google/wiki40b huggingface dataset:
לכודים (ספר)

עלילת הספר

גיבור הספר הוא אלכס ברטל, יליד 1961, ראש אגף מבצעים ב"מוסד", בן לניצולי השואה יוצאי פולין ויוצא יחידה מובחרת בצה"ל. ברטל הוא לוחם מוסד מיומן בעברו, הבקי בשימוש בנשק קל וקרב מגע. במהלך הקריירה שלו במוסד לקח ברטל חלק ואף פיקד בעצמו על מבצעי ביון והתנקשות רבים. ברטל היה מעורב בשנות השמונים במבצע סיכול ממוקד חשאי וארוך במיוחד ברחבי אירופה כנגד מחבלים השייכים לארגוני טרור פלסטיניים וכנגד אנשי הביון האיראני.  
ברטל, השוהה באיטליה, בעקבות מבצע סיכול ממוקד עליו פיקד שהשתבש, מוזעק לטפל במשבר שהתחולל בעקבות מותם של כל נוסעי המחלקה הראשונה וצוות הטייסים בטיסה מרומא לתל אביב. עד מהרה מתברר כי מדובר בפיגוע טרור. לברטל ישנו גם מניע אישי להביא את הפרשה לסיום מוצלח- בתו, דניאלה, היא בין נוסעי מטוס הבואינג 777. העלילה ספר נעה בין חדר החמ"ל האיטלקי לבין המטוס המצוי בגובה רום טיסה, בו מנסה דניאלה להשתלט על המטוס, אשר במהלך הטיסה השתלט עליו גורם לא ידוע. 
הספר, כמו הספר הקודם בסדרה, פועל על- פי קווי עלילה שבמרכזה מרגל או לוחם בודד, אשר אף כי הוא מצטייר כפראנואיד בתחילה, מתברר שאכן מתנהל אחריו מצוד, לעיתים על- ידי עמיתיו לארגון, והוא רדוף ונמלט עד אשר הוא מוצא לעצמו עמית או חבר, שלא ברור אם ניתן לבטוח בו. בדרך- כלל על- פי נוסחה זו מצליח הפרוטגוניסט להוכיח כי הוא חף מפשע ולהביא את הרשעים על עונשם. בעלילה שכזו תמיד מצויה בקונפליקט זכותו של הגיבור להפעיל את כל כישוריו, אותם רכש ובהם השתמש בשירות המולדת, כנגד רודפיו ובכדי לנצח את אויביו אף כי לא קיבל לכך הכשר על- ידי המדינה. הספר כתוב בצורה תמציתית עם פסקאות קצרות ועלילה רבת תפניות ופעולה, באותו סגנון המאפיין את כתיבתו של דונביץ'.
זהא חדיד

ביוגרפיה

חדיד נולדה בבגדאד, במשפחה בת שלושה ילדים. אביה, מוחמד, שהגיע ממשפחה עשירה ממוסול, גדל בנצרת, שם הכיר את וחיג'ה סבונג'י ונישא לה. אביה היה תעשיין ופוליטיקאי.
חדיד סיימה לימודיה לתואר במתמטיקה מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות לפני שהחלה ללמוד אדריכלות באיגוד הארכיטקטוני (AA School of Architecture) שבלונדון. עם סיום לימודיה החלה לעבוד עם רם קולהאס, אדריכל הולנדי שהיה מרצה שלה, במשרד האדריכלים "המשרד לאדריכלות עירונית" (OMA). בשנת 1980 הקימה בלונדון משרד עצמאי.
היא זכתה בפרסים אדריכליים רבים, חלקם על מבנים שלא נבנו מעולם כמו "פיק קלאב" (1983) בהונג קונג ובית האופרה של מפרץ קרדיף בוויילס (1994). בשנת 2004 הייתה חדיד לאשה הראשונה שזכתה בפרס פריצקר לאדריכלות והוענק לה תואר אבירות על תרומתה לאדריכלות.
בשנת 2016, בעקבות התקף לב, נפטרה חדיד בעת שהותה במיאמי, והיא בת 65.
ייצוג ידע

ייצוג ידע הוא הדרך שבה מידע מאוחסן ומעובד. 
מידע יכול להיות מיוצג בדרכים שונות, על ידי יצור חי או מכשיר מלאכותי.
יש להבדיל בין ייצוג מידע, אשר מתייחס למונח האנגלי "Representation" לבין הצגת מידע "Presentation", אשר מתייחס לפעולה של הצגת נושא מסוים על ידי מציג לקהל צופים.

ייצוג ידע בקרב יצורים חיים

בעלי חיים רבים, ובניהם האדם מסוגלים ליצג ידע בדרכים שונות. קיימות מספר דיסיפלינות אשר חוקרות נושא זה מנקודות מבט שונות. חלקן מתייחסות לכל בעלי החיים וחלקן מתמקדות באדם בלבד.

היבטים נוירולוגיים

הנוירולוגיה חוקרת את אופן ייצוג הידע על פי מבנה המוח של האדם ובעלי חיים אחרים. היא חוקרת נושאים כמו ההשפעות המבניות של קידוד הזיכרון והתגבשות זיכרון, תפקידן של האונות השונות ועוד.
למשל: המערכות של קליפת המוח הקדם-מצחית יכולות לייצג מידע גם בהיעדר גירוי חיצוני המספק נתונים של מלמטה למעלה, אך תהליך השברירי הזה מתאפשר רק בסביבה כימית מדויקת מאוד, שבה מסלולי העוררות מתאמים את מצב התודעה הפנימי עם האירועים שהאדם חווה בסביבה החיצונית. בהקשר זה, ישנם מספר מוליכים עצביים, המעורבות בתפקודים קוגניטיביים גבוהים, כמו תהליכי עיבוד מידע מלמעלה-למטעה של מתן עדיפות למידע רלוונטי על פני מידע לא רלוונטי: דופמין (DA), סרוטונין (5-HT), נוראדרנלין (NA או NE) ואצטילכולין (ACh).

היבטים פסיכולוגיים

בתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית, ייצוג מידע מתייחס לתפיסה האנושית, כלומר, לדרך בה אנשים מאחסנים מידע בזיכרון ומעבדים אותו לצורך הפקת משמעות. יכולת ייצוג הידע משתנה ומשתכללת לאורך ההתפתחות הקוגניטיבית.
ארגון הידע האישי של אדם מסוים מבוסס על צרכיו ומטרותיו של המארגן ולכן הוא יכול לחרוג מדפוסי המקצועות והדיסציפלינות המקובלים בחברה.
למעשה, השלב הראשון עבור שליטה קוגניטיבית מוצלחת במסגרת התפקודים הניהוליים של האדם, הוא הייצוג של גירויים רלוונטיים מהסביבה.

היבטים דידקטיים

בתחום החינוך, נושא זה מתקשר להיבטים הדידקטיים של הוראה ולמידה.
הידע האנושי מיוצג על ידי השפה הדבורה והכתובה, כך שהאדם המקשיב והקורא מתוודע לידע המוצג באופן שפתי ברצף ליניארי מהמילה הראשונה ועד למילה האחרונה.
דרך ייצוג זו של הידע האנושי השפיעה על התפיסה הליניארית של תוכניות הלימודים, אשר מציגות את הידע באופן היררכי וליניארי בעל מטרות המוגדרות מראש.
עם זאת, הייצוג השפתי אינו יכול לתת ביטוי לכלל הידע האנושי, משום שהוא בעל מבנה דינמי, מורכב ומסועף.

יצוג ידע מלאכותי

כאמור, מידע יכול להיות מיוצג גם על ידי מכשיר מלאכותי.
בתחום האינטליגנציה המלאכותית, המטרה העיקרית היא ליצור שיטה שתאפשר לאצור את המידע האנושי בצורה שבה תוכנית מחשב תוכל לגשת אליו ולעבד אותו.

כלים ושיטות לייצוג ידע

ניתן לייצג מידע בדרכים שונות.
למשל, מפת חשיבה היא כלי לתעוד וארגון תהליכי חשיבה בצורה גרפית.
עוואמה

עוואמה (בערבית: عوامة) הוא מאכל מתוק שמקורו בלבנון, העשוי מסופגניות בצק שמרים קטנות (בקוטר של כ-5 ס"מ) המטוגנות בשמן עמוק, וסופגות לתוכן את שמן הטיגון. מיד לאחר הטיגון נטבלות הסופגניות היטב בדבש או סירופ סוכר ומי ורדים ומוגשות מיד.
בצק העוואמה מכיל תפוח אדמה, המקנה לו טעם ופריכות ייחודיים.
זהו מאכל נפוץ כקינוח בסעודת האפטאר המסיימת את יום צום הרמדאן ובשמחות כגון חתונה.
בנק אמריקאי ישראלי

אודות הבנק

הבנק נוסד בשנת 1933 על ידי יעקב (הרמן) יפת, בן למשפחת בנקאים יהודים מברלין (ואביו של ארנסט יפת) שעלה לארץ ישראל, בשותפות עם אלפרד פויכטוונגר ורוברט לוי. לפני שעלה ניהל יפת את בנק יפת-זונדהיימר ושות' בברלין (בנק שנוסד על ידי אביו בפרנקפורט). הסניף הראשון הוקם ברחביה בירושלים, סניף תל אביב נפתח בשנת 1934, וסניף חיפה בשנת 1949. יעקב יפת נפטר בשנת 1939 ואלפרד פויכטוונגר, היה למנהל הבנק. אלפרד היה אח של אילזה פויכטוונגר אשתו של יעקב יפת וב-1953 היא מכרה לו את חלקה בבנק.
בשנת 1956 הוטל על הבנק קנס של 100,000 לירות, לאחר שהורשע בעבירות מטבע חוץ. בשנת 1957 מכר אלפרד פויכטוונגר את הבנק לקבוצת משקיעים זרים בראשות דוד דונסקי וסם דובינר. 
ביולי 1969 רכש בנק הפועלים 75% מהבעלות על בנק יפת, והמשיך להפעילו כבנק עצמאי.
בשנת 1975 התאחד בנק יפת עם הנציגות הישראלית של אקסצ'יינג נשיונל בנק אוף שיקגו (Exchange National Bank of Chicago) שהייתה לה שני סניפים בישראל (בירושלים ובתל אביב), ליצירת בנק אמריקאי ישראלי.
הסניף הראשי של הבנק בתל אביב שכן בשדרות רוטשילד 11 משנות השלושים עד לסגירתו בשנת 1998. בנין ההנהלה המרכזית של הבנק שכן בשדרות רוטשילד 28, בשנת 2002 מכר בנק הפועלים את הבניין למיקי דורסמן.
ב-1 ביולי 1999 מוזג בנק אמריקאי-ישראלי אל בנק הפועלים וחדל להתקיים כגוף עצמאי או כמותג. כל 17 סניפי הבנק הפכו לסניפי בנק הפועלים ובהמשך חלקם נסגרו.
צבי בכרך

ביוגרפיה

נולד למשפחה יהודית בהנאו שבגרמניה בשנת 1928. אביו שירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה ועסק בבנקאות ובמסחר. כעבור עשר שנים, בשנת 1938, נמלט עם משפחתו להולנד. בינואר 1942 נתפסה המשפחה על ידי הנאצים, וצבי נשלח למחנה המעבר וסטרבורק, לאחר מכן לגטו טרזיינשטט ולמחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. הוא שרד את צעדות המוות ושוחרר על ידי הצבא האמריקאי. הוריו לא שרדו ורק אחיו נשאר בחיים. בשנת 1945 עלה לישראל, כשהוא בן 18 בעוד שאחיו פנה לארצות הברית. צבי היה חבר קיבוץ בארות יצחק שבנגב והשתתף בלחימה על הגנת הקיבוץ מול הצבא המצרי במלחמת העצמאות. לאחר המלחמה היה שותף להקמתו מחדש של הקיבוץ ולימים עזב את הקיבוץ ועבר להתגורר בתל אביב. פרופ' בכרך היה מתלמידיו של מר שושני, ושימש כעוזרו בעת ששושני התגורר בקיבוץ בארות יצחק.
פרופ' בכרך השלים את בחינות הבגרות בגיל מבוגר והחל בלימודיו האקדמיים בזמן ששימש מורה במספר תיכונים בעיר וסחף אחריו מעריצים רבים אשר השתתפו בהרצאותיו. הוא הצטרף לסגל המרצים באוניברסיטת בר-אילן עד ליציאתו לגמלאות כפרופסור אמריטוס. גם אז המשיך ללמד באוניברסיטה קבוצה ממעריציו אשר כינו עצמם "חוג הצבי".
בשנת 2008, עם הגיעו לגבורות, ערכה אוניברסיטת בר-אילן בשיתוף אוניברסיטת פורטו וגורמים נוספים כנס לכבודו בנושא הסובלנות ובהשתתפות מרצים רבים מהארץ ומעולם.
פרופ' בכרך נפטר ב-28 ביולי 2014 והוא בן 85. בשנת 1949 נישא לחנה שושנה (וייס) בכרך, שנפטרה כעשרה חודשים אחריו. לזוג נולדו שלושה ילדים: מנחם בכרך, ששירת כתא"ל בצה"ל, בתפקידי פיקוד בחיל התותחנים, פרופ' ערן בכרך, אימונולוג, חבר הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב ומלכה אור-חן, ששימשה כסגנית מנהלת המחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
אבנון מגושם

תיאור

האבנון המגושם הוא לרוב חום או אפור, ולפרטים מסוימים ייתכן ויהיו אזורים בעלי צבע צהוב, כתום או אדום. מין זה של האבנוניים מגיע לאורך של 30 עד 40 סנטימטרים, אולם נמצא פרט שהגיע לאורך של 51 סנטימטרים.

תפוצה ובית גידול

האבנון המגושם מצוי בעיקר צפונית לחוג הגדי. שטח התפוצה שלו הוא הנרחב ביותר משל כל יתר האבנוניים ומשתרע על פני האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי, הים האדום ושונית המחסום הגדולה (אוסטרליה). 
ישנן עדויות לכך שאבנון זה פלש אף לים התיכון כפי הנראה במסגרת ההגירה לספסית. פרט בוגר אחד נתפס בקרבת יבנה בשנת 2010. 
דג זה חי בשוניות אלמוגים לרוב. הוא ישתקע על אבנים וצמחים או מסביבם או שפשוט ינוח על קרקעית הים.

תזונה

האבנון ניזון בעיקר מדגים קטנים, מיני סרטנאים וחסילונים.

בשימוש האדם

האבנון המגושם נרכש בעיקר כדי להוות חיית נוי באקווריום. בשרו נמכר בעיקר בשוקי הונג קונג, וכן בפיליפינים, ביפן ובמסעדות סיניות.

רעילות

כאמור, האבנון המגושם הוא הדג הארסי ביותר בעולם. מגבו יוצאים 13 קוצים ובכל אחד מהם שני שקי רעל. קוצים אלה חדים וקשים מאוד, דווח שקוץ כזה הצליח לחדור סוליית מגפיים. 
התסמינים של הרעל כוללים כאב עז, הלם נוירולוגי, שיתוק ומוות תאים. כמות גדולה של הרעל עלולה להיות קטלנית לבני אדם, בעיקר ילדים, קשישים וכל מי שמערכת החיסון בגופו חלשה. טיפול רפואי בארס האבנון כולל נסיוב נגד ארס. הרדמה מקומית יכולה לסייע בהקלת הכאב. עזרה ראשונה לנפגע מהארס היא טבילת האיבר העקוץ במים חמים, שכן סבורים שהחום גורם לדנטורציה (הרס מבנה החלבון והפיכתו ללא פעיל) של הארס. שימוש בחוסם עורקים או בחבישה אחרת העוצרת את מחזור הדם אינה מומלצת. קורבנות הארס עלולים לסבול מנזק עצבי שיכול להוביל לירידה במסת השריר. 
ארס האבנון מכיל תערובת של חלבונים ורעלים שונים התוקפים את תאי הדם, את תאי הגוף (הבשר, השרירים) ואת הלב: סטונוסטקוסין, וורוקוטוקסין וקרדיולפוטין.
כישור (טווייה)

כישור הוא מכשיר ששימש לטווייה כבר בעת העתיקה ואחר כך בתקופת ימי הביניים, ביחד עם פלך או עם גלגל טווייה. טוויית הצמר, שהייתה אחת מהמלאכות העיקריות שניצבו בפני הנשים בתקופה זו, נעשתה על ידי סיבוב הפלך ופיתול סיבי הצמר סביבו, דבר שגרם להם להתלפף לכדי חוט אחיד. הכישור עוזר לשמור ולאחסן את הסיבים שעדיין לא נטוו, כך שלא יסתבכו ושיהיו קלים לטווייה.
מיומנות הטוויה הייתה מיומנות נדרשת ביותר מנשות התקופה, ולכן כל ילדה בתקופה זו למדה להשתמש בכישור, ונדרשה לעשות זאת על מנת לעזור בנטל הכנת הבגדים לבני הבית. במקרא נזכרות הנשים כמי שעוסקות במלאכת הטוויה "וכל אשה חכמת לב בידיה טוו"(ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ה)וכן "וכל הנשים בחכמה...טוו את העזים"(ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ו).
עם המהפכה התעשייתית והמצאת מנוע הקיטור, הוחלפו הכישור והפלך, שהיו עד אז הדרך היחידה לטוויית חוטים לבגדים, על ידי המכונות, והשימוש במכשירים אלו פסק.

הכישור כסמל

הכישור והפלך מסמלים מלאכה נשית, מאחר שכמעט כל אישה ידעה לטוות (להבדיל מאריגה שהייתה מסובכת יותר). במעשייה היפהפייה הנרדמת, מטילה המכשפה הרעה קללה על הנסיכה, ואומרת שתידקר על ידי פלך.
הכישור מוזכר במקרא פעם אחת בלבד ( מילה יחידאית ), בשיר המפורסם הפותח במילים "אשת חיל מי ימצא" (משלי פרק לא), בו נאמר (פסוק יט): "יָדֶיהָ שִׁלְּחָה בַכִּישׁוֹר וְכַפֶּיהָ תָּמְכוּ פָלֶך".
אגדה נוספת בה מוזכר הכישור ופלך הוא "עוץ לי גוץ לי", שבו הייתה צריכה בת הטוחן לטוות זהב מקש. במחזה שכתב אברהם שלונסקי כתוב "(בת הטוחן): מה זאת נטפל עליי המלך?/ שוב עליי לטוות בפלך/לטוות מקש זהב טהור/ואיזה לילה, איזה קור."
הכישור מהווה גם את סמלה של הודו.
במרכזו של דגל הודו נמצא ה"צ'רקהה" (charkhā גלגל טוויה) במרכז הדגל, שסימל את גלגל הטוויה של מהטמה גנדי, שסימל סיפוק צרכים עצמאי, הוחלף ב"אשוקה צ'קרה" (Ashoka Chakra), "גלגל החוק" שנמצא בסמלו של הקיסר המאורייני, בן המאה שלישית לפנה"ס, אשוקה הגדול. 24 החוטרים של הגלגל מסמלים את 24 השעות וההתקדמות כלשעה.
הרומן הזעיר

הרומן הזעיר הייתה הוצאה לאור שפעלה בישראל כשלושה עשורים, משנות ה-40 ועד שנות ה-60 של המאה ה-20. מבית ההוצאה יצאו לאור חוברות שכללו סיפורים מתורגמים, בדרך כלל מהונגרית. הסיפורים נכללו בז'אנר פופולרי שהיה מקובל לכנותו בשם: "רומנים למשרתות". ספרי ההוצאה יצאו לאור גם תחת השם: "הקולמוס".

היסטוריה

את ההוצאה הקימה משפחת פרגו (Faragó), בהונגריה בשנות ה-30. הם פרסמו ספרונים בפורמט של חוברות – כל חוברת הכילה סיפור אחד שנכתב והתפרש על פני כ-60 עמודים. במשך שנים אחדות היו ספרי ההוצאה פופולריים מאד ומשכו אליהם סופרים צעירים רבים שהחלו בה את דרכם. בשלהי העשור, עקב התגברות החוקים האנטישמיים בהונגריה, נאלצה משפחת פרגו לצמצם את פעילותה.
בשנת 1946, האב ומייסד ההוצאה, מיקלוש פרגו, עלה לארץ וחבר לבניו אברהם וישראל פרגו שהעפילו לארץ בתחילת מלחמת העולם השנייה, כשהם נוטלים עימם חוברות וגלופות דפוס. הבנים הקימו בארץ את ההוצאה לאור שהפיקה סדרת חוברות במתכונת דומה למתכונת המקורית בהונגריה. רוב הסיפורים תורגמו מהונגרית על ידי האחים פרגו ששינו את שמות המחברים לשמות עט, וגם שמות הגיבורים הותאמו לנוחיות הקורא העברי.

הקולמוס

ב-1952, בתקופת הצנע הכלכלי, ובלחץ של גופים רשמיים, התבקשו האחים לשנות את כותרת הסדרה לשם עברי מכובד יותר, והם בחרו בשם: "הקולמוס". עם הכותרת העברית שהייתה למותג חדש המשיכו האחים פרגו להוציא לאור חוברות שכללו את אותו הז'אנר הספרותי.

הרומנים והסיפורים בתרבות הישראלית

סדרת הרומן הזעיר כללה כותרים רבים בעלי שמות כמו: "בערפילי לונדון", "רגב רווי דם" "וכסף תעשה לך" "אהבה בלבן", "עוד תזרח השמש".
החוברות של הרומן הזעיר, כמו גם החוברות של "הקולמוס", נחשבו לספרות זולה, אך זכו לתפוצה רבה. חנויות ספרים רבות סירבו להחזיק על מדפיהן את החוברות והן זכו לתפוצה נרחבת בקיוסקים ברחובות הערים.
נקודת המסתורין

כללי

בשנת 1939 רכש ג'ורג' פרת'ר שטח אדמה הנמצא במרחק של כ-5 ק"מ צפונית לעיירה סנטה-קרוז שבמדינת קליפורניה, כדי להקים בו את ביתו. לטענתו של פרת'ר, המודדים שסיירו במקום לקראת בניית הבית, הבחינו בהפרעות למצפן שבידם. מאוחר יותר אף הסתבר, לטענתו, שהבקתה שנבנתה סטתה מספר מטרים ממקומה המקורי.
מאחר שלכאורה התגלתה בבקתה נטייה לא טבעית של עצמים ביחס למישור הקרקע (משיכה של שלוש עד חמש מעלות לכיוון דרום-מערב), הפך פרת'ר את הביקתה בשנת 1941 לאתר מסחרי בשם "The Mystery Spot" - "נקודת המסתורין", והמבקרים בו מוזמנים להתנסות בחוויה שונה ומיוחדת בתחושתם באשר למיקומם במרחב.
בבקתה מספר אלמנטים, ובהם: מדרגות שהעומד עליהן נראה נוטה לכיוון הקרקע בעוד שהוא עצמו מרגיש כעומד באופן רגיל, קרש הגורם לכאורה לכדור להתגלגל מלמטה למעלה, קרש מפולס שחציו נמצא בתחום שטח הסטייה וחציו לא, והמבקר שעומד על קצה הקרש שבתחום הסטייה נראה גבוה בכ-15 ס"מ מהעומד בצידו האחר של הקרש.
סביבת הבקתה אף היא אינה רגילה, שכן העצים שמסביבה גדלו כך שחלקם התחתון פונה לכיוון הבקתה ורק חלקם העליון "התיישר" והמשיך לצמוח בניצב לאדמה.

הסבר לתופעה

התופעה היא אשליה אופטית המוכרת ממקומות רבים בעולם, כולל בישראל במקום הנקרא הכביש המכושף. האשליה נוצרת מכך שהסביבה מוטה, באופן טבעי ואולי גם מכוון, בצורה לא רגילה לצופה האנושי, והמוח מפרש את יחסי הגבהים בצורה לא נכונה. מפעילי האתר מספרים לתיירים על מספר תאוריות חלופיות, הנעות בין נוכחות של גז מטשטש ועד להשפעה של חוצנים.
בית מוסא עלמי

היסטוריה

את הבית בנה חאפז אל-עלמי, שהיה גיסו של מוסא אל-עלמי. הבנייה החלה בשנות מלחמת העולם הראשונה והסתיימה ב-1920. הבית שימש בעיקר כבית קיט למשפחת אל-עלמי, שהייתה במקור מירושלים, אך אחזה בבעלות על אדמות רבות באזור זה ובאזורים אחרים בארץ. בנוסף היה בבעלותה בית קיט ביריחו, אך כדי לסבול פחות מחום הקיץ שבבקעת יריחו הייתה המשפחה עוברת לבית הזה שתמיד נהנה בחודשי הקיץ מרוח ים קרירה.
בשנת 1933 אירח חאפז אל-עלמי את שר המושבות הבריטי בבית, לאחר שנכבדי עזה סירבו לפגוש אותו כאות מחאה על "תמיכת הבריטים בציונים".
המבנה חדל לשמש את משפחת עלמי החל מסתיו 1947, כאשר המצב הביטחוני באזור התדרדר. הוא שימש את חברי קיבוץ זיקים בתקופה הראשונה להתיישבותם במקום. בצידו נבנה מגדל המים של הקיבוץ, בשל מיקומו על הגבעה הגבוהה באזור. כעבור זמן ניטש הבית, ומאז עומד ריק ומועמד לשימור.
אלגוטק

טכנולוגיה

פלטפורמת הדימות של אלגוטק מספקת פתרונות למספר רב של צרכים כמו ניהול מערך הדימות, האיבחון (פיענוח), העיבוד, הדיווח, ההפצה, והאירכוב של בדיקות רדיולוגיה וקרדיולוגיה לסוגים רבים של מרכזים רפואיים.
ניהול זה מתאפשר באמצעות שילוב של טכנולוגיות מגוונות הכוללות תקשורת מסוגים שונים, דחיסה והזרמת מדיה, טכנולוגיות אחסון ואיחזור מידע, וירטואליזציה, טכנולוגיות ענן, טכנולוגיות Web, טכנולוגיות מובייל, אלגוריתמיקה לעיבוד תמונות במספר ממדים, CAD (computer assisted diagnosis), טכנולוגיות זיהוי דיבור, עיבוד שפה טבעית, וניתוח "ביג דאטה".
מוצרי החברה מאפשרים לרופאים גישה מהירה לבדיקות הדמיה ומידע רפואי נלווה מכל מקום באמצעות אמצעי מחשוב ניידים ונייחים. כל המוצרים מאושרים על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקני (FDA)].

היסטוריה

אלגוטק הוקמה בראשית 1993 על ידי ד"ר מנשה בנימין ושותפיו ד"ר דוד מובשוביץ ואהוד בן-ראובן, וחברת אלסינט, ומנוהלת על ידי ד"ר בנימין עד היום. היא הייתה מראשונות חברות ההיי-טק ברעננה, ופעלה ממשרדים קטנים בין המוסכים של אזור התעשייה הישן, כיום אזור ההיי-טק של רעננה. החברה החלה לפעול באופן עצמאי והתבססה כלכלית על פיתוחים לחברת אלסינט (כיום, GE ו-Philips בישראל), במקביל לפעילות עסקית עצמאית. בשלב מאוחר יותר, הושקעו בחברה שישה מיליון דולר על ידי הקרנות סטאר וג'פקו. בסוף שנת 2003 החברה נרכשה על ידי חברת קודאק, אשר השקיעה רבות במרכז הפיתוח של אלגוטק ברעננה. כיום משמשת החברה כחברה בת של Carestream העולמית, שהסתעפה בשנת 2007 מתוך חטיבת ההדמיה הרפואית של קודאק.  Carestream הכריזה על אלגוטק כמרכז פיתוח בתחום טכנולוגיות המידע הרפואי, והמשיכה להשקיע רבות בחברה. כך גדל מרכז הפיתוח ברעננה מ-45 ל-200 עובדים.
הרכישה של אלגוטק בידי קודאק, ומאוחר יותר המעבר לידי Carestream, הביאו לצמיחה במכירות מוצרי אלגוטק בשיעור של 1,700%. בשנת 2003 הסתכמו מכירות מוצרי החברה בכ-12 מיליון דולר, ובשנת 2015 גדלו מכירות מוצרי החברה ללמעלה 200 מיליון  דולר. מכירות אלו מייצגות כ-6% מנתח השוק העולמי בתחום. נתח השוק של מוצרי אלגוטק בישראל הוא כ-65%, וכולל את כללית שירותי בריאות והמרכז הרפואי ע"ש שיבא בתל השומר. 

תפוצה

מוצרי החברה מותקנים כיום בכ-5,000 מוסדות רפואיים מכל הסוגים ברחבי העולם. מוצרי אלגוטק מותקנים גם בשישה מרכזי ענן (Cloud) של חברת Carestream ברחבי העולם, המספקים שירותים ליותר מ-1,000 מרכזים רפואיים. סך הכל מנוהלים בארכיבי החברה ברחבי העולם כ-150 מיליון בדיקות הדמיה.
ברכטסגאדן

גאוגרפיה

ברכטסגאדן הנמצאת במרחק של כ30 ק"מ מדרום מערב לזלצבורג וכ-180 ק"מ מדרום מזרח למינכן, היא המרכז העירוני באזור הקרוי על שמה (Berchtesgadener Land) הכולל בתוכו ארבע עיירות, מספר כפרים ואת שמורת הטבע של "הפארק הלאומי ברכטסגאדן" המשתרע על שטח הכולל בתוכו שלושה עמקים מקבילים ואת הרכס הגדול של הר וצמן.

מקור השם

השם ברכטסגאדן מופיע בכתבים קדומים באיות שונה (Perchterscadmen, Perhtersgadem, Berchirchsgadem, Berchtoldesgadem), אך בעל מצלול דומה. ככל הנראה, מקורו של השם בעיוות מלטינית של שם בגרמנית עילית עתיקה -parach, אשר פירושו המקורי היה "מסתור שחת", ואשר שובש במשך הזמן תוך הוספת הסיומת -gadem שפירושה חדר אחד, והשומר בעקיפין על המשמעות המקורית. בשם העיירה נחבאת גם אטימולוגיה עממית המתקשרת לדמותה של אישה נערצת מטקסי וידוי דתיים בשם Perchta, או Berchta.

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים ספורים מסביבת העיר מעידים על התיישבות של ציידים ודייגים באזור כבר לפני כ-4,000 שנה, בתקופה הנאוליתית. 
שם העיר נזכר לראשונה בשנת 1102 בהקשר לאוצרות המלח החבויים באדמתה. במשך השנים התבססה והתרחבה כלכלת העיר באמצעות הפקת המלח במכרות המצויים בשטחה. תחילתה של הפקה מסחרית במכרות מתוארכת לשנת 1517. 
העיר שמרה על עצמאותה כנסיכות בתקופת שלטון האימפריה הרומית הקדושה ועד לשנת 1803 שבה הועברה לשליטת אוסטריה כחלק מתהליך חלוקה מחדש של שטחי האימפריה המתפוררת בין נסיכויות גרמניה. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות הועברה השליטה על ברכטסגאדן מיד ליד מספר פעמים. בשנת 1810 עברה לשליטת נסיכות בוואריה והאזור הפך לחביב על בני המשפחה המלכותית. בני משפחת ויטלסבאך הרבו לבקר באגם המלכים ולנהל באזור מסעות ציד. עם השנים החל פיתוח תיירותי באזור שראשיתו עם הגעתם של ציירים שהתרשמו עמוקות מעוצמתו הפראית של הטבע לגדתו הצפונית של אגם המלכים. 
בשנת 1877 נפתח המלון המסחרי הראשון "פנסיון מוריץ", על גבעות אוברזלצברג.

תקופת השלטון הנאצי

אדולף היטלר נהג לנפוש באזור ברכטסגאדן כבר משנות ה-20. הוא רכש לעצמו בית באזור אוברזלצברג המשקיף על העיר, שיפץ והרחיב אותו במהלך השנים הבאות. שאר חברי ההנהגה הנאצית שהחלו לבקר באזור רכשו לעצמם גם הם נכסים ששימשו אותם כבתי נופש.
כתוצאה מתהליך זה, התרחבו ברכטסגאדן והישובים הסובבים אותה כאשר הפכו למעשה לבסיס תמיכה לוגיסטי לשירותים השונים אשר נדרשו להנהגה הנאצית. בין היתר נבנו תחנת רכבת ומשרד דואר חדשים.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה חששו בעלות הברית מיסודו של "מבצר אחרון" נאצי באזור שיתנגד לכיבוש עד המוות, ושיגרו מן האוויר הפצצות כבדות על העיר ברכטסגאדן וסביבתה.

לאחר המלחמה

בימים האחרונים של מלחמת העולם השנייה נכבש האזור על ידי כוחות אמריקנים אשר הפכו אותו לשטח צבאי לשימושי נופש של הכוחות, ורק בשנת 1995 הועברה השליטה הרשמית באזור לידי ממשלת בוואריה.
בשנת 1972 אוחדו מספר מועצות מקומיות בסביבת העיר והפכו לחלק מברכטסגאדן עצמה.
בשנת 1978 הוכרז הפארק הלאומי ברכטסגאדן והפך את האזור למוקד משיכה תיירותי המשמר ערכי טבע רבים במצבם הטבעי.

כיום

כל המבנים שהיו בבעלות ראשי המשטר מן התקופה הנאצית נהרסו ושרידיהם סולקו. מבנים אחרים ששימשו אותם שופצו ובחלקם בוצע שימור למטרות תיירות ותצוגה, בעיקר באזור אוברזלצברג. ברכטסגאדן והישובים הסובבים אותה משמשים כיעד תיירותי לחובבי היסטוריה וטבע, ורב התושבים מתפרנסים מענפי התיירות והקשורים אליה הן בקיץ והן בחורף. בעיר לא מתקיימת תעשייה יצרנית מכל סוג שהוא, אך מכרה המלח עדיין פעיל ונחשב למעסיק היחיד הגדול בעיר.
לנין באוקטובר

העלילה

זוהי קומדיית מצבים שמספרת על גרישא (אלכסנדר סנדרוביץ') שחולם לפתוח מסעדה משלו ולהגיש בה את מטעמיו. הוא מקבל בירושה כסף מדודו שהיה קומוניסט מושבע, שמתנה את הכסף בכך שהמסעדה תפעל לפי ערכים קומוניסטיים, ופסלו של לנין יוצב במרכז המסעדה. גרישא נעזר בולאדלן (ולדימיר פרידמן), פסל קומוניסטי שמאמין שהקומוניזם יכבוש את העולם. מוטי (אבי גרייניק), חברו הישראלי של גרישא, עוזר לו להקים את המסעדה ותוך כדי נדבק בלי משים ברעיון הקומוניסטי. לב, (יצחק פקר), אביו של גרישא הוא משורר דיסידנטי, שסבל מהמשטר הקומוניסטי ומתנגד לרעיון.

אודות הסרט

הסרט קיבל השראה מסיפור אמיתי מחייו של יעקב רומן, אביו של יבגני רומן. רומן כתב את התסריט ביחד עם ארקדי קרסילשיקוב. הוא מיקם את סיפור העלילה בקהילה הרוסית באשדוד. מלחין המוזיקה הוא אבי בנימין.
הסרט נעשה בתמיכת קרן גשר, קרן רבינוביץ', והרשות השנייה. בהפקת "UCM אפיקים מאוחדים".
הוא השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2010וזכה בו בציון לשבח בתחרות דרמות, ובציון לשבח לשחקן הראשי, אלכסנדר סנדרוביץ'.
שודר בפריים טיים בערוץ 2, ערוץ 10 ובסינמטקים ברחבי הארץ.
קונסוליה

קונסוליה היא נציגות דיפלומטית ברמה נמוכה משגרירות וגבוהה מ"משרד אינטרסים". בראש הקונסוליה עומד הקונסול. כאשר הקונסוליה מספקת את כל השירותים שמספקת שגרירות, כולל שירותים קונסולריים מלאים, היא תיקרא קונסוליה כללית והעומד בראשה יהיה קונסול כללי.
בדרך כלל ממוקמת הקונסוליה מחוץ לעיר הבירה, בערים בהן יש למדינה המפעילה את הקונסוליה אינטרסים מסחריים, תרבותיים או פוליטיים. כך למשל, לישראל קונסוליה כללית בניו יורק מלבד השגרירות בוושינגטון וקונסוליה באיסטנבול מלבד השגרירות שבאנקרה. לעיתים פועלת הקונסוליה לצד השגרירות באותה עיר. כך למשל בעיר תל אביב ישנה שגרירות רוסית ובאתר אחר בעיר קונסוליה רוסית המטפלת במכלול העניינים הקונסולריים (דרכונים לאזרחי רוסיה, אשרות כניסה לרוסיה ועוד). 
ככלל הקונסוליה מטפלת בכלל היחסים הבילטרליים בין המדינה המארחת לבין המדינה שהקונסוליה שלה. עניינים מדיניים אינם בתחום הפעולה הרגיל של הקונסוליה ועובדי הקונסוליה ובראשם הקונסול מסתפקים בפעילות הסברה בלבד. 
לעיתים קונסוליה מוקמת במקום שבו ישנה אי בהירות לגבי מעמדה הבינלאומי של המדינה בה ממוקמת הקונסוליה. על מנת לשמר את הקשרים עם המדינה שבה הקונסוליה מחד ועל מנת שלא לפגוע באינטרסים מדיניים אחרים של המדינה שלה הקונסוליה מאידך, נוהגות מדינות במקרים כאלו לכנות את המשלחת הדיפלומטית שלהן קונסוליה ולא שגרירות. במקרה כזה עוסק הקונסול גם בעניינים מדיניים. 
דוגמה שניתן להביא מיחסי החוץ של ישראל בעשור הראשון לקיומה היא חלק ממדינות העולם העדיפו שלא להגדיר את הנציגויות שלהן בישראל ברמה של שגרירות והסתפקו בקונסוליה בלבד. כך למשל נהגו הודו, אתיופיה, פורטוגל ועוד.
משוגעגע

עלילה

געגע וברווז הם צמד ברווזים מחלקי לחם בעולמם "אגמגיה" העשוי ממים. געגע הוא צנום וצבע עורו ירוק זרחני, הוא מקבל ההחלטות מבין השניים אף על פי שכושר השיפוט שלו נוטה להשתבש מפעם לפעם ועל כך הוא מפצה בשליטה מלאה על ניווט הטנדר של השניים. ברווז הוא קטן ועגלגל, ניחן בהפרעת ריכוז קלה ומפצה עליה בהתלהבות שאינה נגמרת ובנאמנות בלתי מתפשרת לחברו.
לעיתים קרובות, געגע וברווז נקלעים להרפתקאות שונות ומשונות, אך הם גם צריכים להיזהר, מפני שיש להם לא מעט אויבים שרוצים ברעתם.