כימיקלים לישראל

היסטוריה

כימיקלים לישראל הוקמה כחברה ממשלתית ב-1968, ואיגדה את מפעלי ים המלח וכימיקלים ופוספטים, ומפעלי חיפה כימיקלים וערד כימיקלים שהיו אז בהקמה.
עד תחילת 1995 הזרימה החברה לתקציב הממשלה רווחים בסדר-גודל של כ-120 מיליון שקל מדי שנה.]

הליך ההפרטה

בפברואר 1992 החל הליך ההפרטה של כימיקלים לישראל, עם הנפקת 20% ממניותיה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. 24.9% נוספים מהמניות נמכרו בפברואר 1995 לחברה לישראל, שנשלטה אז על ידי שאול אייזנברג, וקיבלה מממשלת ישראל את מלוא סמכויות הניהול של כיל.
בפברואר 1997 רכשה החברה לישראל, נתח נוסף - 17% ממניות הממשלה בחברה תמורת כ-200 מיליוני דולרים נוספים, ובסך הכול שילמה 930 מיליון דולר במצטבר, שעה ששווי נכסי כיל הוערך בכ-2 מיליארד דולר.]
ב-1999 רכשו האחים עופר את השליטה בחברה לישראל וקיבלו כך את השליטה על כיל. הבעלים הוא עידן עופר. במבנה הבעלות הנוכחי, החברה לישראל מחזיקה 45.93% מהמניות, היתרה, 54.07% מוחזקת על ידי הציבור.

נתונים

סך התמלוגים ששילמה כיל בחמש השנים האחרונות עמד על 379.9 מיליון דולר, כאשר היא הרוויחה באותה תקופה 6.6 מיליארד דולר. על פי משרד האנרגיה והמים נתוני התמלוגים ששילמה כיל בגין הפקת הברום - כ–15.5 מיליון שקל ב–2012, מכרייה של 6,000 טון, כשהמחיר העולמי לטון פוספטים היה 185 דולר. המדינה דורשת מכיל עוד כמיליארד שקלים בגין תמלוגי העבר. על פי כיל, התקבולים שכיל מעבירה למדינת ישראל עומדים על 1.5 מיליארד שקל, כמיסים ישירים, תמלוגים ומס דיווידנד, שהם כ-41% מהרווחים של כיל בישראל.
המקור העיקרי לחומרי הגלם בישראל הוא ים המלח (כיל מחזיקה בזכיונות לכריית מינרלים באיכות גבוהה מים המלח), ומחצבי פוספטים בנגב, אולם לחברה מתקני כריית אשלג גם באנגליה וספרד ומתקני ייצור מהותיים גם בגרמניה, הולנד, ספרד, אנגליה, ארצות הברית, סין וצרפת. מתקני ייצור משניים נמצאים באוסטריה, בלגיה, טורקיה, ברזיל, ארגנטינה ואוסטרליה. בנוסף מתוכננת הקמת מפעל בהודו.
כושר הייצור של החברה נכון לסוף 2010 הוא כ-6 מיליון טון אשלג, כ-4.5 מיליון טון סלע פוספט וכ-1.9 מיליון דשני פוספט ודשנים מורכבים.

כיל מוצרים תעשייתיים

כיל מוצרים תעשייתיים מייצרת כשליש מאספקת הברום האלמנטרי בעולם. החברה מייצרת מלחים על בסיס כלור ועל בסיס מגנזיום ומספקת מוצרים על בסיס ברום ובהם מעכבי בעירה, מוצרים לטיפול במים, מוצרים לניטרול פליטות כספית מתחנות כוח פחמיות ועוד. מעכבי הבעירה של החברה הם רכיב קבוע במוצרי האלקטרוניקה, הטלפוניה, הרכב, הריהוט והבידוד לשוק הבניה. החברה מייצאת את מוצריה לחברות שונות בעיקר באירופה, אמריקה ואסיה.
ב-2011 עמדו הכנסות מגזר המוצרים התעשייתיים על כ-1.5 מיליארד דולר, המהווים שיעור של כ-20% מסך ההכנסות של כיל לשנה זו.

כיל דשנים

כיל דשנים מפעילה מכרות תת-קרקעיים בספרד ואנגליה, מהם היא מפיקה אשלג וכן מפיקה אשלג מים המלח ופוספטים בנגב. החברה משווקת את האשלג כפי שהוא ובנוסף מעבדת אותו לייצור דשנים לחקלאות.
ב-2015 חתמה כיל על הסכם רכישה של חברת אלאנה פוטאש המחזיקה במכרה אשלג באתיופיה.
כיל דשנים מייצרת, במפעליה בישראל, בטורקיה, גרמניה, הולנד, ספרד, הודו ובלגיה חומצה גופרתית, חומצה זרחתית חקלאית, פוספט, דשני פוספט, דשנים מורכבים ותוספי מזון המבוססים על פוספט לבעלי חיים. החברה מייצאת לאירופה, ברזיל, ארצות הברית, הודו וסין.
ב-2011 עמדו הכנסות מגזר הדשנים על כ־4.1 מיליארד דולר המהווים כ-55% מסך המכירות של כיל לשנה זו.
לפי נתוני המשרד להגנת הסביבה שנחשפו בשנת 2008, מפעלי קונצרן כימיקלים לישראל-מפעלי ים המלח, רותם אמפרט ומפעל המגנזיום השייכים לכיל דשנים, אחראים ליותר ממחצית מהזיהום התעשייתי החלקיקי במדינה (57 אחוזים במצטבר).
לחברה תוכנית לכריית פוספטים בשדה בריר הסמוך לערד. התוכנית נתקלה בהתנגדות מצד תושבי האזור והארגונים הירוקים. ביוני 2013 איים מנכ"ל כיל דשנים כי אם תסוכל היוזמה, תפסיק החברה את פעילותה בישראל.

כיל מוצרי תכלית

כיל מוצרי תכלית עוסקת בפיתוח ושיווק של מוצרים מבוססי פוספט, וכן בפיתוח ושיווק של מוצרים מבוססי אלומינה לשימושי מזון, תרופות ועוד. הייצור של כיל מוצרי תכלית נעשה באתרי ייצור באירופה – בייחוד בגרמניה, וכן בארצות הברית, בברזיל, בישראל, בסין ובמדינות נוספות.
ב-2011 היו הכנסות מגזר מוצרי התכלית כ־1.5 מיליארד דולר, המהווים שיעור של כ-20% מסך הכנסות כיל לשנה זו.

איכות הסביבה

בפברואר 2012 פרסם לראשונה המשרד להגנת הסביבה דירוג סביבתי של חברות התעשייה הנסחרות בבורסה וכיל הייתה במקום השמיני. על פי הדרוג שפורסם ביוני 2013, נמצאת כיל במקום ה-18. על אף זאת, נמצאת כיל במקום השני בתוצאות המדד החיובי, המציג חברות הנוקטות צעדים לצמצום הפגיעה בסביבה.
על פי המשרד להגנת הסביבה, הסתירה בהופעתה של כיל בשני המדדים המנוגדים מנומקת בכך שכיל אמנם מתייחסת ברצינות ומשקיעה רבות בשמירה על הסביבה, יותר ממה שהחוק מחייבה, אולם גודלה וריבוי מפעליה מוביל גם להשפעה גדולה יותר על הסביבה, על כן היא מדורגת ברמת סיכון סביבתי גבוה יחסית.
כיל החלה בתהליך להפעלת מתקני ייצור אנרגיה בגז טבעי במקום במזוט. ב-2010 עברה תחנת הכוח במפעלי ים המלח לפעול בגז. טרם התחלת השימוש בגז טבעי נעשה שימוש בכ-250,000 טון מזוט בשנה. היעד הסופי הוא שימוש בכ-80,000 טון מזוט בשנה בלבד. המעבר לשימוש בגז טבעי מאפשר חיסכון בפליטת גזי החממה בהשוואה לשימוש במזוט וסולר.
משנת 2008 הופחתה כמות השפכים של כיל ב-18%. כמו כן, כחלק מתהליכי התייעלות שונים בחברה, ישנה הפחתה משנת 2008 של 75% בפליטות תחמוצות חנקן, הפחתה של 26% בפליטות חלקיקים וכן הפחתה של 38% בפליטות תחמוצות גופרית.
ב-2011 הכריזה כיל שתשקיע במהלך חמש השנים הקרובות כ-2 מיליארד שקל בשורה של מיזמים סביבתיים.
החברה היא בין החברות המזהמות ביותר בישראל, ואף קיבלה "כרטיס אדום" של חברה מזהמת במיוחד מאת המשרד לאיכות הסביבה (חודש יולי 2013).
ב-2014 פורסם כי שפכים בהיקף עשרות מיליוני מ"ק, שמקורם במפעלי החברה במישור רותם חלחלו במשך השנים אל מי התהום וגרמו נזק חמור לשמורת נחל בוקק.
ביוני 2017 בקע בקיר המפעל "כיל רותם" בנגב, הביא לדליפה של כ-100 אלף מ"ק מי גבס חומציים, מה שגרם לזיהום חמור של נחל אשלים, לחסימה זמנית של כביש 90 ולמותם של בעלי חיים מקומיים, בכללם כשליש מהיעלים בנחל אשלים. זהו אחד מהאסונות האקולוגיים הגדולים בתולדות המדינה.] שלושה ימים אחרי הדליפה הודיע המשרד להגנת הסביבה שיפתח בחקירה פלילית של האירוע.

כיל והנגב

כיל מעסיקה באופן ישיר כ-5,000 עובדים במפעליה, והיא נחשבת למעסיק הגדול ביותר בנגב. על פי מחקר שנערך באוניברסיטת בן-גוריון והאוניברסיטה העברית, אחראית כיל ליצירת כ-20% מכלל התמ"ג באזור הנגב.

ביקורת

נשמעה ביקורת רבה לגבי החברה, שבה נטען שהחברה משלמת תמלוגים נמוכים יחסית עבור משאבי ים המלח, שצריכים להיות שייכים לכל אזרחי המדינה. בנוסף, פעילות החברה בים המלח גורמת לנזק סביבתי, שנטען שהוא חסר תקדים ובלתי הפיך. על אף זאת, על פי הסכם קציר המלח, הוחלט שתמלוגי המדינה ממפעלי ים המלח יעלו בשיעור של 10%. כמו כן, על פי דו"ח אחריות תאגידית של כיל לשנת 2010, הופחתו ההשפעות השליליות של מפעלי כיל על הסביבה בעשרות אחוזים, בנוסף להשקעות רבות של החברה באיכות הסביבה.
בחודש יולי 2013, קיבלה החברה דירוג של אחת המזהמות ביותר בישראל, ואף קיבלה "כרטיס אדום" על כך. החברה עושה כל מאמץ כדי להציג את פעילותה כאילו היא משתלבת עם איכות הסביבה, ובהתאם מימנה את הקמת בית הספר לאיכות הסביבה במסגרת המרכז הבינתחומי. חלק ניכר מן הביקורת על מהלך הקמת בית הספר במימון של 3 מהחברות המזהמות ביותר בישראל, נסב סביב המושג Greenwash.
בחודש יוני 2004 שודר בתוכנית "עובדה" סרט התעודה "זהב לבן עבודה שחורה", ובו עלו טענות רבות נגד מפעלי ים המלח על העסקת עובדי קבלן בתנאי העסקה לא ראויים, בעקבות זאת הוקמה ועדת בדיקה פנימית בראשות אלי גולדשמידט שכל המלצותיה להעסקת עובדי קבלן התקבלו על ידי הנהלת כיל.