google/wiki40b huggingface dataset:
המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון

היסטוריה והווה

המרכז החל לפעול בשנת 2006, על ידי ועד מתיישבי גוש קטיף, במטרה לשמר את סיפורו של גוש קטיף למען הדורות הבאים. הוא שוכן באופן זמני באתר הקרוונים בניצן. הוא כולל מרכז מבקרים, ארכיון, ספריה ומכון מחקר. בעתיד מתוכנן מרכז מבקרים קבוע ביישוב.
במשך ארבע שנים פעל המרכז במסגרת ועד המתיישבים. הוועד פעל דרך ח"כ אורי אריאל וחברי כנסת נוספים לחקיקת חוק הנצחת גוש-קטיף. ב-30 ביולי 2008 חוקקה הכנסת חוק להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון. בכך קבעה הכנסת את המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון כמפעל ההנצחה הממלכתי, הפועל מכוחו של חוק זה כתאגיד ממשלתי. כך, באופן רשמי, קיים המרכז משנת 2010, תש"ע.
התכנים בהם עוסק המרכז עומדים סביב הציר של "ובנתה עיר על תילה" המספר את סיפורו של גוש קטיף על שכבותיו השונות: 35 שנות התיישבות אמונה, חקלאות וקהילה. תקופת המאבק והעקירה. היכולת לאסוף את הכוחות לבנייה ולצמיחה מחדש. במרכז המבקרים מתקיים סיור חוויתי הכולל צפייה בסרטים ייחודיים ובמיצגים אמנותיים פרי עבודתן של תושבות גוש קטיף. ההדרכה מתבצעת על ידי תושבי הגוש המשלבים בהדרכה את סיפורם האישי והאותנטי. בנוסף, מוצב במרכז העתק משוחזר של פסיפס רצפת בית הכנסת העתיק בעזה עליו ניתן הסבר במסגרת הביקור.
המרכז מוציא לאור ספרים, מפיק סרטים ומעודד מחקר תורני ומדעי באמצעות מלגות מחקר. המרכז מקיים באופן סדיר, פעילויות הנצחה, מחקר, חינוך ותודעה הקשורות במורשת גוש קטיף וצפון השומרון.
בנוסף להנצחת יישובי חבל עזה, מרכז קטיף אמון על הנצחה, מורשת ותודעה של ארבעת היישובים שהוחרבו בהתנתקות בצפון השומרון: חומש, שא נור, גנים וכדים. המרכז יוזם פעילויות של תודעה והנצחה של צפון השומרון.
מנהל המרכז הוא מרדכי (מוכי) בטר, לשעבר מנהל מחלקת החינוך במועצה אזורית חוף עזה. ליד המרכז פועלת מועצה ציבורית בראשות שלמה קוסטינר, תושב בני-נצרים וממתיישבי נצרים בעבר.
תחנת הרכבת באר שבע – צפון / אוניברסיטה

היסטוריה

תחנת הרכבת באר שבע – צפון / אוניברסיטה נפתחה ב-29 במרץ 1956 כתחנת הרכבת באר שבע, באותו היום אף נחנך קו הרכבת נען-באר שבע. התחנה הישנה כללה רציף צד אחד.

בשנת 2002 התקבלה החלטה להוציא משימוש את התחנה הישנה, ולהקים במקומה תחנת נוסעים מודרנית במרחק של כ-250 מטר צפון-מערבה בעלות של 45 מיליון שקל. בתחנה החדשה הוקם רציף צד אחד, ורציף אי, הממוספרים כרציפים 2,3,4. בתחנה אין רציף מס' 1. אבישי ברוורמן יזם את הקמת התחנה החדשה, כחלק מחזון כולל של פיתוח האוניברסיטה והעיר באר שבע. 
אנשים שאלו אותי למה צריך תחנת רכבת כשיש תחנת הורדה 800 מטר קדימה, אבל לא הייתה להם ראייה שזה פרויקט אטרקטיווי. לבוא ככה ולהיכנס לאוניברסיטה זו חוויה אחרת לגמרי. כל ערי ההיי-טק נבנו מסביב לפארק תעשיות ולאוניברסיטה, ולנו כבר יש את זה קיים. הרכבת בשבילי מחברת את הכל: נכנסים משכונה ד' לאוניברסיטה, עוברים את הגשר, נכנסים לפארק הטכנולוגי ומקימים סטארט-אפ
— אבישי ברוורמן בכתבה "תרדו קצת מהפסים", נועם דביר, מוסף הארץ
 את התחנה תכננו האדריכלים דני לזר ודפנה מתוק שתיכננו גם את תחנת הרכבת של שכונת גני אביב בלוד ואת גשר הולכי הרגל המחבר את התחנה לשער האוניברסיטה.

מבנה התחנה

בתחנה יש אולם המתנה גדול, רציף צד אחד (2), ורציף אי (3,4) שמחוברים באמצעות מעבר תת-קרקעי.
כמו כן, מהתחנה יוצא גשר הולכי רגל המוביל לקמפוס אוניברסיטת בן-גוריון. בינואר 2016 נחנך גשר נוסף להולכי רגל, "גשר הסליל הכפול", המחבר בין פארק ההייטק גב ים נגב לתחנת הרכבת.
מאוואשי

מאוואשי (ביפנית: 廻し) הוא הבגד אותו לובשים מתאבקי-הסומו. בגד מינימליסטי זה הוא בעל חשיבות רבה מאוד בקרבות, משום שאסור לו ליפול מגופו של המתאבק, דבר הגורם לפסילתו. אך הדבר נדיר מאוד, שכן כורכים את המאוואשי היטב סביב גופם של מתאבקי-הסומו בהיעדר-כל-ספק שיישאר צמוד לגופם.
איאן סומרהולדר

ביוגרפיה

סומרהולדר נולד וגדל בקובינגטון, לואיזיאנה לעדנה, מעסה במקצועה, ולרוברט, קבלן בניין עצמאי. הוא השני מתוך 3 ילדים, עם אח גדול בשם רוברט ואחות קטנה בשם רובין. הוריו התגרשו כשהיה בן 13. הוא גדל עם אמו ולמד בבית-ספר קתולי.

קריירה

בגיל 10 סומרהולדר החל לדגמן, כאשר חתם על חוזה לשלוש שנים בחברת הדוגמנות "פורד" בניו יורק. כשבגר דיגמן בניו יורק, לונדון, פריז ומילאנו, עבור חברות ידועות כגון קלווין קליין, דולצ'ה וגבאנה, גוצ'י, ורסצ'ה. ב-2006 נבחר לרשימת "עשרת הדוגמנים הטובים ביותר" של סוכנות הדוגמנות שלו, "DNA Models".
משנת 2000 שיחק בתפקידים קטנים בטלוויזיה ובקולנוע. ב-2001 שיחק בסרט הטלוויזיה "אנטומיה של פשע שנאה" ששודר בMTV לצד ביזי פיליפס.  ב-2002 שיחק לראשונה בתפקיד משמעותי בקולנוע, בסרט "חוקי המשיכה". בהמשך שיחק בתפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה כגון "CSI:Miami", "סמולוויל ", "חוק וסדר" ועוד. 
סומרהולדר זכה לתפקיד משמעותי יותר כאשר קיבל את תפקידו של "בון" בעונה הראשונה של הסדרה המצליחה "אבודים" ב-2004. עוד באות שנה שיחק בתפקיד קטן בסרט המלחמה "בידי האויב", על התקפה של צבא ארצות הברית וצבא בריטניה על הצבא הנאצי בעזרת צוללות גרעיניות. 
בשנת 2006 כיכב בסרט "פעימה". בשנת 2007 כיכב סרט הטלוויזיה "מרקו פולו", וכן הופיע במספר סדרות בתפקידי אורח.
בשנת 2009 הצטרף לסדרה "יומני הערפד", בה הוא מגלם את דיימון סלבאטור, ערפד בן 145 שנים. סומרהולדר קיבל מספר פרסים של בחירת הנוער (Teen Choice Award) וכמו כן גם פרס של  People's Choice Award על השתתפותו בסדרה.
בשנה זאת גם שיחק בסרט "התחרות" בתור מתנקש אכזרי בשם מיילס סלייד.

חיים אישיים

בשנת 2009 -2013 היה בן זוגה של השחקנית נינה דוברב.
החל מ-2014 נמצא בזוגיות עם השחקנית ניקי ריד. השניים נישאו ב-2015 ולהם בת שנולדה ב-2017.
כארתלי

כּארתלי (בגאורגית: ქართლი (מידע • עזרה)) הוא החבל המאוכלס ביותר בגאורגיה, והוא פרובינציה היסטורית במזרחה של גאורגיה.

גאוגרפיה

העיר הראשית של החבל, טביליסי, היא מרכזה התרבותי, הפוליטי והכלכלי של גאורגיה ובירת הרפובליקה. ערים נוספות: גורי, רוסתווי (ערים תעשייתיות) ומצחתה (הבירה ההיסטורית של איבריה, לפני ייסוד טביליסי במאה ה-5 והמרכז הדתי של גאורגיה עד המאה ה-20). גבולותיו של כארתלי הם כדלקמן: מצפון הרי הקווקז הגדול, ממזרח חבל קאחתי, מדרום ארמניה וטורקיה, מדרום-מערב חבל סאמצחה-ג'אוואחתי, וממערב חבל אימרתי. מבחינה מסורתית כארתלי הוא החבל הגאורגי שבו מרוכז, בזכות אקלימו, גידול החיטה והגפנים.

היסטוריה

מן המאה ה-4 לפנה"ס עד המאה ה-5 לספירה התקיימה בשטחה ממלכת איבריה. היא קיבלה את הנצרות ב-337. עקב התרופפות המאפיינים השבטיים במשטר החברתי שלה בראשית ימי הביניים התפתח בה פיאודליזם אגרסיבי. הדבר התבטא בטיעוני בעלות תקיפים של הפקידים על האיכרים מצד אחד ובחוסר נאמנותם כלפי המלכות, שהאצילה עליהם סמכויות וחילקה להם אדמות, מצד שני. התוצאה הייתה כיבוש פרסי, שלא נתקל בהתנגדות מגובשת. במאה ה-7 הכובשים הפרסים התחלפו בערבים. במהלך תקופת מעבר זו התקיים באזור כארתלי שלטון של נסיכים שמונו על ידי הביזנטים ועל ידי הפרסים. כשראשון הנסיכים היה גואראם הראשון (588-590). בראשית המאה ה-11 מרבית שטחו של כארתלי עבר לשליטת הממלכה הגאורגית שזו עתה הוקמה, אך טביליסי לא הצליחה להשתחרר מהם ואילו ב-1068 נכבשה על ידי טורקים-סלג'וקים. רק בשנת 1122 העיר שוחררה והפכה לבירת הממלכה הגאורגית המאוחדת.
עם התפרקות הממלכה המאוחדת במאה ה-15 כארתלי הייתה לממלכה עצמאית, שסבלה רבות מתוקפנותה של האימפריה הפרסית (אז המעצמה החמישית בחשיבותה בעולם) בראשית המאה ה-18 המלך וחטנג השישי ניסה לחזק את המלוכה ולשקם את התרבות. הוא יסד ב-1709 את בית-הדפוס הגאורגי הראשון בטביליסי. משום שמאמציו לא כללו רפורמה חברתית מלבד ניסיון לקדם יחס אנושי לצמיתים, הוא לא תרם תרומה ארוכת-טווח. ב-1762 הפלישות הפרסיות אילצו את כארתלי להתאחד עם הממלכה הגאורגית השכנה קאחתי, אך זה לא הרתיע את האויב הדרומי. ב-1795 טביליסי שלא זכתה להיות אף בירת כארתלי-קאחתי, נחרבה כמעט כליל על ידי הצבא הפרסי.
ב-1801 ממלכת כארתלי-קאחתי המוחלשת סופחה לאימפריה הרוסית. תחת השלטון הרוסי טביליסי גדלה והפכה למרכז השליטה האימפריאלי על כל דרום קווקז. ב-1918, בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה האינטליגנציה הגאורגית ניצלה את הריבונות כדי לייסד אוניברסיטה בטביליסי. בשנים 1922–1936 טביליסי הייתה בירת הרפובליקה הסוציאל פדרטיווית הסובייטית של עבר הקווקז. בשנים 1936–1991, כחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה, כארתלי עברה עיור מואץ, בטביליסי מספר התושבים עלה על מיליון וב-1966 נחנכה בה רכבת תחתית. עם העצמאות ב-1991 כארתלי החלה לסבול מקריסת הכלכלה הגאורגית.

חלוקה אדמיניסטרטיבית

מבחינה אדמיניסטרטיבית כארתלי מחולקת (מלבד הבירה טביליסי) לשלושה "מחַרֶה" (מחוזות): כארתלי תחתית (בירתו רוסתווי), מצחתה מתיאנתי (מצחתה) וכארתלי הפנימית (גורי). כמו כן נכלל במחוז היסטורי זה גם העיר במעמד מחוז, טביליסי. מחוז כארתלי הפנימית כולל בתוכו את אזור סאמאצ'אבלו, המאוכלס ברובו על ידי אוסטים, שהתיישבו בו במאות ה-16-18. תחת השלטון הסובייטי, האזור נהנה ממעמד של חבל אוטונומי במסגרת הרפובליקה הסוציאליסטית של גאורגיה. אחרי העצמאות הגאורגית ב-1991, האזור, שידוע בשמו דרום-אוסטיה, "שדרג" בעקבות מלחמת אזרחים בראשית שנות ה-90 את מעמדו למדינה דה פקטו, שבדלניה נתמכים על ידי רוסיה.
שביתת פולמן

רקע

בחורף של 1893–1894 שקעה ארצות הברית במיתון עמוק. חברות רבות פיטרו עובדים ושכרם של הנותרים קוצץ. מנהיג פועלי הרכבת, יוג'ין דבס, החל לארגן את איגוד פועלי הרכבת. 
פועליו של בית החרושת פולמן לא היו מאוגדים. רובם (כ-10,000 פועלים) התגוררו בעיר פולמן, עיר מיוחדת שהוקמה לצד המפעל ושהונהגה על ידי פולמן כמדינה פרטית. עם זאת פנו פועליו של פולמן לדבס בקריאה להציל אותם מגורלם ולשבש את הטיפול בקרונות פולמן בכל הסדנאות במדינה. במכתב שכתבו לדבס הם תיארו את החיים בעיר פולמן במילים:
שכרנו קוצץ בכמעט 30 אחוז, ושכר הדירה נותר בעינו... פולמן קנה מים מהעירייה [עיריית שיקגו] בשמונה סנט לאלף גלונים ומוכר אותם לנו תמורת רווח של 500 אחוז... גז שעולה 75 סנט לאלף רגל בהייד פארק, צפונית לנו, הוא מוכר לנו ב-2.25$. כאשר אנו באים אליו בטענות הוא טוען שכולנו "ילדיו"... פולמן, האדם והעיירה, הוא סרטן בגוף הציבור.
— הווארד זין, היסטוריה עממית של ארצות הברית, הוצאת בבל, 2007, עמוד 375

השביתה

ב-11 במאי 1894 פתחו בין 2,500 ל-3,000 עובדי פולמן בשביתה. ב-26 ביוני הפסיקו כל עובדי הרכבת המאוגדים בארצות הברית לטפל בקרונות פולמן. יוג'ין דבס קרא לשביתה כללית ביולי. במקביל גויסו שוברי שביתה, רובם אפרו-אמריקאים שחרדו שאם ישתתפו בשביתה יהיו אלה שייפגעו ראשונים. 
ב-29 ביוני הפכה אספה באילינוי להתפרעות שבמסגרתה הסיטו עובדים שובתים קטר מהפסים. בהמשך נחסמו מסילות רכבת על ידי שובתים וחברי איגודים אחרים שהביעו סימפתיה לשובתים. פולמן פנה לתובע הכללי ריצ'רד אולני ובאמצעותו לנשיא גרובר קליבלנד בבקשה שישבור את השביתה בכוח, מתוך הטענה ששיבוש פעולת הרכבות פוגעת בשירות החיוני של הדואר הפדרלי. אולני נענה, הוציא צווי מניעה ובהסכמת הנשיא שלח לאילינוי 12,000 מאנשי שירות המרשלים של ארצות הברית, אנשי מיליציה מאילינוי וחיילים. בקרבות הרחוב שהתנהלו נהרגו 13 פועלי רכבת ו-57 נפצעו.

לאחר דיכוי השביתה

באוגוסט נשלח דבס לכלא לשישה חודשים לאחר משפט בו הגן עליו הפרקליט קלרנס דרו, שזיכה אותו מאשמת קשירת קשר לפגיעה בשירות פדרלי חיוני.
פועליו של פולמן אולצו לחתום על הסכם לפיו לא ישבתו ולא יחברו לעולם לאיגוד. על מנת לפצות את מעמד הפועלים הוכרז "יום העבודה", כיום חג רשמי.
יחסי אסטוניה–בולגריה

היסטוריה

בולגריה הכירה באסטוניה ב-20 במאי 1921. בולגריה הכירה בכיבוש אסטוניה וברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה. למרות זאת, הכירה המדינה באסטוניה מחדש ב-26 באוגוסט 1991. שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-10 בספטמבר 1991.
נוגד חמצון

נוגד חִמצון (באנגלית: Antioxidant, ובתעתיק: אנטיאוקסידנט) הוא חומר כימי בעל יכולות חיזור גבוהות, המקטין את קצב תגובות החימצון של חומרים אחרים בסביבתו.

תפקידם של נוגדי החמצון

חמצון הוא תגובה כימית שבה אלקטרונים עוברים מחומר מסוים למחמצן. תגובות חמצון יכולות ליצור רדיקלים חופשיים, שמתחילים תגובות שרשרת שפוגעות בתאי הגוף. נוגדי החמצון בולמים את תגובות השרשרת האלה באמצעות הסרה של רדיקל חופשי הנמצא באמצע. הם עושים זאת על ידי חיזור של מחמצנים בסביבתם ובכך הם בעצם מתחמצנים בעצמם. תכונתם החשובה של נוגדי החמצון היא שבמצבם המחומצן הם יציבים יחסית ובכך הם לא גורמים נזק.
על אף שתגובות חמצון הן הכרחיות לחיים, הן יכולות גם להזיק. לכן, לצמחים ולבעלי חיים יש מערכות מורכבות של נוגדי חמצון מסוגים שונים, למשל גלוטטיון, ויטמין C, ויטמין E, אנזימים כמו קטלאז, סופראוקסיד דיסמוטאז. רמה נמוכה של נוגדי חמצון, או פעילות של מעכבי האנזימים של נוגדי החמצון, תפגע בתאים או תהרוס אותם. הזדקנות של יצורים חיים מתרחשת, בין השאר, עקב ההתקפה המתמדת של מחמצנים על מולקולות התא; לנוגדי החמצון, לפיכך, יש השפעה מאריכת חיי תא.

חקר נוגדי החמצון כמרפאים

בגלל שהעקה החמצונית קשורה להתפתחות מחלות שונות בגוף האדם, השימוש של נוגדי חמצון בפרמקולוגיה נחקר רבות, בעיקר כטיפול בשבץ מוחי ובמחלות של ניוון עצבי. עם זאת, לא ידוע האם עקה חמצונית היא הגורם או התוצאה של מחלות כאלו. בתוספי תזונה רבים קיימים נוגדי חמצון בתקווה לשמור על בריאות ולמנוע מחלות כמו סרטן ומחלת לב כלילית. על אף שעל פי כמה מחקרים לתוספי תזונה של נוגדי חמצון יש יתרונות בריאותיים, ניסויים קליניים אחרים לא מצאו שום יתרון לתוספים שנבדקו קודם לכן, ועודף של חומרים אלו עלול להזיק. בנוסף לשימושים אלו ברפואה, לנוגדי חמצון יש שימושים תעשייתיים רבים, כמו חומרים משמרים במזון ובקוסמטיקה ומניעת פירוק של גומי ובנזין.
חוזה וכרמן סנטאלה

ד"ר חוזה רואיז סנטאלה (מספרדית: José Ruiz Santaella; 1904 - 1997), דיפלומט ואגרונום ספרדי מקורדובה, ואשתו כרמן שרדר סנטאלה (מספרדית: Carmen Schrader Santaella; 1913 - 27 בפברואר 2012) הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם על הצלת יהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

חוזה רואיז סנטאלה וכרמן שרדר סנטאלה נישאו, ולשניים נולדו שבעה ילדים.
כרמן שרדר סנטאלה, או בשם נעוריה וולטרוד שרדר אנגרשטיין, נולדה בגרטם שבקורדובה, ספרד, למשפחה גרמנית-היספנית פרוטסטנטית.
ד"ר חוזה רואיז סנטאלה נולד בבאנה שבספרד למשפחה קתולית. הוא למד את מקצוע החקלאות באוניברסיטה הפוליטכנית של מדריד, שם הקים וניהל את בית הספר למהנדסי החקלאות של קורדובה. לצורך סיום לימודי הדוקטורט שלו בחקלאות, נסע לאוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם פגש בשנת 1934 את כרמן. השניים התאהבו, ואנגרשטיין אף זנחה את הפרוטסטנטיות לטובת האמונה הקתולית. לאחר נישואי הזוג שינתה את שמה לכרמן שרדר סנטאלה.
בשנות ה-40, ד"ר סנטאלה שימש כאגרונום בשגרירות הספרדית בברלין.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

לאחר שעברו להתגורר בחווה בדיאדסדורף, בני הזוג סנטאלה נתנו מקלט לתופרת השמלות היהודיה שלהם, גרטרוד ניומן (Gertrud Neumann). הזוג העסיק את ניומן חרף ההגבלות שהיו על העסקת יהודים בתור אומנת לילדיהם, במטרה להסתיר אותה מפני הנאצים.
אביה של ניומן טופל בעברו בידי האחות המוסמכת היהודיה רות ארנדט (ולימים רות גמפל). לכן, ביקשה ניומן מהזוג סנטאלה להסתיר גם את רות ארנדט בביתם. באפריל 1944, לאחר שהסתתרה במספר מקומות קודמים, פגש סנטאלה את רות במלון אדלון שבברלין והוא לקח אותה במכונית  הדיפולמטית שלו לחווה שבדיאדסדורף. רות הועסקה כמטפלת לילדיהם, והם אף שלחו אוכל למשפחתה שהסתתרה בברלין. חודש לאחר מכן, החלו להסתיר גם את אימה של רות, לינה ארנדט.
כדי לשמור על ביטחונן של לינה ורות, העמידו השתיים פנים כי אינן מכירות זו את זו. לינה ארנדט הועסקה כתופרת למשפחה. גם כאשר רות הייתה חולה, התעקשו בני הזוג לטפל בה עד שהבריאה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה, ד"ר חוזה רואיז סנטאלה הצטרף כחבר לאקדמיה המלכותית של קורדובה למדעים ואומנויות.  

הכרה והנצחה

ב-13 באוקטובר 1988, הוכרו חוזה רואיז וכרמן שרדר סנטאלה כחסידי אומות עולם, ולכבוד השניים ניטעו עצי זית בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
ב-30 במרץ 2004, נערך על ידי השגרירות הספרדית בארגנטינה והקרן הבינלאומית על שם ראול ולנברג (IRWF) טקס כבוד לדיפלומטים הספרדים אשר הצילו יהודים בשואה. בטקס הוכרה פעילותו של ד"ר סנטאלה למען היהודים.
ב-26 ביולי 2018, נחנכה אנדרטה ביד ושם, בנוכחות ראש הממשלה בנימין נתניהו. על האנדרטה נחקקו שמותיהם של דיפלומטים אשר הוכרו כחסידי אומות העולם, וביניהם ד"ר סנטאלה.
Who's That Girl

קידום

כדי לקדם את הפסקול, יצאה מדונה ב-14 ביוני 1987, לסיבוב ההופעות השני שלה, "Who's That Girl World Tour", אשר הסתיים ב-6 בספטמבר 1987. סיבוב הופעות זה היה לסיבוב ההופעות הבינלאומי הראשון שלה, אשר במהלכו הופיעה בנוסף לצפון אמריקה, גם באסיה ואירופה. מבחינה מוזיקלית וטכנית, סיבוב ההופעות כלל שילוב של פירוטכניקה ואביזרים על מנת להפוך את המופע לאטרקטיבי יותר.
הנריק אינגבריגטסן

ביוגרפיה

אינגבריגטסן נולד וגדל בסנדנס. הוא האח הבכור במשפחת אתלטים מצטיינת. אחיו, פיליפ (יליד 1993) ויקוב (יליד 2000) אלופי אירופה (אמסטרדם 2016 וברלין 2018 בהתאמה) בריצת 1500 מטר. שלושתם מתאמנים בהדרכתו של אביהם, ירט אינגבריגטסן.

אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי ב-1 ביולי 2012 זכה אינגבריגטסן במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.20 דקות, לפני פלוריאן קרוואל מצרפת (3:46.33 דקות) ודוד בוסטוס מספרד (3:46.45 דקות). כחודש לאחר מכן, באולימפיאדת לונדון (2012) הוא סיים במקום חמישי בריצת 1500 מטר בשיא לאומי חדש של 3:35.43 דקות.

2013

באליפות העולם שנערכה במוסקבה באוגוסט 2013 הוא סיים במקום שמיני בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:37.52 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע את תוצאת השנה שלו (3:36.33 דקות).

2014

באליפות אירופה שנערכה בציריך באוגוסט 2014 זכה אינגבריגטסן במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.10 דקות, אחרי מאהיידין מחיסי-בנאבאד מצרפת (3:45.60 דקות) ולפני כריס או'הרה מבריטניה (3:46.18 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו.

2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג בסוף אוגוסט 2015 הוא סיים במקום 31 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:43.97 דקות ולא הצליח להעלות לשלב חצי הגמר.

2016

באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם בתחילת יולי 2016 זכה אינגבריגטסן במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:47.18 דקות, אחרי אחיו פיליפ אינגבריגטסן (3:46.65 דקות) ודוד בוסטוס (3:46.90 דקות). כחודש לאחר מכן, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום 20 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:42.51 דקות ולא הצליח לעלות לשלב הגמר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 3:38.50 דקות ועלה מהמקום החמישי.

2017

אינגבריגטסן לא השתתף באליפות העולם שנערכה בלונדון בשנת 2017.

2018

באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט 2018 זכה אינגבריגטסן במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:18.75 דקות, אחרי אחיו הצעיר האלוף הטרי בריצת 1500 מטר יקוב אינגבריגטסן שקבע שיא אירופה לנוער עד גיל 20 של 13:17.06 דקות ולפני האלוף בריצה הכפולה מורד אמדוני מצרפת (13:19.14 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 1500 מטר יממה קודם לכן בתוצאה של 3:38.50 דקות, 25 מאיות איטי ממדליית ארד.

2019

באליפות אירופה באולם זכה אינגבריגטסן במדליית ארד בריצת 3000 מטר, בתוצאה 7:57.19 דקות, אחרי אחיו, יקוב, שזכה במדליית הזהב בתוצאה 7:56.15 דקות, ואחרי כריס אוהייר מבריטניה, שקבע תוצאה זהה לשלו.
ג'קסון (חברה)

ג'קסון היא חברה אמריקאית המתמחה בייצור גיטרות חשמליות וגיטרות באס.

היסטוריה

החברה החלה לייצר גיטרות באופן עצמאי לאחר ההתנתקות משרבל בשנת 1978. הגיטרות הראשונה הייתה גיטרת ה-v רודס, על שם רנדי רודס מלהקתו של אוזי אוסבורן. לאחר האיחוד עם IMC עבר המפעל לאונטריו, קליפורניה.

תדמית

בגיטרות של ג'קסון משתמשים לעיתים קרובות בסגנונות המטאל עם נטייה למטאל כבד יותר מהגיטרות של גיבסון (בעיקר לס פול).
בנוסף הגיטרות של ג'קסון לעיתים בעלות עיצוב ייחודי ואגרסיבי, כמו שניתן לראות בדגמים כמו רודס, קינג V וקלי.
קולינריה

קולינריה היא אמנות הבישול והאכילה, המהווה תת-תחום בגסטרונומיה. הקולינריה החלה את דרכה כאשר אכילה חדלה להיות צורך הישרדותי בלבד והפכה מקור להנאה. בניגוד לאכילה הישרדותית, ששמה דגש על כמות ומידת השובע, הקולינריה שמה דגש על טעם, מראה וריח. 
הקולינריה נולדה במטבחי המלכים ונועדה לספק את גחמותיהם ולכן רבים מהמתכונים הקלאסיים הם קפריזיים ובלתי ישימים כיום. לעומת זאת חלק ניכר ממתכונים אלה שבעבר היו נגישים אך ורק לאנשי האצולה הפכו עממיים יותר בעקבות התפתחות המסחר והתעשייה. אחת הסיבות היא שבעבר תבלינים היו שווים את משקלם בזהב ואף יותר. 
כיום הקולינריה אינה נחלת העשירים והאצילים וכל אדם שמתעניין בנושא, מוצא את עצמו מוקף במידע מספרי בישול, תוכניות בישול בטלוויזיה ואף סדנאות פרטיות עם שפים מקצועיים. כמו כן הקולינריה אינה מתעלמת עוד ממטבחים עממיים והם נחשבים לחלק חשוב בהיסטוריה של כל מדינה.

קולינריה בישראל

ישראל רחוקה מלהיות מעצמה קולינרית. אין בה מסורת אוכל של מאות שנים כמו בצרפת, איטליה או סין ויש אפילו הטוענים כי אין בכלל מטבח ישראלי], אך עם זאת המגוון הרחב של העדות והמסורות בישראל הביא עמו שפע של מאכלים וסגנונות המעשירים את התפריטים בישראל. בשנים האחרונות קפצה ישראל קדימה מבחינת ידע ומודעות קולינרית, הקהל הישראלי הכיר מטבחים חדשים ושונים ואכילה במסעדה הפכה להיות צורת בילוי פופולרית, שפים ישראלים קיבלו מעמד מכובד ובתמורה הם ממשיכים לנסות לייצב את מעמדה של המדינה בתחום הקולינרי. 
החל משנת 2012 פועלת בישראל העמותה הישראלית לתרבות קולינארית, השואפת למציאות בה הקולינאריה הישראלית זוכה להכרה ציבורית ורשמית ומקבלת, על בסיס הכרה זו, מקום הולם במסגרת המדיניות והתשתית החינוכית-תרבותית של מדינת ישראל.
פרנץ נוג'

ביוגרפיה

נוג' הגיע ממשפחת איכרים. הוא הצטרף למפלגת בעלי הרכוש הזעיר בשנת 1924 ובשנת 1928 היה ליושב ראש סניף המפלגה בבאראניה. ביולי 1930 הוא פרש מהמפלגה והיה בין מקימי מפלגת בעלי הרכוש הזעיר העצמאית. במפלגה זאת הוא היה מזכיר המפלגה מאוקטובר 1930 עד שנת 1945. במאי 1939 הוא נבחר לפרלמנט ההונגרי. בשנים 1941–1943 הוא היה יושב ראש החזית החקלאית ההונגרית והיה ידוע כמתנגד לנאצים. לאחר שהנאצים כבשו את גרמניה בשנת 1944 הסגיר נוג' את עצמו לנאצים לאחר שאלו איימו שיהרגו את בני משפחתו אם לא יסגיר את עצמו. בהמשך הוא הצליח להמלט מהמעצר ונותר במחבוא עד שהונגריה נכבשה על ידי הצבא האדום.
בינואר 1945 הקים מחדש, יחד עם זולטן טילדי, את מפלגת האיכרים הזעירים השמרנית. במאי 1945 הוא התמנה לשר השיקום בממשלה הזמנית שהוקמה לאחר מלחמת העולם השנייה. בעקבות ניצחון המפלגה בבחירות בנובמבר 1945, היה ליושב ראש בית הנבחרים של הונגריה מ-29 בנובמבר 1945 וחבר המועצה הלאומית העליונה מ-7 בדצמבר 1945 עד 2 בפברואר 1946. ב-4 בפברואר 1946, לאחר שהונגריה הייתה לרפובליקה וראש המפלגה, זולטן טילדה, נבחר לנשיא הרפובליקה, התמנה נוג' לראש ממשלת הונגריה.
ב-14 במאי 1946 יצא לחופשה בשווייץ. במהלך חופשתו העבירו שלטונות הכיבוש הסובייטים לידי הממשלה את עדותו של בלה קובאץ', איש מפלגתו שנאסר על ידי הסובייטים בפברואר 1947, על פיה נוג' היה שותף לקשר ריאקציוני נגד ממשלתו והתכוון להחזיר להונגריה את השלטון הפשיסטי. הממשלה דרשה מנוג' לשוב להונגריה לבירור ההאשמות, אך הוא סירב לאחר שקיבל אזהרה משגריר הונגריה בשווייץ שהקומוניסטים מתכוונים לחסלו, ובהונגריה פורסם שהוא התפטר. היו שטענו שנוג' תכנן מראש לברוח מהונגריה בעת שיצא לשווייץ. בריטניה וארצות הברית הודיעו שהן רואות במהלך מזימה של הקומוניסטים להשתלט על הונגריה, אך הקומוניסטים מצידם טענו שהממשלה מוסיפה להיות ממשלת קואליציה דמוקרטית וכי חברי מפלגתו של נוג' הסכימו להחלפתו. ב-2 ביוני 1947 קיבל נוג' את בנו בן ה-5 שנותר בבודפשט, על הגבול עם הונגריה, ובמקביל הגיש באופן רשמי את התפטרותו. נוג' טען שהודיעו על התפטרותו 24 שעות לפני שהגיש אותה ובעיתונות פורסם שנוג' התפטר לאחר שאיימו עליו שאם לא יתפטר יהרגו את בנו. נוג' דרש חקירה של ההאשמות נגדו באנגליה או בארצות הברית, שכן לטענתו מטרת הקומוניסטים הייתה להשתלט על המדינה בשיטת הסלמי, כאשר מחסלים אט אט את כל מנהיגי המפלגות האחרות. לעומת זאת, הקומוניסטים בהונגריה טענו שסירובו לשוב להונגריה מעיד על אשמתו. בקרב גורמים שמאליים בארצות הברית, דוגמת הניו ריפבליק, הוצג נוג' כמי שלא עשה דבר למנוע השתלטות פאשיסטית על הונגריה, ועל כן הוא הודח. ב-14 ביוני 1946 הגיע נוג' לדבלין בדרכו לארצות הברית, בה קיבל מקלט מדיני.
נוג' השתקע בארצות הברית ובשנת 1948 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "המאבק מאחורי מסך הברזל". תמלוגי הספר אפשרו לו לרכוש בית בווירג'יניה בפרבר של וושינגטון די. סי. הוא היה פעיל בפוליטיקה של הגולים ההונגרים בארצות הברית והטיף עד סוף חייו לשחרור ההונגרים מהדיקטוטרה הקומוניסטית ולמתן רשות להונגרים להגר לארצות הברית. בנוסף היה נוג' פעיל בחזית של מנהיגים פולטיים גולים ממזרח אירופה.
במהלך המרד ההונגרי באוקטובר 1956, הגיע נוג' לאירופה. הוא העריך שבעקבות המרד יתקיימו בהונגריה בחירות חופשיות. הוא טען שהמשטרים הקומוניסטיים במזרח אירופה נשענו על כידוני הסטליניזם ולאחר שהרפו מהדיכוי לא יוכלו להמשיך לשלוט על עמי מזרח אירופה השונאים את הצבא האדום ואת ברית המועצות.
בולימוב

היסטוריה

במאה ה-15 היו ליישוב זכויות עיר אך ב-1870 ניטלו מהיישוב זכויות אלה.
ב-31 בינואר 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, היה היישוב זירת השימוש הראשון בגז עצבים בהיסטוריה של המלחמה. בקרב בולימוב ירה הצבא הגרמני על צבא רוסיה גז המבוסס על ברום מסוג Xylyl bromide  אך ההתקפה הייתה בלתי מוצלחת באופן יחסי עקב טמפרטורות נמוכות, שמנעו מהגז להתאדות ולהתפשט. בהתקפת גז באזור קרוב ב-31 במאי 1915 סבל הצבא הרוסי אלפי הרוגים.

יהודים

ערב מלחמת העולם השנייה חיו בבולימוב כ-250 יהודים.
בספטמבר 1939 נכבשה בולימוב בידי הוצבא הגרמני. במאי 1940 הוקם בעיירה גטו. עד דצמבר 1940 הגיעו אליה מאות פליטים יהודים ומספר היהודים בה הוכפל. 
במרס 1941 גורשו היהודים מבולימוב לגטו ורשה וגורלם היה כגורל היהודים שם.