google/wiki40b huggingface dataset:
אצטדיון בניטו ויימרין

היסטוריה

אצטדיון בניטו ויימרין נבנה בשנת 1929 לקראת התערוכה האיברית-אמריקנית שהתקיימה בסביליה באותה שנה. משחק הכדורגל הראשון שנערך באצטדיון היה משחק בינלאומי בין נבחרת ספרד לנבחרת פורטוגל. בשנה שלאחר מכן, ריאל בטיס החלה לארח את משחקיה הביתיים במגרש. בתצורה הראשונית שלו האצטדיון הכיל 18,000 מושבים.
בשנת 1948 נגרם נזק משמעותי לאצטדיון לאחר הצפה של נהר הגוודלקיביר הסמוך. 
בשנת 1958 בוצע השיפוץ הראשון באצטדיון, ובשנת 1961 נרכש על ידי ריאל בטיס.
השדרוג המשמעותי הראשון לאצטדיון בוצע לקראת מונדיאל 1982, אז הוגדל מספר המושבים ל-47,500. במהלך הטורניר נערכו באצטדיון שני משחקים במסגרת שלב הבתים.
לאחר הטורניר האצטדיון נשאר ללא שינויים משמעותיים, עד שבשנת 1998 החליטה הנהלת ריאל בטיס לחדש את האצטדיון כמעט לגמרי, ונבנו עוד שני יציעים תלת-קומתיים אשר נוספו ליציע התלת-קומתי הקיים. בשנת 2016 נהרס היציע הדרומי, אשר החל להיבנות מחדש במתכונת דומה לשני היציעים התלת-קומתיים שנבנו מחדש בשיפוץ שהחל בשנת 1998. הסתיימו בשנת 2017, כשאחריהן גדלה תכולת האצטדיון ל-60,720 מקומות ישיבה. כמו כן, הוחלפו המושבים בכל היציעים באצטדיון.
באצטדיון נערך גמר הגביע הספרדי לעונת 2018/2019.
Slide

רקע

ב-21 בפברואר 2017, הודיע האריס על "Slide", ושיתוף פעולה עם הזמר האמריקאי, פרנק אושן, ולהקת ההיפ-הופ האמריקנית מיגוס. אושן, האריס ומיגוס זכו לקרדיטים על השירה והכתיבה, בעוד שההפקה התבצעה על ידי האריס בלבד. השיר פורסם ב-23 בפברואר 2017. השיר הוא שיתוף הפעולה הראשון של אושן מאז שעזב את דאף ג'אם, וכן שיתוף הפעולה הראשון של מיגוס עם האריס ואושן.
7.62x51 מ"מ נאט"ו

7.62x51 מ"מ נאט"ו היא תחמושת צבאית מסוג כדור המיועדת לנשק קל, מקלעים ורובי צלפים. התחמושת מורכבת מקליע בקוטר 7.82 מילימטרים (0.308 אינץ') ותרמיל באורך 51 מ"מ, אחרי שהקליע נדחס לקנה ונורה קוטרו 7.62 מילימטרים (0.300 אינץ'). תחמושת זו חזקה יותר מה-5.56x45 מ"מ נאט"ו המשמשת רובי סער, ולה גם טווח ארוך יותר: 800 מטר (לעומת כ-500 מטר של ה-5.56 מ"מ). המקבילה האזרחית לתחמושת זו היא ה-0.308 וינצ'סטר, וניתן לירות בשני סוגי הכדורים הללו לחלופין באותו רובה (למרות זאת, שני הכדורים הללו לא זהים: ה-0.308 וינצ'סטר מפעילה לחץ גבוה יותר, ולכן יש הממליצים להימנע מכך).

היסטוריה

פיתוח תחמושת ה-7.62x51 מ"מ נאט"ו בא בעקבות הניסיון של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה עם תחמושת ה-.30-06 ספרינגפילד. הפיתוח הואץ בעקבות כניסת רובי השירות החצי-אוטומטיים וב-1954 הושלם פיתוח התחמושת, על בסיס ה-0.308 וינצ'סטר וה-0.300 סאבאג'. תחמושת ה-7.62 מ"מ נאט"ו נכנסה לשירות בצבא ארצות הברית במקביל להצטיידות ברובה ה-M14 ומקלע ה-M60. רובי M14 עם תחמושת זו שירתו במלחמת וייטנאם וקיבלו ביקורת מעורבת: מצד אחד הם היו חזקים, בעלי כושר חדירה ועצירה גבוהים, וטווח ירי ארוך; מצד שני, התחמושת הייתה כבדה והרתע הקשה על ירי אוטומטי שלא על גבי חצובה או דורגל. באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 רובה ה-M14 הוחלף ברובה ה-M16 בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו. אחרי שנפתרו "בעיות הילדות" ב-M16 הוא הפך לנשק המועדף על לוחמי צבא ארצות הברית וכתוצאה מכך דחקה תחמושת ה-5.56 מ"מ את ה-7.62 מ"מ כתחמושת של רובי הסער ורובי השירות של הלוחמים. עם זאת, בשל יתרונותיה על ה-5.56 מ"מ בעוצמה, בטווח (800 מטר) ובדיוק - תחמושת ה-7.62 מ"מ נשארה בשימוש מקלעים ורובי צלפים. בתחילת המאה ה-21 החלו צבאות לשים דגש על צליפה ארוכת-טווח ולשם כך נדרשה תחמושת חדשה וכבדה יותר, כגון כדורי ה-0.300 וינצ'סטר מגנום, ה-6.5 מ"מ קרידמור וה-0.338 לפואה מגנום, שלהן טווחים של 1,000–1,500 מטרים (1,100–1,600 יארד), ואלה החלו להיות נפוצים יותר אך לא החליפו את ה-7.62 מ"מ מפני שהם יקרים יותר וזמינים פחות (רובה צלפים 7.62 מ"מ יכול לירות גם תחמושת של מאג, אף על פי שביצועיו יהיו טובים פחות בגלל איכות התחמושת).
טוקיו הוטל

ראשית הדרך

התאומים הזהים ביל וטום קאוליץ (נולדו ב-1 בספטמבר 1989 בלייפציג, גרמניה המזרחית). הופיעו במועדונים קטנים באזור העיר מגדבורג החל מגיל 7. לאחר מפגש בין השניים לבין גיאורג ליסטינג, נגן גיטרה בס, וגוסטב שפר, מתופף, החליטו הארבעה להקים להקה משלהם בשם Black Questionmark. לאחר מכן, שונה שם הלהקה ל-Devilish. הלהקה צברה מספר קטן של מעריצים ואף הקליטה באולפן ביתי דמו של מספר שירים אותם שלחה לחברות תקליטים, אך ללא תגובות חיוביות.
בשנת 2003 פנה סולן הלהקה ביל למבחני בד לתוכנית הכשרונות הצעירים Star Search, ששודרה בטלוויזיה הגרמנית. הוא התקבל לנבחרת המתמודדים והספיק לבצע שיר אחד בלבד לפני שהפסיד את מקומו בתחרות. בזמן זה שודרו בתוכנית תמונות של להקת Devilish וחבריה.
בעקבות הופעתו בתוכנית, ביקר מפיק מוזיקלי מהמבורג במועדון במגדבורג שבו הופיעה הלהקה. לאחר שהיה מרוצה מהופעתם החליט להחתימם על חוזה הקלטות בלייבל BMG. לאחר מכן נקנתה BMG על ידי חברת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, וחוזה ההקלטות של הלהקה בוטל. מפיק הלהקה דאג לחתימה על חוזה חדש בחברת יוניברסל מיוזיק גרופ. בין 2004 ל-2005 עבדה הלהקה על כתיבת, עיבוד והקלטת שירים לאלבום הבכורה בעזרתם של ארבעה מפיקים שונים. כמו כן, הלהקה שינתה את שמה לטוקיו הוטל (מלון טוקיו), כיוון שהעיר טוקיו ביפן הייתה מקום אליו חלמו חברי הלהקה להגיע ולהופיע, ומלון בגלל רצונם בסיבוב הופעות ומעבר תכוף מבית מלון אחד למשנהו.
סינגל הבכורה, Durch den Monsun, יצא לאור בגרמניה וזכה להצלחה רבה ששיאה בהגעה לראש מצעד הפזמונים הגרמני בקיץ 2005. כמו כן, טוקיו הוטל זכו להצלחה במדינות נוספות באירופה. בעקבות ההצלחה, הלהיט Durch den Monsun תורגם לאנגלית ויצא כסינגל בשם Monsoon בשנת 2007. השיר Monsoon זכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים ובמכירות במדינות רבות, כולל בארצות הברית וישראל. בהמשך נכלל באלבום אוסף בשם Scream, שהכיל גרסאות באנגלית לשירים שהוציאה הלהקה במקור בשני אלבומיה הראשונים בגרמניה, Schrei! ו-Zimmer 483. אלבום זה יצא לאור בגרמניה בשם Room 483.
הלהקה פרסמה עד כה שבעה אלבומי אולפן, כאשר שלושה מהם בשפה הגרמנית, וארבעה בשפה האנגלית. האלבומים החדשים יוצאים לאור באנגלית בלבד, ומושפעים בין היתר מרובוטיקה וממדע בדיוני, וכן מתרבות שנות ה-80 של המאה ה-20 ותרבות מועדונים של מוזיקה אלקטרונית. בהתאם, הם מכילים צלילי סינתסייזר רבים, תכנות רב יותר של כלי המוזיקה, וכן שירה בקולות גבוהים, כולל פלסט.
בתחילת שנת 2016, סולן הלהקה, ביל קאוליץ, שחרר אלבום סולו בשם I'm Not Ok תחת שם הבמה Billy, בהפקה משותפת עם אחיו התאום.
כיום התאומים קאוליץ מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה, לשם עברו יחד עם משפחתם לאחר שביתם בהמבורג נפרץ על ידי מעריצים, ובני משפחתם של הלהקה הותקפו במספר אירועים חריגים בגרמניה. הבסיסט, גיאורג, והמתופף, גוסטב, עודם מתגוררים בעיר הולדתם מגדבורג.

סגנון המוזיקה

לפי המגזין הגרמני פרנקפורטר רונדשאו "סגנון המוזיקה של הלהקה מוגדר כפופ רוק עם מלודיות קליטות ואלמנטים של בלדות רומנטיות אך המילים מלאות בסגנון ה"אימו" שמותאם בדיוק לטובת ז'אנר הפופ רוק"]. לפי מגזין הרולינג סטון "טוקיו הוטל מצליחים להביא שני אלמנטים נפלאים של היותם רוקרים אמיתיים עם בלדות סנטימנטליות מרגשות."].
באלבומים אשר הוקלטו לאחר המעבר לקליפורניה, משנת 2014 והלאה, טוקיו הוטל מפיקים מוזיקה אשר מושפעת רבות מז'אנר האלקטרו-פופ והסינת'פופ. שינוי ז'אנר זה התאפשר בין היתר עקב הפיכתו של טום, גיטריסט הלהקה, למפיק המוזיקלי בפועל, וכן לסיום ההתקשרות החוזית של הלהקה עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ והמפיקים שליוו אותם בשנים הראשונות.
כיום הלהקה מקליטה ומפרסמת מוזיקה בשפה האנגלית בלבד.
מירה מאיר

ביוגרפיה

מירה מאיר נולדה בשנת 1932 בעיר לודז' שבפולין, ובילדותה, בשנת 1939, עלתה לארץ ישראל עם שני הוריה ואחותה, והמשפחה השתקעה בתל אביב. מאיר גדלה התחנכה בעיר, וסיימה את לימודיה בתיכון חדש, ומנעוריה הייתה חברה פעילה בתנועת השומר הצעיר.
לאחר השירות בצה"ל הצטרפה עם גרעינה לקיבוץ נחשון, בו התגוררה עד יום מותה.
כתבה ספרים וסיפורים לילדים ומבוגרים, והייתה עורכת מדור ספרי ילדים ונוער בספריית פועלים. מאיר כתבה גם פזמונים לילדים, כמו שיר הפתיחה לתוכנית "רגע עם דודלי", ואף עסקה בתרגום.
מאיר נפטרה ב-5 בינואר 2016, בגיל 83. השאירה אחריה ארבעה ילדים.
פקודה להרוג

עלילה

טייס קרב אמריקאי בשם ג'ין סאמרס (פול מסי) נשלח לפריז, הכבושה בידי הנאצים, כדי להרוג פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית שנחשב סוכן כפול. הוא מגיע לצרפת, שם עוזרת לו ליאוני, תופרת הפועלת בתנועת ההתנגדות (איירין וורת'), לאתר את מרסל לאפיט, האדם אותו נשלח להרוג (לסלי פרנץ'). סאמרס אינו בטוח כי יש מן האמת בזיהויו של לאפיט כסוכן כפול, ומתחבט האם אכן להורגו. בסופו של דבר מחליט סאמרס לבצע את משימתו ולהרוג את לאפיט. לאחר ביצוע ההרג, נתקף סאמרס בבהלה וגונב כסף משולחן שבזירת הרצח, כדי שייראה העניין כשוד. סאמרס בורח מהמקום ומחביא את הכסף בבית קברות.
חודשים לאחר הרצח מפקדיו מסיירים בפריז, החופשית כעת, ונתקלים בסאמרס בבית חולים צבאי. הם מגלים כי סאמרס הפך לאלכוהוליסט והוא משתמש בכסף שגנב כדי לממן את התמכרותו לטיפה המרה. סאמרס מגלה כי ליאוני נרצחה בידי הנאצים, ומפקדיו מנסים לשכנעו תחילה כי אכן הייתה אשמה. עם זאת, הוא מגלה לאחר מכן שהיא נהרגה על לא עוול בכפה.
בסצנת הסיום משתחרר סאמרס מבית החולים ומבקר לראשונה את אשתו ובתו של לאפיט, האיש שהרג, שנמצאות כעת במצב כלכלי גרוע. סאמרס, שאינו יכול לגלות להן את האמת, מספר כי לאפיט היה אחד מאנשיהם הטובים ביותר בתנועת ההתנגדות, ומחליט להעניק להן את הכסף שגנב מלאפיט בשעת הרצח.
ליליאן גיש מופיעה בסרט בתור אמו של ג'ין סאמרס, ואדי אלברט מופיע בתור קצין המעביר לסאמרס אימונים לקראת משימתו בצרפת.
קארן אולנבק

קורות חיים

אולנבק נולדה בקליבלנד, אוהיו כקארן קסקולה, וגדלה במדינת בניו ג'רזי. ב-1960 החלה ללמוד באוניברסיטת מישיגן במסגרת תוכנית מצוינים. באותה תקופה שתי האוניברסיטאות הידועות במדינתה ניו ג'רזי, פרינסטון וראטגרס, לא קיבלו סטודנטיות. במהלך התואר היא שינתה את ההתמחותה מפיזיקה למתמטיקה, בעקבות קשיים במעבדה ונלהבות מקורס המתמטיקה המתקדם. לאחר שסיימה בהצטיינות את התואר, החלה תואר מתקדם במכון קוראנט למדעים מתמטיים באוניברסיטת ניו יורק. לאחר נישואיה עם הביוכימיאי אולקה אולנבק בשנת 1965, שלמד באוניברסיטת הרווארד, עברה לאוניברסיטת ברנדייס, במדינת מסצ'וסטס. שם קיבלה תואר דוקטור בשנת 1968. בהנחייתו של רי'צרד פאלאיס עבודת הדוקטורת שלה עסקה בחשבון וריאציות ואנליזה גלובלית.
לאחר מספר משרות זמניות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי, עברה אולנבק למשרת הוראה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין יחד עם בעלה ב-1971. לאחר גירושים מבעלה, עבדה אולנבק לאוניברסיטת אילינוי בשיקגו כפרופסור. בשנת 1983 קיבלה מענק מקארתור (המכונה "מענק הגאונים") ועברה לאוניברסיטת שיקגו, ומשם לאוניברסיטת טקסס באוסטין בשנת 1988 כראש הקתדרה על שם סיד ו. ריצ'רדסון, שם היא נמצאת עד היום.

פעילות מחקרית

אולנבק משתמשת בחשבון וריאציות ומשוואות דיפרנציאליות חלקיות, גאומטריות בפרט, בבעיות שאינן תלויות בקנה מידה לפתרון בעיות בתורת הכיול ומשוואות גלים לא ליניאריות, כגון משוואות שרדינגר לא ליניאריות במערכות קוונטיות. בנוסף, אולנבק התנסתה גם בגלי הלם וטופולוגיות מרחביות בשלושה וארבעה ממדים, ומתעניינת גם במשוואות בעלות סימטריות אלגבריות אינסופיות.

קידום נשים במתמטיקה

לאורך מסלולה האקדמי ראתה קארן אולנבק את הקושי שחוו נשים להשתלב בתחום המתמטיקה, והיא בעצמה התקשתה למצוא עבודה בגלל אפליית נשים. המקומות שהיו מעוניינים בבעלה לא הסכימו להעסיק אותה בטענה שיש חוקים נגד נפוטיזם, אך לאחר כמה שנים התברר לה כי כלל לא היו חוקים כאלה, ושהסיבה האמיתית שלא התקבלה הייתה מכיוון שהיא אישה. בעקבות כך, הקימה אולנבק בשנת 1994 את תוכנית הנשים במתמטיקה כחלק מהמכון המתמטי פארק סיטי (אשר הייתה שותפה להקמתו) במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון. התוכנית נערכת במשך שבועיים בקיץ מדי שנה ובה הרצאות וסמינרים רבים במטרה ליצור שוויון מגדרי במתמטיקה.
גאורג, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

גאורג נולד ב-15 באוגוסט 1455, ללודוויג התשיעי, דוכס בוואריה ולאמליה מסקסוניה, דוכסית בוואריה, בתם של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומרגרטה מאוסטריה.
בשנת 1479 מת אביו לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה, וגאורג עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה גאורג יחד עם בן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה להרחיב את השפעתו באוסטריה, אולם לאחר מכן זנח את תוכניותיו והשלים עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מאוחר יותר הפך גאורג לבעל בריתו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותמך בו במסעותיו בשוואביה, שווייץ, גלדרן והונגריה.
ב-1 בדצמבר 1503 מת גאורג ללא בנים, ובן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, חתנו של גאורג, פרצה מלחמת לנדסהוט, שבסיומה הוחלט שבנו של רופרכט אוטו היינריך יקבל את רוזנות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.
קרל-אדולף הולידט

קריירה מוקדמת

הולידט נולד ב-25 באפריל 1891 בשפייר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית). במלחמת העולם הראשונה לחם במסגרת רגימנט המילואים ה-118 בחזית המערבית, ב-1 במרץ 1915 קודם לדרגת אובר לוטננט, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר הולידט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1933 הועלה הולידט לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-12. ב-1 בינואר 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 במרץ באותה שנה מונה לראש מטה הקורפוס ה-1. ב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בנובמבר באותה שנה מונה למפקד אגד הרגלים ה-9.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה הולידט למפקד הדיוויזיה ה-52, ופיקד עליה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה. ב-8 בספטמבר 1939 מונה הולידט לראש מטה הארמייה החמישית, ובהמשך מונה לראש מטה הפיקוד המזרחי. ב-1 באפריל 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-25 במאי 1940 מונה לראש מטה הארמייה התשיעית, והשתתף עימה במערכה על צרפת. ב-25 באוקטובר 1940 מונה הולידט למפקד הדיוויזיה ה-50, והשתתף עימה בקרב על יוון, כחלק מהקורפוס ה-30 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. במהלך מבצע ברברוסה פיקד על הדיוויזיה שבפיקודו שהייתה חלק מהקורפוס ה-54 במסגרת הארמייה ה-11, וב-8 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-23 בינואר 1942 מונה הולידט למפקד הקורפוס ה-17, שהיה חלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות B, וב-1 בפברואר הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בין ה-2 באפריל 1942 ל-12 ביוני 1942, החליף קרל שטרקר את הולידט בפיקוד על הקורפוס. ב-23 בנובמבר 1942 מונה הולידט למפקד פלגת הארמייה הולידט, ולחם עימה במסגרת ניסיונות החילוץ של הארמייה השישית מכיס סטלינגרד. ב-5 במרץ 1943, הפכה פלגת הארמייה שבפיקודו לארמייה השישית החדשה, שעימה לחם בקרבות על הנהר מיוס, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-17 במאי תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בספטמבר 1943 הועלה הולידט לדרגת גנרל אוברסט. ב-8 באפריל 1944 פרש הולידט מהצבא, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקנים.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשפט הולידט במשפטי נירנברג על פשעי מלחמה, וב-27 באוקטובר 1948 נדון ל-5 שנות מאסר, אך ב-22 בדצמבר 1949 שוחרר הולידט מהכלא. לאחר שחרורו התגורר הולידט בזיגן עד למותו ב-22 במאי 1985.
אבנר בן-גרא

תולדות חייו

בן-גרא נולד וגדל בבאר שבע. למד והוסמך כמהנדס מכונות, וכן סיים תואר שני במינהל עסקים. כמו כן, גמר לימודי משפטים. כיהן כמנהל מחלקת אחזקה וכמנהל מפעלים בחברת רותם אמפרט נגב]. מתגורר במיתר משנת 1994. במיתר כיהן במספר תפקידים ציבוריים, בהם חבר המועצה הדתית.
בן-גרא הקים את סיעת "קהילה"], במסגרתה כיהן כחבר מליאת המועצה. בשנת 2009 גבר על ראש המועצה המכהן מזה שתי קדנציות, סלומון כהן, וסיעתו "קהילה" הייתה לסיעה הגדולה במליאת המועצה. בשנת 2012 קיבל את אות יקיר הנוער על ידי המועצה המשותפת לתנועות הנוער בישראל, על הקצאת משאבים ותקציב לבניית מבנים לתנועות הנוער במיתר. בבחירות שהתקיימו בשנת 2013 נבחר לקדנציה נוספת. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 התמודד בן-גרא בשלישית, אך זכה במקום הרביעי ולא העפיל לסיבוב השני.
בן-גרא מכהן גם בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון.
נשוי לעטרה ואב לארבעה ילדים.
אורלי אזולאי

ביוגרפיה

אזולאי, ילידת ראשון לציון, החלה את דרכה העיתונאית במהלך שירותה בצה"ל, ככתבת "בין גלים" - ביטאון חיל הים, בתקופת מלחמת יום הכיפורים. לאחר מכן הצטרפה ל"ידיעות אחרונות" ומונתה לכתבת באזור השרון ונתניה. בתקופה זו פרסמה סדרת כתבות שזכו להד תקשורתי רב, על המאבק בין כנופיות הפשע בנתניה. בהמשך דרכה, מונתה לכתבת הפוליטית של העיתון וסיקרה שורה של מערכות בחירות.
אזולאי הייתה בין העיתונאים היחידים שהועמדו לדין בעבירות סוב יודיצה. ב-1978 פרסמה כתבה אוהדת על אודות מורשע בפלילים יומיים לפני מתן גזר דינו. אזולאי הורשעה בעבירה על-פי סעיף 41 לחוק בתי המשפט והוטל עליה קנס בסך 1,000 לירות. ב-1981 דחה בית המשפט המחוזי את ערעורה. ב-1983 נדחה ערעורה לבית המשפט העליון על ידי הרכב של שלושה שופטים בראשות אהרן ברק.
ב-1993 נשלחה לפריז ככתבת "ידיעות אחרונות" בצרפת. במסגרת תפקידה סיקרה את המגעים הראשונים בין נציגים ישראלים ופלסטינים,  ראיינה את יאסר ערפאת במפקדת אש'ף בתוניס, וערכה מספר מסעות לצפון אפריקה.
אזולאי פירסמה לראשונה את "פיקדון רבין": התחייבות שהפקיד ראש הממשלה יצחק רבין בידיו של מזכיר המדינה האמריקאי וורן כריסטופר כי ישראל תיסוג מכל רמת הגולן בתמורה לשלום מלא וסידורי ביטחון עם סוריה. בספרה על שמעון פרס תיארה אזולאי שיחה שהתקיימה בביתו של הנשיא דאז, עזר ויצמן, זמן קצר לאחר שפרס נכנס ללשכת ראש הממשלה בעקבות רצח רבין, שבה סיפר פרס לוויצמן שנדהם לגלות את "פיקדון רבין", שעליו לא ידע הוא עצמו דבר.
ב-1996 שבה אזולאי לישראל וסיקרה את מערכת הבחירות, ולאחר מכן יצאה לוושינגטון כפרשנית וכתבת  העיתון בארצות הברית. במסגרת שליחותה סיקרה ועידות שלום, בהן את הסכם ואי, את ועידת קמפ דייוויד ואת ועידת שפרדסטאון. אזולאי יצאה למשימות עיתונאיות במדינות "ציר הרשע" ודיווחה מאיראן, מעיראק ומקוריאה הצפונית. היא הייתה העיתונאית הישראלית הראשונה שהוזמנה לארמון המלך בריאד ודיווחה מפסגת הליגה הערבית בערב הסעודית. כמו כן סיקרה מוקדי מתיחות ברחבי העולם, בהם אפגניסטן, פקיסטן, כווית, קטר ומפקדת החזבאללה בביירות. אורלי אזולאי יצאה פעמיים למשימות עיתונאיות באיראן. ב-2015 שהתה 14 ימים באיראן ודיווחיה ב"ידיעות אחרונות" סוקרו בהרחבה על ידי הטלוויזה האיראנית. ב-2005 כיסתה את מערכת הבחירות באיראן, כאשר אחמדינאג'ד נבחר לנשיא.
ב-18 באוקטובר 2018 טענה בידיעות אחרונות כי בשנת 1992, בהיותה חברת פאנל בתוכנית פופוליטיקה, הותקפה מינית על ידי דן מרגלית, מנחה התוכנית.

חייה הפרטיים

אזולאי הייתה נשואה ליעקב כץ, בנו של איש מחלקת הספורט של קול ישראל לשעבר יואל כץ, ולהם בן ובת. כיום היא נשואה להווארד ארנשטיין, עיתונאי בכיר וראש משרד הרדיו של CBS בוושינגטון.
שירה וסרמן, בתה, נודעה בכינוי חצי שירה בשל דיאטה מוצלחת שעברה, ובמסגרתה השילה ממשקלה 70 ק״ג וכיום היא מגישה פינה קבועה בנושאי תזונה בערוץ 10. בנה, ד'ר ירדן כץ, הוא מדען בכיר בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
אזולאי היא אחותן הבכורה של הסופרת אילנה ברנשטיין ושל האוצרת והבמאית ד"ר אריאלה אזולאי, כיום פרופסורית באוניברסיטת "בראון" בפרובידנס.
ב-2010 פורסם שאורלי אזולאי ובעלה נעצרו בחשד לגידול סמים וכוונה להפיצם לאחר שנמצאו בביתם 11 שתילי מריחואנה חלקם בגובה 2 מטרים - בית המשפט בוושינגטון קבע שאין בסיס לטענות המשטרה והשופט החליט לבטל את הדיון בתיק. לא הוגש נגד אזולאי כתב אישום, ולאחר כמה שעות היא שוחררה.
ג'סטה

העלילה

שלושה צעירים, "פיתה" (מתן לקס), חברו לכיתה אדם (און רפאלי) וחברתם לכיתה שחר (נאיה פדרמן), פיתחו אפליקציה לנוער והתעשרו ממנה. לפתע בשיא ההצלחה נשלטת האפליקציה בידי האקר מסתורי, אשר מתברר בתור ספויילר. באותו זמן אדם מנסה להשלים עם אבא שלו.
יוסף קונסטנט

ביוגרפיה

יוסף קונסטנט נולד ביפו בשנת 1892 לאחר שאימו נלוותה לאביו שעבד כמכונאי באוניה שעגנה בנמל זה. את ילדותו בילה קונסטנט באודסה. סבו שימש כאמן ואביו היה חרש מתכת וימאי. בשנת 1900 עברה המשפחה לאומן, שם החל קונסטנט להתנסות באמנות. ב-1907 הוגלה אביו וקונסטנט החל לעבד לפרנסתו במכונאות. ב-1914 הוא למד ציור ופיסול בבית הספר לאמנויות יפות באודסה.
בשנת 1919, לאחר רצח אביו ואחיו בפוגרום, עלה לארץ ישראל על האוניה רוסלאן. עם הגיעו היה שותף להקמת קואופרטיב האמנים "התומר", שביקש לקדם את האמנות המודרנית והאוונגרדית בארץ ישראל. לאחר כישלון הפעילות בא"י נסע למצרים ובשנת 1923 השתקע בפריז. שם רכש שם לעצמו בעיקר כפסל חיות (animalier).
בפריז השתלב קונסטנט בפעילות האמנותית הערה והציג בתערוכות שונות וביניהן סלון הסתיו. הוא פרסם את הספר "אנשי 1905 ברוסיה" תחת שם העט מיכאל מאטווי (Michel Matveev). ספרו השני "הנרדפים" יצא לאור בשנת 1935 ואילו בשנת 1936 פורסם ספרו "המשפחה המוזרה", עליו זכה בפרס "דה-מאגו".
בשנת 1962 רכש בית ברמת גן ושהה לסירוגין בישראל ובצרפת. הוא נפטר בפריז בשנת 1969.

הגלריה לפיסול יוסף קונסטנט

הגלריה נפתחה לקהל ב-1992 כגלריה לפיסול, ביוזמתה וניהולה של האוצרת אינה ארואטי, ובתמיכתו של מר חנן רוזן- ראש מחלקת התרבות והאמנות של עיריית רמת-גן.
הגלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט, הוא המוסד היחיד בישראל שהציג בקביעות תערוכות פיסול: תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. כ-4 תערוכות בשנה (בליווי קטלוגים).
תערוכות הפיסול העמידו את היצירות בחומרים שונים שגויסו על ידי האמנים בגלום רעיונותיהם. האובייקטים המוצבים בפני הצופים ושידרו את המסרים המתבקשים מבחינה רעיונית ואמנותית במרחב אופקים מעמיק ומגוון. 
בתחילת שנת 2017, החליטה עיריית רמת-גן לסגור את פעילותה של הגלריה היחידה בארץ לפיסול לאחר פעילות של קרוב ל-120 תערוכות של מיטב אמני הפיסול בארץ, באוצרות של אינה ארואטי.
עירוני נס ציונה (כדורסל)

היסטוריה

בעונת 2004/05, סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה הארצית ונשרה לליגה א'. לאחר עונה אחת, חזרה הקבוצה לליגה הארצית. בסיום עונת 2007/08 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית מהמקום הראשון.
בעונת 2008/09 סיימה הקבוצה במקום השישי והפסידה בשלב רבע גמר הפלייאוף לקבוצה הפועל עפולה 2-1. בסיום אותה עונה, לא הצליחה הנהלת הקבוצה להעמיד תקציב לליגה הלאומית, והוגשה בקשה לאיגוד הכדורסל לרדת לליגה הארצית.
בעונת 2010/11 סיימה הקבוצה במקום הראשון ועלתה חזרה לליגה הלאומית.
האגודה מפעילה קבוצת בת בליגה האחרונה, ומחלקת נוער גדולה של 13 קבוצות גיל. המנהל המקצועי של הקבוצה ומחלקות הנוער הוא עופר ברקוביץ'.
בעונת 2012/13 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת העל, לאחר שניצחה בגמר הפליאוף על העלייה לליגת העל את מכבי הוד השרון.
ב-28 באוקטובר 2013 הצליחה לנצח את מכבי תל אביב החזקה בקרב צמוד שנגמר 72-71.
ב-15 בדצמבר 2013 הודיעה הקבוצה כי תשתתף בפעם הראשונה במשחקי גביע ליגת העל.
ב-25 באפריל 2014 הבטיחה נס ציונה את השתתפותה בפלייאוף הישראלי.
בעונת 2014/15 הודחה נס ציונה ברבע גמר הפלייאוף כאשר נוצחה 3-0 על ידי מכבי תל אביב.
בעונת 2015/16 המאמן נדב זילברשטיין פוטר ובמקומו מאמן הקבוצה הוא עופר ברקוביץ'.
ב-15 במאי 2016 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר הפסד 95:84 להפועל ירושלים במחזור הסיום של העונה.
בעונת 2016/17 סיימה הקבוצה במקום ה-4 בליגה הלאומית בכדורסל ועלתה חזרה לליגת העל לאחר 2:0 בסדרת רבע הגמר (הטוב משלוש) על הפועל רמת גן-גבעתיים, 3:1 בסדרת חצי הגמר (הטוב מחמש) על מכבי הוד השרון ו-3:0 בסדרת הגמר (הטוב מחמש) נגד הפועל באר שבע/בני שמעון.
בעונת 2017/18 בתחילת העונה לא הציגה עונה טובה אך בהמשך העונה הציגה רצף ניצחונות ששיאם בניצחונות על קבוצות הצמרת מכבי תל אביב והפועל ירושלים במאי 2018 הבטיחה את המקום ה8 והשתתפות בפליאוף אחרי 2 עונות מול מכבי תל אביב. ב-4 ביוני 2018 הודחה בסדרת הפלייאוף אחרי הפסד בסדרה 3:1 מול מכבי תל אביב.
בעונת 2018/19 הצטרפה לליגת היורופקאפ של פיב"א אירופה ממנה הודחה בשלב שמינית הגמר לאחר מפגש כפול מול קבוצת באקן בירס הדנית. לאחר שסיימה את הליגה הסדירה במקום החמישי הודחה 3:1 ברבע גמר הפלייאוף ע"י הפועל אילת.

האולם הביתי

הקבוצה משחקת באולם הספורט של בית הספר המקיף ע"ש אליעזר בן יהודה בשכונת "לב המושבה" בעיר. האולם נבנה בעלות של כ-12 מיליון ש"ח ונפתח ב-2009. הוא מכיל 1,200 מקומות ישיבה, כולל טריבונות מתקפלות. כמו כן הותקנו בו סלים חדשים ניידים במקום הסלים התלויים שבו שאינם מאושרים למשחקי ליגת העל ונבנו בו חדרי הלבשה חדשים. על פי תוכניות העתידיות של העיר, לבנות היכל כדורסל גדול יותר הראוי לליגת העל.
מגדל וורדנקליף

מגדל וורדנקליף (באנגלית: Wardenclyffe Tower) הידוע גם בשם מגדל טסלה (Tesla tower) היה מגדל שתוכנן ונבנה על ידי ניקולה טסלה בכפר שורהאם (Shoreham) שבלונג איילנד שבמדינת ניו יורק בשנת 1901. המבנה היה עמוד עץ שגובהו 18 מטרים ועליו כדור בקוטר 67 מטר וחצי שדמה לפטרייה ענקית. המגדל כמעט והושלם בשנת 1903 כאשר ג'מ 'מורגן משך את תמיכתו הכספית. המגדל נשאר שלד (ראה איור 1) עד שהוא נקרע בשנת 1917.מטרת המבנה הייתה לאפשר תקשורת טלפונית אלחוטית בין ארצות הברית ואירופה, ולהדגמה של העברת אנרגיה חשמלית בצורה אלחוטית. הבניה מומנה בתחילתה על ידי הבנקאי ג'יי. פי. מורגן אשר השקיע 150,000$ בפרויקט (3 מיליון דולר במונחים של ימינו). מתחילתו הפרויקט נתקל בקשיים רבים, ומשקיעים רבים השקיעו בפרויקט מתחרה אשר הציע תקשורת סדירה בין ארצות הברית לאירופה כבר ב-1903. כמו כן, טסלה ביצע שינויי תכנון רבים מספור. בשנת 1905 טסלה לא הצליח להשיג מימון נוסף לפרויקט והחל בסגירתו, תהליך אשר נשלם בשנת 1907. לפיכך, המגדל מעולם לא פעל, ופורק בשנת 1917.
המבנה קרוי על שם הבנקאי ועורך הדין ג'יימס ס. וורדן, שרכש את האדמה המיועדת למגדל.
בחודש יוני 2014 זוג פיזיקאים רוסיים הודיעו על קמפיין גיוס כספים באינדיגוגו על מנת לבנות את המגדל שוב ולנסות להשלים את עבודתו של טסלה.