google/wiki40b huggingface dataset:
דובר (דלאוור)

היסטוריה

דובר נוסדה בשנת 1683 על ידי ויליאם פן, אשר קיבל מהמלך צ'ארלס השני, מלך בריטניה את הזיכיון לאדמות דלאוור ופנסילבניה.
בשנת 1717 תוכננה העיר על ידי מועצה מיוחדת.
במהלך המהפכה האמריקאית ומלחמת האזרחים של ארצות הברית שימשה העיר כנקודת הכינוס של המיליציות של דלאוור.
עד לאחר תום מלחמת האזרחים הייתה דלאוור מדינה בה הותרה העבדות, אף שלא היה בה מספר רב של עבדים. במהלך מלחמת האזרחים הייתה המדינה מדינת גבול- מדינה אשר נשארה חברה באיחוד אך עדיין הותרה בה העבדות.

כלכלה

עיקר כלכלת דובר מתבססת על שירות המדינה. רוב האדמיניסטרציה של דלאוור נמצאת בדובר (אשר אינה העיר הגדולה במדינה, היא וילמינגטון).
בקרבת העיר נמצא בסיס חיל האוויר דובר, המעסיק רבים מתושבי העיר.

השכלה

בדובר נמצאת אוניברסיטת מדינת דלאוור, ומכללת ווסלי. כמו כן נמצא בעיר קמפוס של המכללה הטכנית והקהילתית דלאוור.

תרבות

בית האופרה של דובר נבנה בשנת 1904. הבניין נקרא כיום מרכז שוורץ לאומנות ומשמש את התזמורת הסימפונית של דובר.
בעיר מצוי מוזיאון מדינת דלאוור, מוזיאון סוול ס. ביגס לאומנות אמריקאית (Sewell C. Biggs Museum of American Art) וכן הספרייה המדינתית של דלאוור.

גאוגרפיה

דובר ממוקמת ב- "43 '9 39° צפון, "36 '31 75° מערב.
שטחה של העיר 58.8 קמ"ר מתוכם 58 קמ"ר שטחי יבשה, ו- 0.8 קמ"ר שטחי מים (1.32%).

טריוויה

דובר היא הבירה היחידה של מדינה ממדינות ארצות הברית שכוחות כיבוי האש שלה הן על בסיס התנדבותי.
נטליה פוקלונסקאיה

קריירה

פוקלונסקאיה שירתה בתביעה הכללית של קרים משנת 2002 ועד פברואר 2014 והייתה עוזרת לתובע המחוזי. בעת המשבר הפוליטי בחצי האי קרים, ממשלת אוקראינה הדיחה אותה מהשירות הציבורי והיא מונתה על ידי המפגינים לתובעת הכללית של קרים ב-11 במרץ 2014. לאחר סיפוח קרים לרוסיה היא מונתה על ידי ראש ממשלת קרים לתובעת הכללית של קרים מטעם משרד התובע הכללי הרוסי. מינויה אושרו על ידי השלטונות הרוסיים ב-25 במרץ 2014.
היא בוגרת האוניברסיטה המשטרתית ביבפטוריה ומאז שירתה במשרד התובע הכללי האוקראיני והייתה עוזרת התובע המחוזי וממלאת מקום התובע הכללי בקרים. היא הייתה עוזרת התובע המחוזי במחוז קרסנוגווארדייסקי בקרים (2002–2006) ועוזרת לתובע של יבפטוריה (2006–2010). בשנים 2010–2011 הייתה סגנית ראש יחידת הציתות ואכיפת החוק של משרד התובע הכללי בקרים, יחידה שלחמה בפשע מאורגן.
ב-2011 היא כיהנה כתובעת מדינה בסימפרופול בתיק משפטו של רובים ארונוב, לשעבר סגן המועצה העליונה של קרים שנחשד בשחיתות ובאותה שנה מונתה לתובעת סביבתית בין-מחוזית של העיר סימפרופול. לאחר מכן הועברה למשרד התובע הכללי בקייב ושירתה כתובעת בכירה.
היא עבדה במהלך שנת 2012 בבית הדין לערעורים של קרים והייתה לתובעת בכירה במינהל הכללי לענייני פנים בהליכי טרום-משפט וחקירה וניהול תביעה ציבורית בפיקוח על ארגוני אכיפת החוק בפרשיות פליליות.
בפברואר 2014 פוטרה מעבודתה בתביעה הכללית האוקראינית לאחר שהתבטאה כי היא מתביישת לחיות במדינה שהשתלטו עליה נאו-נאצים.
כאשר קרים הכריזה על עצמאות חד צדדית במהלך המשבר הפוליטי של חורף 2014 פוקלונסקאיה מונתה, כאמור, לתובעת הכללית של הרפובליקה של קרים. כתגובה לכך, השלטונות האוקראיניים פתחו בהליכים משפטיים כנגדה וביטלו את דרגת יועצת למשפט שהוענקה לה בעת שירותה במשרד התובע הכללי האוקראיני.
לאחר סיפוח קרים לרוסיה היא מונתה על ידי התובע הכללי הרוסי לתובעת הכללית של קרים, בצעד שאישרר למעשה את מינויה. משטרת אוקראינה מיקמה אותה ברשימת המבוקשים שלה וב-27 במרץ התובע הרוסי העניק לה את דרגת יועצת בכירה למשפט והיא מונתה לפקח על הסניף המקומי בחצי האי קרים של שירות הביטחון הפדרלי.
במאי 2014 מינויה לתובעת הכללית של קרים זכו להכרה מידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כבמקביל היא הוכנסה לרשימת האישים שהאיחוד האירופי הטיל עליהם סנקציות, בשל מעורבות רוסיה באוקראינה. בנובמבר 2014 מכון מחקר רוסי למדעים פוליטיים וכלכליים הציב אותה במקום ה-16 ברשימת מאה הפוליטיקאים המבטיחים ביותר ברוסיה.
ביוני 2016 הוצבה ברשימה הפדרלית של מפלגת רוסיה המאוחדת לקראת הבחירות הפרלמנטריות בספטמבר 2016. לאחר הבחירות התפטרה מתפקידה כתובעת חצי האי קרים והייתה לחברת פרלמנט. היא מונתה לעמוד בראש הוועדה הפרלמנטרית לפיקוח על נכונות הצהרות ההכנסה של חברי הפרלמנט. מאפריל 2016 נוטלת חלק בביקורת הציבורית שנגד הסרט "מטילדה".

חייה האישיים

פוקלונסקאיה גרושה ולה בת אחת. הוריה הם גמלאים החיים בחצי האי קרים.

תופעת אינטרנט

לאחר שהועלה ליוטיוב סרטון ממסיבת העיתונאים על הכרזת מינויה בתור התובעת הכללית של קרים, ב-11 במרץ 2014, המראה הצעיר והמושך שלה הפכו אותה לפופולרית במיוחד בסין וביפן, שם הפכה לדמות קומיקס. בסרטון צפו למעלה ממיליון איש.
פוקלונסקאיה הייתה בין הידוענים ברוסיה ואוקראינה שזכו להכי הרבה חיפושים באינטרנט, כשלפי גוגל היא הייתה לאדם השביעי ביותר בפופולריות שלו באינטרנט ברוסיה וכמה עיתונים אף כינו אותה סמל מין.
עין זיוון

הקיבוץ

הגרעין הראשון של הקיבוץ שהיה מורכב מבני קיבוצים וכן מתנדבים מחו"ל התיישב ב־23 בינואר 1968 בבתיו הנטושים של הכפר הצ'רקסי. תחילה שימשה הבאר במקום את המתיישבים, אולם בסוף הקיץ היא יבשה ומים הובאו לקיבוץ בכבאית עד להשלמת הנחת צינור מים על ידי מקורות שהוביל מים מברכת רם. לאחר שלוש שנים הוכרז הקיבוץ על ידי התנועה הקיבוצית כיישוב קבע.
כלכלת היישוב מתבססת על מטעי תפוחים ודובדבנים וזנים נשירים נוספים כגון נקטרינות ואפרסקים. בנוסף לכך יש לקיבוץ כרמי ענבים ליין, ושותפויות כלכליות ביקבי רמת הגולן, מחלבות רמת הגולן, עוף הגליל ועוד. ביישוב פעל בעבר מפעל הנעליים "זיוונית" וקודם לכן התקיים בו מפעל "סנדלי דפנה" שהיה שלוחה של מפעל הנעליים בדפנה, עשה עבורו עבודות גימור וייצר מוצרי הנעלה מפלסטיק. בעקבות קשיים כלכליים נסגר מפעל זיוונית ופעילותו הועברה למפעל האם בדפנה.
סמוך לקיבוץ נמצא מעבר הגבול היחיד בין ישראל לסוריה: מעבר קוניטרה. מול הכניסה לקיבוץ נמצא אתר הנצחה לגדס"ר 134.
הקיבוץ מסווג כיום כקיבוץ מתחדש, והוא פותח את שעריו להרחבה קהילתית למשפחות צעירות.
ביישוב מתקיימת מערכת חינוך בלתי פורמלי לכיתות א'-י"ב, ופעוטון.
כנסיית הטירה (ויטנברג)

כנסיית הטירה (בגרמנית: Schlosskirche, נקראת גם כנסיית כל הקדושים - Allerheiligenkirche) היא כנסייה לותרנית בעיר ויטנברג חשובה ביותר בתולדות הנצרות הפרוטסטנטית לאחר שמרטין לותר תלה על דלתותיה ב-31 באוקטובר 1517 את 95 התזות שכתב, מעשה שמציין את תחילתה של הרפורמציה הפרוטסטנטית.
הכנסייה נבנתה בשנים 1490–1511 בסגנון ניאו גותי בהוראתו של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה שתמך במרטין לותר.
כשנפתחה אוניברסיטת ויטנברג ב-1502 סופחה אליו הכנסייה ושימשה כמקום תפילה לסטודנטים ומקום בו קבלו את התואר האקדמי שלהם. פיליפ מלנכתון נאם שם את נאומו הראשון.
ב-1760, במהלך מלחמת שבע השנים נפגעה הכנסייה קשה משריפה. דלתות העץ עליהם היו תלויות 95 התזות של מרטין לותר, נשרפו.
בהוראתו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה נבנו דלתות ברונזה עליהם חקוקות 95 התזות בלטינית. הדלתות שוקלות טון אחד. הן נחנכו ב-10 בנובמבר 1858, לציון 375 שנה להולדתו של מרטין לותר.
מעל הדלתות יש ציור של ישו הצלוב ביחד עם מרטין לותר ופיליפ מלנכתון.
לותר ומלנכתון קבורים בכנסייה ליד בימת ההטפה.
המגדל מתנשא לגובה 83 מטר. מקיפה אותו כתובת עם ציטוט של אחד מההמנונים של לותר: "Ein feste Burg ist unser Gott" (מבצר חזק הוא אלוהינו).
פרננדו ארבאל

שנותיו הראשונות

ארבאל נולד בעיר מֱלִיַה שבמרוקו הספרדית, וכיום הוא אחד היוצרים הספרדים החשובים ביותר, אף על פי שמאז שנת 1958 ואילך הוא מתגורר בפריז. בחמש שנות חייו הראשונות התגוררה המשפחה במלייה. בין השנים 1937 ו-1940 התגוררה משפחתו בסיודד רודריגו (מחוז קסטיליה ולאון), העיר בה היה כלוא אב המשפחה הרפובליקני . משפחתו עברה למדריד בשנת 1940, ותשע שנים לאחר מכן נטש ארבאל הצעיר את המוסד שבו עבר הכשרה כמועמד לפנימייה הצבאית של חיל האוויר. לאחר מכן עבד במפעלי נייר בוולנסיה ובמדריד והתחיל ללמוד משפטים באוניברסיטת מדריד. עם כישלון מחזהו הראשון השתקע בפריז ובשנת 1966 הקים את תנועת הפאניקה.

חשיבותו והשקפותיו

למרות פרסומו בעולם היה יוצר אלמוני לגמרי במולדתו בזמן שלטונו של פרנסיסקו פרנקו. לאחר מות הרודן בשנת 1975 ביקר היוצר לעיתים קרובות בספרד, אולם תדמית הילד הרע ומחולל השערוריות דבקה בו והקשתה על התקבלותו בחוגי התרבות והספרות של ארצו. ביקורתו החברתית ותפישותיו הפסימיות באשר לדרך העולם וליחסי אנוש מבוססות על אירועים טראומטיים המוצאים ביטוי ביצירה דרמטית.
משה צור

משה צור (נולד ב-1948) הוא אדריכל ישראלי, חתן פרס רכטר.

ביוגרפיה

נולד בתל אביב בשנת 1948, בן יחיד לניצולי שואה ששרדו יחידים ממשפחותיהם. למד בטכניקום גבעתיים ב-1962 ועבד במשרדו של האדריכל אלי טאומן. בעת שירותו הצבאי שירת ביחידת הבינוי של חיל הים. בשנת 1969 החל את לימודיו בטכניון ועם סיום לימודיו הצטרף למשרדו של האדריכל אל מנספלד. בשנת 1976 פרש ממשרדו של מנספלד ופתח שותפות עם עמית מקצועי. שנתיים לאחר מכן התפרקה השותפות וצור פתח את משרדו "משה צור בוני ערים בע"מ". שנים ספורות לאחר מכן הצטרפה אליו כשותפה אשתו האדריכלית ארנה צור.
מראשית דרכו המקצועית שילב עבודה על פרויקטים ציבוריים ופרטיים ובמקביל חקר ופיתח רעיונות טכנולוגיים. בין השאר התנסה בפיתוח בנייה טרומית למגורים ומבני ציבור שנבנו בעיקר באזורים חלשים בעיירות פיתוח ובהתנחלויות כמו שדרות ונתיבות, עכו, מעלות, עתלית, אריאל, וקרני שומרון. החל משנות ה-90 החל לתכנן פרויקטים במזרח אירופה.
בתל אביב וברמת גן תכנן מגדלי משרדים ומגורים רבים, בפרט מגדלי יוקרה, אך המגדל המפורסם ביותר שתכנן הוא מגדל הנביאים בחיפה. משרדו תכנן בנוסף גם מתחמי היי-טק, פרויקטים לאומיים (שותף לתכנון העיר חריש ושדה התעופה תמנע), מרכזים מסחריים ומבני ציבור.
צור הוא מהאדריכלים הבולטים בישראל בתכנון מגדלי יוקרה, שבהם מספר מצומצם של דירות גדולות, כגון מגדל רמז, ומגדל ארלוזורוב 17, שבו הפחית צור את מספר יחידות הדיור מ-190 ל-117 ב-30 קומות. צור רואה בהפחתת מספר יחידות הדיור, תוך שמירה על השטח הבנוי הכולל, תופעה חיובית כל עוד היא במידה: "כך אדם קונה דירה גדולה במיקום איכותי, במקום וילה בכפר שמריהו על ארבעה דונמים".
כיום משרדו של צור הוא ממשרדי האדריכלים הגדולים בישראל.
לימד בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון החל משנת 1985.
לצור תאומים, אסף ויואב, ילידי 1985. ובת נוספת, מיה.

פרסים והוקרה

2019 - איש  השנה בתרבות של עיתון הארץ.

         - פרס מפעל חיים מהתאחדות האדריכלים.

         - פרס המועצה הבינלאומית לבניינים גבוהים CTBUH.

2018 - ציון לשבח מטעם התאחדות בוני הארץ על מבנה מגורים יוקרתי מעל 10 קומות - טיים טאור, רמת גן.
2003 - פרס עזריאלי לתכנון אורבני מטעם א"י יפה, על פרויקט אורבני במרכז כפר-סבא: קניון ערים ושכונת מגורים.
         - "אות מגשים ארץ ישראל יפה" מטעם המועצה לישראל יפה על פרויקט מוזיאון הילדים חולון.
1988 - פרס רכטר על תכנון מבנה "אלביט" הנהלה ומשרדים בשטח מת"מ, חיפה.
מאוריצ'יו כהן-לנארו

מאוריצ'יו כהן-לנארו (Mauriciu Cohen-Lânaru‏; 
31 בדצמבר 1849 - 20 באוקטובר 1928) היה כנר, מלחין, מבקר מוזיקלי ומורה למוזיקה יהודי רומני בן העדה הספרדית.

קורות חיים

מאוריצ'יו נולד בבוקרשט, ולאכיה, למד בקונסרבטוריון של בוקרשט עם אדוארד וכמן ואלכסנדר פלכטנמאכר בשנים 1868-1870. בהמשך למד קומפוזיציה באיטליה בשנים 1870-1871 ובפריז בשנים 1871-1878 ובין מוריו נמנו סזר פרנק וז'ורז' ביזה. זמן מה היה הכנר הראשי בתיאטרון אודאון (Odeon) בפריז, אך מאוחר יותר שב לרומניה והיה מורה למוזיקה קולית בבית המחסה על שם האדונית אלנה (Elena Doamna) וחבר בוועדות הבחינה של כל המוסדות להוראת המוזיקה.
כהן-לנארו התבלט כמייצג המוזיקה הרומנית בראשית הופעתה וכראשון שחיבר מוזיקה לתיאטרון הלירי הרומני. להצלחה הגדולה ביותר ברומניה זכתה האופרה הקומית אי הפרחים לפי ליברית של בנג'סקו-דאביז'ה (Bengescu-Dabija). הצגת הבכורה הייתה באוגוסט 1905. הוא חיבר אופרות נוספות, בשנת 1876 הבנאי מנולה לפי בלדה עממית נודעת, בשנת 1880 מאזפה (Mazeppa) ועוד אופרה ששמה טודורל (Tudorel). הוא חיבר מוזיקה קאמרית, 5 סונאטות לפסנתר ורומנסות לפי שיריהם של וסילה אלכסנדרי, דימיטריה בולינטינאנו ואחרים. כמו כן חיבר שני כרכים של "שירים ספרדיים", שאותם הדפיס בבית ההוצאה שלו עצמו.
מאוריצ'יו  כהן-לנארו כתב ביקורות מוזיקליות עבור כתבי העת "העיתונות", "הרומני", "רמפה" ועוד.
דרגות פציעה

דרגות הפציעה נקבעות על פי מדרג חומרת הפציעה - Injury Severity Score (או ISS). מדרג רפואי זה מאפשר לקבוע חומרה של פציעת טראומהבאמצעות שיטת ניקוד פשוטה הנעה בין 1 ל-75 ועל ידי כך לאפשר לצוותים הרפואיים בדרגי הטיפול השונים לחלק את משאביהם בצורה הוגנת ותועלתית, לקבוע סדר קדימויות טיפול, סדר קדימויות פינוי ופרוגנוזה של הפצועים. שיטה זו נפוצה ומקובלת ברחבי העולם בכל הדרגים הרפואיים - בצבא, בשירותי ההצלה ובבתי החולים.
שיטת דירוג זו מבוססת על מדרג הפציעה המקוצר, ה-Abbreviated Injury Scale (או AIS) - שיטה לקביעת חומרת פציעה באזור מסוים שהומצאה על ידי ועדת מדרג הפציעה המקוצר בארגון לקידום רפואה לתאונות דרכים (Association for the Advancement of Automotive Medicine - AAAM).

מדרג חומרת הפציעה

מדרג חומרת הפציעה מבוסס על מדרג הפציעה המקוצר. על מנת לחשב את מדרג חומרת הפציעה עבור פצוע, הגוף מחולק לשישה אזורים:
ראש או צוואר - כולל עמוד השדרה הצווארי
פנים - כולל שלד הפנים, אף, פה, עיניים ואוזניים
חזה - כולל עמוד השדרה החזי והסרעפת.
בטן או אזור האגן - איברים פנימיים של הבטן ועמוד השדרה המותני.
גפיים או חגורת האגן - שלד האגן
איברים חיצוניים
על מנת לחשב את מדרג חומרת הפציעה, יש להשתמש בערכים הגבוהים ביותר שהתקבלו במדרג הפציעה המקוצר, בשלושת אזורי ה-ISS בהם חומרת הפציעה היא הגבוהה ביותר. את ערכים אלו יש להעלות בריבוע ולסכום אותם. לדוגמה - מדרג חומרת הפציעה = א^2 + ב^2 + ג^2, כאשר א', ב' וג' מייצגים את הערכים של האזורים הפגועים ביותר בגוף שהתקבלו ממדרג הפציעה המקוצר. ערכי מדרג חומרת הפציעה כאמור, נעים בין 1 ל-75 (ניקוד של 5 עבור כל אחד משלושת אזורי הפציעה יוביל למדרג חומרת הפציעה של 75). אם אחד מהערכים במדרג הפציעה המקוצר הוא 6, מדרג חומרת הפציעה הופך מידית ל-75, משום שניקוד של 6 (מקסימלי) מצביע על חוסר תועלת בהענקת טיפול רפואי נוסף לשימור חיים (המשמעות היא לעיתים הפסקת הטיפול הרפואי בעת אירוע רב נפגעים).
קרנגי הול

קרנגי הול (באנגלית: Carnegie Hall) הוא אולם קונצרטים בניו יורק, ברחוב 57 פינת השדרה השביעית. הוא נבנה על ידי איל הפלדה והנדבן אנדרו קרנגי בשנת 1890, ונחשב לאחד מאולמות הקונצרטים הידועים והחשובים בעולם.
המקום נועד לשמש משכן להופעות של אגודת האורטוריה של ניו יורק והתזמורת הסימפונית של ניו יורק, שקרנגי היה חבר במועצת המנהלים שלהן.
הבניה החלה ב-1890. בתחילה נקרא המקום מיוזיק הול (Music Hall), ורק ב-1893 הסכים קרנגי שהמקום ייקרא על שמו.

קונצרט הפתיחה

הפתיחה הרשמית של האולם הייתה ב-5 במאי 1891. באותה תקופה שהה צ'ייקובסקי בניו יורק. מרכבה מיוחדת הביאה אותו למיוזיק הול. על הבמה היו ארבע מאות חברי אגודת האורטוריה ומאה נגנים של האגודה הסימפונית. האולם היה מואר וגדוש באנשים מִשַמְנָהּ ומסוֹלתהּ של ניו יורק. בתחילה השמיעה המקהלה את השיר אמריקה ואחרי נאום בשבחו של קרנגי, תפס את השרביט המנצח הצעיר וולטר דאמרוש וניצח על הפתיחה לאונורה מספר 3 של בטהובן. לאחר מכן עלה צ'ייקובסקי על הבמה וניצח על "מארש ההכתרה" שחיבר עבור עיריית מוסקבה, כתרומתו לחגיגת ההכתרה של הצאר אלכסנדר השלישי. מוזיקה נעימה שבתוכה ההמנון הרוסי. צ'ייקובסקי נאלץ לחזור מספר פעמים לבימה כדי לקוד קידה. בחלק העיקרי של הקונצרט בוצעה היצירה טה דיאום של ברליוז.

התפתחות המקום

משפחת קרנגי החזיקה במקום עד שנת 1925. בשנה זו נמכר המקום לרוברט סימון, יזם נדל"ן. באמצע שנות החמישים החל המשבר. התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, שקרנגי הול היה משכנה, הודיעה על כוונתה לעבור ללינקולן סנטר. אובדן ה"דייר" העיקרי של המקום הביא את הבעלים להחלטה למכור את המקום ולבנות במקומו גורד שחקים מסחרי.
כאשר שמע הכנר אייזק שטרן על הכוונה להרוס את המקום, הוא כינס בביתו מספר אמנים ששיגרו מברק לראש עיריית ניו יורק:
"הריסת קרנגי הול עכשיו "מסיבות מעשיות", היא מעשה חסר אחריות הפוגע בארצות הברית וביוקרתנו בעולם התרבותי כולו". על המסמך חתמו פבלו קזאלס, לאונרד ברנשטיין, גרגור פיאטיגורסקי, יאשה חפץ, ולדימיר הורוביץ, יוג'ין אורמנדי, סל, פריץ קרייזלר, מישה אלמן, שרל מינש ואייזק שטרן.
אורגנו קונצרטים לאסוף כסף ובאפריל 1960 התקבל אישור להפקיע את המקום תמורת 5 מיליון דולר. נוסדה אגודת המנהלים של קרנגי הול ואייזק שטרן נבחר לנשיאה. ב-1964 הוכרז המקום כאתר לאומי היסטורי.

תהילת המקום

בקרנגי הול הופיעו וממשיכים להופיע גדולי הנגנים בעולם. הופעת בכורה בקרנגי הול הייתה פריצת דרך חשובה בקריירה של מוזיקאים רבים, בהם יצחק פרלמן, ליאונרד ברנשטיין, יאשה חפץ, סלים עבוד-אשקר ועוד רבים.
באולם זה נערכו הופעות הבכורה של יצירות רבות, כגון: סימפוניית "העולם החדש" של דבוז'אק, "אמריקני בפריז" של ג'ורג' גרשווין ועוד.
בדיחה מפורסמת שהפכה לחלק מפולקלור האולם מספרת על מוזיקאי מפורסם שנשאל להוראות הגעה, "כיצד להגיע לקרנגי הול"? המוזיקאי השיב לשואל: "תתאמן!". המוזיקאי נשוא הבדיחה משתנה מגרסה לגרסה. הגרסה המקובלת מצטטת אותה בשמו של יאשה חפץ, אך אלמנתו של מישה אלמן טענה כי בעלה הוא המקור לבדיחה והיא מבוססת על מקרה אמיתי שאירע לו.
פריג'א זוארץ

לוב

נולד בטריפולי שבלוב. בן ראשון לאחר שלוש בנות ומכאן שמו שפירושו: "באה הישועה". בשנותיו הראשונות למד ב-"צלא" (בית כנסת), ששימש כתלמוד תורה. בגיל 17 העבירו אביו לבית הספר של חברת "יגדיל תורה" בה המשיך ללמוד בעיקר תלמוד ושולחן ערוך באגודת "תורה שבעל-פה", ונחשב לתלמידו של הרב כמוס נחאיסי. הוא קנה ידע רב בתנ"ך, בתורה שבעל-פה, ובספרות ימי-הביניים, וידע לצטט מקורות שלמים מתוך ספרים. אנשי לשון למדו ממנו על לשון קהילת לוב ואנתרופולוגים שמעו ממנו על חיי הקהילה שם.
בגיל 21 נשלח מטעם הרבנות בטריפולי לשרת את הקהילה בעיר אל-ח'ומס. שירותים אלו כללו חזנות, בדיקה ושחיטה, דרשנות ופסיקה, הוראת עברית, דאגה לנזקקים וכדומה. עסק רבות בחינוך נערים ואף שלח מתוכם לקהילות הסמוכות שתחת ניהולו.
היה פעיל ציוני, יסד וערך את השבועון הציוני הדתי "חיינו". זוארץ היה סופר ומשורר, ובתור ציוני נלהב חיבר שירים רבים המבטאים את כמיהתו, געגוגעיו ואהבתו לציון ודאג להשריש זאת לתלמידיו. בין שיריו: "קול אלוקים לנו קורא, מציון מזרחה. השומרים לבוקר, שמשכם זרחה", "שא ברכה חייל עברי, יוצאת מלב נאמן". הוא אף ערך וחיבר ספרים רבים, ביניהם "יהדות לוב", "אנשי אמונה", "שאו זמרה" ועוד. רוב עבודתו הספרותית עסקה בחיי בני העדה, מנהגיהם ומורשתם. בשל קשריו ההדוקים עם יושבי ארץ ישראל שנמצאו תחת שלטון בריטניה, שעמדה במלחמה עם השלטון האיטלקי שבלוב, הואשם בריגול ונשלח למחנה הסגר במדבר הלובי בין השנים 1940-1943.
זוארץ נהג להיות אוזן קשבת ומקור למענה לשאלות הלכתיות לבני העדה בארץ ובגולה. דאג להשריש את השפה העברית התקינה עוד בח'ומס, כך שכשאשר חיילים ישראלים הגיעו ללוב הופתעו לגלות מועדון יהודי בשם "בן יהודה", בו דיברו ושרו בעברית בלבד. סייע בעליית יהודים ארצה בשיתוף עם הסוכנות.

ישראל

עלה לישראל בשנת 1949 והתגורר עם אחיו במעברת שבות עם. החל ללמד בבית הספר המקומי, כמחנך ומאוחר יותר כמנהל בית הספר. במסגרת תפקידים אלו עמל להעביר לדורות הבאים את מסורת עדות הספרדים. לימד עברית וספרות עברית, וערך הצגות להנחלת השפה העברית ותולדות הציונות. כמורה לעברית, חזן, דרשן וסופר הקפיד עם תלמידיו על לשון עברית צחה ומדויקת.
זוארץ היה פעיל בתנועת הפועל המזרחי ולקראת הבחירות לכנסת השלישית הוצב במקום משוריין ברשימה כנציג עדות המזרח. ב-1955 נבחר כחבר כנסת בכנסת השלישית מטעם סיעת חזית דתית לאומית. יסד עם חברים נוספים יוצאי לוב את "ועד קהילות יוצאי לוב", שהפך לאחד מהגופים במוסדות המפד"ל. הוועד סייע לבני העדה.
בכנסת השלישית, הרביעית והחמישית כיהן כחבר בוועדת החינוך והתרבות, בוועדת השירותים הציבוריים וכיו"ר הוועדה לפניות הציבור. בכנסת השישית, כיהן בנוסף כחבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדת הכנסת וכן בוועדה מיוחדת לבדיקת מבנה החינוך היסודי והעל-יסודי בישראל. במהלך תפקידיו בכנסת תרם מידיעתו בחינוך והוראה ורקם יחסים טובים עם כל הקשת הפוליטית. כן פעל למען תושבי המעברות להעלאת יהודי צפון אפריקה לישראל. זוארץ היה ידוע כמקורב ליצחק רפאל בתוך המפד"ל.
במקביל הקים ישיבה הנקראת ע"ש הרב אברהם חיים אדאדי שהיה מגדולי רבני לוב. ישיבה זו שימשה כישיבת המשך ל"ישיבת אדאדי" שבטריפולי.
בגיל 83 הוענק לו תואר "יקיר התנועה הדתית לאומית", על פועלו למען הציונות הדתית בארץ ובגולה. עוד לפני כן הוענקו לו תואר "יקיר העיר" נתניה ו"תואר החינוך הדתי לשנת תשמ"ה".
לאחר מותו הוקם תלמוד תורה על שמו בשיכון ותיקים בנתניה הנושא את שמו, "אדני פ"ז" (פריג'א זוארץ) ואף נקרא על שמו רחוב בשיכון ותיקים בנתניה.
בקיץ 2018 הוציא לאור אנסמבל אור שלום אלבום משיריו, בשם "בנתיב חיים חדשים".
יהודה חנקין

יהודה לייב חנקין (1842 רוסיה, פלך פולטביה, קרמנצ'וג - 25 בנובמבר 1893 ראשון לציון) מעולי העלייה הראשונה וממקימי העיר ראשון לציון.

ביוגרפיה

חנקין נולד ב-1842 בעיר קרמנצ'וג לאביו יעקב שלמה שעסק בחכירת אחוזות, ניהול נשקים ומסחר ביבול וקרקעות. ב-1882 עלו חנקין ומשפחתו ארצה והצטרף לקבוצת יהודים בעלי ממון (ביניהם זלמן דוד ליבונטין, יוסף פיינברג ואחרים) כדי להקים כאן מושבה. תחילה התיישבו ביפו ואז החלו לחפש אדמות. בסיועו של יוסף נבון רכשו את קרקעות כפר "עיון קרא" לצורך הקמת ראשון לציון. היה שותף להקמת הבית הראשון במושבה ובעזרת ידיעותיו בתחום ניהול משקים סייע לבעלי המשקים האחרים להקים את משקיהם והפך בכך לחביב המתיישבים שכינוהו "דוד ליובקה". 
בתקופה בה אולצו האיכרים להשתעבד לפקידי הברון היה חנקין בין המשפחות הבודדות שנותרו עצמאיות וסירבו לקבל כספים. בהמשך היה שותף פעיל במרד האיכרים כנגד פקידות הברון. במיוחד היה פעיל בגירושו של הפקיד יהושע אוסוביצקי מהמושבה דבר שהמריץ את פקידי הברון לנקום בו ולמרר את חייו. שיא ההתנכלות הייתה הדרישה לגרושו מהמושבה וזאת בעידודם של יהודה לייב פינסקר ו משה לייב ליליינבלום וזאת מתוך חשש שהנדיב יעצור את תמיכתו. וכך, ב-1887, מכר חנקין את אדמתו ועבר, עם משפחתו, ליפו שם פתח חנות.
ניקולאס נקולו

קריירת מועדונים

נקולו החל לשחק כדורגל בקאג'י ספורטס אקדמי, אקדמיית כדורגל מהעיר דואלה שבקמרון.
בשנת 2007 חתם נקולו על חוזה ל-3 שנים במונקו הצרפתית. בעונתו הראשונה במועדון שיחק בקבוצת הנוער, ובחודש יולי 2008, בעת קדם העונה, הצטרף לסגל הבוגר וקיבל את חולצה מספר 3. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-13 בספטמבר 2008 בניצחון של מונקו על לוריין בתוצאה 2-0 והוחלף בדקה ה-65. 
ב-29 ביוני 2011 עבר נקולו את הבדיקות הרפואיות במרסיי וחתם בה ל-4 שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 באוגוסט 2011 במשחק ליגה נגד אוסר.
ב-29 ביוני 2016 חתם נקולו באולימפיק ליון לארבע שנים. ב-6 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 4-1 לפריז סן-ז'רמן בסופר קאפ הצרפתי.
ב-5 באוגוסט 2017 הושאל נקולו לטורינו עד לסוף העונה.

קריירה בינלאומית

נקולו נכלל בסגל נבחרת קמרון עד גיל 21 באולימפיאדת בייג'ינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של קמרון ב-19 בנובמבר 2008 במשחק ידידות נגד נבחרת דרום אפריקה.
קרש גב

קרש גב או לוח גב הוא מוצר רפואי המשמש לקיבוע ולהעברה של פצועים כאשר קיימת אפשרות של פגיעה בעמוד השדרה. לוח גב משמש למניעת תזוזה של עמוד השדרה העלולה ליצור נזק בלתי הפיך. לרוב, לוחות גב בשימוש של כוחות עזרה ראשונה ורפואת חרום, כגון מגן דוד אדום.
קרשי גב עשויים עץ, אלומיניום או פלסטיק. כיום קיימת מגמה של הימנעות משימוש בקרשי גב העשויים עץ עקב התחזוקה הרבה הנדרשת, כגון טיפול בסדקים ושברים, ריקבון וחיידקים.  
קרשי גב רחבים יותר מאשר רוחבו של אדם ממוצע, על מנת לאפשר התאמה של רצועות הקיבוע, וכמו כן, כדי לאפשר את קיומן של ידיות נשיאה. לרוב החומר שממנו עשוי קרש הגב מאפשר מעבר של קרני רנטגן, כדי לאפשר צילום של הפצוע יחד עם הלוח.
הקיבוע יתבצע בדרך כלל בתוספת של צווארון לקיבוע עמוד שדרה צווארי (כגון צווארון פילדלפיה) שנועד למנוע תנועת הראש קדימה ואחורה, תנועה של "כן". נוסף על כך, הראש ייתמך בצדדיו על ידי שמיכה מגולגלת ("ספר תורה"), או חוסמים (Head Wise), כדי למנוע תנועה לטרלית (צדית) של הראש, תנועה של "לא". כמו כן, במידה ויש חשד לפגיעה בכל עמוד השדרה ולא רק הצוואר, נשתמש ברצועות, כדי למנוע תנועה של הפצוע בצורה מוחלטת.
אן דה מונמורנסי

חייו

נולד בעיירה שאנטיאי שמצפון לפריז לאב שהיה בעל מעמד מיוחד בחצרו של לואי השנים עשר מלך צרפת. היה בן טיפוחיה של המלכה אן מברטאן, אשת המלך, שהעניקה לו את שמה (אן) כשמו הראשון. קיבל את חינוכו בחצר המלכות יחד עם פרנסואה (פרנסואה הראשון מלך צרפת לעתיד).
כאשר פרנסואה הראשון עלה על כס המלוכה (1 בינואר 1515) דה מונמורנסי הפך לדמות חשובה בחצר המלכות. באותה שנה, כאשר המלך השתלט על העיר מילנו, דה מונמורנסי התלווה אליו כשיצא עם צבאו לאיטליה, והצטיין בקרב מאריניאנו (13 - 14 בספטמבר). ב-1516 נתמנה למושל העיר נובארה שממערב למילנו. ב-1518 היה אחד מבני הערובה שנשלחו לאנגליה להבטחת פירעון החוב  של פרנסואה הראשון להנרי השמיני מלך אנגליה עבור העיר טורנה (כיום בבלגיה). ביוני 1520 היה נוכח ב- "שדה אריג הזהב" שליד העיר קאלה, שם נפגשו שני המלכים ברוב פאר והדר. אחרי כן הופקד על ניהול המשא ומתן בין שתי הממלכות.
ב-1521 ארגן את ההגנה על העיר מזייה, שבגבולה הצפוני של צרפת, נגד צבא האימפריה הרומית הקדושה. באותה שנה פיקד על צבא השכירים השווייצרי שלחם לצד צרפת באיטליה. ב-1522 הובס בקרב ביקוצ'ה בצפון איטליה, אך למרות זאת זכה בתואר "מרשל של צרפת" כאות הוקרה על גבורתו. ב-1524 התלווה שוב לפרנסואה הראשון במערכה לכיבוש מילנו, אך ב-24 בפברואר 1525 נלקח בשבי למדריד ביחד עם המלך לאחר שצבא המלך הובס בקרב פאביה בידי צבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. דה מונמורנסי השתתף במשא ומתן שהביא להסכם מדריד ששם קץ למלחמה הראשונה בין פרנסואה הראשון לבין קרל החמישי.
ב-1536 דה מונמורנסי השתתף בהגנה על חבל פרובנס נגד קרל החמישי שפלש עם צבאו לצרפת, אחרי שפרנסואה הראשון פלש לדוכסות סבויה. ב-1538 נתמנה דה מונמרנסי למפקד העליון של הצבא הצרפתי. הוא ניסה להביא לפשרה בין שני המלכים, אך בהשפעת אן דה פיסלה הדוכסית ד'אטאמפ, שהייתה מאהבתו של פרנסואה הראשון, סר חינו של מונמורנסי בעיני המלך, וב-1541 הוא נאלץ לפרוש מחצר המלכות.
ב-1547 עם מות פרנסואה הראשון, ועם הכתרתו של אנרי השני למלך צרפת, דה מונמורנסי הפך ליד ימינו של המלך החדש. ב-1552 הוא לחם נגד צבא האימפריה הרומית הקדושה בחבל לורן, וכבש את הערים מץ, טול וורדן.אך ב-10 באוגוסט 1557 נחל מפלה בקרב סן-קנטן ונפל בשבי הספרדים.
במלחמות הדת בצרפת בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים היה דה מונמורנסי אחד מאנשי הטראומוויראט הקתולי שכלל גם את פרנסואה הדוכס מגיז ואת סנט אנדרה. דה מונמורנסי נלקח בשבי על ידי הפרוטסטנטים בקרב דרה (19 בדצמבר 1562), אך יחד עם אחיינו גאספאר דה קוליני, שהיה אחד ממנהיגי הפרוטסטנטים, השתתף בשיחות שהובילו להסכם אמבואז בין הצדדים הלוחמים (19 במרץ 1563).
ב-10 בנובמבר 1567 דה מונמורנסי הוביל את צבאו לניצחון על הפרוטסטנטים בקרב סן דני שבו נפצע באופן אנוש, וכעבור יומיים מת מפצעיו בפריז.