טימור ורמש

קורות חייו

ורמש נולד בשנת 1967 בנירנברג, לאב ממוצא הונגרי ולאם גרמנייה, כילד שני לאחר אחותו הבכורה. אביו נמלט מבודפשט בגיל 28 בתקופת המרד ההונגרי והגיע כפליט לגרמניה בשנת 1956. בגיל 8 התייתם ורמש מאביו. ברבות הימים נישאה אמו לוטרינר גרמני, שהיה מפקד טנק במלחמת העולם השנייה. עם סיום לימודיו בתיכון, טייל עם חברים לטוסקנה. לטיול הצטרפה אנדראה, (לימים אשתו), שאותה הכיר באופן שטחי כתלמידה בבית ספרו, שם למדה 3 כיתות מתחתיו. הוא למד לימודי תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת ארלאנגן, ובאותה עת החל לעבוד כעיתונאי. בשנת 1986 פרסם את המאמר הראשון שכתב בעיתון המקומי. בגיל 32 עבר להתגורר בקלן וכתב עבור צהובונים שונים כגון העיתון 'אקספרס' ומגזינים נוספים. הוא העיד על עצמו כי כתב מאמרים קריאים, אך עם זאת, לא בלט בכתיבתו. הוא פוטר מעבודתו העיתונאית האחרונה כעורך במגזין ספורט לנשים 'Shape', בשל קיצוצים שנערכו בהוצאות המגזין. בשנת 2003 עבר הזוג להתגורר במינכן.
כדי להמשיך ולהתפרנס מעבודת הכתיבה, החל לעבוד כסופר צללים בתיווכה של אשתו אנדראה, שניהלה את מחלקת העיון של הוצאת ספרים העוסקת בתחום. ספר הצללים הראשון שכתב נמכר ב-60,000 עותקים - ביוגרפיה על מיכאל הרטה, נגן הרמוניקה בן 50 שנשאב מהופעות רחוב לתוכנית הריאליטי 'סופרטלנט' (Supertalent), שבה זכה במקום ראשון. הספר נכתב בסגנון דיבורו של הרטה, וכתיבתו ארכה 10 ימים. ורמש המשיך לכתוב במתכונת זו מספר ספרים, אך החליט בסופו של דבר לזנוח את תחום הצללים, ולכתוב רומן. בחודש ספטמבר 2012 יצא לאור רומן הביכורים שלו 'הוא חזר', ותוך תקופה קצרה תפס מקום בעשירייה הראשונה של רבי-המכר בגרמניה. נכון לשנת 2013, תורגם הספר ל-10 שפות ותרגומים של 27 שפות נוספות נמצאים בשלבים שונים של עבודה. בתחילת שנת 2016 יצא לאור בהוצאת ״סלע-מאיר״ תרגום עברי לספר (תרגום: עידו נחמיאס). 
בריאיון לעיתון "הארץ" אמר ורמש: "כיוון שכבר התרגלתי לכתוב בגוף ראשון סיפורים של אחרים, כשחשבתי על הרעיון שהיטלר חוזר, הכתיבה בגוף ראשון הייתה קלה. באופן מסוים נהייתי סופר הצללים של היטלר".

תקציר הספר "הוא חזר"

הרומן "הוא חזר" מתאר את ההתרחשויות כשאדולף היטלר מתעורר לפתע בשנת 2011 ליד מגרש החנייה שתחתיו שכן הבונקר של היטלר. הרודן מגלה מדינה שונה, שבה נמצאים מיליוני טורקים. הספר כתוב בגוף ראשון ומשתדל להיות נאמן לסגנון דיבורו וכתיבתו של היטלר, ובמיוחד לסגנון המעורפל של כתיבת "מיין קמפף". היטלר משוטט בעיר במדיו הנודפים צחנת נפט. בעודו תר בחנות עיתונים אחר הביטאונים הנאציים החביבים עליו, הוא מבחין בתאריך המופיע באחד העיתונים ונוכח כי חלפו כמעט 70 שנה מאז האירועים האחרונים שנחקקו בזיכרונו. בעל החנות משוכנע כי ניצב לפניו שחקן מוכשר המצליח לגלם נאמנה את דמותו של היטלר. הוא מופתע לגלות משיחה עם האיש, כי הוא מובטל, כי אין לו מקום ללון וכי זוגתו נטשה אותו, ומזמין אותו ללון באופן זמני בחנות. בהמשך הוא מפגיש אותו עם מפיקי טלוויזיה שמתרשמים אף הם מיכולות החיקוי שלו. היטלר זוכה לקבל מהם חדר במלון ומזכירה שמצדיעה לו במועל יד, כחלק מתבקש מגינוני הכבוד שאותם דורש היטלר מסביבתו. עם הזמן הופך היטלר לכוכב טלוויזיה וסרטונים בכיכובו זוכים לצפיות רבות ביוטיוב. היטלר מתאקלם היטב בגרמניה החדשה ולומד לשלוט באמצעי המדיה, כגון האינטרנט, כדי לקדם את משנתו הנאצית. דווקא הציבור הנאו-נאצי, שסבור כי ה׳חקיין׳ פוגע בכבודו של מנהיגם, תוקף אותו באופן פיזי וגורם לאשפוזו בבית חולים. האהדה הציבורית כלפיו גוברת, ודרכו של היטלר בחזרה אל הזירה הפוליטית נסללת בבטחה. בנוסף ניתן גם לומר, כי הספר משמש כאמצעי ביקורת לגבי אורחות החיים הנהוגות בשנת 2011 וכאמצעי השוואה לאורחות החיים אשר היו נהוגות בזמן חייו של היטלר.