google/wiki40b huggingface dataset:
גילי וגלית

קורות הצמד

בשנת 1989 הגיש המוזיקאי שייקה פייקוב את שירו "דרך המלך" לתחרות הקדם-אירוויזיון. הוא גילה את הילד גילי נתנאל מראשון לציון שהיה אז בן 12, ולאחר שעמד על כישרונו המוזיקלי בחר בו לבצע את שירו בתחרות. זמן קצר לפני התחרות הוחלט על ידי מפיקי הקדם אירוויזיון להצמיד לו זמרת בוגרת, האמרגן והמפיק שלמה צח, שהכיר את גלית בורג שהייתה אז בת 21, הציע אותה וכך נוצר הצמד "גילי וגלית".
לאחר שזכו במקום הראשון בתחרות הקדם-אירוויזיון 1989 הם נשלחו לייצג את ישראל באירוויזיון 1989, שהתקיים בלוזאן שבשווייץ. השיר הגיע למקום ה-12 מתוך 22 מתמודדים. באותה שנה הופיעה בתחרות האירוויזיון ילדה נוספת בת 11, נטלי פאק, שייצגה את צרפת. הופעת הילדים לא הוכיחה את עצמה, ובעקבות זאת החליט איגוד השידור האירופאי, המפיק את תחרות האירוויזיון, לצמצם את התופעה של זמרים ילדים וקבע את גיל 16 כרף מינימלי להשתתפות באירוויזיון.
גילי וגלית הקליטו גרסה אנגלית לשיר בשם "SHINE FOR TOMORROW". למרות שהשיר "דרך המלך" לא זכה להצלחה רבה באירוויזיון, הוא זכה להשמעות רבות בישראל. הצמד שהוקם לצורך ביצוע השיר לא שרד והוא התפרק מיד לאחר מכן.
גילי נתנאל וגלית בורג ניסו לתרגם את הצלחתם ופנו לקריירה מוזיקלית עצמאית, אך היא לא המריאה. נתנאל הוציא אלבום סולו בשנת 1989 בשם "ימים יפים", שלא הצליח. הוא היגר ללונדון וכיום הוא מתעסק בתחום האופרה. בורג נישאה, התגוררה לסירוגין בארצות הברית ובישראל והוציאה שני אלבומים.
בשנת 2006 הקליטו חברי להקת "כלא שש" גרסה מחודשת לשיר "דרך המלך", שבה נעשה שימוש בהקלטות מביצועו המקורי של השיר.
מיכאל מירילשוילי

תולדות חייו

נולד ב-1960 בעיירה קולאשי שבגאורגיה. אביו משה מיכאל היה תעשיין. ב-1977 עבר לסנט פטרסבורג (אז לנינגרד), שם למד רפואה והוסמך כרופא ילדים. בראשית שנות ה-80 השתלב בעסקי המשפחה של אביו. בשנות ה-90 היו ברשות המשפחה מספר חברות בתחום הנדל"ן, אותם הרחיב מירילשוילי מעבר למדינות חבר העמים לשעבר.
בשנת 2001 נידון ל-12 שנות מאסר בגין קשירת קשר לביצוע עבירה, זאת בעקבות פרשת חטיפה של אביו ששוחרר כעבור זמן קצר, לאחר שמירילשוילי הורה כביכול על חטיפת מקורבי החוטפים ולאחר מכן על הוצאתם להורג. מירילשוילי ישב בכלא במשך שמונה שנים.

פעילות עסקית

מירילשוילי משמש כנשיא קבוצת האחזקות הרוסית "פטרומיר". הוא היה חבר בהנהלת חברת "Lukoil North West petroleum" העוסקת בתחום האנרגיה. כן היה בעלים של ערוץ טלוויזיה ושל מספר קניונים ומרכזים מסחריים בסנט פטרסבורג. שימש כנשיא CONTI, תאגיד הימורים בסנט פטרסבורג, שהפעיל שישה בתי קזינו ואתרי הימורים.
בשליטתו של מירילשוילי מספר חברות שהוקמו בישראל בשנים האחרונות: "כיתעים", פלאריום גלובל, המפתחת משחקי רשת; "באר יצחק אנרגיה" המתמחה באנרגיה חדשה; וחברת "חושן ארגמן" העוסקת ביהלומים.
ב-2006 יסדה משפחת מירילשוילי את הרשת החברתית המקוונת הרוסית וי-קונטקטה (Vkontakte). בשנת 2013 מכרה המשפחה את אחזקותיה בחברה.
בנו יצחק מחזיק ב-78% ממניות חברת הנדל"ן "רוטשטיין", המתמחה בבניה לציבור הדתי לאומי.
בשנת 2012 החל מירילשוילי לעסוק בתחום קידוחי הגז בישראל.

פעילות פילנתרופית

מירילשוילי תרם לעמותת מגדל אור של הרב יצחק דוד גרוסמן. כן תרם מספר ספרי תורה ליחידות צה"ל דרך האגודה למען החייל ועמותת "אור לחייל". שימש יו"ר חבר הנאמנים הבינלאומי של זק"א.
בעקבות השריפה בכרמל (2010) תרם יחד עם איש העסקים אלכסנדר משקביץ להקמת צי של כלי רכב למכבי האש. ב-2012 חכר מטוס עבור רופאים ופרמדיקים ישראלים שיצאו לטפל בנפגעי הפיגוע בבורגס שבבולגריה.
מירילשוילי משמש כנשיא "קונגרס יהודי סנט פטרסבורג", סגן נשיא של "הקונגרס היהודי-רוסי", סגן הנשיא הראשון של הקונגרס היהודי האירו-אסיאתי, נשיא "מכבי רוסיה" ונשיא מרכז "תורה וחסד" ליהדות גאורגיה.

חיים פרטיים

מירילשוילי עלה לישראל ב-1995. הוא מתגורר בהרצליה. נשוי ללאה ואב לשניים. בנו, יצחק, הוא מבעלי ערוץ 20.
אורחות צדיקים

אורחות צדיקים הוא אחד מספרי המוסר החשובים ביהדות, הגם כי זהות מחברו אינה ידועה. לפי השערות שונות וכתבי יד, הספר חובר בסביבות שנת ה'ר' (1440). הספר מעמיד במרכזו את העבודה על תיקון המידות, דהיינו על תכונות האדם והנהגותיו, כבסיס לחיי תורה ומצוות. יש בספר פרקים עבור למעלה מ-20 מידות, וכן על הנהגות בסיסיות כגון לימוד תורה, יראת שמים ותשובה. 
בהקדמתו מסביר המחבר במשל את נחיצותו של הספר גם לתלמידי חכמים: כמו שאם יהיה בחבית יין משובח חור קטן, כל היין יישפך דרך אותו חור, כך גם תלמיד חכם שאין בו מידות טובות, כל תורתו תאבד.

המבנה הרעיוני של הספר

הספר, המבוסס במתכונתו על "תיקון מידות הנפש" של ר' שלמה אבן-גבירול, מחלק כמוהו את המידות בצורה של ניגודים, כשלכל מידה מוקדש פרק נפרד. הגאווה לעומת הענווה, הבושה לעומת העזות, האהבה לעומת השנאה, הרחמים לעומת האכזריות וכו'. בכל פרק כזה המחבר מביא את המידה המדוברת באסוציאציות חיוביות ושליליות. אף במידת האכזריות יש צד טוב (כשאדם מסרב לתת לבנו דבר מה שיזיק לו, הרי זה סוג מסוים של אכזריות, אך חיובית) וגם באהבה יש צד רע (אוהב כסף יותר מדי, שהוא עלול לקום ולגזול). בכך, אחד המסרים הכוללניים הבולטים בספר הוא, שאין תכונה שהיא חיובית או שלילית לגמרי אלא על האדם לאזן את חלקי האישיות שלו ולתת לכל חלק את מקומו הרצוי.
הספר עצמו הוא מעט הכמות ורב האיכות, הוא משלב את דבריו במובאות רבות מ"מבחר הפנינים", מובאות רבות מהרמב"ם, ותקציר של קטעים או פרקים רבים מ"חובות הלבבות" (כך למשל "שער חשבון הנפש", המבוסס כולו על זה שבספר חובות הלבבות) ומ"שערי תשובה" (שגם הוא עצמו כנראה השתמש בשער התשובה של חובות הלבבות כבסיס לספרו).
מולינה דה סגורה

המתיישבים הראשונים

סקרים וממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שהעיר יושבה לראשונה על ידי אנשים מהתקופה הפלאוליתית בין 2,500,000 ל-10,000 שנים לפני הספירה. זיהוי נוכחות אנושית התגלה מהתקופה הפלאוליתית התחתונה בסדנה לאבן צור בכפר אל פנסאר (El Fenazar) שבמולינה. אולם הממצאים הטובים ביותר מהתרבות הזו התגלו מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, כמו פתיתי צור וכלי ידני לגירוד העשוי מאבן צור (הנקרא באנגלית Racloir). שרידים נוספים של קרמיקה בעבודת יד על האדם הנאוליתי התגלו בכפר אחר בעיר. קיימות ראיות רבות נוספות אותן אפשר למצוא ב"מוזיאון האתנוגרפי של קרלוס סוריאנו" הנמצא בעיר.

התרבות האיברית

התרבות האיברית היא מהתרבויות הנפוצות בעיר שנמצאות בעיקר בעיירות הקטנות, כמו לה אורנרה (La Hornera) ולוס וליינטס (Los Valientes). לאחרונה נמצאו שרידים נוספים של תרבות חשובה זו בחצי האי הדרום-מזרחי של ספרד.

העת העתיקה

בריו דל קסטייו (Barrio del Castillo) הפכה מיושבת זמן קצר לפני הגעתם של הרומאים אליה. בעיר זו נמצאו שרידים מהתקופה הרומית של כלי חרס וטרה סיגילטה (קרמיקה רומית יקרה).
ארתור אברונין

ביוגרפיה

אברונין גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון, והגיע עמה עד גמר הפלייאוף, שבו הפסידה לבני הרצליה. במקביל, שיחק בליגות לבתי הספר עם קריית שרת חולון. בגיל 18 עבר לבוגרים של הפועל גליל עליון. את משחק הבכורה שלו שיחק במדי קבוצת הפועל גליל עליון נגד עירוני חדרה.
הישגו הבולט ביותר עד כה הוא העפלה בעונת 2002 עם עירוני רמת גן לגמר פלייאוף, חצי גמר גביע המדינה ורבע גמר גביע קוראץ'.
במהלך עונת המשחקים 2002/3, שהייתה השנייה שלו במכבי רמת גן, היה אברונין מעורב בתקרית אלימה במועדון שבה נקרע גיד ברגלו וגם שריר ארבעת הראשים נפגע. באמצע עונת 2008/09 חתם בקבוצת עיר מגוריו, מכבי אשדוד.
בתחילת עונת 2009/10 החליט לחזור להליגה הארצית וחתם בקבוצת הפועל גליל עליון/קצרין. עונה לאחר מכן חתם בנצרת עילית. במהלך עונת 2010–2011 עבר לשחק במכבי פתח תקווה בליגה הארצית. בתחילת עונת 2012/13 חתם בקבוצת מכבי גדרה.
בספטמבר 2012 פרש השחקן מכדורסל.

נבחרת ישראל

אברונין שיחק בצעירותו בנבחרות השונות של ישראל. בנבחרת הנוער (מקום 10 אליפות אירופה 2000). ובנבחרת העתודה (מקום 10 אליפות אירופה 2002).

משפחה

ארתור עלה לישראל עם הוריו מליטא בשנת 1991. ומאז הוא מתגורר באשדוד.
אביו, איגור אברונין, הוא שיאן ישראל בזריקת דיסקוס ובהדיפת כדור ברזל. אחותו אנג'לינה אברונין הייתה אלופת ישראל לנוער בזריקת דיסקוס וחברת נבחרת ישראל.
פיג'ו 905

פיג'ו 905

גוף ה"פיג'ו 905" בנוי מיציקת סיבי פחמן, בתוך גוף הרכב. 
בדגם ה"פיג'ו 905" מושב נהג בלבד. צמיגי דגם ה"פיג'ו 905", תוצרת "Michelin", במידות: 32x63x17 ו-34x70x18.
ה"פיג'ו 905" זכתה בשנת 1992 במרוץ 24 השעות של לה מאן. בשנת 1993 זכה במרוץ דגם "פיג'ו 905 Evo 2."
הדגם אשר החליף את ה"פיג'ו 905" קרוי: פיג'ו 908.
אינדיאנה ג'ונס ומקדש הסכנה

רכבת ההרים "אינדיאנה ג'ונס ומקדש הסכנה" (בצרפתית: Jones et le Temple du Péril) היא רכבת הרים המצויה בארץ ההרפתקאות של אתר הנופש דיסנילד באתר הנופש דיסנילנד פריז.

תיאור המתקן

המתקן הוא רכבת הרים המובילה את המבקרים בתוך מקדש קמבודי הרוס למחצה (המצוי בשלבי שיקום). המבקרים מטפסים עם רכבת ההרים במעלה המקדש ואז מועפים ממנו דרך לולאה של 360 מעלות. תמת המתקן מבוססת על הסרט "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור" בכיכובו של האריסון פורד. על פי תמת המתקן, המקדש התגלה על ידי אינדיאנה ג'ונס, אשר הקים מסלול עבור הקרוניות שייעודם - להקל על הארכאולוגים בעת שיקום המבנה. המבקרים במבנה מגיעים אליו דרך הג'ונגל ודרך מחנה הארכאולוגים (בו למעשה הם עומדים בתור בכניסה למתקן). בכניסה למקדש עומדים שני פסלי נחשי קוברה המסמלים את האלה שיווה.
מתקן זה מבוסס במפרט רכבת ההרים שלו לרכבת ההרים "רוחות שוצפות" המצוי בפארק השעשועים טוקיו דיסניסי באתר הנופש טוקיו דיסני.
המבנה הוקם בשנת 1993 בשל התורים הארוכים שהיו במתקן רכבת הר הרעם הגדול הסמוך, אשר הרגיזו את המבקרים בפארק השעשועים.
מרדכי צבי מאנה

הנצחה

על שמו של מרדכי צבי מאנה רחובות בתל אביב (מאנה), חיפה (תל-מאנה) ורמת גן (המצי"ר).ובשכונת טלביה בירושלים
רוסאריו

היסטוריה

לא ידוע תאריך ייסודה הרשמי של העיר, אך התאריך המקובל הוא 7 באוקטובר 1793, עת היו בה 457 מתיישבים.
ב-27 בפברואר 1812, גנרל מנואל בלגרנו הניף בגדות נהר הפרנה את הדגל הארגנטינאי החדש בפעם הראשונה, במהלך מלחמת העצמאות של ארגנטינה. עקב כך, רוסאריו מכונה "עריסת הדגל הארגנטינאי". אנדרטת הדגל בעיר מנציחה את המאורע.
צ'ארלס דרווין עבר באזור ב-1832, ותיאר את רוסאריו כ"עיירה גדולה" עם בערך 2,000 מתיישבים. ב-1841 נמל העיר נסגר לסחר זר בהוראת צו של הקאודייו חואן מנואל דה רוסאס שחסם את נהרו הפרנה והפרגוואי לתנועת ספינות לא ארגנטינאיות. ב-1851 קבוצה קטנה של מספר מקומיים והמשמר הצבאי של העיר הכריזו על תמיכה בקאודייו היריב חוסטו חוסה דה אורקיסה. לאחר שניצח בקרב קסרוס, אוריקסה גמל לעיר על תמיכתה בו וכתב למושל סנטה פה להעניק לרוסאריו מעמד עיר. הבקשה התקבלה, וב-3 באוגוסט 1852 הבקשה אושרה ורוסאריו הוכרזה כעיר. אורקיסה פתח את הנמל לסחר בינלאומי חופשי, והעיר החלה לגדול בקצב מאיץ.
ב-1887 היו בעיר 50,000 תושבים, מתוכם 40% מהגרים.] במהלך החצי השני של המאה ה-19 הייתה תנועה שקראה להפיכת רוסאריו לעיר הבירה של ארגנטינה, אך בסופו של דבר זה לא קרה. ב-1926 היו בעיר 407,000 תושבים], מתוכם כמעט מחצית תושבים זרים, אשר רובם באו מאירופה עקב מלחמת העולם הראשונה.
ב-1928 נולד בעיר המהפכן צ'ה גווארה.

תחבורה

בעיר פועלת מערכת תחבורה ציבורית שכוללת אוטובוסים, טרוליבוסים ומוניות.
ישנן נסיעות רכבת שבועיות לערים בואנוס איירס, סנטה פה, קורדובה וטוקומאן. הייתה תוכנית לבניית מסילת רכבת מהירה בקו קורדובה-רוסאריו-בואנוס איירס, שיועדה להתחיל ב-2008 ולהיחנך ב-2012, אך התוכנית הושעתה עקב הסכסוך בקרב הציבור על התוכנית והביקורת התקשורתית על העלויות הגבוהות לבניית המסילה.
נמל התעופה הבינלאומי רוסאריו - איסלאס מלווינס ממוקם במרחק של כ-13 ק"מ מצפון מערב למרכז העיר והוא משרת אותה.

תרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

חינוך

העיר היא מרכז חינוכי חשוב ברמה לאומית ובינלאומית. העיר היא הבית של האוניברסיטה הלאומית של רוסאריו ומספר אוניברסיטאות אחרות.

ספורט

את העיר מייצגים מספר מועדוני כדורגל. הגדולים שבהם הם ניואל'ס אולד בויס ורוסאריו סנטראל.
ברוסאריו נולד וגדל שחקן הכדורגל המפורסם ליונל מסי.
תקליטון

תַקְלִיטון הוא אמצעי לאחסון נתונים וגיבוי קבצים, על דִסקה שטוחה מחומר פלסטי המצופה בשכבה של חומר הניתן למגנוט. התקליטון ידוע יותר בשמו האנגלי, דיסקט (diskette;‏ disk + צורן ההקטנה הצרפתי הנקבי ette-), שזכה לתפוצה רחבה יותר ממקבילתו העברית. המונח הרשמי באנגלית הוא Floppy disk (מילולית: floppy – לא קשיח).
התקליטונים נכנסו לשימוש מסחרי בשנת 1971 ותוך זמן קצר החליפו את השימוש בכרטיסים מנוקבים. הם היו נפוצים מאוד בשנות ה־80 וה־90 עם התרחבות השימוש במחשבים אישיים. השימוש העיקרי בתקליטונים היה הפצת תוכנה, העברת נתונים בין מחשבים ויצירת גיבויים לקבצים קטנים. לפני התרחבות השימוש בדיסקים קשיחים שימשו התקליטונים גם לאחסון מערכות הפעלה ויישומים אחרים.
בסוף המאה ה־20 פסק השימוש בתקליטונים, עקב המעבר לאמצעי אחסון עדיפים ויעילים מהם, וכך התיישן צירוף הלשון העברי "להחליף דיסקט" – שמובנו בשפת הדיבור היה "לשנות את התפיסה".

דגמי תקליטונים

קוטרו של התקליטון הנפוץ ביותר לפני יציאת התקליטון משימוש היה ½3 אינץ', וניתן לאחסן עליו נתונים בנפח של 720 קילו־בתים בדגמים הישנים (Double Density), או כפול מזה, 1.44 מגה־בתים, בדגמים החדשים (High Density).
מוקדם יותר היו נפוצים תקליטונים בקוטר ¼5 אינץ' (בקיבולות 360KB ו־1.2MB) ואף בקוטר 8 אינץ', אך אלו הכילו פחות נתונים מהדגמים החדשים יותר, מכיוון שהם השתמשו בטכנולוגיות ישנות יותר.

מבנה התקליטון

התקליטון בנוי מדסקה עגולה, העשויה מחומר פלסטי שמצופה בשכבה דקה של אבקת תחמוצת ברזל. לצורך הגנה מלכלוך או מפגיעה פיזית, דסקה זו סגורה באריזה פלסטית חיצונית. בתקליטון בקוטר ½3 אינץ' ישנם שני חורים המתאימים לטבעות שבקלסר סטנדרטי, ומאפשרים השחלה של התקליטון על טבעות הקלסר. הדסקה מסתובבת בקצב קבוע, ותוך כדי כך מאפשרת מגנוט או קריאה של נתונים (בדומה למגנוט על סרט מגנטי). מגנוט הנתונים נעשה משני צדי הדסקה, במסלולים מעגליים שמיקומם (מרחקם מקצה הדסקה) קבוע.

שימושים

התקליטונים היו נפוצים מאוד בשנות השמונים והתשעים ונעשה בהם שימוש ביתי בפלטפורמות מחשב אישי כמו Apple II, מקינטוש, Commodore 64 ,Amiga ו־IBM PC. השימוש העיקרי של התקליטונים היה הפצת תוכנות ומשחקים, העברת נתונים בין מחשבים ויצירת גיבויים קטנים. לפני הופעת הכונן הקשיח שימשו התקליטונים גם לאחסון מערכות הפעלה ויישומים אחרים.
תיאטרון אבי

היסטוריה

תיאטרון אבי הוקם בשנת 1903 על מנת להציג יצירות של מחזאים אירים, או בעלות נושאים קשורים לאירלנד ולתרום לקידום הזהות התרבותית של ארץ זו. עם מייסדיו נמנו הליידי אוגוסטה גרגורי, המשורר ויליאם בטלר ייטס והלאומן האירי אדוורד מרטין. ההצגה הראשונה הועלתה על בימתו ב-27 בדצמבר 1904. הוא נוסד על בסיס התיאטרון הספרותי האירי (1899) והחברה הדרמטית הלאומית האירית של וילי פיי. השטח שעליו נבנה נרכש ברחוב Old Abbey בדבלין בתמיכתה של אני הורנימן.
בשנותיו המוקדמות שם התיאטרון נקשר מאוד לסופרים של התחייה האירית והתחייה הקלטית ושימש אכסניה למחזאים ושחקנים אירים רבים. על במת תיאטרון אבי הוצגו מחזות בכורה של סופרים אירים כמו ויליאם בטלר ייטס, איזבלה גרגורי, ג'ון מילינגטון סינג, ג'ורג' ויליאם ראסל ושון או'קייסי. המוסד התפרסם במיוחד בהפקות של מחזות מן המאה ה-20 המוקדמת.
בשנים האחרונות של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 התיאטרון מקדם דורות צעירים של מחזאים ושחקנים. התיאטרון מאחסן גם במה ניסיונית, "תיאטרון פיקוק", עם אולם של 157 מקומות, שעל במתו משחקים תלמידי בית הספר למשחק של הבית.
בנוסף להקתו ערכה סיורי מופעים בחו"ל, במיוחד בצפון אמריקה. החל משנת 1925 הוא זכה למימון מממשלת אירלנד והפך לתיאטרון הממלכתי המסובסד הראשון שבעולם שהוא דובר אנגלית. גם בימינו הוא מקבל סבסוד שנתי מהמועצה לתרבות של אירלנד.
אחרי שנהרס בדליקה בשנת 1951 להקת התיאטרון אבי נאלצה להתארח בבניין התיאטרון קווינ'ס.
בשנת 1966 נבנה מחדש לפי תוכנית האדריכל מייקל סקוט ואולמו מכיל כיום 628 מושבים.
עד שנת 2006 נוהל התיאטרון על ידי חברה שנשאה את השם "חברת התיאטרון הלאומי בע"מ". מאז הוא מנוהל על ידי חברה חדשה בשם Abbey Theatre-Amharclann na Mainistreach. תיאטרון אבי מציג גם מחזות בשפה האירית.
גבר

גֶּבֶר או איש הוא זכר המין האנושי. לאיש יש סימנים ביולוגיים המבדילים אותו מהאישה שהיא הנקבה במין האנושי. איש שרק נולד נקרא תינוק ומתפתח לפעוט ברגע שמתחיל ללכת, ילד עד גיל 10, נער בגיל ההתבגרות, עלם או בחור בסוף תהליך ההתבגרות וגבר בחייו הבוגרים. בשלב ההורות ילדיו קוראים לו אבא ונכדיו קוראים לו סבא וניניו קוראים לו סבא רבא. האפיון הכללי שניתן בחברה לתכונות המבטאות את האיש נקרא גבריות.

מאפיינים מיניים

מינו של פרט מהמין האנושי נקבע באופן כללי בזמן ההפריה, באמצעות החומר הגנטי שנושא תא הזרע. אם תא זרע הנושא עמו כרומוזום X מפרה את הביצית, הוולד בדרך כלל יהיה נקבה (XX); אם תא זרע הנושא עמו כרומוזום Y מפרה את הביצית, הוולד בדרך כלל יהיה זכר (XY). אנשים בעלי מבנה אנטומי או כרומוזומלי שונה מהמבנה לעיל, הם אינטרסקסואלים.
מבנה זה של כרומוזומי מין נפוץ ברוב היונקים, אך ישנן שיטות ביולוגיות נוספות לקביעת המין של יצור חי, ביניהן שיטות לא גנטיות.
המונח "מאפיינים מיניים ראשוניים" מתייחס לתאי הרבייה שאיברי המין מייצרים: השחלות מייצרות תאי ביצית אצל הנקבה, והאשכים מייצרים תאי זרע אצל הזכר. המונח "מאפיינים מיניים משניים" מתייחס לכל ההבדלים האחרים הקשורים בעקיפין לתהליך ההתלכדות של הזרע והביצית. כאן נכללות התכונות המיוחדות של אזור איברי המין אצל גברים ואצל נשים, הפלומה המבריקה של ציפורים ממין זכר או שיער פנים אצל גברים, תכונות התנהגותיות כמו חיזור, ועוד.
גורמים ביולוגיים אינם גורם מכריע בנוגע לשאלה האם אדם מגדיר עצמו גבר או נחשב כגבר. בני אדם אינטרסקסואליים, שהם בעלי תכונות גופניות או גנטיות מעורבות כביכול, או לא משויכות למין מסוים, עשויים לבסס את קביעת מינם על קריטריונים אחרים. בנוסף, ישנם גברים טרנסג'נדרים וטרנסקסואלים, אשר נולדו כנקבות, אך מחשיבים עצמם גברים; ישנן הגדרות חברתיות, חוקתיות ואישיות שונות בנוגע לנושאים אלו.

מערכת רבייה

איברי המין הזכריים הם חלק ממערכת הרבייה. איברים אלה הם הפין, האשכים, צינור הזרע ובלוטת הערמונית. תפקידה של מערכת הרבייה הזכרית הוא לייצר נוזל זרע, הנושא תאי זרע, ולפיכך מידע גנטי, שיכולים להתלכד עם ביצית בתוך האישה. תאי הזרע נכנסים לרחם האישה ולאחר מכן אל החצוצרות, וממשיכים אל הפריית הביצית שמתפתחת לעובר או ילד. לכן, מערכת הרבייה הזכרית אינה נחוצה במהלך ההיריון. רעיון האבהות והמשפחה קיים בחברות אנושיות.

מחלות

באופן כללי, גברים סובלים מאותן מחלות שמהן סובלות נשים. בהשוואה לנשים, תוחלת החיים של גברים נמוכה במקצת מתוחלת החיים של נשים, אך הבדל זה הצטמצם במהלך השנים האחרונות.
Good Morning Revival

הפקה

האלבום אמור היה לצאת ביוני 2006, אך לאחר זמן מה הצהירה הלהקה באתר הרשמי שלה על דחיית הוצאתו. לבסוף יצא האלבום ב-27 במרץ 2007.
הסינגל הראשון מהאלבום, Keep Your Hands Off My Girl, יצא בסוף 2006. הקליפ הופיע לראשונה בבריטניה, בערוץ מוזיקת הרוק "Scuzz", ב-17 בינואר 2007; באמריקה הלטינית הוא הופיע ב-5 בפברואר 2007. לסינגל יצאו שני קליפים: קליפ מחווה למעריצים, אותו הלהקה צילמה והעלתה לאינטרנט; וקליפ רשמי ששודר בערוצי המוזיקה, בבימויו של סאם בייר. השיר התחיל כבדיחה של הסולן ג'ואל מאדן, אך בסופו של דבר יצא כסינגל, לאחר שהשתלב עם הסגנון הכללי של האלבום.

דירוג במצעדים

האלבום הגיע לדירוג במצעדי עשרת האלבומים הנמכרים ביותר ב-13 מדינות, מה שהפך אותו לאלבום הלהקה שדורג במקום הגבוה ביותר במצעדים.
האלבום דורג במיקום ה-17 במצעד ה-Billboard 200 של ארצות הברית. הוא נמכר ב-66 אלף עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
יוזף מטיאס האואר

חייו

האואר נולד בוינר נוישטאדט ומת בווינה. השכלתו המוזיקלית המוקדמת כללה סיטאר, צ'לו, ניצוח מקהלה ועוגב, אבל לא כללה, כמסתבר, תאוריה וקומפוזיציה, שכן האואר הציג את עצמו כאוטודידאקט. בשנת 1918 פרסם את עבדתו הראשונה בתאוריה של המוזיקה (תאוריית גון-צלילים, מבוססת על זו של גתה, ובאוגוסט 1919 המציא את השיטה שלו לחיבור מוזיקה בשנים עשר טונים. טכניקות ההלחנה של האואר מגלות גיוון יוצא מן הכלל, החל בטכניקות של אבני בניין לשיטות המשתמשות בסדרת אקורדים, שמקורה בשורת שנים עשר הטונים ("מלוס"). למעשה, שיטות ההלחנה שלו משתנות כמעט מיצירה ליצירה. 44 מה שמכונה "טרופ'ס" והשימוש שעושים בהם בקומפוזיציה ("trope-technique") מהותיים לשיטות שנים עשר הטונים של האואר. בניגוד לשורת שנים עשר הטונים שמכילה רצף קבוע של שנים עשר טונים, טרופ מורכב משני הקסאכורדים משלימים, שאין בהם רצף טונים קבוע. הטרופים משמשים לעיון בשיטת שנים עשר הטונים מבחינת המבנה והמרווח. 
כתיבתו של האואר הייתה פורייה, הן במוזיקה והן בתיאור שיטותיו, עד 1938, כשהנאצים צירפו את המוזיקה שלו לרשימה של מוזיקה מנוונת. הוא השכיל לשמור על פרופיל נמוך ונשאר באוסטריה כל שנות מלחמת העולם השנייה, בלי לפרסם דבר; אבל גם לאחר המלחמה הייתה תנובת פרסומיו זעומה, אם כי כתב, קרוב לוודאי, כמה מאות יצירות, שנשארו בכתב יד.
משנות ה-20' השתמשו כמה סופרים בדמותו של האואר כמודל, למשל ב-"Die Sonnenmelodie" של אוטו שטוסל וב"ורדי" של פרנץ ורפל (מטיאס פישבק). עוד נמצא שהוא שימש - יחד עם ארנולד שנברג ותאודור אדורנו - גם כמודל לדמותו של אדריאן לוורקין ברומן "דוקטור פאוסטוס" של תומאס מאן. באחרית ימיו דיבר האואר על מאן, כמו גם על אדורנו, במרירות רבה, כיון שהרגיש שהשניים לא הבינו אותו נכונה. אדורנו כתב על האואר, אבל בנימת זילזול,
כל יצירותיו הרבות של האואר לאחר 1940 כונו "Zwölftonspiel" או "Zwölftonmusik" (משחק שנים עשר הטונים, או מוזיקת שנים עשר הטונים).
דאנקן פרסטון

ביוגרפיה

פרסטון נולד בברדפורד שבמערב יורקשייר. הוא הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן "Hunters Walk", בסדרה "Secret Army", "המקצוענים", "כל היצורים גדולים כקטנים", "רובין משרווד", "ברז'ראק", "The New Statesman", בסדרה לילדים "Press Gang", הסיטקום "Chalk", סדרת הפשע "Boon", "חדר מיון", "Heartbeat", "הטי וייתרופ חוקרת", "הולבי סיטי", "Peak Practice", "רציחות במידסומר", "דיאל ופסקו" ובסדרה הקומית "המשפחה שלי".
פרסטון כיכב בסיטקום הרפואי "Surgical Spirit". ב-2004 הופיע בתפקיד דניס סטוקס באופרת הסבון "קורוניישן סטריט". הוא משחק באופרת הסבון "אמרדייל" בתפקיד דאג פוטס, אביה של לורל תומאס. עוד הופיע בשעשועון "Lily Savage's Blankety Blank".

תיאטרון

פרסטון הוא שחקן שייקספירי ידוע והופיע בהפקות רבות של הלהקה השייקספירית המלכותית. בין השאר גילם את אנגוס בהפקה של טרוור נאן למחזה "מקבת'", על הבמה ב-1976 ובטלוויזיה ב-1978. בהצגה כיכבו איאן מק'קלן וג'ודי דנץ'. ב-2007 הופיע בעיבוד בימתי של הספר "אל תיגע בזמיר".

חיים אישיים

ב-1986 התחתן פרסטון עם השחקנית סוזן פנהליגון , ששיחקה בתפקיד ג'ין הופ באופרת הסבון "אמרדייל". הם התגרשו ב-1992, אבל חזרו לחיות יחד ב-1997. בני הזוג חיים בוולטון-און-תיימז עם בנם טרואן מונרו.
ב-4 בדצמבר 2002 הוענק לפרסטון תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ברדפורד על תרומתו כשחקן.
כנרת רוזנבלום

כנרת רוזנבלום (נולדה ב-1974) היא סופרת, עיתונאית ויועצת ארגונית ישראלית.

ביוגרפיה

כנרת רוזנבלום נולדה בתל אביב לחיליק וטובה רוזנבלום. למדה בעירוני ד' בתל אביב ובתיכון בליך ברמת גן, והייתה פעילה בתנועת הצופים.
בצה"ל שירתה בשנים 1995-1993. בתחילה כמש"קית עיתונות ביחידת דובר צה"ל. לאחר סיום קורס קצינות שימשה קצינת עתודאים ואחראית על השמת אקדמאים לתפקידיהם הצבאיים. השתחררה בדרגת סגן. 
בתום שירותה הצבאי החלה לעבוד ככתבת תרבות וכעורכת במקומון "זמן תל אביב" של מעריב. שימשה כמפיקת מוסף "סופשבוע" של מעריב וכתבה בנושאי תרבות וחברה. במקביל, השלימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ובסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1999-1995).
ב-2002 התפרסם ספרה הראשון "בנות – המדריך השלם להתבגרות", שראה אור בהוצאת כתר. הספר עוסק בהתבגרות הפיזית ובשינויים הנפשיים אצל בנות בגיל זה, ביחסים בין בנים לבנות ובין בנות להוריהן ובשלל ההיבטים של ההתבגרות הנשית. 
רוזנבלום למדה תואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב עם התמקדות בארגונים, באורבניות ובגלובליזציה וסיימה בהצטיינות יתרה (2003-2000). באותה עת הנחתה סדנת כתיבה אקדמית ויוצרת במכללה למנהל (2004-2000) וכן לימדה התנהגות ארגונית לתואר ראשון במרכז האקדמי רופין (2004-2002). 
בשנת 1999 החלה לעבוד כיועצת ב"בית הספר לפיתוח מנהיגות" בצה"ל, שם שימשה, בין השאר, כראש תחום מנהיגות במדור תורה ופיתוח (2003-1999). במסגרת זאת הקימה את תוכנית פיתוח המנהיגות במילואים והובילה אותה, משלב האיבחון, דרך פיתוח תוכנית הכשרה בכל דרגי הפיקוד.
בשנים 2003-2001 כתבה רוזנבלום ב"עכבר העיר" מדור בשם "ביקור בית", שעסק בביקורת בתי קפה. בהמשך ערכה ופירסמה אסופה בשם "50 בתי הקפה הטובים בתל אביב". בין השנים 1999–2004 כתבה ב"העיר" כתבות מגזין וביקורת טלוויזיה וב-2004 שימשה כמבקרת האוכל של העיתון. שימשה כעורכת המוספים המיוחדים של "העיר", ביניהם גיליון "העיר הלבנה", שיצא לכבוד הכרזתה של אונסק"ו על לב תל אביב כאתר מורשת עולמית. המוסף נמכר במאות אלפי עותקים ועורר תגובות רבות, ביניהן פולמוס באתר "העוקץ". 
משנת 2003 עבדה כיועצת ארגונית עצמאית ויועצת בכירה בארגוני ייעוץ. עסקה בפיתוח וניהול פרויקטים מקיפים של שינוי ארגוני והכשרת מנהלים, הנחיית סדנאות, ייעוץ אישי למנהלים, הדרכת יועצים והדרכת מנהלי משאבי אנוש.
ב-2007 נסעה לפריז עם משפחתה. בין השנים 2009-2007 כתבה את "מפריזה", טור אישי שבועי שהתפרסם ב"ידיעות אחרונות" וב-ynet. הטור עסק בתיאור החיים בפריז ובחוויית ההגירה מזווית אישית. 
ב-2008 הקימה את האתר "פריזאית" (www.parisait.com), מדריך לטיול אורבני בפריז, המשלב כתיבה אישית עם ידע והמלצות לטיול בפריז. זמן קצר אחרי הקמתו הפך למקור מידע עדכני, בנושאי תרבות וחברה. 
בתקופת שהותה בפריז כתבה את הרומן "סיפור אהבות", שראה אור בהוצאת כתר באוגוסט 2012, זכה להצלחה ביקורתית והיה לרב מכר. 
בעשור השני של המאה ה-21, משמשת כיועצת ארגונית ובנוסף, היא כותבת ב"הארץ" וב"כלכליסט". בשנת 2012 זכתה בסטודיו לכתיבה בפרויקט "חדר משלך" של עיריית תל אביב. 
נשואה למושיק לביא, ד"ר לכלכלה ועיתונאי בעברו, להם שתי בנות והם מתגוררים בתל אביב.
לניאקיאה

לניאקיאה (באנגלית: Laniakea) היא קבוצת צבירי העל הכוללת את צביר-על הבתולה שבה שוכנת הקבוצה המקומית שבתוכה גלקסיית שביל החלב. הקבוצה כוללת כ- 100,000 גלקסיות אשר מתפרסות על מרחק של 520 מיליון שנות אור (160 מיליון פארסק).
היא הוגדרה בספטמבר 2014 כשקבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטאות הוואי וליון פרסמו דרך חדשה להגדיר צבירים לפי מהירות הגלקסיות אשר שוכנות בהם. ההגדרה החדשה של קבוצת צבירי העל המקומית מסווגת את צביר העל המקומי, צביר על הבתולה כחלק מקבוצת צבירי העל המקומית.
מסתו של הצביר היא 10¹⁷ מסות שמש, מסה גדולה פי מאות אלפים מאשר מסת הגלקסיה שלנו, כמעט כמו מסת קבוצת צבירי העל שעון המטוטלת  .

שיטת גילוי

הדרך החדשה לניתוח תנועת גלקסיות, להבחין בתנועה המוזרה של התפשטות היקום מסנן וינר, אשר עובד בשביל מציאת מיקום של עצמים, המאפשר ניתוח בקרבה של 92 מיליון פארסק (300 מיליון שנות אור) ומראה תבניות זרימה.
קבוצת צבירי העל המקומית נראית מתקדמת לכיוונה של קבוצת צבירי העל שייפלי (אשר נקראת על שמו של הארלו שייפלי), מה שיגרום להן ככל הנראה להפוך בעתיד לקבוצת צבירי על אחת.
האסטרונום הדרום אפריקני טוני פרל טען בשנת 1988 שהסחה לאדום של צביר על הבתולה ושל צביר העל הידרה-קנטאורוס תגרום להם להפוך לצביר על אחד.

מיקום

קבוצות צבירי העל השוכנים ליד קבוצת צבירי העל המקומית הם: צביר העל שייפלי, צביר העל הרקולס, צביר העל קומה, וצביר העל פרסאוס-מזל דגים (Perseus-Pisces).
הגבולות של צבירי העל השכנים וקבוצת צבירי העל המקומית אינם ברורים כך שאין יודעים היכן בדיוק נגמר כל אחד מהצבירים.