google/wiki40b huggingface dataset:
דינמו קייב

היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-13 במאי 1927 כקבוצת חובבים, חלק מאיגוד ספורט סובייטי הנקרא "דינמו", על ידי סרגיי ברנימסקי וניקולאי צ'ניקוב. המשחק הרשמי הראשון היה נגד דינמו אודסה, ב-17 ביולי 1928 (הסתיים בתוצאה של 2:2). האיגוד מומן ונתמך באופן רשמי על ידי ה-נ.ק.ו.ד., ומאוחר יותר על ידי ה-MVD (אחד ממנגנוני הביטחון הסובייטיים). בשנת 1942 נערך משחק אשר לימים קיבל את השם משחק המוות, בין שחקני דינמו קייב לשעבר לבין הכובשים הנאצים. המשחק הסתיים בתוצאה 3–5 לטובת הסובייטים, תוצאה אשר גבתה את חייהם של כמה משחקני הקבוצה.
משנות ה-50 ועד שנות ה-80 השחקנים המקצוענים גם קיבלו באופן פורמלי דרגה של קצין משטרה. עם זאת, אלפי אזרחי ברית המועצות אחרים שילמו מסי חבר סמליים לאיגוד הספורט והיו חברים בו.
במהלך התקופה הסובייטית, דינמו קייב הפך לסמל לזהות אוקראינית, ומשחקים של הקבוצה נגד קבוצות ממוסקבה זכו לאהדה רחבה של האוכלוסייה האוקראינית. מנהיגי המדינה האוקראינית ראו במועדון מעין "נבחרת לאומית" ותמכו בו ביד רחבה. באופן זה גדלה חשיבותו הבינלאומית של המועדון.
מאז התמוטטות ברית המועצות, משתתף המועדון בליגה האוקראינית. המועדון הוא עדיין הקבוצה הדומיננטית ביותר במדינה, אם כי כיום קיימת יריבות ואתגר מצד קבוצת שחטיור דונייצק, שהצליחה לזכות באליפות בשנים 2002, 2005, 2006 ו-2008. בארבעת המקרים, דורגה דינמו שנייה. מאז 1993 מצוי המועדון בבעלותו של איגור סורקיס, איש עסקים ממוצא יהודי, ואחד הטייקונים העשירים במזרח אירופה (עם קשרים לעסקי אלקטרוניקה ונפט). האופוזיציה באוקראינה האשימה את המדינה ברשלנות בהפרטת המועדון אשר נמכר לטענתה מתחת למחיר השוק שלו. סורקיס אכן מקורב לנשיא לשעבר ליאוניד קוצ'מה. בבחירות באוקראינה אף נעשה שימוש על ידי תומכי קוצ'ימה בסמלי ושחקני הקבוצה, ובהם אנדריי שבצ'נקו. הישג השיא של הקבוצה באותן שנים היה ההעפלה לחצי גמר ליגת האלופות בעונת 1998/1999.
בעונת 2006/2007 זכתה דינמו קייב בדאבל ובסופר קאפ האוקראיני אחרי שנתיים שבהן לא זכתה באליפות הליגה המקומית. בעונת 2008/2009 היא זכתה באליפות נוספת, ובמקביל הייתה לאחת משתי הקבוצות האוקראיניות הראשונות שהעפילו לחצי גמר גביע אופ"א. בשנת 2011/2012 לקחה מקום שני וב-21 באוגוסט 2012 ניצחה את בורוסיה מנשנגלדבאך 3-1 בגרמניה בשלב הפלייאוף.
בעונת 2013/2014 זכתה דינמו קייב בגביע האוקראיני אחרי 5 שנים ללא תארים. היא שבה וזכתה בו גם בעונת 2015/2016. בעונת 2014/2015 ובעונת 2015/2016 זכתה גם באליפויות המדינה.
בעונת 2019/2020 זכתה בסופרקאפ האוקראיני אחרי שכבר על יריבתה המושבעת שחטאר דונצק. בעקבות הדחה מ ליגת האלופות פוטר מאמנה  אלכסיי חילקביץ' ובמקומו הוחזר אלכסיי מיכאיליצ'נקו.

סמל הקבוצה

מאז הקמת הקבוצה היא השתמשה במספר סמלים עיקריים. במרבית השנים היא השתמש באות D כחולה עקב היותה חלק מאגודת דינמו.
בשנת 1972 עוצב סמל חדש ששימש את דינמו עד 1989. לאחר התפרקות ברית המועצות שוב נעשה שימוש באות D, הפעם עם הכיתוב קייב באוקראינית בתחתית הסמל. במלאת 80 שנה להקמת הקבוצה עוצב סמל חדש בשנת 2007, שהמשיך לשמש בגרסה מופשטת יותר את המועדון עד 2011, כשעוצב הסמל הנוכחי.
יחסי בלגיה–הממלכה המאוחדת

היסטוריה

בשנים הראשונות של מלחמת מאה השנים, אדוארד השלישי, מלך אנגליה היה בברית עם האצילים של ארצות השפלה והעירוניים של פלנדריה נגד צרפת.
בלגיה כוננה את עצמאותה במהלך המהפכה בשנת 1830. כמו שאר מעצמות אירופה, בריטניה לא מיהרה להכיר במדינה החדשה, ואפילו בחירתו של ליאופולד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, לשעבר חתנו של המלך ג'ורג' הרביעי ודודה לעתיד המלכה ויקטוריה, כמלך הבלגים, לא הצליחה להשיג הכרה דיפלומטית מלונדון. הקמת בלגיה גרמה להתפרקותה של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, אחת ממספר מדינות חיץ שהוקמו לאחר תום מלחמת נפוליאון, כמו גם חשש להתרחבות צרפתית בעתיד, ולונדון חששה כי האומה החדשה לא תוכל לשרוד את ההתפשטות העוינת של שכנותיה. קונגרס אירופי שאורגן על ידי בריטניה יצר את הסכם לונדון של 1839, שבה הכריזו המעצמות הגדולות (והולנד) רשמית על עצמאותה של בלגיה, ובהתעקשותה של בריטניה הבטיחו את נייטרליותה.
בועידת ברלין (1884), בריטניה הכירה במדינה החופשית קונגו, כתחום אישי של מלך בלגיה. בריטניה הפכה לאחר מכן למרכז של התנגדות לשלטון האישי של לאופולד השני בשטח, באמצעות ארגונים כגון אגודת הרפורמה בקונגו. בשלב מסוים, בריטניה אף דרשה מ -14 המדינות החתומות על ועידת ברלין להיפגש שוב כדי לדון במצב. בשנת 1908 השתלט הפרלמנט הבלגי על קונגו, שהפכה למושבה אירופית קונבנציונלית.
ערבויות אלה של נייטרליות משנת 1839 לא מנעו את פלישת גרמניה לבלגיה בשנת 1914, והובילו את בריטניה להיכנס למלחמת העולם הראשונה. הכוחות הבריטיים המשיכו להילחם בבלגיה במהלך המלחמה (ראה החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה). במהלך מלחמת העולם השנייה, ממשלת בלגיה הגולה התמקמה בלונדון.
כ-250,000 פליטים בלגים הגיעו לבריטניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, וכ-90% מהם חזרו לבלגיה קצר אחרי שהמלחמה הסתיימה.

סחר

מבחינה היסטורית, יש ראיות לסחר בין האזור של דרום מזרח בריטניה ובין האזור של בלגיה כיום, מאז המאה ה-1 וליצוא צמר מבריטניה ויבוא בד לפלנדריה מאז המאה ה-10. לבנים פלמיות שימשו בבניית מגדל לונדון בשנת 1278. כיום, כ-7.8% מהיצוא של בלגיה הוא לבריטניה. וקצת יותר מ-5% של היבוא הבלגי, בשווי מעל ל-12 מיליון אירו מגיע מבריטניה. בלגיה היא שוק הייצוא השישי בגודלו בבריטניה, בשווי של 10 מיליארד ליש"ט בשנה. בריטניה היא שוק הייצוא הרביעי בגודלו בבלגיה עם שווי סחר דו-כיווני באזור של 22 מיליארד ליש"ט, מתוכם כ-2 מיליארד ליש"ט. פרסי גשרי הזהב כוננו בשנת 2012 עבור הצלחת הייצוא הבריטי בבלגיה וכן עבור הכרת החשיבות של פיתוח השוק.

היחסים כיום

כיום, יש כ-30,000 בריטים שחיים בבלגיה, ו-30,000 בלגים החיים בבריטניה. בשנת 2014 ממשלת בריטניה הודיעה שתתן 5 מיליון אירו, עבור שחזור הקברים ממלחמת העולם הראשונה בפלנדריה
המלכה אליזבת השנייה, ביקרה ארבע פעמים בבלגיה במהלך שלטונה, בשנים 1966, 1993, 1998, לאחרונה בשנת 2007, כאשר היא התקבלה על ידי המלך אלברט השני.

יחסים דיפלומטיים

בלגיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-5 קונסוליות באדינבורו, האל, ג'רזי, מנצ'סטר, וניוקאסל. מאידך, בריטניה מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל בלבד.
אנדרטת גדוד 51

הקמה

גדוד 51 הוקם בדצמבר 1947 ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת גבעתי בקרבות במרחב תל אביב, על הדרך לירושלים ובפריצת הדרך לנגב. במלחמה נפלו 111 מחייליו. לימים הועבר הגדוד תחת פיקודה של חטיבת גולני.
האנדרטה ניצבת על גבי גבעת ארנון – לשעבר גבעה 113, בצד כביש 232 וכקילומטר ממערב לקיבוץ נגבה. זו הייתה אחת מארבע גבעות שהוחזקו על ידי הצבא המצרי וכונו "משלטי הצומת", אשר חסמו את הדרך הראשית לנגב. הגדוד כבש גבעה זו במהלך מבצע יואב באוקטובר 1948. היא נקראת על שם לוחם הגדוד יעקב ארנון שנפל בקרב הכיבוש שלה.
האנדרטה ניצבת ברחבה מוקפת גדר בראש הגבעה, שאליה מובילות שלוש מדרגות. במקור, ב-1949, הוצב בה עמוד אבן מרובע בודד הנושא את שם הגבעה ואת פרטי הקרב בה. לימים הורחבה האנדרטה. כיום ניצב לפני העמוד המקורי לוח אבן, ועליו שם האנדרטה וכתובת המונה את מערכות הגדוד במלחמת העצמאות. בצידי הרחבה שסביב הוצבו ארבעה עמודי אבן נוספים, הנושאים את שמות חללי הגדוד במלחמת העצמאות. ברחבה הוצבו גם תורן דגל וכן להבת זיכרון.
שניאור זלמן גוראריה

שניאור זלמן גוראריה (כ"ה בכסלו תרע"ב, 1912 - א' בתשרי תשס"ד, 2004) היה חסיד בולט של האדמו"ר הריי"צ מחסידות חב"ד ושל ממשיכו, רבי מנחם מנדל שניאורסון. היה חבר בהנהלת הוצאת ספרים קה"ת וחבר הנהלת אגודת חסידי חב"ד העולמית.

קורות חייו

נולד לנתן ואסתר גוראריה בעירת קרמנצ'וג, בשנת 1919 הגיעה משפחתו לחצר האדמו"ר הרש"ב מחב"ד. עקב המהפכה הבולשביקית נאלץ אביו להמיר את כל רכושו לכסף מזומן אך הכסף נשדד, לאחר תקופה נפטר אביו. האדמו"ר אימצו והחל לחנכו כבנו. כשעבר הרבי ללנינגרד מינה את החסיד מאיר שמחה חן לדאוג לחינוכו לאחר שלא נמצא לו מורה מתאים החליט חן להכניסו לישיבת תומכי תמימים בנעוול אך נתקל בהתנגדות מהנהלת הישיבה שסרבה לקבלו מפני גילו הצעיר, הרבי שלח את מזכירו יחזקאל פייגין לישיבה וזה דאג להכניסו לישיבה.
ב-1931 נשלח לישיבות ליטאיות על מנת לגרום לבחורים ללמוד חסידות ולהכניסם לחסידות חב"ד, בין השאר ביקר בישיבות מיר, פונוביץ' וקמניץ. בשנים שלאחר מכן כיהן כר"מ בישיבת תומכי תמימים בורשא, כן עסק בהוצאת קובץ "התמים".
ב-1939 היה יחד עם האדמו"ר הריי"צ בורשא, משם נמלט לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה לניו יורק יחד עם כלתו חוה, בתו של האדמו"ר מקופישניץ רבי אברהם יהושע השיל, שם נישאו. לאחר בואו של הרבי לניו יורק, החל לפקוד מדי יום את בית מדרשו ואת הישיבה והחל לשמש בה כר"מ ולאחר תקופה מונה למנהל הישיבה.
עקב קשיים כלכליים החל לעסוק בליטוש יהלומים, לאחר מכן החל לעסוק בתחומי מסחר שונים ועד מהרה התעשר.
גם לאחר פטירת רבי יוסף יצחק, ומינויו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, נשאר הרב גורארי' בן בית אצל הרבי, בין השאר הטיל עליו הרבי להיות אחראי על בריאותה של אשתו, הרבנית חיה מושקא שניאורסון. כן, התעסק הרב גורארי' באכלוס שכונת קראון הייטס בחסידי חב"ד.
בשנת תשמ"ה (1985) מונה על ידי הרבי לחבר בהנהלת אגודת חסידי חב"ד העולמית.
כל ימיו סבל מכליותיו וכן ממחלות לב, בערב ראש השנה תשס"ד, עלה לאוהל חב"ד לובביץ', וקיבל שם התקף לב, נפטר למחרת בבית הרפואה, הוא נקבר על יד אוהל חב"ד לובביץ'.
בן דודו הוא הרב שמריהו גוראריה, חתנו של האדמו"ר הריי"צ.
גופר קרמיקה

היסטוריה

"גופר קרמיקה" הוקם על ידי אברהם ופנינה גופר בשנת 1956. מרבית העבודות שיצרו בני הזוג נעשו בטכניקה של יציקה קרמית ואופיינו בדקורטיביות ובעיטורים תלת ממדיים. העבודות חופו בזיגוג צבעוני שנשרף בטמפרטורה גבוהה. בין העבודות הידועות של בני הזוג היו יצירות יודאיקה, ובייחוד קערות סדר. בנוסף לאמנות שימושית יצרו בני הזוג מספר עבודות במרחב הציבורי. עבודותיהם הוצגו בתערוכה הקבוצתית "קרמיקה 70" במוזיאון תל אביב (1970), בתערוכת יחיד במוזיאון האתנוגרפי בחיפה (1976) ובבית יד לבנים בחולון (1987) ועוד.

סגנון

המאפיינים הבולטים בסגנון של גופר הם הססגוניות בזיגוג והעושר הקישוטי התלת-ממדי, בניגוד לקישוטים של הקרמיקה הארמנית למשל. פני הכלים מעוטרים בציורים ובאבסטרקטים עשויים מבליטות ושקעים. ועל כן, בסוף שנות ה-50, בלט סגנון העבודות של גופר קרמיקה בנוף המונוכרומטי של גוני החום ששלטו בהוייה הקראמית הישראלית בצבעוניותם ובביטוי התלת ממדי של הקישוטים.
סניף הדואר התת-מימי בריסור

סניף הדואר התת-מימי בריסור (נורווגית: Risør Undervannspostkontor) הוא סניף דואר שנבנה על ידי שימוש בפעמון צלילה, שהוקם כאתר תיירות, וממוקם על קרקעית הים בריסור, עיירה קטנה בחוף הנורווגי הדרומי. הסניף מורשה על ידי מערכת הדואר הנורווגית כסניף דואר מהימן, הרשאי לאסוף ולטפל במכתבים. הוא סניף הדואר התת-מימי היבש היחיד בעולם;(הקישור אינו פעיל, 28 במאי 2017) סניפי דואר תת-מימיים אחרים פועלים בסביבה רטובה. הסניף פעיל במהלך חודשי הקיץ, היות שתקופה זו עולה בקנה אחד עם עונת התיירות, כמו גם עם מזג-האוויר החם יותר.

היסטוריה

ביוזמת מועדון הצלילה המקומי, סניף הדואר התת-מימי הוקם ב-4 ביוני 2004. הוא מוקם בעומק של 4 מטרים ליד מזח שתוכנן להתאים לספינות גדולות, מזח אשר גם משמש משכן לאקווריום המקומי.
מספר המכתבים פחת אחרי מספר שנים. כיון שהעבודה (והעלות) הכרוכה בתפעול משרד הדואר החלה לתת את אותותיה, הוחלט על סגירת המשרד, והעונה של שנת 2011 הייתה אמורה להיות האחרונה בשירות. עם זאת, מועצת התיירות העירונית ועסקים מקומיים הציעו את תמיכתם, ושכנעו את הצוללנים להמשיך את המסורת.
מפתיחתו ב-2004 עד 2011, מנהל סניף הדואר התת-מימי היה האקון סנדוויק; מ-2012 והלאה טור ביורן הפך לאחראי. שניהם חברים במועדון הצלילה המקומי. חברים נוספים תרמו גם כן מעת לעת.

מבנה

סניף הדואר הוא מעיין פעמון צלילה שנבנה מפיברגלס, ומלא עם אוויר, כך שהדואר נשאר יבש. המבנה מעוגן לתחתית על ידי משקולת של 5 טון.

פעילות

מבקרים יכולים לשלוח את הדואר שלהם בתיבת דואר שעל המזח המרוקנת פעמיים עד שלוש בשבוע.
 הדוור לוקח את הדואר לסניף הדואר באמצעות שקית אטומה למים. בפנים, הדואר מבויל לפני שהוא חזר לפני השטח, אז הוא מוכנס לתפוצה הרגילה של הדואר.
בעלי דין

בעלי דין הם הצדדים למשפט, המתנהל בבית משפט או בבית דין.

זהות בעלי הדין

בעלי הדין יכולים להיות אנשים, בשר ודם, ויכולים להיות תאגיד - דהיינו חברה בערבון מוגבל, שותפות לסוגיה השונים, עמותה או אגודה עות'מאנית, וכן מדינת ישראל, וכל רשות מרשויותיה. כל גוף אחר, שאינו מאוגד כדין, אינו יכול להיות בעל דין. לדוגמה: משה כהן הוא בעלים של חברה בשם "משה יזמות וחשמל בע"מ" המפעילה חנות בשם "משה מוצרי חשמל". אדם שסיפק לחנות מוצרים ולא קיבל את תמורתם, יכול לתבוע את "משה יזמות וחשמל בע"מ". בהתקיים נסיבות מסוימות, (לדוגמה הוכחת כוונת מרמה בעצם רישום החברה) יכול האדם לתבוע את משה כהן אישית, אך לתבוע את "משה מוצרי חשמל" על פי השלט שעל החנות, לא ניתן, ולו גם מכירים כל הלקוחות והספקים את העסק תחת שם מסחרי זה. גוף בעל כשירות לזכויות וחובות מבחינה משפטית מאופיין בדרך כלל במספר - יהא זה מספר זהות לאדם, מספר רישומו של תאגיד, מספר דרכון לתושבי חוץ וכו'. יוצא דופן מבחינה זו היא מדינת ישראל ורשויותיה.

כשירות בעלי דין

על בעל הדין להיות כשיר לעמוד לדין. ברור כי קטינים וכן חולי נפש, ולוקים בנכויות שכליות וגופניות מסוימות (ולדוגמה עיוורים, חרשים או אילמים), מחייבים התייחסות מיוחדת. בחוק סדר הדין הפלילי התייחסות מיוחדת לבעלי דין מסוג זה. בסדר הדין האזרחי מוסדר העניין בתקנות סדרי הדין, וכן בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות.

מעמדו של עורך הדין

עורך הדין מייצג את בעל הדין, ואינו בעל דין בעצמו (אלא אם כן הוא נתבע לדין, ואז אין משמעות פרוצדורלית לעובדת היותו עורך דין). במשפט מתייחס עורך הדין לבעל הדין כשולחו או כמרשו (מלשון שליחות או הרשאה). השימוש במונח שליחות נכון יותר מבחינה משפטית, אך למושג "מרשי" אחיזה בתרבות הפופולרית, על אף שאינו בעל משמעות מאז חקיקת חוק השליחות.

מעמדו של בית המשפט

בית המשפט כשלעצמו (להבדיל מן השופטים ובעלי התפקידים המכהנים בו) אינו גוף הכשיר לזכויות ולחובות. במקרים נדירים בהם יש לעתור כנגד שופט על דרך ניהול המשפט, המשיב לעתירה הוא השופט באופן אישי, ובמקרה זה הוא מיוצג על ידי פרקליטות המדינה.
הנימוסים המשפטיים מחייבים בבית המשפט להתייחס אל השופט כ"אדוני" או "גבירתי" ולפנות אליו בגוף שלישי ("אדוני ודאי יסכים עמי כי העד אינו דובר את האמת"...). בעל הדין הוא "מר..." או "גב'...", ועורכי הדין מתייחסים זה אל זה כ"חברי". השימוש במונח "חברי" אינו נובע מיחסי רעות, אלא הכוונה היא כי הן הפונה והן עורך הדין מן הצד שכנגד הם חברים בלשכת עורכי הדין, ומשום כך מחויבים בהתנהגות שאותה מכתיבים כללי האתיקה של לשכת עורכי הדין כלפי בית המשפט, כלפי הצד שכנגד וכלפי המייצג אותו.
טורקמניסטן במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

המשלחת אותה שלחה טורקמניסטן למשחקים בסידני בשנת 2000 כללה ספורטאי אחד, אטיין בגנייזוב, שהתחרה בהרמת כוח וסיים במקום השמיני בתחרות לגברים (עד 48 ק"ג). בגנייזוב סיים את התחרות עם הרמה של 135 ק"ג, ובמקום השמיני. הספורטאים הנכים אותם שלחה טורקמניסטן למשחקים התחרו כולם בתחרויות הרמת הכוח. ספורטאיה הנכים של המדינה מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
אוביידו

היסטוריה

בשנת 761 הקימו הנזירים מקסימו ופרומסטנו את העיר על גבעה במרכז אסטוריאס. ההתיישבות במקום החלה לאחר בניית כנסייה קטנה שהוקדשה לקדוש ויסנטה.
המלך פרולה הראשון, הרביעי בשושלת מלכי אסטוריאס, היה הפטרון הראשון של העיר ובנה בה ארמון וכנסייה. למרות זאת, חייבת אוביידו לאלפונסו השני (791-842) את הפיכתה לעיר בירה ולמושב המלוכה. הוא העביר לעיר את בית המשפט מפרביה, סלל את הדרך לסנטיאגו דה קומפוסטלה ובנה בה את קתדרלת סן סלבדור.
בתקופה זו הפכה העיר למרכז אדריכלות מקורית ומיוחדת; מין שילוב של אדריכלות גותית, רומאית ונורדית, שהגיעה לשיא תפוצתה בתקופת שלטונו של רמירו הראשון. רמירו היה הפטרון של פרויקטים מיוחדים רבים, שכיום הפכו לסמליה של אוביידו.
העברת חצר המלוכה ללאון לאחר מותו של אלפונסו השלישי, מלך אסטוריאס הפחיתה את חשיבות העיר, עיקר חשיבותה היה בשימור שאריות הקתדרלה ולצליינים שעברו בה לביקור בקתדרלה בדרך לסנטיאגו דה קומפוסטלה. בימי הביניים אוביידו התפתחה וחומותיה נבנו. בערב חג המולד בשנת 1512 פרצה בה שרפה שהרסה חלקים נרחבים מהעיר. במאה ה-16 נבנה מוביל המים המרכזי של העיר.
במאה ה-17 ייסד פרננדו דה ולדז סאלאס את אוניברסיטת אוביידו בתור מכללה לאומנויות, כתוצאה מכך התרחבה העיר רבות. במאות הבאות המשיכה העיר להתרחב; במאה ה-18 נבנו בה ארמונות, במאה ה-19 גדלה בה התעשייה והחלו להבנות הפרברים. במאה ה-20 התפתחה אוביידו מסחרית ומנהלית.

ספורט

קבוצת הכדורגל של העיר היא ריאל אוביידו. קבוצת הכדורסל היא "דומו רזידנקאל אוביידו".
קבוצת הכדורגל ריאל אוביידו שיחקה שנים רבות מאד בליגה הספרדית הראשונה אך בתחילת שנות האלפיים הידרדרה הקבוצה במורד הליגות עד הליגה הרביעית בספרד, כיום הקבוצה משחקת בליגה הספרדית השנייה.
אוביידו היא מקום הולדתו של נהג המירוצים פרננדו אלונסו, אשר זכה בעבר באליפות הפורמולה 1 עם קבוצת רנו, אשר צבעיה מתאימים לצבעי דגל העיר, כחול וצהוב.
פרדריקה, רוזנת שליבן

ביוגרפיה

פרדריקה נולדה ב-28 בפברואר 1757 בקניגסברג, לקרל לאופולד, רוזן שליבן ולמריה אלאונורה, רוזנת להנדורף, בתם של אהסוורוס ארנסט, רוזן להנדורף ומריה לואיזה, ברונית ואלנרודט.
ב-9 במרץ 1780 התחתנה פרדריקה עם פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1816 מת בעלה פרידריך קרל לודוויג, ובנה פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1825 שינה פרידריך וילהלם את תוארו לדוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, שלא היה בשימוש משנת 1779, שבה מת פרידריך היינריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
ב-17 בדצמבר 1827 מתה פרדריקה בשלזוויג, והיא בת 70 שנים. פרדריקה היא האם הקדמונית של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, מרגרט השנייה, מלכת דנמרק, קונסטנטינוס השני, מלך יוון, קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, האראלד החמישי, מלך נורווגיה, פיליפ, מלך הבלגים ואנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
יחסי אוסטריה–יוון

היסטוריה

לשתי המדינות יחסים דיפלומטיים מאז המאה ה-19, לאחר עצמאות יוון. שתי המדינות לחמו זו בזו במהלך מלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה (שבה הייתה אוסטריה חלק מגרמניה הנאצית). כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי, וכמו כן, קיימת קהילה יוונית המתגוררת באוסטריה.

יחסים דיפלומטיים

אוסטריה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-2 קונסוליות בהרקליון וסלוניקי. מאידך, יוון מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה וקונסוליה כללית בזלצבורג.
גביע ארטמיו פרנקי

מהדורת 1985

המפעל שוחק לראשונה בשנת 1985, והפגיש בין צרפת שזכתה ביורו 1984 לבין אורוגוואי שזכתה בקופה אמריקה 1983. המשחק התקיים באצטדיונה הביתי של אלופת אירופה, הפארק דה פראנס בפריז, ב-21 באוגוסט 1985.
זרבובית

זרבובית היא הפיה של כלי מזיגה. 
בין כלי המזיגה היכולים להכיל זרבובית נמצאים: קומקום, כד, קנקן ועוד. 
מקורה של המילה בעברית משנאית והיא מופיעה בויקרא רבא: "השותים במזרקי יין... בכוסות שיש להן זרבוביות" (ויקרא רבא, ה), כאשר משמעות המונח היא צינור למזיגת נוזל (בדומה למרזב הבית - אשר מקורו באותו שורש: "זרב"; הוראת השורש היא זרימה, נזילה ושטיפה).
בשפה העברית המודרנית, משמש המונח בהשאלה גם לכינוי לחלק הפנים הקדמי של בעל חיים, הכולל את חרטומו, וזאת בשל האף הצר והארוך של בעל החיים.

בתרבות

בתרבות הישראלית זכה המונח לפופולריות בשל המערכון שכתב דן אלמגור עבור שלישיית "הגשש החיוור" - הצ'ופצ'יק של הקומקום במסגרת המערכון "הכה את המומחה" - שהיווה פרודיה על תוכניות הרדיו, בהן נהגו להציג קטעים של שאלות למומחים, ראיונות וכתבים. בין קטעי המערכון שזכו לפרסום רב והפכו השראה למטבעות לשון בעברית, היה הקטע בו נשאל "מומחה ללשון" כיצד נקרא "הצ'ופצ'יק של הקומקום, זה שמשפיך את התה" והתשובה שקיבל הייתה "זרבובית".

באמנות

לאורך ההיסטוריה ניתן לראות שימושים אמנותיים בזרבוביות של כלים. בחפירות ארכאולוגיות התגלו כלים בני אלפי שנים בהם פוסלה הזרבובית של הכלי, כשהיא לרוב מתארת זרבובית בעל חיים. פיסול זה נעשה הן מטעמי אמנות והן מטעמי דת.
שקטק

קבוצת שקטק בראשות הצמד דני רחום וצחי פטיש נוסדה בשנת 1997. מופעי הקבוצה משלבים מחול, מוזיקה חיה, וידאו ותיאטרון. המופעים הועלו בישראל ובכ-30 מדינות אחרות ברחבי העולם.
מקור השם של הקבוצה הוא בשילוב של המילים "שקט" ו"תק" (יצירת צליל). כמו כן, המילה "שקטק" היא חלק מאוצר מילים בו משתמשים היוצרים לבטא פרזות ריתמיות ומוזיקליות בתהליך העבודה.
בשנת 2001 זכו יוצרי שקטק בפרס "יוצרים צעירים" של שר החינוך והתרבות, ובין ההפקות בהם השתתפה הקבוצה אפשר למצוא את "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" בתיאטרון הבימה, ותוכניות הטלוויזיה "כוכב נולד", "נולד לרקוד", "יאיר לפיד" וכן תוכניתו של דודו טופז.
בנוסף יצרו מנהלי הקבוצה דני וצחי כוריאוגרפיה ומוזיקה למאות פרסומות והפקות טלוויזיה ותיאטרון.
קמטים

קמטים הם קפלים בעור. לרוב כתוצאה מהזדקנות: עם השנים, העור האנושי משתנה מפסיק להיות מתוח. הקמטים נגרמים עקב פגיעה מצטברת בסיבי הקולגן והסיבים האלסטיים בדרמיס בעקבות חשיפת יתר לשמש וההשפעות המצטברות של כוח המשיכה ותנועות שרירי הפנים.
סוג אחר של קמטים הם קמטים זמניים הנוצרים בעור כתוצאה ממגע עם מים. הקמטים מתחלקים לקמטי הבעה (הקמטים בפנים בצידי האף, במצח ובין הגבות) ולקמטים קטנים יותר הקיימים בעיקר באזורים החשופים לשמש. קמטים מעידים על עור לא בריא. בחלקים נרחבים של התרבות המערבית, הקמטים גם נחשבים ליפים פחות.

מניעה וטיפול

ישנם אנשים המנסים, מהסיבות שהוזכרו לעיל, למנוע קמטים או להפחית אותם. מניעת קמטים נעשית על ידי בגדים ארוכים, כובע, קרם לחות, קרם אנטי-אייג'ינג, וקרם הגנה לעור המונעים חשיפה ונזקי קרינה מהשמש.

באופן מלאכותי

ניתן גם להזריק לעור בוטולינום טוקסין. הבוטולינום טוקסין הוא חומר שנכנס לשימוש ברפואה בשנות ה־70, בעיקר לתיקון מצבים של עין עצלה או פזילה. הוא יעיל במיוחד לקמטי הבעה. הבוטולינום טוקסין הוא רעלן היכול בכמויות קטנות להרפות פעילות של שרירי הבעה הפועלים פעילות יתר ועל ידי כך להפחית או להעלים קמטים מסוימים לתקופה של 4-5 חודשים. התכשיר הידוע ביותר מסוג זה מכונה "בוטוקס" ומיוצר על ידי חברת אלרגן.
לא ניתן להשתמש בטיפולי בוטוקס להפחתת קמטים סטטיים אשר לא מושפעים מתנועות שרירי הפנים או לקמטים מאוד עדינים שקשורים למבנה העור.
שיטה נוספת להפחתת מראה הקמטים היא הזרקת חומר מילוי מתחת לקמט. טיפול זה מתאים לכל קמט ולא רק לקמטי הבעה כמו הבוטוקס.
קיימים מספר רב של חומרי מילוי הנבדלים אחד מהשני בצמיגות, משך הזמן שהם נותרים יעילים בעור, והסיכונים הכרוכים בהם. חומרים שנשארים בעור לתמיד כמו סיליקון עלולים לגרום לתופעות לוואי קבועות ולכן כמעט ואינם בשימוש. ככלל מעדיפים היום שימוש בחומרים שנספגים בעור ולכן בטוחים יותר לשימוש. 
רוב זריקות חומרי המילוי שנמצאות בשימוש כיום מורכבות מחומצה היאלורונית. חומצה זו קיימת באופן טבעי בגופינו ומהווה חלק מרמות החיבור בעור ובפרקים. לשימוש בהזרקה היא מסונתזת במעבדה בשיטות של הנדסה גנטית. החומר מגיע בדרך כלל כג'ל שקוף. ישנם מספר סוגים שההבדל ביניהם הוא גודל חלקיקי הג'ל. חלקיקים גדולים יותר מתאימים להזרקה עמוקה לקמטים גדולים ואילו תכשירים עם חלקיקים קטנים יותר מתאימים להזרקה לקמטים קטנים יותר. 
משך ההזרקה הוא כ־30 דקות. 
כאשר מזריקים חומר מילוי לשפתיים מקובל לאלחש בהזרקה מקומית של לידוקאין (כמו זריקה אצל רופא שיניים). בשאר מקומות ההזרקה בפנים מספיקה מריחה של קרם מאלחש כ־40 דקות לפני הטיפול. התוצאות מחזיקות מעמד בין 6 ל־12 חודשים לפי סוג החומר המוזרק.

קמטים כתוצאה ממגע עם מים

הרטבה ממושכת של גוף אנושי גורמת להופעת קמטים זמניים. מחקר שהתפרסם בשנת 2001 מעלה השערה כי קמטים בכפות הידיים ובכפות הרגלים, הנוצרים ממגע עם מים, נועדו לשפר את אחיזת השטח של הכפות בסביבה מימית. המחקר מראה כי המבנה של הקמטים מותאם לשיפור האחיזה, וכמו כן הוא מראה כי מחקרים שנערכו בשנות ה-30, מצביעים על כך שהקמטים לא נוצרים כאשר יש פגיעה עצבית באזור.
פטרס

היסטוריה

כ-1000 שנה לפנה"ס נוצרה העיר מאיחוד של שלושה כפרים מיקניים. לאחר הפלישה הדורית השתלטו עליה שבטים איכאים מלאקוניה, בהנהגת פטרוס, שעל שמו נקראת העיר.
עד לתקופה הרומאית הייתה העיר אזור חקלאי נידח, אולם הרומאים הפכו אותה לנמל חשוב. בתקופה הביזנטית המשיכה פטרס להיות נמל חשוב, וכן מרכז תעשייתי.
הטורקים פלשו לפטרס ב-1460. בתקופה הראשונה של שלטון הטורקים (1460-1687) הדרדרה פטרס ואיבדה את מעמדה הכלכלי והמסחרי, אולם החל מ-1715 החל המסחר, ואיתו העיר, להתחדש. בין השנים 1687 ו-1715 הייתה פטרס תחת שלטון ונציה, וב-1715 עברה בחזרה לידיים טורקיות.
לאורך המאה ה-18 הפכה  פטרס לעיר משגשגת, שכלכלתה מבוססת על חקלאות ומסחר. במהלך מאבק העצמאות של יוון נגד הטורקים (1821) הייתה פטרס אחד ממרכזי המאבק היווני.
העיר הייתה "בירת התרבות האירופית" לשנת 2006.

העיר המודרנית

העיר כיום מחולקת לעיר עלית ועיר תחתית, שמחוברות ביניהן בגרמי מדרגות רחבות, ורחובות מדורגים.
החלק הגבוה של העיר הוא החלק הוותיק והציורי יותר, בעוד החלק התחתון מכיל את המוסדות הציבוריים של העירייה, לשכת המסחר, ובית המשפט המקומי. החלק התחתון מאופיין בעיקר על ידי הכיכרות שלו, שהבולטים בהם הם כיכר גורג הראשון,  וכיכר "פסילה אלאוניה" מול קו החוף של פטרס יש רחובות מקבילים, עמוסים בבנייה לא חוקית של חנויות.
אזור התעשייה של פטרס ממוקם כ-20 קילומטר ממרכז העיר ליד הכביש המהיר.

אתרים ומתחמים מרכזיים

האתר הבולט ביותר בפטרס הוא התיאטרון הרומאי, ששוקם ומשמש כתיאטרון פתוח להצגות וקונצרטים בתקופות הקיץ.
כמו כן ישנם הריסות מצודה ונציאנית, שריד משלטונה בעיר במהלך המאה ה-18, ששולטת על העיר ומשמשת כיום כאתר פתוח.
תיאטרון אפולו בכיכר גורג הראשון, ספרייה עירונית, אוניברסיטה, שני בתי חולים ממשלתיים (סנט אנדרוס הוותיק יותר בצדה הדרומי של העיר, והאוניברסיטה הרפואית של ריו בחלק הצפוני מזרחי שלה), ופארק עירוני.
העיר משופעת במסעדות בתי קפה, פאבים ומרכזי קניות. קיים בה גם שוק שפועל בסופי שבוע ליד כיכר "פסילה אלאוניה", גן שעשועים באזור העיר, וקרנבל מפורסם שנערך בעיר בין חודשי פברואר-מרץ.
Bleach

סקירה כללית

רוב השירים באלבום עוסקים בנושאים מתוך הווי החיים בעיירת הפועלים הקטנה אברדין, וושינגטון שבארצות הברית, בה גדל סולן הלהקה קורט קוביין. האלבום הוא פחות סוריאליסטי ו"שטותניקי" מבחינה טקסטואלית מן החומרים שהוציאה הלהקה אחריו, כנראה בגלל שקוביין עדיין לא נחשף לסגנון הכתיבה של להקת הפיקסיז שמאוחר יותר הוא הודה בהשפעתם הגדולה עליו ובפרט על השיר "Smells Like Teen Spirit". האלבום מושפע בכבדות מבחינה מוזיקלית מבלאק סבאת' המוקדמת ומשירי הרוק האיטיים והדיכאוניים של מלווינס ומאדהאני. קורט טען גם כי הלהקה האזינה רבות ללהקת המטאל השווייצרית האקסצנטרית סלטיק פרוסט לפני הקלטת האלבום. שורשי הפאנק רוק של הלהקה בולטים בעיקר בשיר "Negative Creep". הסינגל הראשון, "Love Buzz", הוא גירסת כיסוי לשיר של להקת הרוק ההולנדית "שוקינג בלו". סינגל נוסף בשם "About A Girl" מציג את המעברים בין נגינה שקטה לרועשת, שהושפעו מהפיקסיז ומדינוזאור ג'וניור והפכו עם הזמן למזוהים עם נירוונה עצמה. בליץ' הוקלט באולפני Reciprocal Recording בסיאטל, וושינגטון בעלות של 606.17$. האלבום נמכר ב-6,000 עותקים בשנים הראשונות לאחר הוצאתו. לאחר ההצלחה האדירה של Nevermind החלה התעניינות מחודשת בחומרים מוקדמים של הלהקה, ומכירות בליץ' האמירו לארבעה מיליון עותקים.
שלושה מן השירים ("Floyd the Barber" ,"Paper Cuts" ו-"Downer") הוקלטו עם דייל קרובר ממלווינס כמתופף במהלך הקלטות של דמואים בינואר 1988. הלהקה אהבה את התוצאות מספיק כדי להכלילן באלבום ולא להקליטן מחדש עם המתופף צ'אד צ'אנינג. בעיני רבים נחשב האלבום לאלבום הבי מטאל לכל דבר וכן קרוב יותר ברוחו למוזיקת הגראנג' המקורית מאלבומיה הבאים של נירוונה.