google/wiki40b huggingface dataset:
שימור ושימוש בר קיימא באוקיינוסים, ימים ומשאבים ימיים לפיתוח בר קיימא

רקע

האוקיינוסים מספקים משאבים טבעיים המשמשים כמזון, תרופות ודלק ביולוגי. אוקיינוסים מספקים כ-50% מהחמצן, 20% מהחלבון ו-30% מהשמן והגז של בני האדם. הסרת הפסולת וזיהום מהמערכת האקולוגית בה חיים אורגניזמים פועלת להפחתת נזקי סופות. שמירה על האוקיינוסים עוזרת בהסתגלות שינוי האקלים. בנוסף, זהו אזור לתיירות ונופש ובכך זהו משאב כלכלי נוסף. מודעות לבעיה ויצירת שותפויות חדשות עבור דייג, החמצה, פסולת והובלה ימית יכולה למזער את הנזקים.

פעילות

בשנת 2013 הקים בחור בן 18 את חברת "The Ocean Cleanup". החברה מעסיקה 65 מהנדסים וחוקרים על מנת לחקור את האופן בו הפלסטיק נאגר, מתפרק ומתפזר לעומק. המטרה של הפרויקט היא לנקות 50% מכלל הפלסטיק הקיים באוקיינוס השקט ב-10 שנים הקרובות.
עובדי החברה אספו דגימות מהאוקיינוס האטלנטי וגילו שהפלסטיק באוקיינוס מפוזר עד עומק של 5 מטרים בלבד. ב-2015 כ-30 ספינות חצו את שטח הפסולת של האוקיינוס השקט לצורך ביצוע מסע המחקר הגדול ביותר באוקיינוס ​​בהיסטוריה. ההפלגה בין הוואי לקליפורניה חקרה שטח של 3.5 מיליון קמ"ר ואספה נתונים רבים יותר על הפלסטיק האוקיאני מאשר שנאספו בכל 40 השנים האחרונות.
צינור עשוי פוליאסטר באורך של כ-2 קילומטר נפרס באוקיינוס ומתחתיו מסך מיוחד לעומק של כ-5 מטרים. למסך מחובר עוגן שמגיע לעומק של עד 600 מטר ומשנה את העומק שלו בהתאם לעוצמת הזרמים. המערכת פשוט גולשת על הגלים במהירות יותר אטית מהזרמים וכך האוקיינוס מביא את הפסולת לכיוון המסכים. הזרמים החזקים עוברים מתחת לעומק של 5 מטרים וכך מאפשרים לדגים לא להיקלע במסך האיסוף. ברגע שהמסך מתמלא, חיישנים שולחים איתות ומגיעות ספינות עם מערכות שאיבה ואוספות את הזבל הנאגר. הפלסטיק הנאסף ימוחזר ויהפוך לחומר גלם שימושי.

ארגונים שותפים

בישראל החברה הממשלתית חקר ימים ואגמים לישראל  הקימה את "מרכז המידע הימי הלאומי" כדי לרכז, לתעד, לשמור ולהפיץ את הנתונים הימיים הנאספים. בנוסף החברה מפיקה מהם מידע שימושי לתוכנית לאומית.
יחסי גרנדה–צרפת

הסכמים

רוב ההסכמים הבילטרליים בין שתי המדינות נחתמו בעניין החוב שגרנדה צריכה להחזיר לצרפת.
הסכם בילטרלי ראשון בנוגע לחוב נחתם ב-29 במרץ 2007. הסכם על החזרי החובות שנתקבלו עד שנת 2009 במסגרת הפרויקטים השונים בגרנדה הממומנים על ידי הסוכנות הצרפתית לפיתוח (AFD) לפני אמצע 2004, נחתם ב-23 באפריל 2010.
נאדאם

היאבקות מונגולית

חוקי ההיאבקות המונגולית פשוטים: המתחרה רשאי לעשות הכול, ובלבד שאף חלק מגופו, פרט לגפיים, לא ייגע באדמה. מספר המשתתפים בתחרות משתנה משנה לשנה, והגיע לשיאים של 1000 משתתפים ב־1929 ו־1024 ב־1934, אך בשנים האחרונות הוא עומד על ממוצע של כ־512 משתתפים. רק אלופי המחוזות רשאים להתקבל לתחרות הגמר, הנערכת באולן בטור ב־10 וב־11 ביולי. עם זאת, אין בענף ספורט זה הגבלות של משקל וגיל.
התארים הבסיסיים בנאדאם הם בז, פיל, אריה וענק, וככל שמתאבק צובר ניצחונות הוא צובר עוד ועוד תארים. אלוף היאבקות נאדאם הגדול בכל הזמנים, חורלוגין באיינמונח (נולד ב־1944) צבר לזכותו למעלה מ־20 תארים, המתאפיינים בשמות ססגוניים כמו "הטוב מבין עשרת אלפים", "בעל הכוח הבלתי מנוצח", "הטיטאן הקדוש", "גיבור העובדים המונגולי", "החזק והנאמן" וכן הלאה.

קליעה בקשת

קליעה בקשת היא הפחות פופולרית מבין שלושת הענפים. מבנה הקשתות לא השתנה בהרבה במאות השנים האחרונות. גילאי המשתתפים נעים בין 40 ל־50, ולרוב משתתפים בתחרות פוליטיקאים, ביניהם ראש הממשלה לשעבר בייאמבסורן.

מרוצי סוסים

בניגוד להיאבקות, מחולקים המתחרים במרוץ הסוסים ל־6 קטגוריות על פי גילו של הסוס. אורך המסלול משתנה בהתאם לקטגוריה, ונע בין 15 ל־30 ק"מ. בקטגוריה הנמוכה ביותר מתחרים ילדים בני גיל 4–7, וזהו לרוב טקס התבגרות בחברה המונגולית. המרוץ בקטגוריות הבוגרות מלווה באמבולנס של הצלב האדום, מכיוון שהוא נחשב לאחד המסוכנים בעולם.] הסוסים מאומנים להמשיך לדהור גם כשהרוכב נופל, מכיוון שהזוכה במרוץ הוא הסוס, ולא הרוכב.
פוטנציאל זטה

פוטנציאל זטה הוא הפוטנציאל הכימי על פני שטח של חלקיק טעון. המטענים החשמליים על חלקיק נחלקים לשני אזורים. האזור הראשון נקרא שכבת סטרן ובה יונים בעלי מטען הופכי למטען החלקיק וקשורים בצורה חזקה לפני השטח של החלקיק, והאזור השני הוא שכבה דיפוסיונית שבה ריכוז היונים הנגדיים קטן והיא תלויה במרחק. הירידה בפוטנציאל פני החלקיק היא במרחק שבו הפוטנציאל קטן עד לe/1 מערכו ההתחלתי.כיוון שמדידת פוטנציאל פני השטח היא בעייתית עקב המצאות שכבת סטרן, במציאת פוטנציאל זטה נמדד פוטנציאל פני השטח יחד עם מרחק זה (המסומן ב1/K ונמדד ביחידות של nm). 
פוטנציאל זטה נמדד (ביחידות של mV) על ידי אלקטרופורזה. בהפעלת מתח חשמלי מתחילה תנועה של החלקיקים הטעונים לעבר האלקטרודה בעלת המטען המנוגד למטען החלקיק (חלקיק חיובי ינוע לעבר האלקטרודה השלילית ולהפך). החלקיק ינוע יחד עם היונים המקיפים אותו (האטמוספירה היונית שלו). לפי זמן הגעת החלקיק לאלקטרודה ניתן למדוד את הפוטנציאל שלו. הפוטנציאל שנמדד הוא למעשה הפוטנציאל האפקטיבי של החלקיק, שכן הוא כולל את פוטנציאל פני השטח יחד עם שכבת סטרן, המהווה חלק מהאטמוספירה היונית של החלקיק.
גודלו של פוטנציאל זטה מהווה מדד ליציבות המערכת. כאשר ערך הפוטנציאל גבוה מ40mV (בערך מוחלט) המערכת נחשבת ליציבה ומיוצבת על ידי אינטראקציות אלקטרוססטיות. כאשר הפוטנציאל קטן מערך זה אינטראקציות אלה זניחות יחסית והמערכת אינה יציבה.
יצת

יצת הוא יישוב מתקופת המקרא, בית שני, המשנה והתלמוד, ששכן בשומרון, ואשר לפי הסברה שמו השתמר בשם הכפר הערבי יאציד, מצפון לשכם.
היישוב אינו נזכר בתנ"ך, אך נזכר רבות בחרסי שומרון כיישוב בשומרון. חרס 47 מחרסי שומרון קושר את משפחתה של חגלה מבנות צלפחד ליישוב זה.
בתקופת התלמוד נזכר היישוב בפסיפס כתובת רחוב כאחת העיירות היהודיות ב"תחום סבסטיה" לעניין פטור ממצוות התלויות בארץ, לצד עיירות נוספות בשומרון, ובהן כפר יהודית, כפר כסדיה, דותן, מזחרו, איקבין, שילתה, פנטקמוותה, בלעם עלייתה, ציר, עננין ושפירין.
אוגוסט ספיס

אוגוסט וינסנט תאודור ספיס (בגרמנית: August Vincent Theodor Spies; ‏10 בדצמבר 1855 - 11 בנובמבר 1887) היה רפד, עיתונאי, עורך עיתון, ואנרכיסט גרמני-אמריקאי.
ספיס היה אחד מארבעת הפעילים הרדיקלים שהורשעו, בצורה מעוררת מחלוקת, ונתלו, בעקבות חלקם ב"מהומות היימרקט".

חייו המוקדמים

אוגוסט ספיס נולד ב-10 בדצמבר 1855 בעיירה שנקלנגספלד במדינת הסן שבגרמניה, כבן הבכור ליערן ממשלתי. 
בילדותו קיבל ספיס שיעורים פרטיים, ולאחר מכן למד בפוליטכניון בקאסל.
כשהיה בן 17 נפטר אביו, ומצבה הכלכלי של המשפחה התדרדר באופן דרמטי, מה שהוביל אותו להחליט להגר לארצות הברית, שם היו לו מספר קרובי משפחה שהצליחו כלכלית.
ב-1872 הגיע ספיס לניו יורק, והחל להתמחות בריהוט. שנה לאחר מכן, עבר לשיקגו. לאחר מכן הצטרפו אליו בארצות הברית גם אמו ואחיו הצעירים.

בשיקגו

בשיקגו הפך ספיס לרפד, והשתתף בפעילויות איגודי עובדים. עקב חוסר הצדק שראה לנגד עיניו, הצטרף ב-1877 למפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה. הוא הפך מהר מאוד לאחד מהחברים הבולטים בפלג השמאלי הרדיקלי בעל הנטיות האנרכיסטיות של המפלגה, וב-1880 הצטרף לצוות העיתון הסוציאליסטי המוביל באמריקה בשפה הגרמנית, ה"ארבייטר צייטונג של שיקגו" (עיתון הפועלים של שיקגו), שהיה קשור לפלג זה במפלגה.
באוקטובר 1883, שימש כציר בוועידה בפיטסבורג בה היו שותפים אנשי הפלג הרדיקלי, שפרשו ממפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה, בהקמת מה שכונה בשם "האינטרנציונל השחור", הסתדרות פועלים בינלאומית אנרכיסטית, בה היה שותף עד סוף חייו.
ב-1884 הפך לעורך ה"ארבייטר צייטונג של שיקגו".
בחודשים הראשונים של 1886 החל המזל להאיר פנים לעובדים, קואליציה של איגודי העובדים בארצות הברית הכריזה על שביתה כללית, לאחר שתביעתם משנת 1884, לקצר את יום העבודה לשמונה שעות, לא נענתה. התביעה ביקשה להשוות את תנאי הפועלים השכירים בארצות הברית, אשר עבדו למעלה מעשר שעות ביום שישה ימים בשבוע בתנאים שסיכנו את בריאותם וחייהם, לאלו של הפועלים הקנדיים שזכו ביום עבודה מקוצר בן תשע שעות זמן קצר קודם לכן. 
שביתות הענק שפרצו ברחבי הארץ שיתקו תעשיות רבות וכפו עליהן לבצע ויתורים למען העובדים. 
ב-1 במאי 1886 התקיימה צעדה של כ-80,000 שובתים בשדרת מישיגן שבשיקגו, במה שנחשב בעיני רבים למצעד הראשון של האחד במאי אי פעם, בדרישה להגביל את יום העבודה לשמונה שעות. יום למחרת, התקיימה צעדה נוספת של כ-35,000 איש.
העתיד נראה ורוד, ורבים מהעובדים הרגישו שהם סוף סוף השיגו את מה שהם ניסו להשיג במשך זמן כה רב, מחאה המונית לקיצור יום העבודה.
Netfilter

Netfilter הוא שלד תוכנה הכלול בליבה של לינוקס שמאפשר לפעולות שונות הקשורות לרשתות להיות מיושמות בצורה של תהליכים מנהלים (handlers) מותאמים אישית. Netfilter מציע פונקציות שונות לסינון מנות, תרגום כתובות רשת, ותרגום פורט תקשורת, המספקות את הפונקציונליות הנדרשת לניתוב מנות ברשת, כמו גם את היכולת למנוע ממנות להגיע למקומות רגישים בתוך רשת מחשבים.
Netfilter מייצג קבוצה של hooks בתוך הליבה של לינוקס, המאפשר למודולי ליבה ספציפיים לרשום פונקציות callback במחסנית הרשת של הליבה. פונקציות אלה, שבדרך כלל מחילות כללי שינוי או סינון על התעבורה, נקראות עבור כל חבילה שחוצה את ה-hook המתאים בתוך מחסנית הרשת.

היסטוריה

בשנת 1998 התחיל ראסטי ראסל את פרויקט Netfilter / iptables. פרויקט זה הוא בעצם המשך לפרויקט ipchains שגם הוא נוצר על ידי ראסל. בשנת 1999 ,כשגדל הפרויקט, הוא ייסד את קבוצת ליבת ה-Netfilter (או פשוט קבוצת הליבה). התוכנה שהם מייצרים (הנקראת netfilter) משתמשת ברישיון הציבורי הכללי של גנו (GPL), ובמארס 2000 מוזגה לתוך גרסה 2.3.x של הליבה של לינוקס.
בחודש אוגוסט 2003 הארלד וולט הפך ליו"ר של קבוצת הליבה. בחודש אפריל 2004, בעקבות הפרת תנאי הרישיון של הפרויקט, בהפצת התוכנה משובצת בנתבים של חברת Sitecom אשר סירבה לבצע את התנאים של GPL, הוציא הארלד בבית משפט גרמני צו היסטורי נגד החברה. בחודש ספטמבר 2007 פטריק מקהארדי, שהוביל את הפיתוח בשנים האחרונות, נבחר ליו"ר חדש של קבוצת הליבה.
צבע אדום

במסגרת הגנת העורף בישראל, צבע אדום היא מערכת התרעה המזהירה מפני ירי של רקטות קצרות טווח באמצעות מערכת כריזה. כשהמערכת מזהה שיגור רקטה, מושמעת באזור מספר פעמים הקריאה "צבע אדום" בקול נשי, המתריעה מפני פגיעה צפויה תוך 15–90 שניות ומיידעת שיש לתפוס מחסה במהירות. מערכת ההתרעה נועדה להוות תחליף מקומי למערכת האזעקות הארצית.

היסטוריה

המערכת הופעלה לראשונה בשנת 2004 בשדרות וביישובי עוטף עזה, על מנת להתריע על שיגור רקטות קסאם מתוך רצועת עזה. הכריזה מתבצעת באמצעות צופרי האזעקה של פיקוד העורף הפרושים בעיקר על גגות של מבני ציבור. באשקלון הופעלה המערכת לראשונה ב-27 בפברואר 2008, לאחר שטילי קסאם וגראד פגעו פגיעות ישירות בבתי מגורים. מערכת ההתרעה הותקנה כשנה לפני הפעלתה, אך עיריית אשקלון חששה שמערכת הכריזה תופעל בכל פעם שישוגר טיל מהרצועה, ותגרום לאזעקות שווא אשר יובילו לירידת ערך הנדל"ן. לאחר שנתברר כי מערכת הכריזה לא מכסה את כל אזורי העיר אשקלון, הוחלט לחבר את מערכת ההתרעה של צבע לאזעקות המלחמה הרגילות, כצפירה עולה ויורדת, כך שבנוסף למערכת הכריזה של צבע אדום הנשמעת בדרום העיר יושמעו גם צפירות עולות ויורדות בעיר בעת שיגור רקטה לעבר העיר. כמו כן, הוסיף פיקוד העורף כעשרה צופרים נוספים ברחבי העיר.
עד חודש יוני 2006 נקראה המערכת "שחר אדום", אך שמה שונה ל"צבע אדום" ב-9 ביולי 2006 עקב תלונות רבות של תושבים ששמם או שם ילדיהם הוא שחר.
בשנת 2004 חוברה למערכת צבע אדום המערכת "מאמין בריבוע", המערכת פותחה בחטיבה טכנולוגית ליבשה של מז"י, בשיתוף רפא"ל, מפא"ת, פיקוד העורף ומחלקת אמל"ח. מפתחי המערכת זכו בשנת 2009 בפרס ביטחון ישראל.
מערכת "מאמין בריבוע", העוסקת ברמה יומיומית בהתראה מוקדמת לתושבי הדרום בפני נפילת רקטות, הופעלה לראשונה בשנת 2004, אז חוברה למערכת "צבע אדום" בעוטף עזה. בהמשך סיפקה התראה לתושבי הצפון במלחמת לבנון השנייה ולאחרונה היוותה נדבך מרכזי ביכולת העמידה של תושבי הדרום במהלך מבצע 'עופרת יצוקה'. המערכת פותחה בחט"ל בשיתוף רפא"ל, מפא"ת, פקע"ר ומחלקת אמל"ח. בנימוקי הפרס נכתב: "ניתן לומר בוודאות כי המערכת הביאה להצלת חייהם של אזרחים רבים. קיומה של המערכת מאפשרת לתושבי אזור העימות להיכנס למרחבים מוגנים תוך המשך קיום שגרת חייהם במצב חירום - ובכך הוכחה תרומתה לחוסן העורף בעת מתקפה על המדינה".
אות ההתרעה מופץ מפיקוד העורף ליחידות הקצה באמצעות רשת תקשורת ייעודית שהוקמה ומתופעלת על ידי חברת "ביפר תקשורת ישראל" וללא קשר להפצת האות למערכות הצפירה העירוניות.
כיום מערכת ההתרעה עובדת בשיתוף פעולה עם מערכת כיפת ברזל. ניתן לקבל התרעה גם באמצעות אפליקציית מובייל.
בלגרד ארנה

תהליך הבנייה

הרעיון לבנות אולם ספורט גדול בבלגרד נולד בשנת 1989 והבנייה תוכננה להסתיים בשנת 1994, בה בבלגרד הייתה אמורה להתקיים אליפות העולם בכדורסל. הבנייה החלה בשנת 1992 באזור הנקרא "בלוק 25" ברובע "נובי בלגרד" שבעיר. עקב האירועים האלימים שפרצו ביוגוסלביה בראשית שנות ה-90, פיב"א שללה מיוגוסלביה את זכות האירוח והפרויקט הוקפא. פרויקט הבנייה הופשר בשנת 1998 כאשר בלגרד הייתה אמורה לארח את אליפות העולם בטניס שולחן והבלגרד ארנה היה צפוי להיות האולם המרכזי בתחרות זו. אך גם במקרה זה הבנייה הוקפאה שנית עקב הפצצות נאט"ו על העיר בלגרד כחלק ממלחמת קוסובו. עם שוך הקרבות בשנת 2000 ותנופת הבנייה מחדש בעיר, חודשה גם הבנייה של האולם עד אשר הוא הושלם סופית בשנת 2004.

אירועים מרכזיים בארנה

לאחר בנייתו, הפך הבלגרד ארנה לאולם המקורה הראשי של בלגרד וסרביה כולה. אירוע הפתיחה של אולם זה היה הדיאמונד בול של פיב"א בשנת 2004 ומיד אחריו הוא אירח את שלבי הגמר של יורובאסקט 2005. קבוצות הכדורסל הראשיות של העיר, הכוכב האדום בלגרד ופרטיזן בלגרד, המשחקות את משחקי הבית שלהן בהיכל פיוניר, נוהגות להעביר לבלגרד ארנה משחקים מרכזיים שאותם הן מארחות.
במספר מקרים נשברו שיאי נוכחות באירועים שנערכו בבלגרד ארנה. שיא הצופים במשחק יורוליג נשבר בשנת 2009 כאשר 22,567 איש צפו במשחקה של פרטיזן נגד פנאתינייקוס בשלב הטופ-16. כשנה לאחר מכן נשבר השיא בשנית במשחקי הפלייאוף נגד מכבי תל אביב אשר נכחו בהם כ-24,000 צופים בממוצע. בגמר הליגה העולמית לשנת 2009 בין נבחרות הכדורעף של סרביה וברזיל נקבע שיא הצופים למשחק במפעל עם 22,680 צופים.
הארנה מארח גם אירועי תרבות, קונצרטים והופעות של אומנים בינלאומיים. תחרות אירוויזיון 2008 נערכה בבלגרד ארנה אף היא.
איגן ברנל

קריירה

ברנל נולד בסיפקירה .
והחל להתחרות תחילה באופני הרים, הישגו הבולט היה הזכייה במדליית כסף באליפות העולם לג'וניור בקרוס קאנטרי.

אנדרוני ג'יאקטולי (2016-2017)

ברנל הצטרף לקבוצה האיטלקית מדרג הפרו קונטיננטל אנדרוני ג'יאקטולי. הוא ניצח את דירוג הצעירים במירוץ סטימאנה אינטרנאזיונאל קופי אה בארטאלי וגם בג'ירו דל טרנטינו. הוא ניצח את הטור של ביחור ברומניה. וסיים רביעי כללי בטור של סלובניה.
בטור ד'לאווניר, הנחשב לטור דה פראנס של הרוכבים הצעירים, סיים במקום ה4 הכללי.
בשנת 2017 שמה של קבוצתו שונה לאנדרוני סידרמק - בוטקיה. הוא פתח את העונה במירוץ הוואלטה סאן חואן בארגנטינה, וסיים במקום ה9 הכללי. במירוץ הטירנו - אדריאטיקו, סיים 2 בדירוג הצעירים. וסיים 3 בסטימאנה אינטרנאזיונאל קופי אה בארטאלי ו9 בטור אוף דה אלפס.
הוא ניצח את הדירוג הכללי בטור דה סאבויי מונט בלאנק, בטור סיביו ובטור ד'לאווניר. וסיים במקום ה-13 במונומנט האיטלקי ג'ירו די לומברדיה.

סקיי\איניאוס (2018-היום)

אחרי עונה מוצלחת ותוצאות מרשימות של ברנל, ב-2018 הוא חתם בקבוצת סקיי (כיום קבוצת אינאוס).
את העונה הוא פתח עם מקום 6 בדירוג הכללי ומקום 1 בדירוג הצעירים בטור דאון אנדר.
וניצח את אליפות קולומביה בנגד השעון. וניצח את הדירוג הכללי, דירוג המטפסים ודירוג הצעירים בטור של קולומביה. הוא ניצח את דירוג הצעירים וסיים 2 כללי בטור רומנדי. אבל אחד מהישגיו הבולטים באותה שנה היה ניצחונו בהטור של קליפורניה. בטור דה פראנס (שגם היה הגראנד טור הראשון בו השתתף), סיים במקום ה15 הכללי ובמקום ה2 בדירוג הצעירים. הוא שימש פועל של גריינט תומאס ושל כריסטופר פרום, הראשון גם ניצח את המרוץ.
ב-2019 ברנל ניצח את המרוץ הצרפתי פריז - ניס לאחר שהקדים את נאירו קינטנה ומיכל קוויאטקובסקי. בטור דה סוויס, ניצח את המרוץ לאחר שהגיע בזמן של 27:43:10, 19 שניות טוב יותר מזמנו של רוהאן דניס, שהגיע שני. ובהמשך השנה השיג את ההישג הגדול ביותר בקריירה שלו עד כה, הזכייה בטור דה פראנס. כריסטופר פרום הרוכב המוביל של קבוצת אינאוס לא השתתף בטור בשל פציעה וגריינט תומאס זוכה הטור ב-2018 נחשב לרוכב המוביל של אינאוס. ברוב הטור הוביל ז'וליאן אלאפיליפ בדירוג הכללי והחזיק בחולצה הצהובה כשתומאס וברנל שומרים על פער זמנים קטן ממנו. אך בקטע ה19 בטור, תקף ברנל על מעבר איסראן בעוד שז'וליאן אלאפיליפ נחלש. לנקודת הפסגה הגיע ברנל ראשון והקדים את אלאפיליפ. המשך הקטע בוטל באותו יום בשל תנאי מזג אוויר קשים, סיומו נקבע למעבר איסראן, ובכך תפס ברנל את ההובלה במירוץ. הוא שמר על החולצה הצהובה גם בקטע 20 שאף הוא קוצר בשל מזג האוויר ואף הגדיל את פער מאלאפיליפ בשלוש דקות נוספות. בקטע האחרון בשאנז אליזה סיים ברנל את המירוץ כמנצח, והיה לרוכב היחיד עד כה שהיה גם הצעיר ביותר מבין המשתתפים שמסיים את הטור וגם זוכה בו.
אקלים טרופי

אקלים טרופי מוגדר על ידי הקלימטולוג הגרמני, ולדימיר קפן כאקלים המתאפיין בטמפרטורות גבוהות באופן תמידי,  וקבועה יחסית לאורך השנה, הטמפרטורה הממוצעת לחודש היא לעולם גבוהה מ-18° צלזיוס, יחד עם לחות גבוהה וגשמים כבדים, היורדים לפחות בחלק מהשנה, תלוי בסוגי האקלים הטרופים. אקלים זה שאופייני לאזור קו המשווה, וכן לאזורים שאינם ברצועה הטרופית, מתחלק לשלושה סוגים מרכזיים.
האזור הטרופי הוא אזור גאוגרפי בו רווח אמנם אקלים טרופי, אך הוא מוגדר כאזור שבין חוג הסרטן (23.5° צפון) וחוג הגדי (23.5° דרום).
כאמור, האקלים הטרופי מתחלק לפי שיטת קפן לשלשה סוגים, המשתנים לפי עונתיות וכמות המשקעים.

אקלים סוואנה, רטוב ויבש (Aw/As)

בסוגי האקלים הללו יש עונה יבשה מובהקת, כאשר בחודש היבש ביותר יש פחות מ-60 מ"מ של משקעים כמו באקלים מונסון טרופי אך בניגוד לאקלים מונסון גם יש באותו חודש פחות מ ¹⁄₂₅ מכלל המשקעים השנתי. באקלים זה, העונה היבשה יכולה להיות קשה, ולפעמים תנאי הבצורת גוברים במהלך השנה. 
כמה מקומות המתאפיינים באקלים כזה הם: בנגלור שבהודו, וראקרוס שבמקסיקו וטאונסויל שבאוסטרליה.
מרבית המקומות בהם שורר אקלים מסוג זה נמצאים מעט מחוץ לגבולות האזור הטרופי, אך במקרים מסוימים גם מקומות בצידו הפנימי של הגבול הם בעלי אקלים כזה. למעשה, בחוף הקאריבי, מזרחית למפרץ אוראבה, לאורך גבול קולומביה-פנמה ועד לדלתה של נהר האורינוקו, על האוקיינוס האטלנטי (סך הכול כ-4,000 ק"מ), יש תקופות יבשות ארוכות, שמתאפיינות בגשם מועט ולא צפוי. למשל האזורים גוואחירה וקורו, במערב ונצואלה, שהם חצאי-האי הצפוניים ביותר בדרום אמריקה, מקבלים בממוצע 300 מ"מ משקעים בשנה, והכל בתקופה של חודשיים-שלושה. מצב זהה קיים גם באנטילים הקטנים ובאנטילים הגדולים, ויוצר את "המעגל היבש של הקאריביים". אורכה וחוזקתה של העונה היבשה פוחתים ככל שנכנסים פנימה לכיוון היבשה (כלומר- דרומה). בקו הרוחב של נהר האמזונאס- שזורם מזרחה, קצת דרומית לקו המשווה- האקלים הוא אקלים יער גשם טרופי. מזרחית להרי האנדים, בין האזור היבש והצחיח של החוף הקאריבי ובין האמאזונס הרטוב תמיד, נמצאות הסוואנות (Llanos בספרדית) של האורינוקו, משם לקוח שמו של האקלים.

צמחייה

צמחייה המייחדת את האזור הטרופי היא גידולים אוהבי חום ומים כמו אננס, בננה, גויאבה, מנגו וקוקוס.
צמחיית יער הגשם הטרופי ירוקת עד בגלל התנאים הסביבתיים הקיימים באזור המשווני.
רות וילסון

קורות חייה

וילסון נולדה בעיירה אשפורד שבמחוז סארי, דרום-מזרח אנגליה, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא אירי. היא גדלה בעיירה הסמוכה, שפרטון. למדה בבית ספר קתולי "נוטרדאם" לבנות-בלבד. לאחר מכן למדה ב"אשר קולג'" ובאוניברסיטת נוטינגהאם, שם סיימה בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה בשנת 2003. ב-2005 סיימה בהצטיינות את לימודיה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
וילסון היא נכדתו של הסופר וקצין הריגול של ה-SIS הבריטי, אלכסנדר וילסון.

קריירה

בצעירותה עבדה וילסון כדוגמנית. היא החלה דרכה בתעשיית הבידור הבריטית בשנת 2005 בסדרה הקומית "Suburban Shootout". ב-2006 שיחקה בתפקיד ג'יין אייר בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC לרומן המפורסם. בזכות הופעתה בסדרה זכתה במועמדות לפרס גלובוס הזהב, לפרס באפט"א ולפרס סטלייט.
ב-2007 הופיעה לצידה של זוכת שני פרסי האוסקר מגי סמית' בדרמת הטלוויזיה "לתפוס את מרי". בשנת 2009 השתתפה בגרסה המחודשת לסדרת הטלוויזיה "האסיר" בתפקיד הדוקטור 313. בשנת 2010 שיחקה בסדרת המשטרה "לותר" בתפקיד המדענית אליס מורגן.
ב-2010 זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" וב-2012 זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה במחזה "אנה כריסטי".
החל משנת 2014 מופיעה בסדרת הטלוויזיה "הרומן". על תפקידה בסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב.
הדסה היינריך

קורות חיים

הדסה היינריך נולדה בברלין בירת גרמניה לעמליה והוגו היינריך. למדה רפואה בהיידלברג ובברלין. בסיום לימודיה בשנת 1924 עבדה בבית החולים האוניברסיטאי שָׁריטֶה (Charité) בברלין. התמחתה ברפואת ילדים, ברפואת בתי-ספר וברפואת ספורט. בשנים 1927–1933 הועסקה על ידי עיריית ברלין כרופאת בתי ספר. בשנת 1929 ביקרה בארץ ישראל כתיירת. הייתה פעילה בחוגים ציוניים וידעה עברית עוד לפני עלייתה ארצה בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון. באונייה שבה הגיעה נסע גם ד"ר משה בילינסון, ממנהיגי תנועת העבודה, שהיה בשעתו יו"ר הוועד המפקח של קופת חולים כללית.
תחילתה בארץ הייתה כרופאת ילדים בקופת חולים כללית וכרופאת ספורט בהתאגדות הפועל, שבמסגרתה, בין היתר, ליוותה את המשתתפים בצליחת הכנרת; היינריך כיהנה בוועד של האיגוד לרפואה ספורטיבית בהסתדרות הרפואית. את עיקר זמנה הקדישה לרפואת בתי הספר בבתי חינוך לילדי עובדים ברחבי הארץ. עסקה בהסברה בריאותית ענפה – בהרצאות בנקודות יישוב שונות וברדיו ובמאמרים רבים שראו אור בכתבי עת. במשך שנים רבות הייתה העורכת הרפואית של ירחון "איתנים" של קופת החולים הכללית, שנועד להפיץ את תודעת הבריאות בציבור. ד"ר היינריך הייתה ממניחי היסודות של הרפואה המונעת בקופת החולים על כל סניפיה מתוך האמונה ש"יפה מניעה מריפוי". בתוך כל אלה גם התגייסה לשירות ב"הגנה". מילאה תפקידים ציבוריים שונים, ובכללם באגודה לבריאות הציבור, באגודה למלחמה בסרטן ובאגודה הישראלית לגרונטולוגיה. ד"ר היינריך הייתה פעילה בוועדות ציבוריות שעסקו בילדים בעלי צרכים מיוחדים. השקיעה עמל רב בחוסות של נווה תרצה, בעיקר בטיפול בנערות. נאמר עליה כי "כל מעייניה כרופאה היו בדאגה מתמדת לדור המחר, לאזרחי העתיד, בשקידה על בריאותם הגופנית והנפשית".
היינריך נפטרה זמן לא רב אחרי מות בעלה, הרופא והמוזיקאי ד"ר יואל ברוך שפרינגמן (1978). נקברה בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
הניחה בת, עיה (עמליה) מזור, אשת האדריכל אדם מזור, ושלושה נכדים; אחד מהם, ד"ר עודד מזור, ממשיך בדרכה של סבתו והוא מתמקד בתחום הרפואה המונעת בשירותי בריאות כללית.
חומצה טרטרית

נגזרות

בין הנגזרות החשובות של חומצה טרטרית ניתן למנות את מלחיה, טרטר (cream of tartar, אשלגן בי-טרטרט), מלח רושל (אשלגן נתרן טרטרט, משלשל קל) וטרטר אמטיק (אנטימון אשלגן טרטרט). 
חומצה טרטרית היא רעלן שרירים, העובד על ידי דיכוי ייצור חומצה מאלית, ומינונים גבוהים יכול להביא לשיתוק ולמוות. המינון הקטלני הנמוך ביותר שתועד עבור אדם הוא כ-7.5 גרם/ק"ג. למרות זאת, חומצה טרטרית נמצאת בשימוש במזונות רבים, במיוחד ממתקים חמוצים. כתוסף מזון, חומצה טרטרית משמשת כנוגד חמצון, בעל הסימון E334. טרטרטים הם תוספים אחרים המשמשים כנוגדי חמצון או כחומרים מתחלבים.
כאשר מוסיפים טרטר למים, נוצר תרחיף שימושי במיוחד לניקוי מטבעות נחושת. תמיסת הטרטרט מסוגלת להמיס את שכבת תחמוצת הנחושת(II) על פני המטבע, וקומפלקס הנחושת(II)-טרטרט מסיס מאוד במים.

חומצה טרטרית ביין

חובבי יין יזהו את החומצה הטרטרית כמקור "יהלומי היין", גבישי האשלגן בי-טרטרט שנוצרים לעיתים על הפקק. טרטרטים אלה אינם מזיקים, למרות שלעיתים טועים לחשוב שמקורם זכוכית שבורה. ניתן למנוע את היווצרותם ביינות רבים על ידי ייצוב קר. הטרטרטים שנוצרים על צידן הפנימי של חביות יישון היו פעם מקור תעשייתי חשוב לאשלגן בי-טרטרט.
לחומצה הטרטרית תפקיד כימי חשוב ביין, הורדת רמת ה-pH בשלב התסיסה לרמה בה בקטריות רבות הגורמות לקלקול אינן יכולות להתקיים, ושימוש כחומר משמר לאחר ההתססה. בפה החומצה נותנת טעם "עוקצני", יחד עם חומצה ציטרית ומאלית. כיום נפוץ המנהג של זמן תלייה ממושך, בו משאירים את הענבים על הגפן כמעט עד שהם הופכים לצימוקים. בצורת הכנה זו מופחת מאוד טעמה של החומצה הטרטרית ביין.

חומצה טרטרית בגבינה

חומצה טרטרית משמשת לעיתים גם בייצור גבינת מסקרפונה, גבינה איטלקית רכה ועשירה מחלב פרות. הגבינה מיוצרת משמנת (כ- 45% שומן) שהוסרה מהחלב והוספה לה חומצה כמו חומצה טרטרית, או ציטרית. משמשת לבישול ולהכנת קינוחים כגון טירמיסו.
יחסי בורונדי–קנדה

סקירה כללית

קנדה תרמה רבות לתהליך השלום שהוביל להסכם אראושה הראשון באוגוסט 2000, וקידמה בברכה את ביצוע המעבר המדיני בבורונדי בשנת 2005.] קנדה מכירה במאמצאים הגדולים שנעשו על ידי בורונדי על מנת להוביל ולתרום לשלום ולביטחון העולמי, בעיקר בסומליה, מאלי והרפובליקה המרכז-אפריקאית, שבהם חיילים בורונדינים פועלים במסגרת משימות השלום. קנדה תומכת במעמד הפוליטי של בורונדי, וכן תורמת לחיזוק הדמוקרטיה והתפתחות הכלכלית במדינה. ממשלת קנדה מעודדת את השלטונות בבורונדי להוביל לשיפור בזכויות האדם במדינה.
בשנים 2013–2014, ממשלת קנדה העניקה לממשלת בורונדי סיוע בשווי 7.52 מיליון דולר אמריקאי,] שרובו כלל סיוע הומניטרי במגזרי הרפואה והשירותים הפיננסיים.