google/wiki40b huggingface dataset:
דגל טורקיה

אגדות שנקשרו במקורו של הדגל

לפי האגדה הובילה השתקפות ירח חובק כוכב, שהופיע בבריכות דם לאחר הקרב השני של קוסובו בשנת 1448 (הקרב בו הביסו העות'מאנים את הכוחות הנוצריים והקימו את האימפריה העות'מאנית במזרח אירופה עד סוף המאה ה-19), לאימוץ הדגל הטורקי על ידי הסולטאן מורט השני. אגדה אחרת מדברת על חלום של עות'מאן הראשון שבו הופיעו סהר וכוכב ממחזהו והתרחבו, ובכך בישרו את כיבוש קונסטנטינופול על ידי השושלת. ישנן לפחות שלוש אגדות נוספות באשר למקור הדגל. אגדות אחרות טוענות שסהר וכוכב נראו בליל נפילת קונסטנטינופול לידי מהמט השני בשנת 1453. על פי אמונה אחרת, מייצג הסמל של הסהר והכוכב אירוע אסטרונומי נדיר, במהלכו נצפה כוכב הלכת נגה בקרבה רבה לירח - אירוע הנתפס כחזיון מלא יופי.

השפעתו של הדגל הטורקי

מספר מדינות מוסלמיות אימצו בדגליהן את מוטיב הסהר והכוכב בדגל הטורקי, ובהן הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, לוב, אוזבקיסטן, אלג'יריה, תוניסיה, קומורו, פקיסטן, מלזיה, מאוריטניה והמלדיביים. דגל סינגפור כולל אומנם מוטיב של סהר וכוכב ואף משלב אדום ולבן בצבעיו, אך אין בינו לבין דגל טורקיה קשר ישיר.
פרשת סטרפרלו

פרשת סטרפרלו (Stra-Perlo) הייתה פרשת שחיתות שנחשפה בשנת 1935 בצמרת המפלגה הרדיקלית של ספרד, שהייתה מפלגת השלטון באותם ימים ברפובליקה הספרדית השנייה.

מהלך הפרשה

קבוצת אנשי עסקים בראשות איש העסקים ההולנדי, דוד שטראוס, דמות מפוקפקת שנאלצה לברוח ממקסיקו מספר שנים קודם לכן, ביקשו להשיג אישור לשימוש במשחק קזינו אלקטרוני בשם "סטרפרלו" בספרד, למרות האיסור על הימורים במדינה. באמצע 1934 נפגש שטראוס עם אווריליאו לרו, אחיינו של מנהיג המפלגה הרדיקלית אלחנדרו לרו ועם מנהיג המפלגה בקטלוניה, חוזה פיץ' או פון, והם הבטיחו לו אישור חוקי בתמורה ל-50% ממניות הקזינו. הם בקשו 400,000 פזטות כדי לשחד את ראש הממשלה ריקרדו סמפר ושר הפנים, אך קבלו רק שעוני זהב יקרים. הקזינו נפתח ב 12 בספטמבר 1934 אך נסגר תוך שלוש שעות בגלל שלא היה לו אישור. ניסיון נוסף להקים קזינו בפלמה דה מיורקה נכשל, ושטראוס דרש את כספו בחזרה תוך איום שאם לא יקבל את הכסף הוא יפוצץ את הפרשה.
בעצת מנהיג האופוזיציה, מנואל אסאניה, שלח שטראוס מכתב המתאר את פרשת השוחד לנשיא הרפובליקה אלקלה סאמורה בספטמבר 1935. הנשיא סאמורה הראה את המכתב לראש הממשלה לרו שאמר שמדובר בעניין פעוט שאינו ראוי להתייחסות. כעבור כמה ימים ניצל הנשיא הזדמנות שנקרתה לו והחליף את ראש הממשלה לרו, מהמפלגה הרדיקלית, בשר האוצר הא-מפלגתי חואקווין צ'אפאפרייטה. צ'אפאפרייטה יעץ לנשיא להניח לפרשת סטרפרלו ולתת לשטראוס, אם זה רצונו, לתבוע את כספו בבית משפט. אולם לאחר שאנשי המפלגה הרדיקלית הטיחו עלבונות בנשיא על כך שהוא הדיח את לרו, ניצל הנשיא את פרשת סטרפלו כדי לנקום בהם והעביר את המכתב לידי הפרלמנט. הפרלמנט עשה מהפרשה מטעמים ונציגי האופוזיציה סייעו לשטראוס בהצגת ההאשמות אם לא בניפוחם. הרדיקלים טענו שאם מישהו חטא יש לנהל את הדיון מולו בבית משפט, שההאשמות לא נוגעות לחברי הממשלה הנוכחית, לחברי הפרלמנט או למפלגה כמפלגה ושהרדיקלים שלגביהם הועלו ההאשמות לא אפשרו את הכנסת משחק הסטרפרלו לספרד, אך טענותיהם לא עזרו להם. הפרלמנט הקים ועדת חקירה לבדיקת הפרשה והיא הגיעה למסקנה שהעובדות ברובן נכונות, אך ראש הוועדה ציין בדיון בפרלמנט בנושא ב-28 באוקטובר 1935 שהוא לא יכול לומר באופן חד-משמעי שאכן נעברה עבירה. עם זאת, הוועדה המליצה שכל אלו כלפיהם הועלו האשמות יתפטרו והם אכן עשו זאת. למחרת הדיון בפרלמנט שני השרים הבכירים של המפלגה הרדיקלית, לרו ורושה, התפטרו מהממשלה.
ועדת חקירה שיפוטית שהחלה את עבודתה ב-6 בנובמבר מצאה שהעובדות היו נכונות והתהודה הציבורית של הפרשה הביאה ביחד עם עוד מספר פרשיות שחיתות לריסוק המפלגה הרדיקלית, מפלגת המרכז הגדולה היחידה, בבחירות שנערכו בתחילת שנת 1936. בחגיגה על הגווייה של המפלגה הרדיקלית השתתפו רוב המפלגות. ה-CEDA הימנית חשבה שתבנה מהתרסקות מפלגת המרכז ימין הרדיקלית, השמאל ביקש לרסק את מפלגות הימין והימין הקיצוני רצה לרסק את הרפובליקה בכלל.
למרות ההשלכות החמורות של פרשת סטרפרלו על הפוליטיקה בספרד, אלפונסו בלון, החוקר הראשי של הפרשה, אמר שיחסית היה מדובר על רוב מהומה על לא מאומה.
נחל בוסתן

נַחַל בּּוּסְתָּן הוא נחל אכזב  בהר הכרמל באזור הכרמל התיכון. תחילתו בשני יובלים היוצאים משכונותיה המערביות של דלית אל כרמל (אזור "בית אוליפנט") המתחברים יחדיו ויוצרים ממערב לדלית אל כרמל את נחל בוסתן. הנחל זורם מערבה, בדרכו מול ימין אורד נשפך אליו מצפון נחל דוכן שתחילתו בהר שוקף. ובסופו נשפך  נחל בוסתן לנחל אורן מצפון ל"רכס אצבע", כחצי ק"מ ממזרח לצומת בית אורן. הנחל בהיותו חלק מאגן הניקוז המערבי של הכרמל הוא ארוך, בעל שיפוע מתון, ובעלי עמק רחב ומפולס.
בתחילתו עובר הנחל באזור  של סלע קירטון רך ויוצר נוף של גבעות  מעוגלות מתונות מיוערות, לאחר שנשפך אליו נחל דוכן, משתנה נוף הנחל. הנחל מתחתר בסלע גיר קשה . באפיק הנחל ניתן למצוא  חלוקי גיר עשירים במאובנים.  בסופו לקראת חיבורו לנחל אורן הופך הנוף לעמק רחב נטוע עצי זית. במקום מותקנים שולחנות וספסלים  לרווחלת המטיילים ומיתקני שירותים.

חורבות באפיק הנחל

לאורך הגדה הדרומית של הנחל נמצאת דרך המובילה מדליית אל כרמל לניר עציון. חלקה הראשון סלול ובהמשכו דרך עפר כבושה העבירה לכלי רכב. הדרך עוברת בדרכה בשני אתרים שהיו פעם יישובים דרוזים שחרבו. המזרחי שבהם הוא "חורבת שוקף" שנקרא על ידי הדרוזים "חרבת אום א-שוקף" מדרום להר שוקף. היישוב התקיים עד שנת 1840. במקום מטעי עצי זית ושטחים המעובדים על ידי תושבי דלית אל כרמל. בסקר ארכאולוגי שנעשה במקום נמצאו כלי צור מהתקופה הנאוליתית והכלקוליתית, וחרסים מהתקופות ההלניסטית, רומית, ביזנטית וערבית וכן בית בד. המערבי הקרוב לניר עציון הוא "חורבת בוסתן". במקום שכן כפר דרוזי בשם "חירבת אלבוסתאן". באתר נמצאו ממצאים ארכאולוגים מהתקופה הפלאוליתית, הנאוליתית, הביזנטית והערבית הקדומה. הממצאים כוללים בית בד, מערות קבורה, שרידי קירות, יסודות ועוד. הכפר הדרוזי נהרס על ידי אנשי הכפר הערבי עין חוד שסיפחו את אדמתם.

מעיינות בנחל

לאורך אפיק הנחל נמצאים מספר מעיינות, המזרחי שבהם הוא "עין שמאלייה" הנמצא בקרבת דלית אל כרמל על הצפוני שמבין שני היובלים שבראש נחל בוסתן. במקום באר חפורה בעומק 5 מטר. מערבית ליד חורבת שוקף נמצא מעיין "עין שוקף" שחרב. מעל הנביעה נבנה מבנה מבטון. מי המעיין זורמים בצינור מתחת לפני הקרקע אל בריכת בטון.  מערבה נמצא מעיין "עין עציון" בעל נביעה דלה. מערבית במורד הנחל נמצא "עין א-זרקא". המעיין נובע לתוך בור עגול בעומק כ-1.2 מטר.
ניר שיתופי

ניר שיתופי-אגודה ארצית שיתופית להתיישבות היא אגודה שיתופית ישראלית.
אגודת "ניר השיתופית לעובדים עבריים" הוקמה כאגודה המרכזת את פעילות המגזר החקלאי השיתופי ואת הקשר שלה עם ההסתדרות. כיום, עיקר תפקידה הוא באחזקת נכסים המשותפים לתנועה הקיבוצית ולתנועת המושבים.
באגודת ניר שיתופי חברים הקיבוצים והמושבים ובנוסף גם החברות הכלכליות שלהם, כמו ארגוני קניה, אגודות לשיווק ולהספקה חקלאית, אגודות להספקת מים להשקיה ואגודות לביטוח חקלאי. בשנת 2013 החליף זאב שור את אבנר ברזילי כמנכ"ל האגודה.

היסטוריה

ההחלטה על ייסוד חברה להתיישבות עובדים (שהפכה מאוחר יותר ל-״ניר״, חברה שיתופית להתיישבות עובדים עברים בערבון מוגבל) כזרוע התיישבותית של חברת העובדים, נתקבלה בוועידה החקלאית השנייה של הסתדרות עובדים החקלאית בתחילת שנת 1923. ועידת ההסתדרות השנייה (ינואר 1923) והמועצה השביעית של ההסתדרות (יולי 1923) דנו בהצעה, אישרו אותה והעבירו את ההחלטה למרכז החקלאי. תקנות החברה אושרו בישיבת המרכז החקלאי שהתכנסה בטבריה בראשית 1924. 
לאגודת ניר שיתופי ניתנו בעבר זכויות מיוחדות בתקנוני הקיבוצים והמושבים החברים בה, כולל הסמכות לפסול כל החלטה של מוסד ממוסדות היישובים והתאגידים החברים בה, שנראתה לה מנוגדת ליסודות הקואופרטיביים. באופן כללי, האגודה לא ניצלה את סמכותה ושימשה יותר כבורר בסכסוכים בין יישובים שונים או בין חברים ביישובים ליישובים. לאגודה גם ניתנה זכות להשתתף בגופים המנהלים של הגופים הכלכליים החברים בה, כולל זכות הכרעה. עקב חוסר הרלוונטיות של ניר שיתופי להתנהלות הקיבוצים והמושבים, שינו רבות מהאגודות הללו את תקנוניהן והוציאו את ניר שיתופי מהתקנון או שהמעיטו ממעמדו בצורה ניכרת.
אגודת ניר שיתופי החזיקה ומחזיקה בבעלותה מניות של חברות כלכליות שונות של המגזר ההתיישבותי, כמו ק.א.ל., שיכון ובינוי (הנשלטת על ידי אריסון השקעות) ובניינים וקרקעות ברחבי ישראל.
ב-1927, על מנת לתת מענה להתיישבות עובדים עירונית פוצל "המרכז לשכונות עובדים" מתוך החברה להתיישבות עובדים והוקמו "מעונות עובדים". ב-1943 על מנת לתת מענה להתיישבות עובדים במושבות הוקמה על ידי חברת העובדים והמרכז החקלאי חברת "נוה עובד" והטיפול בהתיישבותם של עובדים אלו נלקח מניר.
חסידות גלינא

חסידות גלינא הייתה חסידות בגליציה המזרחית (כיום אוקראינה). אבי החסידות היה רבי יחיאל מיכל מושקוביץ' נינו של רבי יוסף מיאמפולה בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.

תולדות החסידות

רבי יחיאל מיכל היה חתנו של רבי מאיר מפרמישלאן. חותנו העיד עליו שהוא נוטר הברית. בשנת תרס"ט עבר לגלינא (כיום הליניאני) שם נהג באדמו"רות והתפרסם כצדיק ובעל מופתים. נפטר בשנת תרכ"ז. חיבר את הספר "קב ונקי". חתנו היה רבי לוי יצחק מנזון נכדו של רבי ישראל מרוז'ין.
בנו רבי בצלאל יהושע מילא את מקומו. נולד בשנת ת"ר. התפרסם כבעל צדקה שנהג בפזרנות והנהיג את חצרו בעשירות. בזיווג ראשון היה חתנו של דודו רבי חיים אברהם ממיקולייב ובזיווג שני היה חתנו של רבי חיים מצאנז. היה תלמידו של רבי אברהם יעקב מסדיגורה וכן נסע לצ'ורטקוב ולהוסיאטין. הקים בית מדרש בצפת. בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר לבולחוב שם נפטר בה' בתמוז תרע"ה במהלך קבלת שבת באומרו את המילים "אור זרוע לצדיק".
בנו (מאשתו השנייה) רבי חיים (תרמ"ח-תרפ"א) מילא את מקומו. היה חתנו של דודו רבי שלום אליעזר הלברשטאם מראצפרט. חתנו היה הרב יוסף מאיר רובין (בן רבי יעקב מסאסרגן).
אחריו המשיך גיסו רבי יצחק צבי אפרתי (חתן רבי בצלאל יהושע) שכיהן גם ברבנות העיר עד שנספה בשואה. חתנו (מאשתו הראשונה) היה הרב ישראל דוד מאוסטילה.
במקביל לרבי חיים, המשיך אחרי רבי בצלאל יהושע, אחיינו רבי חיים גרינברג בן רבי יצחק אליעזר רבה של גלינא וחתנו של רבי יחיאל מיכל. נולד בשנת תרמ"ח. היה חתנו של רבי נחום מבילקמין (גזע סטרליסק). נרצח בשואה בשנת תש"ב.

ענף נוסף בשושלת

בן נוסף של רבי יחיאל מיכל היה רבי מאיר מזבורוב. היה חתנו של רבי ישראל אלימלך מדז'בנה. בזמן מלחמת העולם הראשונה ברח לטורקה ומשם לקרולי האלמיץ שבהונגריה. נפטר בכ"ט בחשוון תרע"ה.
בנו של רבי מאיר מזברוב היה רבי ישראל אלימלך מזברוב. נולד בשנת תרל"ז. נסמך להוראה מהמהרש"ם מברז'אן ומה'מחזה אברהם' מברוד. היה חתנו של רבי שלום מסאמבור. ברח עם אביו לטורקה שם כיהן כרב ולאחר מכן נמלט לפראג. בשנת תרפ"ג היגר לארצות הברית ומעריציו פתחו לו בית כנסת בשם 'כרם ישראל'. חיבר ספר "נר ישראל". נפטר בי"ח באדר תשי"ד.
אריאל כהן

ילדות ונעורים

כהן נולד במואסק  שבצרפת, בראשיתה של מלחמת העולם השנייה. הוריו, רחל וליאו כהן (אחיהם של חיים הרמן כהן, שלמה כהן-אברבנאל ואלכסנדר כהן, מהנדס העיר בני ברק ואביו של ידידיה כהן; בן למשפחת קרליבך), עזבו את גרמניה הנאצית במהלך שנות השלושים, וחשבו למצוא מקלט בתחומי צרפת "החופשית" כביכול, צרפת של וישי. כאשר התברר שממשלת וישי של המרשל פטן משתפת פעולה עם הנאצים הם נמלטו והסתתרו ביערות ולקראת סוף המלחמה ניסו להימלט משם לשווייץ. אריאל, אמו ואחיותיו ניצלו, אך אביו, עליו הוטל להבריח מטעם המחתרת קבוצה של צעירים יהודים, נתפס יחד עימם על ידי הגסטאפו, הועבר לאושוויץ, ומשם למכרות בשלזיה, בהם נרצח.
לאחר המלחמה עלה אריאל עם אמו ואחיותיו לארץ ישראל לנמל חיפה, משם נשלחו על ידי ממשלת המנדט למחנה המעבר בעתלית. הם ניצלו מגירוש לקפריסין בזכות פעילותו של דודו, לימים השופט העליון חיים כהן שהגיע לעתלית והצליח לחלצם משם. האם נישאה מחדש ויחד עמה עבר אריאל לירושלים.

לאחר השלמת לימודיו התיכוניים התגייס במסגרת העתודה האקדמאית, החל בלימודי פיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.

קריירה אקדמאית

בשנת 1962 השלים כהן את לימודיו לתואר מוסמך בפיזיקה כמקצוע ראשי, ומתמטיקה ומטאורולוגיה כמקצועות משניים. באותה השנה גויס לצה"ל שם שירת כקצין בחיל האוויר. במסגרת שירותו נשלח על ידי צה"ל לארצות הברית ללמוד את הנושא החדש של הלוויינים המטאורולוגים על מנת להכניסו לחיל האוויר וכן את נושא מכ"ם הלייזר (Laser Radar – LIDAR) ומד טווח הלייזר שהיה אז בחיתוליו, והפך לחלוץ של נושאי מחקר אלו בישראל ולמומחה בעל שם עולמי בתחום מחקריו.

בשנת 1971 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים על פיתוח הלידר, המשיך את עבודתו בתחומי מחקר אילו ואף השתלם בהם מספר שנים במכון הלאומי האמריקאי לפיזיקה של האטמוספירה באמצעות מלגה מטעם האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית).

עם שובו לישראל הצטרף לסגל האקדמי של האוניברסיטה העברית ועסק בקשת רחבה של נושאים בתחומי החלל, האסטרונומיה והחישה מרחוק. הישגיו המדעיים בארץ ובעולם של כהן, אשר חיבר עשרות רבות של מאמרים וספרים בתחומי מחקרו, הביאו לכך שהיה בין הפרופסורים הצעירים ביותר באוניברסיטה העברית בירושלים שזכו כבר בגיל 40 (1980) למינוי בדרגת פרופסור מן המניין.

פעילות ציבורית

בשנת 1993 נבחר כנציג מפלגת צומת למועצת העיר ירושלים, ובמהלך כהונתו שנמשכה עד שנת 1998 שימש כממלא מקום ראש העיר בנושאי איכות הסביבה ומדע. בין השנים 1993 ל-1994 שימש כראש חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי.
כהן הוא חבר הוועד הפועל של סוכנות החלל הישראלית. בשנת 1996 יזם בקשה למשרד המדע להקים ועדת בדיקה לתופעת העב"מים, אולם שר המדע דאז בני בגין דחה את ההצעה.
נשוי לאריאלה פורכודניק ומתגורר בירושלים. אחותו, נעמי, נשואה לאדריכל דוד קאסוטו, שהוא בנו של רבה של פירנצה נתן קאסוטו ונכדו של חוקר המקרא הרב משה דוד קאסוטו.
דודו אברהם

קריירה

אברהם החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ואת הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון ערך במחזור האחרון של עונת 1999/2000, נגד הפועל חיפה.
בשנת 2002 עבר למועדון ספורט אשדוד ובמדי הקבוצה שיחק שלוש שנים, ולאחר מכן שיחק שתי קדנציות בהפועל חיפה, וכן שיחק במכבי אחי נצרת, הפועל רעננה והפועל רמת השרון.
בשנת 2010 עבר לקבוצת הפועל ראשון לציון, ובעונתו השנייה במועדון סייע לה להעפיל לליגת העל.
בקיץ 2012 עבר אברהם למכבי יבנה, ובשנת 2013 פרש ממשחק פעיל, ומונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל רעננה.
בקיץ 2016 מונה אברהם לעוזר המאמן של שרון מימר בהפועל כפר סבא.
במאי 2017, לאחר עזיבתו של חיים סילבס, מונה למאמן הפועל רעננה. בספטמבר 2017 פוטר.
קמרון ת'ור

קריירה, הרשעתו בדין ומאסר

משחקו הראשון היה בסרט "Summer" מ-1984 ולאחר מכן בסרט "Modern Girls" מ-1986. ב-1988 שיחק בסרט "War Party" ובאותה שנה השתתף בסדרה הפוליטית המוקומנטרית Tanner '88.
ב-1991 שיחק בסרט נוכלת ושמה סו של ג'ון יוז בתור מייטרה ד'. באותה שנה שיחק את רון בסרט הוק של סטיבן שפילברג ובכיכובם של רובין ויליאמס, דסטין הופמן וג'וליה רוברטס.
שנה לאחר מכן שיחק בבחורים טובים את המפקד לורנס לצידם של טום קרוז ושל ג'ק ניקולסון. כמו כן הופיע בסדרת הקומדיה חופשי על הבר בתור אנליסט שיווק.
תפקידו הידוע ביותר של תור הוא מפארק היורה משנת 1993. בסרט הוא שיחק את המדען הבוגדני ד"ר לוויס דודג'סון, למרות שנבחן לתפקיד ד"ר איאן מלקולם שבוצע בידי ג'ף גולדבלום. בספרי הסדרה דודג'סון חוזר בספר השני אך בסרטים העלילה שונתה והוא אינו מופיע. את תפקידו הדומה משחק ארליס הווארד בתור פיטר לודלו, אחיינו של האמונד. באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה מסע בין כוכבים: הדור הבא את נאריק.
ב-1994 הוא שיחק בסכנה ברורה ומיידית של פיליפ נויס. ב-2002 שיחק בסרט המלחמה לחישות מלחמה את מרטנס וב-2005 הופיע בסרט "Undiscovered".
סרטו האחרון היה "Ring of Fire" מ-2013. ואולם ב-2014 הוא הואשם בתקיפת של ילדה בת 13, תלמידתו בשיעורי משחק, לה נתן מריחואנה וביצע בה מעשים מגונים. מפטו הסתיים בסוף אפריל 2017 והוא נידון לשש שנות מאסר.
משה חיים לאו (נתניה)

ביוגרפיה

נולד בתל אביב, בנו הבכור של הרב ישראל מאיר לאו ונכדם של הרב יצחק ידידיה פרנקל והרב משה חיים לאו (שאת שמו הוא נושא). 
בין השנים תשל"ד-תשמ"א למד בישיבת קול תורה. בשנים תשמ"א-תשמ"ה למד בישיבת חברון, ובמקביל שימש כרב בית הכנסת "תפארת צבי" בתל אביב. 
לאחר נישואיו לציפורה סג"ל למד בכולל אברכים אוהל משה בנתניה (שלוחה של מכון ירושלים), וקיבל כושר לרב עיר מהרב אברהם שפירא והרב מרדכי אליהו. בתחילת שנות ה-90 היה מנהל קליטה רוחנית מטעם המועצה הדתית בנתניה, והיה אחראי בירור יהדות מטעמה בכל הנוגע לעולים מרוסיה.
הרב משה חיים לאו הוא דור 38 ברבנות. מכהן כראש כולל תורת חיים בנתניה וכן ראש כולל ור"מ בישיבת נתיבות יצחק בתל אביב. הוא מוסר שיעור שבועי בתלמוד לעובדי בנק מזרחי טפחות, בבניין ההנהלה ברמת גן. משדר תוכניות בנושאי תורה, הלכה ופרשת השבוע ברדיו קול חי ובקול הדף.
בשנים 2010–2011 כיהן כחבר ועדת סל התרופות. כמו כן הוא חבר מליאת מועצת העיתונות. 
בספטמבר 2014 התמודד על משרת הרב הראשי האשכנזי של נתניה אך הפסיד לרב קלמן בר. כעבור חודש, באוקטובר 2014, התמודד בבחירות למשרת הרב הראשי האשכנזי של ירושלים, שבהן נבחר הרב אריה שטרן.
בעז לב

ד"ר בעז לב הוא משנה למנכ"ל משרד הבריאות וראש חטיבת הבריאות מאז 1995. בשנים 2000-2003 כיהן כמנכ"ל משרד הבריאות.
טרם הגעתו למשרד הבריאות שירת בצה"ל וסיים את שירותו כסגן קצין רפואה ראשי, בדרגת אל"ם.
לב הוא בוגר המחזור הראשון של בית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב. הוא התמחה ברפואה פנימית, מחלות זיהומיות ומנהל רפואי וסיים השתלמות עמיתים בתחום רפואת כאב.
שימש כראש היחידה לאתיקה במכון גרטנר והוביל את פרויקט "פרלמנט הבריאות"  - שיתוף הציבור בהכרעות רפואיות ותעדוף טכנולוגיות.
לב יזם והוביל את פרויקט "היוזמה לעתיד בריא 2020" למיפוי ועיצוב מערכת הבריאות העתידית והיה ממכונני הפרויקט הלאומי "ישראל פעילה ובריאה". כמו כן, מלווה את המועצות הלאומיות לבריאות משחר הקמתן.
אודי שני

ביוגרפיה

שני נולד בחיפה ולמד בפנימייה הצבאית לפיקוד. בעל תואר ראשון בכלכלה ומדעי החברה, ותואר שני בניהול אזרחי מאוניברסיטת בר-אילן.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1975 שובץ שני בחיל השריון בגדוד שלח של חטיבה 401. בשריון עבר שני הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושירת במגוון תפקידי פיקוד והדרכה של החיל, וכסמג"ד בגדוד 429 של חטיבה 211. השתחרר מהצבא אך חזר לשירות במלחמת לבנון הראשונה בגדוד 429 בחטיבתו של אלי גבע, לאחר פציעתו של מפקד הגדוד, עמוס מלכא, מילא שני את מקומו ולחם עם הגדוד בקרבות דאמור, עין ענוב, קבר שמון והחבירה לביירות. 
בשנת 1988 מונה למפקד חטיבה 820 ומפקד מרכז שריון בבסיס האימונים ליחידות השדה. בין השנים 1990–1993 שירת כנציג מפקדת זרוע היבשה בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) שבוירג'יניה. עם שובו ארצה ב-1993 מונה למפקד חטיבה 401 ובשנת 1995 לקצין האג"ם של פיקוד מרכז. ב-1997 מונה שני למפקד עוצבת עידן (אוגדה 340) ומפקד "המרכז לאימון מפקדות" של זרוע היבשה. 
במאי 2000 מונה לתפקיד קצין שריון ראשי באוגוסט 2001 למפקד עוצבת הפלדה. 
בפברואר 2002 ביצעו מחבלים פיגוע ביישוב חמרה, בו נרצחו אם ובתה ונהרג אחד הלוחמים. בעקבות תחקיר האירוע התבררו כשלים של הכוחות בשטח וסכסוך ברמת הפיקוד אשר הוביל להתפטרותו של מפקד חטיבת הבקעה חיליק סופר, ונקרא בידי שאול מופז הרמטכ"ל לחזור בו מהתפטרותו. בכתבה של בן כספית שהתפרסמה במעריב הוטחה ביקורת קשה לגבי תפקוד שרשרת הפיקוד באירוע, אך במכתב שפרסם נהגו האישי בפורום אקטואליה ופוליטיקה של וואלה, הזים הנהג חלק מן הטענות וטען שמרבית הדברים מוטים בעקבות הסכסוך עם המח"ט.
בדצמבר 2003 הועלה שני לדרגת אלוף ומונה לתפקידי ראש אגף התקשוב ומפקד גיס 446. שני השתחרר מצה"ל בתחילת 2007.
בהיותו במילואים חזר שני לתפקיד מפקד הגיס הצפוני, תפקיד אליו מונה בפברואר 2008, ובאוקטובר אותה שנה מונה לראש האגף לסיוע ביטחוני (סיב"ט) במשרד הביטחון.
ב-14 בינואר 2010 מונה שני למנכ"ל משרד הביטחון במקומו של פנחס בוכריס. 
במסגרת זו המליץ לשאול מופז, כעת שר הביטחון, להימנע מהחרבת בתי מחבלים, שכן הוא מעורר שנאה ואיבה בקרב הפלסטינים, ואינו מוסיף להרתעה שממילא נשחקה.
ב-1 באוגוסט 2013 סיים את תפקידו והוחלף על ידי אלוף (מיל') דן הראל. במרץ 2015 מונה ליו"ר עמותת יד לשריון.
נשוי לתמר ואב לשלושה ילדים.
יוחנן מופס

יוחנן מוּפְס (באנגלית: Yochanan Muffs; ‏3 ביוני 1932 - 6 בדצמבר 2009) היה רב  קונסרבטיבי אמריקאי ופרופסור למקרא וחקר המזרח הקדום בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS). פרסם מאמרים רבים במקרא, שפות שמיות, היסטוריה של המזרח הקדום ומחשבת ישראל.

תולדות חייו

נולד ברובע קווינס בניו יורק. ב-1954 הוסמך לרבנות על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה והחל ללמד במוסד. במקביל קיבל תואר דוקטור בלימודי המזרח הקדום מאוניברסיטת פנסילבניה. ב-1970 נשא לאשה את יוכבד יהודית הרשלג והשניים חילקו את זמנם בין ביתם בניו יורק ובין דירתם בירושלים.
במשך כארבעים שנים נאבק מופס עם מחלת פרקינסון.

מחקריו

במסגרת עבודתו החיל מופס את עקרונות המחקר הפילולוגי-היסטורי על חקר המקרא. 
עבודתו הראשונית על מכתבי יב, שראתה אור ב-1969 בספר Studies in the Aramaic Legal Papyri from Elephantine, ניתחה אוצר של תעודות משפטיות בארמית שנכתבו בקהילה היהודית ששכנה באי יב שבמצרים במאה ה-5 לפנה"ס, ביחס לקובצי חוקים ממצרים העתיקה וממסופוטמיה והשוותה אותם עם חוקי המקרא.
ספרו "אהבה ושמחה: חוק, לשון ודת במקרא ובספרות חז"ל" (Love and Joy: Law, Language and Religion in Ancient Israel ;1995) ניתח את התהוותה של תרבות ישראל הקדומה תוך ניתוח משווה עם כתבים של תרבויות סמוכות באמצעות שילוב כלים תאולוגיים, היסטוריים ופילולוגיים.
ספרו "אישיותו של אלוהים: תאולוגיה מקראית, אמונה אנושית ודמות האל" (2008; The Personhood of God: Biblical Theology, Human Faith And the Divine Image) מציג תזה תאולוגית-פילולוגית על דמותו של אלוהים כדמות אישית, בעלת סממנים אנושיים.
יעקב ויסמן

יעקב ויסמן (ח' בסיוון תרמ"ו, יוני 1886 - י"ב בניסן תשט"ז, 24 במרץ 1956) היה איש עסקים ופעיל ציבור, מראשי הפעילים הציונים במצרים ונשיא הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בקהיר.

ביוגרפיה

נולד בירושלים, אמו חיה הייתה בת חיים צבי ב"ק. בצעירותו עבר עם משפחתו ליפו. למד בבית הספר של כי"ח, ולאחר מכן במקוה ישראל. שימש מורה לטבע בבית הספר בגדרה.
בהיותו בגדרה הכיר את בילה בנינסון, בתו של יהושע דב בנינסון, וכעבור זמן נישאו. בשנת 1905 עבר למצרים ועבד ב"בנק הגרמני המזרחי" ("דויטשה אוריינט בנק"), תחילה כפקיד ולבסוף כמנהל סניף בכיר. כעבור זמן יסד יחד עם ד"ר שוויצר בנק פרטי בשם "שוויצר ויסמן & קומפאני".
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה מנהל חברת הנפט "בלפטרול". בשנת 1920 עבר לאלכסנדריה ועסק בחקלאות, יחד עם אחיו יהודה ויסמן (שהיה גם גיסו; שניהם נישאו לשתי אחיות) ואחיינו אמנון הורביץ. בשנת 1936 יסד את "החברה הארץ-ישראלית לגז בית" וכיהן כמנהלה במשך עשרות שנים.
במקביל לעסקיו היה פעיל מרכזי בארגונים ציוניים ויהודיים במצרים. בשנת 1937 היה ציר מצרים לקונגרס הציוני ה-20 שהתקיים בציריך. היה נשיא הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בקהיר, נציג הקרן הקיימת לישראל במצרים, נשיא הוועד למען החייל העברי בקהיר וסגן נשיא לשכת בני ברית במצרים. במלחמת העולם השנייה היה ממייסדי "מועדון החיילים העבריים" בקהיר.
אשתו בילה ויסמן הייתה אף היא אשת ציבור פעילה במצרים. היא הייתה נשיאת הוועד לעליית הנוער לארץ ישראל וחברה בוועד הפועל הציוני. היא הקימה את ועד הנשים למען החייל העברי בקהיר ועמדה בראשו, וכמו כן הייתה שותפה עם בעלה ביסוד "מועדון החיילים העבריים".
ויסמן נפטר בתל אביב בשנת 1956. בתו אביבה הייתה אשת עו"ד אמיל נאג'אר, שעמד בראש ארגון הנוער הציוני במצרים. בנו גוריון ויסמן היה בעלה של הזמרת אילנה רובינא ואבי בתה היחידה מאיה.
זרמי פוקו

זרמי פוקו או זרמי מערבולת הם זרמים חשמליים מושרים אשר נוצרים במוליכים בעקבות שינוי בשטף המגנטי, אם על ידי שינוי בשדה המגנטי כפונקציה של הזמן ואם על ידי תנועת המוליך או מקור השדה, בהתאם לחוק פאראדיי.
זרמים אלו מסתובבים במוליך ובהתאם לחוק אמפר יוצרים שדות מגנטיים, שדות אלו יוצרים כוחות משיכה ודחייה שונים.
ככל שהשדה המגנטי יותר חזק, או המוליכות החשמלית של המוליך יותר גדולה, או קצב שינוי השטף גבוה יותר אז נוצרים זרמים חזקים יותר וכתוצאה מכך גם שדות מגנטיים חזקים יותר.
זרמי מערבולת (פוקו), כמו כל הזרמים החשמליים יוצרים חום וכוחות אלקטרומגנטיים, החום יכול לשמש לחימום השראתי.
באמצעות הכוחות האלקטרומגנטיים ניתן ליצור תנועה, רחיפה וכוח בלימה חזק.
לזרמי מערבולת ישנן גם תופעות לא רצויות כמו גרימת אובדן כוח בשנאים.

היסטוריה

האדם הראשון שצפה בזרמי מערבולת הוא פרנסואה ז'אן דומיניק אראגו (1786–1853), הנשיא ה-25 של צרפת שהיה גם אסטרונום, פיזיקאי ומתמטיקאי.
בשנת 1824 הוא צפה במה שנקרא אז סיבובי מגנטיות והבחין שגופים מאוד מוליכים יכולים להיות ממוגנטים, תגליות אלו הוסברו על ידי מייקל פאראדיי (1791–1867).
בשנת 1834 היינריך לנץ (1804-1865) הגדיר את חוק לנץ, שקבע שכיוון הזרם המושרה בעצם יהיה כזה שיגרום ליצירת שדה מגנטי שיתנגד לשדה המגנטי שיצר אותו (את הזרם). זרמי מערבולת יוצרים שטף מגנטי משני אשר מבטל חלק מהשטף המגנטי החיצוני.
הפיזיקאי הצרפתי לאון פוקו (1819–1868) נחשב לאדם שגילה את זרמי המערבולת והם נקראים על שמו זרמי פוקו. בספטמבר 1855, הוא גילה שהכוח הדרוש לסיבוב דיסק נחושת נעשה גדול יותר כאשר הוא מסתובב סביב שני קטבים של מגנט, אשר יוצרים למעשה את זרמי המערבולת שמאטים ומחממים את הדיסק.
יחסי בוטסואנה–ספרד

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין ממלכת ספרד הם יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים שבין המדינות כוננו ב-29 באפריל 1981. היחסים תוארו על ידי משרד החוץ הספרדי כ"חמים אך מוגבלים": קהילה קטנה יחסית של ספרדים במדינה, סחר מוגבל במגזרים אחדים, ומספר טיולים של בכירים ספרדים וביקורים רשמיים רמי דרג.
הייצוא הספרדי המסחרי לבוטסואנה מהווה בדרך כלל פחות מ-0.01% מכלל הייצוא הספרדי. הייצוא חווה גדילה משמעותית בשנת 2009 הודות לרכישת שלושה מטוסים ספרדים, שניים מסוג CN-235 ואחד מסוג EADS-CASA. גם הייבוא הספרדי מבוטסואנה מהווה חלק קטן מאוד מכלל הייבוא שלה.
בשונה ממדינות רבות באפריקה, לא מתקיימות בבוטסואנה תוכניות ספרדיות לשיתוף פעולה ופיתוח ומיזמים אחרים.
קבוצת ובר

קבוצת ובר היא מושג בתורת המשחקים השיתופיים. 
יהי  משחק בצורה קואליציונית, קבוצת ובר (Weber) היא הקמור של קבוצת וקטורי התשלומים הרשומה להלן (ראו פסקת 'הגדרה').
בהגדרה אין הכרח שהמשחק יהיה משחק קמור, אך אם בנוסף המשחק קמור, ניתן להראות שוקטורי תשלום אילו נמצאים בליבה, ומכיוון שהליבה היא קבוצה קמורה בעצמה, נובע כי במשחק קמור הליבה מכילה את קבוצת ובר.
בנוסף, עבור כל משחק קואליציוני, קבוצת ובר מכילה את הליבה (מכונה לעיתים - The Core Catcher), ולכן במשחק קמור בצורה קואליציונית ניתן לומר כי קבוצת ובר מתאחדת עם הליבה.

הגדרה

לכל פרמוטציה  של N השחקנים
נגדיר את וקטור התשלומים הבא :
הקמור של קבוצת הנקודות  נקראת קבוצת ובר (Weber).
(הערה: הקמור של קבוצת וקטורים הוא הקבוצה הקמורה הקטנה ביותר המכילה אותם)