google/wiki40b huggingface dataset:
מיסוי דו-שלבי

מיסוי דו-שלבי מתאר טכניקת חישוב מס החל על חברה ועל בעלי מניותיה לפיה רווחי החברה, אשר עליהם משלמת החברה מס חברות, יחויבו במס פעם נוספת, בשלב השני, בעת חלוקתם כדיבידנדים לבעלי המניות באותה חברה. זאת כדי להשוות את שיעור המס השולי על היחיד לשיעור המס הכולל שישלם בעל מניות המושך דיבידנד מחברה שבבעלותו.

מקרים בהם לא חל מיסוי דו-שלבי בישראל

על אף האמור לעיל, קיימים מצבים בהם לא חל חיוב דו-שלבי במס (כך שאחד משלבי המיסוי נדחה למועד מאוחר יותר). כך לדוגמה, בחישוב מס החברות, מתבססת רשות המיסים על הדוחות הכספיים החשבונאיים של החברה, למעט במקרים בהם נקבע אחרת. לעניין חלוקת דיבידנד, החוק הקובע הוא חוק החברות, המתיר חלוקה לחברה העומדת במבחן הרווח בסעיף 302ב לחוק – יתרת עודפים או עודפים שנצברו בשנתיים האחרונות, לפי הגבוה. כך שייתכן מצב שגם אם החברה למעשה הפסידה כסף לצורך מס בשנה מסוימת, היא עדיין תוכל לחלק דיבידנדים מהכנסות שלא שולם עליהן מס חברות מפאת ההפסד לצורכי מס, ואלה יחויבו במס דיבידנד בלבד.
חלוקה אחרת שאינה מחויבת במס חברות יכולה לנבוע משיערוך נדל"ן שיש לחברה. התקינה החשבונאית, IFRS, מאפשרת להכיר ברווח או הפסד הנובעים משינוי בשווי ההוגן (השווי הכלכלי האמיתי בעסקה בתנאי השוק) של הנכס, במהלך תקופת דיווח, גם אם הנכס לא נמכר אלא נותר בידי החברה. כלומר ייתכן רווח חשבונאי שאינו רווח לצורכי מס, כיוון שהחברה לא מימשה את הנכס. חוק החברות למעשה מתיר גם במצב זה לחלק דיבידנד מאותם רווחים לא ממומשים (רווחים "על הנייר") שאינם חייבים במס הכנסה, (עד למועד המימוש בפועל של אותו נכס) אשר יחויבו במס דיבידנד בלבד.

התמודדות רשות המיסים עם מקרים אלה

נכון לדצמבר 2011, רשות המיסים טרם הכריעה בנושא אופן מיסוי דיבידנד המחולק מרווחים שטרם חויבו במס, אך נראה כי הרשות נוטה להטיל מס על דיבידנד כזה, באופן שישא את נטל המס המלא על היחיד בישראל (מיסוי זה יהיה מנוגד לעיקרון לפיו אין מס אלא בעת מימוש נכסים). לחלופין שוקלת הרשות להתיר חלוקת דיבידנד רק מהכנסה ששולם בגינה מס חברות. 
גישה זו מותירה מספר סוגיות בלתי פתורות. כך למשל הדבר מנוגד לעיקרון המימוש (קרי: מס ישולם רק על רווח ממומש). כמו כן, רשות המיסים תידרש להמשיך ולעקוב אחרי הנכסים המשוערכים, ואולי אף להחזיר מס ששולם (חלקו או כולו) בגין עליית הערך, במידה והערך בסופו של דבר ירד, ואולי אף הפך להפסד.
במדינות כמו ישראל וחלק ממדינות מזרח אירופה, בהן המשק מורכב מפירמידות של חברות החזקה המחזיקות זו בזו בשרשור, עלולה גישת הרשות ליצור עצירה של כספים בחברות שבתחתית הפירמידה, ולפיכך לעצור אפיק מימון חשוב במשק הישראלי – מימון באמצעות חברות בקבוצת חברות, המניידות כספים ביניהן, בין היתר באמצעות חלוקת דיבידנד.

פתרונות אפשריים נוספים

פתרון אפשרי אחד הוא החלת השיטה האמריקאית, לפיה חלוקת דיבידנד מתוך עודפים לצורכי מס, תסווג גם כדיבידנד לצורכי מס, בעוד שחלוקה שלא מתוך עודפים לצורכי מס תהווה החזר השקעה לבעלי המניות (ותקטין את עלות ההשקעה של בעלי המניות בחברה) ומה שמעבר לה, יחויב במס רווח הון (כלומר כשבמועד חלוקת הדיבידנד, הרווח לצורך מס טרם נצבר, אין זו חלוקת רווחים, שהרי עוד אין רווחים, אלא החזר השקעה). 
פתרון אפשרי נוסף הוא למסות כל חלוקה לבעלי מניות כדיבידנד לצורכי מס, למעט הפחתת הון שתהווה החזר השקעה בגין השקעתם המקורית בחברה (חיוב המס בגין חלוקה כזו יהיה בצורת מס על רווח הון, כאשר בעלי המניות ימכרו את מניותיהם בחברה). הצעה זו פשוטה ומונעת את הצורך לעקוב אחרי בעלי המניות, מועדי רכישת מניותיהם, מצב הנכסים שבידי החברה ועוד.
קקדו לבן-ציצית

מאפיינים

אורך קקדו זה 35 ס"מ ומשקלו 365–425 גרם. הוא מזכיר מעט את המין קקדו ורדרד (Eolophus roseicapilla), אך בעל נוצות ראש ארוכות וצבעוניות יותר. שני המינים כמעט זהים במראם, אך הזכרים גדולים יותר ולנקבות עיניים אדומות יותר.
חזהו של מין זה ורדרד, והכנפיים והזנב לבנים. הראש מגודל, ורוד ובעל מקור אפור עם בליטה קדמית אדומה קטנה, ציצות לבנות המופנות אחורה ו"כתר", דמוי כובע אינדיאני, היכול להיפרש ולחשוף נוצות לבנות יחד עם נוצות אדומות ומעט צהובות, הקצרות יותר. הם חיים בזוגות בטבע, כנראה לכל החיים.
תוכים מרשימים אלה התמעטו בהדרגה כתוצאה משינוי האירופאים באוסטרליה, לעומת הקקדו הוורדרד שהתפשט מכך. הם חיים באזורים הצחיחים של היבשת וניזונים מעצי אקליפטוס ועצי Callitris וAllocasuarina, צמחים שהסתגלו ליובש של פנים הארץ. הפגיעה בחורש הזה והבאת מיני צמחים אחרים גרם לקקדויים להרחיק אחד מהשני בחיפוש אחר עצי קינון טבעיים, מה שמבודד את האוכלוסיות. הם נפגעו גם מהבאתם של טורפים לא-ילידים לאוסטרליה כמו שועלים וחתולים, הטורפים אותם בצורה יעילה הרבה יותר מטורפיהם הטבעיים - עופות דורסים, לטאות כוח, נחשים וכלבי דינגו. עדיין מצב שימור הנוכחי הוא ללא חשש.
יו-יו מה

ביוגרפיה

מה נולד בפריז לאם זמרת ולאב שהיה מנצח ומלחין, שניהם ממוצא סיני. מגיל צעיר קיבל חינוך העוסק במוזיקה. הוא החל ללמוד לנגן בכינור, המשיך לוויולה ובהמשך עבר לצ'לו. משפחתו היגרה לארצות הברית בשנת 1962 והשתקעה בניו יורק כשהיה בן 7. 
מה היה ילד פלא, שהופיע בגיל 8 בקונצרט בטלוויזיה האמריקנית שעליו ניצח ליאונרד ברנשטיין. הוא התקבל לבית הספר ג'וליארד בניו יורק, והמשיך משם ללימודי מדעי הרוח באוניברסיטת הרווארד בבוסטון. הוא הופיע עם תזמורות רבות בכל רחבי העולם.
הוא הופיע בכמה פרקים  של סדרת הטלוויזיה לילדים "ארתור", ובסדרת הדרמה "הבית הלבן". 
בפברואר 2011 קיבל מה את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.

פעילות מוזיקלית

יו-יו מה נודע בהתעניינותו במגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, בניגוד לנגן קלאסי טיפוסי. הוא הופיע והקליט יצירות מתקופת הבארוק על כלים תקופתיים, מוזיקת בלוגראס אמריקנית, מלודיות סיניות, מוזיקה ברזילאית, טנגו ארגנטינאי מאת אסטור פיאצולה, ואת פסקול הסרט "נמר, דרקון". 
הוא ניגן את היצירה "אריה ומתנות פשוטות" בהשבעתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
הוא הקים את תזמורת "דרך המשי" שמאגדת מוזיקאים ממזרח ומרכז אסיה. במאי 2006 זכה בפרס דן דוד, על תרומתו לשימור המורשת האמנותית והתרבותית של העמים שלאורך נתיב המסחר שחצה את יבשות אסיה ואירופה, מסין עד לים התיכון, החל באלף הראשון לפני הספירה ועד לאמצע האלף השני לספירה. הבמאי מורגן נוויל יצר ב-2015 סרט דוקומנטרי בשם מוזיקה של זרים: יו-יו מה ואנסמבל דרך המשי, שמתעד את סיפורו של האנסמבל וחלק מנגניו. הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב ב-2016
אנטוניו די נטאלה

קריירה

בצעירותו שיחק די נטאלה בקבוצת הנוער של אמפולי. הוא הושאל למספר קבוצות קטנות לפני שהפך לשחקן קבוע באמפולי ב-1999. בזכות יכולתו הטובה במדי אמפולי בסרייה א' זומן לסגל נבחרת איטליה. די נטאלה האריך את חוזהו בקבוצה ב-2003, אך לאחר שהקבוצה ירדה לליגה השנייה, הוא עבר לאודינזה. בעונת 2004/2005 חבר די נטאלה לוינצ'נצו יאקווינטה ולדויד די מיקלה בחוד הקבוצה, ויחד הם עזרו לאודינזה לסיים את העונה במקום הרביעי ובכך להעפיל לליגת האלופות בעונה שלאחר מכן. בעונה זו הבקיע די נטאלה שבעה שערים ב-33 משחקי ליגה. בעונת 2007/2008 הופיע די נטאלה ב-36 משחקי ליגה, בהם הבקיע 17 שערים. בעונות 2009/2010 ו-2010/2011 זכה פעמיים ברציפות בתואר מלך השערים של הליגה האיטלקית, לאחר שהבקיע 29 ו-28 שערים בהתאמה.
די נטאלה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה בנובמבר 2002 במשחק מול נבחרת טורקיה. בשנים שלאחר מכן שותף במספר משחקי ידידות נוספים. ב-2007 זכה די נטאלה למקום בהרכב הנבחרת במוקדמות יורו 2008. בקיץ 2008 שיחק עם הנבחרת ביורו. בדו-קרב בעיטות העונשין ברבע הגמר מול נבחרת ספרד החמיץ די נטאלה את בעיטתו, ונבחרתו הודחה מהטורניר. הוא הופיע בהרכב הנבחרת גם בטורנירי מונדיאל 2010 ויורו 2012, שלאחריו הודיע על פרישתו מהנבחרת.
רמת תוליאן

רמת תוּליאַן הידועה גם כחבל תוּליאַן היא משטח בזלת נרחב שהיה קיים במהלך הפלאוגן.‏ הרמה השתרעה ככל הנראה על שטח של 1.8 מיליון קמ"ר בצפון האוקיינוס האטלנטי של ימינו, ומניחים כי התפרקה ברובה כשנוצר האוקיינוס האטלנטי. שרידים מרמה נרחבת זו מצויים בצפון אירלנד, חלקים מצפון מערב סקוטלנד, איי פארו, חלקים מצפון מערב איסלנד, מזרח גרינלנד ומערב נורווגיה.‏
אלעזר שמחה וסרמן

הרב אלעזר שמחה וסרמן (תרנ"ח, 1898 - ב' בחשוון תשנ"ג, אוקטובר 1992) היה ראש ישיבת אור אלחנן בארצות הברית ומייסד הישיבה בישראל.

תולדותיו

אלעזר שמחה וסרמן הוא בנו הבכור של הרב אלחנן וסרמן. למד אצל אביו בישיבת אוהל תורה בברנוביץ', ולאחר מכן למד בישיבות נובהרדוק, טלז, גרודנה וקלצק.
בשנות ה-30 נסע לצרפת בשליחותו של אביו להקים ישיבה בניודורף שליד שטרסבורג. בסוף שנות ה-30 הצטרף אל אביו בנסיעתו לארצות הברית, אביו שב לברנוביץ' והוא נשאר בארצות הברית. היה פעיל בוועד ההצלה בארצות הברית. הקים את ישיבת "אור אלחנן דקליפורניה" בלוס אנג'לס על שם אביו ולזכר ישיבת "אוהל תורה" בברנוביץ'. 
בשנת תשל"ט (1979) עלה מלוס אנג'לס לישראל והתיישב בירושלים. הוא העביר את הישיבה בלוס אנג'לס לרשותה של ישיבת חב"ד בעיר, בתנאי שהמבנה ושמה יישמר. בגלל ערכה הנדלני של הקרקע העבירו את המבנים כמות שהם למיקום שונה כדי שלא לשנות מצוואתו של הרב. במקביל יזם את הקמתה של ישיבת אור אלחנן בישראל. הוא פנה לרב מאיר חדש, שהיה המשגיח של ישיבות חברון ו"עטרת ישראל", וביקש ממנו לקבל על עצמו את תפקיד המשגיח בישיבה. כראש ישיבה מונה בנו הרב משה מרדכי חדש.
עסק בהוצאת ספרי אביו הרב אלחנן וסרמן ובראשם הספר "קובץ שיעורים", ואף כתב את ההקדמה לספר. השיחות והמאמרים שכתב הרב שמחה וסרמן צורפו ל"קובץ מאמרים ואגרות" של אביו. כמו כן יצא הקונטרס "שמחת אלעזר" ובו כמה ממאמריו.
התגורר בקריית מטרסדורף בירושלים. בשנותיו האחרונות היה חברותא של שכנו שלמה לורינץ. נפטר בלי בנים, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
לה סייבה

היסטוריה

העיר הוקמה ב-1872 והוכרזה כעיר בתאריך 23 באוגוסט 1877. העיר נקראת על שם עץ סייבה ענק שגדל בסמוך למזח הישן, שהחזיק מעמד עד לסוף שנת 2007 ונפל לים. במהלך הזמן העיר משכה מהגרים מהונדורס ומהעולם ותעשיית הבננות באזור צמחה.

כלכלה

העיר היא עיר הנמל השנייה בחשיבותה בהונדורס אחרי פוארטו קורטס. בנוסף כלכלת העיר מסתמכת על חקלאות וייצוא אננס הוא ענף כלכלי מרכזי של העיר.

תיירות

לה סייבה ידועה כבירת התיירות של הונדורס, הודות לקרבתה לחוף, חיי הלילה הפעילים בה ומגוון פארקים ואטרקציות אחרות בעיר ובסביבתה.
בכל שנה, בשבת השלישית או רביעית של חודש מאי, מתקיים בעיר "הקרנבל הגדול הבינלאומי של לה סייבה", לכבודו של איזידור החקלאי, הקדוש המגן של לה סייבה. בתקופה זו גודשים את העיר כ-500,000 תיירים.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הטכנולוגית של הונדורס וקמפוסים של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של הונדורס והאוניברסיטה הקתולית של הונדורס.

תחבורה

התחבורה העירונית היא בעיקר אוטובוסים ומוניות. הכביש המחבר את העיר לשאר המדינה הוא בעיקר כביש החוף. בעבר פעלה בעיר רכבת משא מקיטור לשינוע של מטעני הבננות מהמטעים.
בנוסף, מנמל לה סייבה פועל שירות מעבורת לאיי איסלס דה לה באיה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי גולוסון הנמצא ממערב לעיר ומציע טיסות לערים מרכזיות בהונדורס, מקסיקו, איי קיימן, קנדה, בליז ואל סלוודור.

ספורט

בענף הכדורגל מייצגות את העיר שתי קבוצות בליגה הלאומית הבכירה. קבוצת סוציאל וידה (שתי אליפויות) וקבוצת דפורטיבו ויטוריה (אליפות אחת ושני גביעים). שתיהן מארחות ב"אסטדיו סייבניו" המכיל 20,000 מקומות ישיבה.
שמורת אוקאפי

גאוגרפיה, גאולוגיה ואקלים

השמורה מורכבת משני אזורים גאומורפולוגיים: המישור הנטוי של יער איטורי באגן נהר הקונגו, וסוואנה המשתרעת למרגלות הגבעות סמוך להרי השבר המערביים. אדמת השמורה היא חומצית, ולעיתים רמות החומציות הגבוהות מגיעות לעומק של יותר משני מטרים. הגבעות בצפון ובמזרח השמורה עשויות מגרניט. מתחת לפני הקרקע בשמורה יש תצורות גרניט ארכאיקוניות, תצורות גנייס ותצורות שיסט. השמורה שוכנת בין הנהרות נפוקו, טאקונה ואגאמבה בצפון, והנהרות איטורי ולנדה בדרום. בשמורה יש מרבצים של זהב, קסיטריט (מינרל בדיל) וקולטן ברמה גבוהה. מינרלים אלה התייקרו בשנת 2000 כיוון שהם משמשים כחומרי גלם בתהליך ייצור מעגלים משולבים לטלפונים ניידים ולמחשבים.
התקופות הגשומות הן בין מרץ למאי ובין אוגוסט לנובמבר, ובכל חודש יורדים לכל הפחות 50 מילימטרים של גשם בממוצע. הערפל בעונת היבשה הוא אחד מהגורמים המעודדים שגשוג אפיפיטים, חזזיות, וטחבים. הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ-24°C.

מחקר, שימור ואיומים

השמורה הוספה לרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון בשנת 1997. האיומים העיקריים על השמורה היו בירוא יערות, הנגרם בעיקר על ידי חקלאות ושריפות, ציד מסחרי וכריית זהב. המלחמה בחלק המזרחי של המדינה החלה להשפיע על השמורה בשנת 2005, וגרמה לחלק מהצוות להימלט או להתפנות. בעוד שאנשי המבוטי והבנטו רוחשים כבוד ליער ולשמורה, המהגרים שהגיעו לאזור גרמו לפגיעה מסוימת. גורם נוסף להתדרדרות מצב השמורה הוא המחסור במימון הנובע מהתנאים הפוליטיים והכלכליים. קיימות תוכניות לפיתוח התיירות האקולוגית באזור מתוך כוונה להגביר את העניין הציבורי ולגייס מימון.
בשמורה שוכן מרכז השימור והמחקר אפולו (Epulu Conservation and Research Center), שהוקם ב-1928 על ידי האנתרופולוג האמריקני פטריק פוטנאם. בתחילה לכד המרכז את האוקאפים ושלח אותם לגני חיות באמריקה ובאירופה. במשך השנים שינה את מדיניותו, והאוקאפים נלכדים, מגודלים בשבי, וחלק מהצאצאים שלהם נשלחים לגני חיות על מנת להבטיח את השונות הגנטית שלהם. המרכז אחראי גם פעולות המחקר והשימור בשמורה.

פאונה

בשטחי היער תועדו 52 מיני יונקים, והידוע בהם הוא האוקאפי. היער הוא בית גידול עבור כ-4,000 פרטים מתוך כ-30,000 החיים ברחבי העולם, ועבור כ-7,000 פרטים של הזן cyclotis של פיל סוואנה אפריקני, הניצודים עבור שנהביהם. מינים אנדמיים נוספים הם איילון המים, חתול זהוב אפריקני, הגחניים גחן מיימי וגחן ענק, נמרים, פנגולין ענק, שנבוב, אנטילופת בייטס, תאו היער (תת-מין של התאו האפריקני), חזיר נהרות וחזיר יער ענק.
היער הוא בית גידול עבור מינים רבים של צביונים. בשטחי היער תועדו 13 מינים של פרימטים, הכוללים בין השאר 7,500 פרטים של שימפנזה מצוי. תנין גמדי ותנין צר-חרטום הם שני תניניים הגדלים ביער. ביער תועדו 376 מינים של עופות.
באבאי בן לוטף

באבאי בן לוטף היה משורר וכרוניקאי יהודי פרסי.

קורות חיים

בן לוטף חי בתחילת המאה ה-17 בעיר כאשאן. נכדו היה באבאי בן פרהאד, שהיה אף הוא משורר גדול.
בדומה לרבים מהמשוררים היהודים בפרס, ואף נכדו, הוא הרבה לתאר בשיריו את רדיפות הדת מהם סבלו יהודי פרס. אחד מספריו המפורסמים הוא ספר השירה "כתאב אנוסי" המכיל 80 פרקים, מתאר את רדיפות הדת בזמן עבאס שאה הראשון ובזמן נכדו עבאס שאה השני. הספר מכיל 80 פרקים, ומהווה את הכרוניקה הידועה הראשונה בפרסית יהודית.
דריגאלסקי (אי)

האי דריגאלסקי הוא אי מכוסה קרח שגובה כיפתו כ-237 מ', אורכו 32 ק"מ והוא מתנשא לגובה 325 מ' מעל ים דייוויס באוקיינוס הדרומי, כ-85 ק"מ צפונית לחוף ארץ המלכה מרי בטריטוריה אוסטרלית באנטארקטיקה. וכ-45 ק"מ צפון-צפון מזרח לכף פילכנר. שטח האי הוא 220 קמ"ר.
הראשונים שצפו באי דריגאלסקי מחוף היבשת האנטארקטית בנובמבר 1912 היו אנשי קבוצת הבסיס המערבי של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (1914-1911). תצפית קרובה יותר הייתה מן הספינה "אורורה" של דאגלס מוסון כשהייתה בדרכה הביתה בינואר 1914. כיון שסבר, כי האי דריגאלסקי הוא "רמת דריגאלסקי", שאותה מיפה פרופסור אריך פון דריגאלסקי במשלחת הגרמנית הראשונה לאנטארקטיקה (1903-1901) בשנת 1902, קרא מוסון את האי על שמו.
שוש ישראלי גרוס

שוש ישראלי גרוס (נולדה ב-1947) היא אמנית ישראלית ומרצה במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.

ביוגרפיה

נולדה בחיפה ב-1947, בוגרת המחלקה לאמנות בבצלאל בשנת 1977. בין השנים 1985-2013 מרצה במחלקה לאומנות באקדמיה בצלאל. ובין השנים 1992–2001 הרצתה במכללת אמונה ירושלים. 
מציגה בתערוכות בארץ ובעולם. חיה ויוצרת בירושלים.
בשנת 2017 זכתה בפרס איש שלום.
פרנקלין (פינאטס)

פרנקלין (באנגלית: Franklin) הוא דמות בסדרת הקומיקס ארוכת הימים פינאטס, פרי עטו של צ'ארלס מ. שולץ. פרנקלין היה הדמות האפרו-אמריקאית הראשונה בסדרה, והוא דוגמה לתופעה הנקראת "דמות שחור ייצוגית". כאשר נפגשו צ'ארלי בראון ופרנקלין לראשונה, אמר לו פרנקלין שאביו הוא חייל הנלחם בווייטנאם. בתגובה אמר לו צ'ארלי, כי אביו שלו הוא ספר שגם היה במלחמה, אך הוא אינו זוכר איזו. כאשר פרנקלין בא לבקר את צ'ארלי בראון, הוא נוכח כי חבריו של צ'ארלי בראון הם די משונים.
הופעתו של פרנקלין הייתה בתקופה בה נושאים כגון הפרדה גזעית ויחסים בין-גזעיים היו מקור נאמן לקונפליקטים בקרב החברה האמריקאית. צירופה של דמות שחורה לתוך הסדרה נחשבה שערורייתית, אולם שולץ טען כי לא הייתה שום מוטיבציה פוליטית בהופעה זו. רק לעיתים רחוקות עולה עניין צבע עורו של פרנקלין בפרקי הסדרה, רוב החבורה פשוט מקבלת אותו כמו שהוא. בראיון שנערך ב-1997 ציין שולץ כי קיבל מכתב מעורך עיתון בדרום ארצות הברית, שכתב כי אינו מתנגד להופעת דמות שחורה בקומיקס, אך הוא מבקש ממנו כי לא יאייר אותם לומדים יחדיו בבית הספר.
פרנקלין ניחן באינטליגנציה רבה ומשמש לרוב כגירוי אינטלקטואלי לליינוס ואן פלט, שבדומה אליו נוטה לצטט פסוקים מן המקורות. דמותו מאופיינת באופייה הנוח, החסר דאגות או אובססיות. האג'נדה של צבע עורו חלפה במהירות. פרנקלין משחק בתפקיד סנטר פילדר (center fielder) בקבוצת הבייסבול של צ'ארלי בראון (בגיליונות מאוחרים יותר הוא נראה כשחקן בקבוצתה של פאטי, ובסדרת הטלוויזיה שיצאה לקומיקס הוא גם לומד בכיתתה).
ביג סטאר

פעילות הלהקה

התשתית הראשונית של הלהקה הגיעה מלהקות אייס-ווטר ורוק סיטי, שהוביל כריס בל, ובהן ניגנו קאדר רחב של מוזיקאים, וביניהם האמל וסטפאנס, שאיישו לבסוף את תפקידי בס והתופים בביג סטאר (בהתאמה). אליהם הצטרף אלכס צ'ילטון, שכמה שנים קודם לכן, בגיל 17, היה הסולן של להקת הבוקס-טופס שהייתה חתומה על מס' להיטים, כשהבולט שלהם היה The Letter שהגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי ב-1967.
הרביעייה מצאה מכנה משותף רחב בדמות הלהקות המובילות של אמצע-סוף שנות השישים, ואף ביצעה מס' קאברים בהופעות ובאלבומי האולפן לאמנים אלו.
הלהקה שיחררה שלושה אלבומים: אלבום הבכורה, #1 Record יצא בשנת 1972 כשהקרדיט המשותף בכל השירים (פרט לאחד, שנכתב והושר על ידי האמל) ניתן לבל וצ'ילטון (שאף התחלקו במלאכת השירה), בצורה שמזכירה את אופן החתימה של לנון ומקרטני על שירי הביטלס. באלבום זה בלטו ההשפעות של להקות כגון הביטלס, המי והביץ' בויז על ביג סטאר.
אלבומה השני, Radio City, שוחרר בשנת 1974 כשלישייה, ללא הגיטריסט בל, שעזב לאחר שיצא אלבום הבכורה - לאור כשלונו המסחרי. האלבום כלל את September Gurls, משיריה המוכרים של ביג סטאר- שכוסה על ידי להקת הבאנגלס בגרסה מצונזרת בשנות השמונים.
ב-78 יצא האלבום השלישי, Third/Sister Lovers כשהרכב הלהקה מונה את צ'ילטון והמתופף סטפאנס, לאחר עזיבתו של האמל. האלבום כלל סאונד שונה משני הראשונים, אקוסטי וסינגר-סונגרייטרי במובהק. כל השירים, פרט לאחד (שנכתב והושר על ידי סטפאנס) הושרו על ידי צ'ילטון, כשמתוכם, רק אחד לא נכתב על ידו (קאבר ל-Femme Fattale של הוולווט אנדרגראונד). האלבום הוגדר כבר אז כיצירתו האישית של צ'ילטון באופן מובהק.
ב-1993 התאחדה הלהקה בהרכב מחודש: עם חבריה המקוריים צ'ילטון וסטפאנס, כשעל הבאס והגיטרה השנייה הופקדו חברי להקת הפוזיס (עוד להקה שהושפעה מביג סטאר) - קן סטרינגפלו וג'ון אויר. בהרכב זה, שיחררה הלהקה שני אלבומים: הופעה מאוניברסיטת קולומביה מאותה השנה, וב-2005 את In Space, שעד היום לא התקבל כאלבום לגיטימי מבחינת מעריציה המושבעים של הלהקה. בהרכב זה הופיעה הלהקה עד מותו של צ'ילטון ב-2010.
מתוך ארבעת חברי הלהקה המקוריים, שלושה אינם עוד בין החיים. הגיטריסט, כריס בל, נהרג בשנת 1978 בתאונת דרכים ובשנת 2010 נפטרו סולן הלהקה, אלכס צ'ילטון, מסיבוכים הקשורים ללב במרץ, ולאחר מכן, ביולי, נפטר הבסיסט, אנדי האמל.
ב-2014 נפטר מי שנחשב ל"חבר הנוסף" בלהקה, המפיק ג'ון פריי, שהיה שותף מוזיקלי דומיננטי בהקלטת האלבומים, המיקסים, ולכל נושאי ההפקה.
פריי היה מייסד אולפני ארדנט בממפיס, מאולפני ההקלטות המוכרים והנחשבים בארצות הברית.

מורשת

כל שלושת אלבומי הלהקה נבחרו לרשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון, וכך גם שניים משיריה הנמצאים ברשימת 500 השירים הגדולים שדירג המגזין.
להקת הריפלייסמנטס כתבה שיר אודות סולן הלהקה, הנושא את שמו, "אלכס צ'ילטון", ובתוכו נכללה השורה "I never travel far without a little Big Star".
על אף כשלונה המסחרי, זכתה ביג סטאר למעמד של להקת קאלט ולהיותה אחת הלהקות המשפיעות על מוזיקת הרוק מאז פירוקה, כשרבים האמנים שהעידו על הערצתם העיוורת אליה, ואף כיסו חלק משיריה, כשבין השאר ניתן למנות את אר.אי.אם., אליוט סמית', ווילקו וג'ף באקלי.
זרקור הפרסום העיקרי לו זכתה הלהקה הגיע בשנות התשעים- כששירה, In The Street היווה את שיר הפתיחה של הקומדיה המצליחה "מופע שנות ה-70" (תחילה בגרסתו המקורית, ולאחר מכן -קאבר שביצעה לשיר להקת צ'יפ טריק).
קיה סורנטו

2003-2007

קיה סורנטו הוצגה לראשונה בארצות הברית ב-2003, אך המכירות באירופה ובישראל החלו רק בשנת 2004. הסורנטו פותח בשיתוף פעולה עם קיה ספורטאג', והוא מבוסס על מכלולים של אוקטביה וגולף.
משה אגוזי (קצין)

ביוגרפיה

משה אגוזי נולד בחדרה. בילדותו חלה בדלקת קרום המוח והיה בחוסר הכרה, אך החלים. למד בבית הספר התיכון בקיבוץ מזרע, שהיה לביתו משנת 1942 ולכל יתר ימי חייו. לאחר שירותו הצבאי למד בטכניון. בקיבוצו היה לדמות בולטת. הוא ריכז את עבודות החשמל ואחר כך מונה למרכז הבנייה במשק. בשנים 1960-‏1963 שימש כמזכיר הקיבוץ. בהמשך שובץ לעבודה במפעל ההידראוליקה של הקיבוץ, תעמ"ל, והתקדם בו עד לתפקיד מנהל המפעל.
אגוזי היה פעיל מנעוריו בתנועת השומר הצעיר, וב-1966 הוטל עליו לעמוד בראש המטה להכנת כינוס השומריה הרביעית, תפקיד לו הקדיש כשנה. כמו כן היה חבר הוועד הפועל של השומר הצעיר מ-1965 ועד מותו.
ב-1951 נישא אגוזי לירדנה, שאותה הכיר במהלך מלחמת העצמאות. נולדו להם חמישה ילדים.

בצה"ל

אגוזי שירת בהגנה מ-1947 וגויס לצה"ל בעיצומה של מלחמת העצמאות. הוא סיים את שירותו בדרגת רב-סמל.
בשירות המילואים סיים אגוזי קורס קצינים וקורס מפקדי פלוגות בחיל הרגלים, ולאחר הסבה לחרמ"ש סיים קורס מפקדי פלוגות של חיל השריון. הוא שירת תקופות ארוכות במילואים והתקדם עד לדרגת סגן אלוף. השתתף במלחמת סיני ובמלחמת ששת הימים.
במלחמת יום הכיפורים, בגיל 45, שירת אגוזי כמפקד גדוד החרמ"ש 91 בחטיבת המילואים 9, אשר השתתפה בקרבות בחזית הצפון. אף על פי שגדודו היה רכוב על גבי זחל"מים מיושנים התעקש אגוזי על כך שהוא ישולב בפעילות המבצעית. לאחר פריצת צה"ל למובלעת הסורית השתתף גדודו בטיהור הכפר חאן ארנבה. ב-19 באוקטובר נקרא הגדוד להחליף גדוד צנחנים שכבש בלילה מידי הצבא הסורי את הכפר אום בוטנה שבגזרה הדרומית של המובלעת. מיד לאחר ההחלפה הותקף גדודו של אגוזי בהתקפת נגד של הסורים. במהלך ההתקפה נפגע הזחל"ם של אגוזי בפגיעה ישירה של פגז. הוא נפצע קשה והועף ממנו. התקפת הנגד הסורית נהדפה בדי עמל בסיוע טנקים. אגוזי פונה לבית החולים רמב"ם בחיפה, שם מת מפצעיו.
לאחר המלחמה הובא משה אגוזי לקבורה בקיבוצו. צעיר ילדיו היה בן חמש בנפלו. כל נכדיו נולדו אחרי מותו.
בשנת 1974 עוטר אגוזי לאחר מותו בצל"ש הרמטכ"ל, כאות הערכה לאומץ הלב שגילה והדוגמה האישית שנתן לחייליו במהלך המלחמה.

הנצחה

שמו של משה אגוזי הונצח על גבי אנדרטת יד לשריון ועל גבי אנדרטה בקיבוצו, אנדרטה בחדרה והאנדרטה לזכר נופלי התנועה הקיבוצית ביערות מנשה, וכן בהיכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל.
משפחתו של אגוזי הוציאה חוברת לזכרו. דברים לזכרו נכללו בחוברת שיצאה לאור לזכר שבעת חללי קיבוץ מזרע שנפלו במלחמת יום הכיפורים. בניין המשרדים החדש של חברת תעמ"ל נקרא על שמו.
Our House (שיר של מאדנס)

רקע

השיר יצא בנובמבר 1982 כסינגל המוביל מאלבום האולפן הרביעי של הלהקה  "The Rise & Fall" וזכה להשמעות רבות ברדיו ולהצלחה במצעדי פזמונים ברחבי העולם. השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית. Our House היה למצליח ביותר של מאדנס בארצות הברית, והשני בלבד של הלהקה שנכנס בארצות הברית ל-40 הגדולים.
מילות השיר מתארות סגנון חיים של משפחה ממעמד הפועלים בבריטניה.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר צולם בבית טורי  ברחוב סטפנסון שבצפון-מערב לונדון, הבנוי בסגנון ויקטוריאני.
בקליפ נראים חברי הלהקה שרים ומנגנים בתוך סלון של בית. בנוסף הם מגלמים את בני המשפחה המוזכרים בשיר.

לאחר יציאת השיר

ב-1982 הלהקה ביצעה את השיר בהופעת אורח שלה בסדרה "The Young Ones".
בשנת 1985 שימש כשיר הפתיחה של סדרת הדרמה לילדים "Dodger, Bonzo and the Rest", כשהוא מבוצע על ידי צוות השחקנים בסדרה.
בין אוקטובר 2002 ל-אוגוסט 2003 הוצג, בוסט אנד שבלונדון, מחזמר משירי מאדנס בשם "our house". בהמשך הוצג ברחבי בריטניה.
בשנת 2012 הלהקה ביצעה את השיר בטקס נעילת אולימפיאדת לונדון.
יואב תלם

ביוגרפיה

תלם נולד בקריית חיים. שירת במשטרת ישראל כמשפטן באגף החקירות והמודיעין, עוזר לעניינים משפטיים לראש האגף וכן במחוז הדרום. ב-2011 מונה לעוזרו של המפכ"ל יוחנן דנינו. לאחר מכן שימש ראש זרוע חקירות ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית. בתפקידו זה ניהל את חקירת פרשת 3000 וחקירת השר חיים כץ.
בדצמבר 2018 מונה לראש היחידה הארצית לחקירות הונאה. בפברואר 2019 הועלה לדרגת תת-ניצב.
תלם הוא עורך דין ובוגר תוכנית קרן וקסנר ללימודי תואר שני בממשל ציבורי בבית הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד.
ליהמן ברדרס

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1850 בידי שלושה אחים יהודים ילידי גרמניה: הנרי (חיים) ליהמן (1855-1822), עמנואל מנדל ליהמן (1907-1827) ומאיר ליהמן (1897-1830).
החברה עסקה בבנקאות השקעות ופיננסים. בשנת 1870 הייתה החברה שותפה בייסוד "בורסת הכותנה של ניו יורק".
השותף המנהל של החברה בין השנים 1901 ו-1925 היה פיליפ ליהמן (1947-1861), בנו של עמנואל ליהמן.
בין השנים 1925 ו-1969 ניהל את החברה רוברט ליהמן (1969-1891), בנו של פיליפ.
בשנת 1984 מוזגה החברה עם חברת אמריקן אקספרס, ובשנת 1988 מוזגה עם חברת "E. F. Hutton & Co"
בספטמבר 2008 החברה העסיקה 26 אלף עובדים ברחבי העולם. בין החברות-הבנות המרכזיות של החברה נכללו הבנקים "ליהמן ברדרס", "ניוברגר ברמן", "אורורה" ועוד רבים.
המטה הבינלאומי של החברה שכן בכיכר טיימס שבניו יורק, והמטות האזוריים שלה שכנו בלונדון ובטוקיו.

פשיטת הרגל

ב-15 בספטמבר 2008 הגישה החברה בקשה לחדלות פרעון, לאחר שנקלעה לחובות של כ- 613 מיליארד דולרים בעקבות משבר הסאבפריים. הייתה זו פשיטת הרגל הגדולה בהיסטוריה. שבוע לפני שהבנק הכריז על פשיטת הרגל ניהלו בכירי הבנק משא-ומתן עם הבנק לפיתוח קוריאה (KDB) על מנת להזרים מיליארדים רבים לבנק ההשקעות האמריקאי הנאבק על חייו.
תוך שמונה חודשים התמוטטה מניית החברה (NYSE:LEH) משווי של 46 דולר למניה ב-13 במרץ 2008 לשווי של 5 סנט ב-13 בנובמבר 2008, נפילה של כ-99.9%.
נכסי החברה באמריקה נרכשו על ידי קבוצת ברקליס הבריטית, ונכסיה באירופה ובאסיה נרכשו על ידי קבוצת נמורה היפנית.
מחוזות צרפת מעבר לים

מחוזות צרפת מעבר לים (בצרפתית: départements d'Outre-mer או בראשי תיבות DOM) הם שם כללי למחוזות צרפת אשר מצויים מחוץ לאירופה ומוכרים רשמית כמחוז וכחבל (Régions d'outre-mer). כחלק מצרפת, למחוזות אלו יש ייצוג באספה הלאומית, לתושביהם יש זכות הצבעה לנשיאות צרפת ולפרלמנט האירופי, והמטבע הרשמי בהם הוא האירו.

היסטוריה

חמשת המחוזות שמעבר לים הם קולוניות עבר צרפתיות אשר נשארו תחת החסות הצרפתית באופן רציף מהמאה ה-17. המעמד של מחוז מעבר לים ניתן ב-1946 בחוק שייסד את הרפובליקה הרביעית. באותו זמן המחוזות שהוגדרו כמחוז מעבר לים היו גוואדלופ, מרטיניק, גיאנה הצרפתית, ראוניון ואלג'יריה, עד לסיום הכיבוש הצרפתי ב-1962. בין השנים 1976–1985, הארכיפלג סן פייר ומיקלון היה בסטטוס דומה, אך כיום הוא בעל סטטוס של קולקטיב מעבר לים ומהווה חלק ממדינות מעבר לים של האיחוד האירופי.
ב-31 במרץ 2011 הוכרה מיוט כמחוז מעבר לים לאחר הצבעה במשאל עם שנערך שנתיים לפני כן.

סטטוס אירופי

באיחוד האירופי מחוזות צרפת מעבר לים נחשבים כמחוזות רחוקים (outermost regions).