזת ויסקונטי שב-בואנוס איירס, שם פוגש אותה פרנקו, והוא נזכר במה שקרה איתה לפני המון זמן, והוא מתעלל בה, במחשבה שהיא רימתה אותו, אך בהמשך הוא מגלה את האמת, ושניהם משלימים. אך מכשולים רבים יפריעו להם להגשים את אהבתם.
סמל מיקרונזיה

סמל מיקרונזיה הוא הסמל הלאומי הרשמי של מדינת מיקרונזיה. על הסמל כתוב באנגלית: "Government of the Federated States of Micronesia" (בעברית: "הממשלה של המדינות הפדרליות של מיקרונזיה"). הסמל אומץ על ידי הקונגרס של המדינות הפדרליות של מיקרונזיה ולאחר מכן אושר על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
צ'רנו מורה וארנה

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1947, וזכתה 3 פעמים באליפות בולגריה. 3 פעמים זכתה בגביע הבולגרי. בין ההשתתפות  הבינלאומית שלהם: בגביע קוראץ' בשנים 1993, 1997, 1998, 2001. ובגביע ספורטה בשנים 1999, 2000. בשנת 2001 הקבוצה הייתה אמורה לשחק מול אפולון לימסול במוקדמות גביע קוראץ', אך ויתרה על השתתפות מסיבות כלכליות. בעונת 2013/14 הפסידה בגמר הגביע לקבוצת לבסקי סופיה 100-97.
בעונת 2008/09 ובעונת 2009/10 (פיינל פור) השתתפה הקבוצה ביורוהולד (הליגה הבלקנית).
ZDNet

תחרות

המתחרים העיקריים של ZDNet הם PCWorld, InfoWorld, NetworkWorld ,TechTarget,  TechCrunch ,ReadWriteWeb

פרסים והכרה

בוועידה השנתית ה-14 לתקשורת מחשבים ( CPA - 14th Annual Computer Press Awards) שהתקיימה ב 1999, נבחר ZDNet כאתר הטוב ביותר בשקלול כל המדדים.
ב 2007 איגוד המפרסמים העניק לגרסה הבריטית של ZDNet את פרס קטגוריית אתר העסקים עבור תרומתו לחדשנות ולשילוב Web 2.0 ותכונות שיתוף וקהילה באתר.
מחוז הצפון (משטרה)

מחוז הצפון הוא אחד משמונה המחוזות (כולל משמר הגבול) של משטרת ישראל וכולל שלושה מרחבים. המחוז תחום מדרום בקו התפר, השומרון ורכס הרי הגלבוע, ממזרח גבולות ממלכת ירדן וסוריה, מצפון בגבול לבנון, וממערב במישור החוף הצפוני, במחוז החוף ומדרום מערב בוואדי ערה.

היסטוריה

עם הקמת המשטרה נוסדו בה שני מחוזות: מחוז תל אביב ומחוז חיפה. בדרום ובצפון לא הוקמו מחוזות, בגלל שאלו היו אזורי לחימה והיו באחריות צה"ל וירושלים טרם נכללה בגבולות המדינה. לאחר שוך הקרובות הוקם מחוז צפון של המשטרה, שמטהו היה בטבריה והיא כללה את נפות כנרת, צפת ויזרעאל. בשנת 1953 הועבר האחריות לנפת זבולון ממחוז חיפה למחוז צפון, ומטה המחוז עבר לנצרת. 
בשנת 1958 בוצע ארגון מחדש במשטרה והמחוז אוחד עם מחוז חיפה. 
ביולי 2011 הופרד מרחב החוף יחד עם תחנות עירון ואום אל פאחם ממרחב הגליל שבמחוז הצפון, והיו למחוז עצמאי, מחוז חוף.
במאי 2017 חולקו מחדש המרחבים במחוז הצפון.
ספונים

סְפוּנִים (באנגלית: Sefunim) הוא שמו של בולטין המוזיאון הימי הלאומי חיפה, שראה אור בין השנים תשכ"ז-תשנ"ד ואחר כך פסק להופיע.
מטרת הביטאון הייתה לעורר עניין באוספי המוזיאון, והוא כלל סקירות מדעיות של מוצגים נבחרים של המוזיאון. המחקרים נכתבו על ידי היסטוריונים, ארכאולוגים ומומחים נוספים מן הארץ והעולם ופורסמו בעברית ובאנגלית. הוצאת הביטאון לא הייתה סדירה, בעיקר בשל קשיי מימון, ותפוצתו הייתה מוגבלת. בין השנים 1966–1994 ראו אור 8 ביטאונים בגודל קוורטו וכריכה רכה, שכל אחד מחזיק כ-100 עמודים והם כוללים לוחות נייר כרומו עם תצלומי המוצגים. יוזם הביטאון היה רס"ן (מיל') אריה בן-אלי, מנהלו הראשון של המוזיאון.
תמוז לוי

ביוגרפיה

לוי נולדה וגדלה בכפר סבא. היא בתם הבכורה מבין שבעה אחים של רשף לוי, שחקן ותסריטאי, ושל טלי לוי. אחיו של אביה הוא הסופר והתסריטאי ינץ לוי.
היא בוגרת מגמת תיאטרון בבית הספר לאומנויות תלמה ילין. בצה"ל שירתה בתור מפיקה במדור הפקות.
ב-2019 החלה לשחק ב"נחמה" בתפקיד שיר, לצד רשף לוי, שלום מיכאלשווילי, ערן זרחוביץ' וגאלה קוגן.
דונלד ברתלמי

כתיבתו וחייו

סיפוריו של ברתלמי לרוב קצרים מאוד, ולעיתים מתמקדים באירוע אחד בלבד במקום בנרטיב שלם. סגננו מושפע מידיעותיו הנרחבות בתחומי הספרות, האומנות והפילוסופיה, ולרוב מבטאים בצורה כזו או אחרת את חרדות המאה העשרים תוך שימוש בסוריאליזם, קולאז', ופרודיה. סגנון זה זכה לשבחים וביקורות מצד הממסד הספרותי, כאשר אוהדיו ציינו את החדשנות והתעוזה שבכתיבתו (למשל, עיסוק בנושאים כמו באטמן או פלאש גורדון שלא הופיעו בספרות "גבוהה" באותה תקופה) ומבקריו ראו בכתיבתו תרגיל אקדמאי פוסטמודרניסטי וחסר תוכן. בנוסף לכתיבתו ברתלמי עסק בהוראת כתיבה יצירתית ועריכת כתבי עת ספרותיים. שני אחיו הצעירים של דונלד ברתלמי, פרדריק וסטיבן, הלכו בעקבותיו ונעשו סופרים מוכרים. ברתלמי נפטר ב-1989 מסרטן הגרון.
שלום זכר

שלום זכר (בהגייה האשכנזית ליטאית: שוֹלֶם זוֹכֶר. בהגייה פולנית: שוּלֶם זוּכֶר), הוא מנהג של אירוח וכיבוד קל הנערכים לכבוד הולדתו של בן זכר. מדובר במנהג הרווח בקרב יהודים מקהילות אשכנזיות להזמין קרובים וידידים בליל שבת שלפני ברית מילת הילוד. האירוע נערך לאחר שהציבור סועד את סעודת ליל שבת איש איש בביתו, ואז באים האנשים אל בית משפחת היולדת או אל בית הכנסת, ומברכים את הילד ואת משפחתו. 
הסעודה נקראת "שלום זכר", על שם האמור בגמרא: "כיוון שבא זכר בעולם, בא שלום בעולם". טעם נוסף הוא כיוון שהשבת נקראת שלום, ו"לידת זכר מביאה שלום בין איש לאשתו".

מקור המנהג

המקורות למנהג אינם אחידים. בתלמוד מוזכרת סעודה בשם "שבוע הבן" או "ישוע הבן" המפרשים נחלקו באיזו אירוע מדובר. לפי רש"י מדובר על סעודת ברית מילה ופדיון הבן אולם לפירוש בעלי התוספות הכוונה היא לסעודה שנהגו בתקופת התלמוד לערוך לאחר לידתו של כל בן. 
עם זאת, גם לפירוש התוספות לא מצוין מתי נערכה הסעודה, רבי ישראל איסרלן, מזכיר את המנהג לקיים את הסעודה בלילות שבת, כסעודת הודיה בהמשך לדברי התוספות, משום שזה זמן נוח ו"הכל מצויין בבתיהם". מנהג זה הובא בהגהת הרמ"א על השולחן ערוך.
מקור נוסף למנהג הוא בספר אורחות חיים של רבי אהרון הכהן מלוניל (המאה ה-14), ובו נימוק שונה: "שמי שמל את בנו משלים עם כל שונאיו, וקורא אותם לאכול ולשמוח עמו, כדי שיברכוהו ולא יקללוהו, וגם מתקבצים כל הקהל בליל השבת ובליל השמיני, ואחר כך (בליל השמיני) בא הסנדק ונותן מעות ליולדת, ואחר כך כל אחד, נותן לפי מעלתו, ומנהג זה נהגו כדי ליתן לעניות, שלא תבושנה בלקחן מעות מיד אנשים ונשים".

כיבוד

האירוח כולל מאכל ומשקה, שאינם מצריכים נטילת ידיים, ובמיוחד נהוג להניח על השולחן מאכלים עגולים כגון גרגירי חומוס ועדשים, אשר בדרך כלל מסמלים מנהגי אבלות. משמעות המנהג היא לפי אחד הטעמים שניתנו לקיום הסעודה, לפיו מדובר בהשתתפות סמלית באבלו של התינוק, על צאתו מרחם אימו בעל כרחו, שכן "על כרחך אתה נולד ועל כרחך אתה חי", וברוח מדרש של חז"ל המספר כי בהיות התינוק ברחם, הוא לומד את כל התורה. רגע לפני צאתו לאוויר העולם – בא מלאך ובמכה אחת משכיח ממנו הכל - כדי שירכוש לו חכמה ודעת בכוחות עצמו, ולא ייהנה מן המוכן. המאכלים העגולים מסמלים איפוא אבלות משום שהם דמיונם לגלגל חוזר.
יש כאלה המקשרים בין גרגרי החומוס הנקראים ביידיש "אָרבֵּעס" או "שלום-זכר באָנדלעך", לבין הפריון המובטח בפסוק שבו אומר אלוהים לאברהם: "וְהַרְבָּה אַרְבֶּה אֶת זַרְעֲךָ כְּכוֹכְבֵי הַשָּׁמַיִם" (בראשית כ"ב, י"ז) כיוון שקריאת מילות הפסוק "ארבה את זרעך" בהגייה יידישאית זהה להגיית המילה ארבעס.
אולגופול

יהודי אולגופול

באמצע המאה ה-19 היו בעיירה כ-240 יהודים. בסוף המאה כבר היו בה כ-2,400 יהודים. עקב פוגרומים שעשו אוקראינים ביהודי העיירה בשנת 1919, עזבו רבים מהנותרים. ערב פלישת הגרמנים לברית המועצות נותרו בעיירה כ-650 יהודים בלבד. 
ביולי 1941, עם פלישתם לברית המועצות, כבשו הגרמנים את אולגופול והעיירה סופחה לטרנסניסטריה. 100–150 יהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו. רבים מהם מתו במגפת טיפוס. 
אולגופול שוחררה בידי הצבא האדום במרץ 1944.
האכארנים

האכארנים (ביוונית: Ἀχαρνεῖς) היא קומדיה יוונית שנכתבה על ידי המחזאי היווני אריסטופנס. המחזה הועלה לראשונה במהלך המלחמה הפלופונסית ונודע בשל ההתנגדות הרבה המובעת בו כנגד המלחמה. המחזה זכה בפרס ראשון בלנאיה - התחרות בה הועלה בשנת 425 לפנה"ס.
המחזה הוא סאטירה המציגה את הפוליטיקאים של אתונה באותה עת בצורה נלעגת, ואף לועג לטרגיקן אאוריפידס. המחזה בז למוסדות השלטון האתונאים, לראשי הצבא ובייחוד לקליאון - המנהיג של אתונה באותה עת. בעקבות המחזה הפך קליאון לאויבו של אריסטופנס וכנראה שקליאון אף תבע אותו למשפט בטענה כי המחזה פוגע במדינה האתונאית.
כיום נחשב המחזה לאחד הטובים שבין מחזותיו של אריסטופנס.

תקציר העלילה

המחזה מתחיל בסצנה המתרחשת בפְניקס - האתר בו מתכנסת אספת העם האתונאית. דיקאיופוליס מנסה לדון בשאלת הסכם שלום עם ספרטה אולם שאר המשתתפים מתעלמים ממנו, ולכן הוא מחליט ללכת ולחתום על הסכם שלום עצמאי עם ספרטה שיחול עליו ועל משפחתו. המקהלה היוונית המורכבת מסוחרי פחם אכארנים רוצה לסקול אותו באבנים בשל יוזמתו. 
האכארנים, תושבי אכארנאה, סבלו קשות בזמן המלחמה הפלופונסית והיו ידועים בדעותיהם הלוחמניות. דיקאיופוליס הודף אותם בכך שהוא מחזיק דלי של פחם כבן ערובה ומאיים לשבור את הדלי אם הם יתקפו אותו. הם מרשים לו לנאום בפני הציבור, והוא הולך למשורר אוריפידס על מנת שהמשורר ייתן לו מלבושים המשמשים בטרגדיות יווניות, על מנת שיראה יותר צדיק. בנאומו הוא תוקף את המלחמה ואת הסיבות בהם התחילה - וטוען כי המנהיגים הטעו את הציבור האתונאי. הגנרל לאמאכוס מגיע והוא ודיקאיופוליס מעליבים האחד את השני. דיקאיופוליס משכנע את חברי המקהלה והם מצביעים בעד הסכם שלום.
לאחר פתיחת השוק הסמוך לביתו של דיקאיופוליס (פתיחה המתאפשרת בשל הסכם השלום הפרטי אליו הגיע) מגיע אל השוק סוחר המוכר את שתי בנותיו בשק (כאילו היו חזירים) לדיקאיופוליס. בהמשך רוכש דיקאיופוליס מסוחר אחר כמות גדולה של עופות וצלופחים. המחזה מסתיים שדיקאיופוליס חוגג עם הנשים שרכש והאוכל שרכש, ולאמאכוס חוזר מן הקרב מובס ועלוב.
בית דטלף-רובדר

המבנה

בית דטלף-רובדר נבנה בשנים 1935–1936 על חורבותיו של משרד המלחמה הפרוסי שהוקם בשנת 1819 ונהרס. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ארנסט זאגביל (Ernst Sagebiel) שתיכנן גם את חידוש שדה התעופה טמפלהוף בברלין. תכנון המבנה בסגנון הניאו קלאסי מהווה דוגמה לאדריכלות הנאצית המתאפיינת במבנים עצומי ממדים, בעלי קנה מידה בלתי אנושי.

ממדים

המבנה בנוי משלד של בטון מזוין, ומכוסה בצפוי של אבן גיר ושיש, אשר הגיעו מכ-50 אתרי כריה שונים. אורכו של המבנה יותר מ-250 מטרים, והוא נמשך לאורך כל הקטע שבין הרחובות פרינץ אלברכט ולייפציגר. למבנה 7 קומות ושטחו הכולל 112,000 מטר רבוע. בבניין 2,800 חדרים ולאורכו נמתחים מסדרונות באורך שבעה קילומטרים. בבניין 4,000 חלונות ו-17 גרמי מדרגות. עם השלמתו הועסקו בו כ-4,000 עובדי חיל האוויר ועובדי מנהל התעופה האזרחית של גרמניה הנאצית.

לאחר מלחמת העולם השנייה

בית דטלף-רובדר כמעט לא נפגע מהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר סיומה שופץ במהירות בידי הסובייטים. כוחות הכיבוש מיקמו בבניין את מפקדתם ובשנת 1948 הועבר המבנה לידי שלטונות גרמניה המזרחית.
בשנים 1950–1952 נוסף לחזיתו הצפונית של המבנה הפונה לרחוב לייפציגר, ציור קיר באורך 18 מטר העשוי מלבני פורצלן והמתאר את האידיאל הסוציאליסטי של מזרח גרמניה הצועדת לעבר עתיד מזהיר ומאושר.
בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה עבר הסניף הברלינאי של משרד האוצר הגרמני למשכנו בבניין, ובשנת 1999 ולאחר שיפוץ מקיף שעבר המבנה, השתכן בו משרד האוצר של גרמניה.