google/wiki40b huggingface dataset:
לסיכו

אודות החברה

החברה הוקמה ב-1969 על ידי שלמה לשמן. בשנות ה-70 הצטרפו לניהול החברה יחיאל לשמן ויהודה לשמן, בניו של שלמה, וגם יצחק סידי. היום בין בעלי השליטה נמצאים גם דור השלישי של המשפחה: איל לשמן (בנו של יחיאל), ראובן לשמן (בנו של יהודה) וערן סידי (בנו של יצחק סידי). בשנות ה-90 החלה לבצע עבודות תשתית עבור רכבת ישראל, בין השאר שדרוג מסילת הירקון בין ראש העין לתל אביב, על מנת לחדש את הפעלת רכבות הנוסעים עליה.
ענפי הבינה

עַנְפֵי הַבֵּינָה (TA: rami mediastinales), או כפי שחלקם נקראו בעבר עוֹרְקֵי הַבֵּינָה, הם ענפים עורקיים בבית החזה המספקים דם לאזור הבינה.
מקורם של ענפי הבינה הוא לרוב בשני עורקים: אבי העורקים החזי ועורק החזה הפנימי. מאבי העורקים החזי יוצאים מספר ענפים קטנים המספקים דם לקשרי הלימפה ולרקמת החיבור הרפה שבבינה האחורית, בעוד שמעורק החזה הפנימי יוצאים הענפים לספק דם לקשרי הלימפה ולרקמת החיבור שבבינה הקדמית, לרבות לשאריות בלוטת התימוס.
טופס

טופס הוא מסמך תבניתי המיועד לקליטת נתונים. לשם כך, טופס מכיל הוראות, כותרות או שאלות שלצידן חללים (שדות) למילוי. שדות הטופס עשויים לאפשר כתיבת מלל חופשי או לחייב בחירה מתוך רשימת ערכים. טפסים משרתים מגוון שימושים משרדיים, כגון הצהרות (למשל, שאלון פרטים אישיים), הזמנות של מוצרים ושירותים, פניות לרשויות ולמוסדות.

אטימולוגיה

מקור המילה "טופס" במילה היוונית τυπος (טוּפּוֹס), שמשמעותה "תבנית", בדומה למילה העברית טיפוס ולמילה האנגלית type. המילה חדרה לעברית מלשון חז"ל. כך, למשל, בדיני שטרות, ובפרט בדיני גטין, קיימת הבחנה בין החלק הקבוע של השטר, המכונה טופס, לחלק שאינו קבוע, המכונה תורף.

היסטוריה

בעבר טפסים היו מסמכי נייר מודפסים. הם מולאו בכתב יד או במכונת כתיבה. כאשר נדרש מילוים במספר עותקים, השתמשו בנייר העתקה שהונח בין עותקי הטופס, או שצילמו את הטופס הממולא במכונת צילום. כיום, במקום או לצד טופסי נייר משתמשים ארגונים רבים בטפסים ממוחשבים, שהם חלק מממשק המשתמש של תוכנה. המידע הנקלט בטפסים ממוחשבים נשמר בבסיס נתונים וניתן לשולפו לפי הצורך ולהציגו שוב בטופס וכן לעבדו (למשל לצורכי חישובים, דוחות, תהליכים עסקיים).
פורימה

תכונות

פורימה הוא כוכב כפול במרחק של כ-38 שנות אור ממערכת השמש. בני הזוג הם כוכבים כמעט זהים, המקיפים זה את זה במרחק זוויתי שנע בין 0.3 שניית קשת ועד ל-5.8 שניות קשת, ושקול למסלול עם אקסצנטריות של 0.88 ומרחק שנע מ-3.5 יחידה אסטרונומית ועד ל-70 יחידות אסטרונומיות - יותר מפי 2 מהמרחק של נפטון מהשמש. זמן ההקפה של בני הזוג זה סביב זה הוא 169 שנים. בשנת 2005 הגיעו בני הזוג לפריאסטרון ומאז הם שוב מתרחקים זה מזה. החל משנת 2020 המרחק הזוויתי ביניהם יאפשר את הפרדתם גם באמצעות טלסקופ חובבים. לזוג תנועה עצמית גדולה למדי של למעלה מחצי שניית קשת בשנה ובשל כך הוכנסו שניהם לקטלוג לויטן (תחת ציונים נפרדים). חישוב של כיוון התנועה של פורימה ושל הכוכב β בבתולה, מראה שבעוד כ-33,000 שנים הם יתקרבו עד למרחק של כשליש שנת אור או כ-18,000 יחידות אסטרונומיות זה מזה. בשל מרחקו הקטן יחסית, הוכנס הזוג גם לקטלוג גליזה לכוכבים קרובים. בשל קרבתו למישור המלקה מוסתר פורימה מדי פעם על ידי הירח ולעיתים נדירות על ידי מאדים.

פורימה A

פורימה A הוא הכוכב הבהיר יותר מבין השניים, אך רק במעט. זהו כוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F0 V. מסתו כ-1.4 מסות שמש ורדיוסו כ-2 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-7,100 קלווין והוא מאיר בעוצמה של כמעט פי 5 מעוצמת ההארה של השמש.

פורימה B

פורימה B הוא הפחות בהיר מבין השניים בכ-4 מאיות של דרגת בהירות השקולות לעוצמת הארה של פי 4.7 מעוצמת ההארה של השמש. כמו פורימה A, זהו כוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F0 V עם מסה ורדיוס דומים מאוד לאלו של בן זוגו.
אשתאול

היסטוריה

המושב נוסד עם שאר יישובי פרוזדור ירושלים בתום מלחמת העצמאות, על קרקעות הכפרים הערביים אישוע (إشوع) ועיסלין (عسلين), שנכבשו במבצע דני על ידי חטיבת הראל, ותושביהם עזבו ולא הורשו לחזור].
 וזאת כדי ליצור רצף התיישבותי בין השפלה לבין ירושלים.
גרעין המייסדים הראשון, 80 משפחות, עלה לקרקע בחודש דצמבר בשנת 1949, והורכב רובו ככולו מעולים יוצאי תימן. השם העברי אשתאול ניתן למקום בדצמבר 1949. ב-1950 החלו בנטיעת היער הגדול המקיף את היישוב, ששימש ככפר עבודה ותושביו התפרנסו מעבודות יערנות במסגרת הקרן הקיימת לישראל. מאוחר יותר זכה היער בשם "יער הקדושים".
בשלב מאוחר יותר נרתם ארגון הג'וינט בארץ, וסייע לתושבי המקום לפתח את ענפי החקלאות, ובכלל זה הלול.
ב-1952 נבחר המושב לייצג את מושבי העולים בסרט התדמית "השחר בוקע", שהפיקה הסוכנות היהודית  בבימויו של אריה להולה. בשנת 1960 צולם סרט הקולנוע הבריטי "סיפורו של דוד" (A Story of David) בסמוך למושב.
בסוף שנות ה-90 בוצעה הרחבה במושב, במסגרתה נקלטו כ-100 משפחות חדשות שבנו את ביתן במגרשים ששווקו על ידי מינהל מקרקעי ישראל. כיום גרים במושב מעל 200 משפחות ובתי-אב המנהלים חיי קהילה ערים.
תושבי אשתאול מתפרנסים מענפי חקלאות מסורתיים, לולי מטילות, תיירות פנים, ומגוון מקצועות חופשיים בהם עוסקים תושבי המושב וההרחבה.
יואל לרנר (פעיל ימין)

קורות חייו

לרנר נולד בברוקלין ב-1941 ללב (או ליב) ולאלקה (או אלסי), למשפחה חילונית. למד בדרום אפריקה.
בשנת 1960, בהיותו בן 19, עלה לישראל. למד באוניברסיטה העברית, וקיבל תואר ראשון בעברית ובבלשנות שמית.
נישא לשרה וסיגל לעצמו אורח חיים דתי. גר בירושלים ובהמשך עברו לקריית שמונה, שם עסק בהוראה וייסד בשנת 1965 את בית הספר התיכון "המתמיד", אותו הפך מתיכון מקצועי דו-שנתי לתיכון עיוני ארבע-שנתי בשנת 1970 שבה המשפחה לירושלים.
לימד במוסדות חינוך תיכוניים, בהם ישיבת נתיב מאיר, במבשרת ציון, ביד בנימין, ובבית אל. עסק רבות בתרגום ובכתיבת דברי הגות ומחקרים בעברית התנ"ך. 
במאי 1973 החל משפטם של לרנר והרב מאיר כהנא באשמת הסתה למרד, לאחר ששלחו לערבים בישראל וביהודה ושומרון מכתבים הקוראים להם להגר תמורת סיוע כספי, אך המשפט הופסק.
באוגוסט 1973 הורשע לצד 8 מחבריו בליגה להגנה יהודית בפרשת הפגיעה במוסדות המיסיון בירושלים בפברואר אותה שנה. בשנת 1975 הועמד לדין בשנית, הורשע בעבירה של המרדה, וריצה תקופת מאסר של שנה.
באוגוסט 1978 הועמד לדין ונעצר עד תום ההליכים באשמת הקמתה של מחתרת גל (ראשי תיבות של "גאולה לישראל"), שמטרתה להקים בישראל ממשלה לפי ההלכה. הפעם נגזרו עליו 3 שנות מאסר, מתוכן ריצה שנתיים.
הצטרף לתנועת כ"ך עם הקמתה ונכלל פעמיים בין מועמדיה לכנסת. מאוחר יותר חבר לפרופ' שאול גוטמן בהקמת תנועת ימין ישראל והוצב במקום החמישי ברשימתה בבחירות לכנסת הארבע עשרה (1996) אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה. 
היה פעיל בולט בעידוד העלייה להר הבית, קיים סיורים רבים על ההר, העביר הרצאות ופרסם חוברות מידע בנושא.
ביולי 1982 הוא נעצר לשלושה חודשים לפי צו מעצר מנהלי שהוציא שר הביטחון, ובהמשך הורה בית המשפט על מעצרו עד לתום ההליכים נגדו, בעקבות כתב אישום שהוגש לבית המשפט המחוזי בירושלים בעניין. באוקטובר 1982 נדון לשנתיים וחצי מאסר על קשירת קשר עם שני נערים לפוצץ את כיפת הסלע. על פי דיווחים בתקשורת, השופט ציין שזו הרשעתו הרביעית בקשירת קשר למרות התחייבות קודמת של לרנר כי יחדל מפעילות מחתרתית. יוער, עם זאת, כי הגם שמדובר היה בהרשעתו הרביעית, לא כל הקודמות היו "בקשירת קשר".
בשנת 1996 הועמד לדין, יחד עם מיכאל בן חורין ושני אחרים, על עריכה, הוצאה לאור ופרסום של ספר: "ברוך הגבר". הארבעה הורשעו בפרסום הסתה לגזענות ובתמיכה בארגון טרור וערעורם לבית המשפט המחוזי נדחה. אולם בערעור של לרנר לבית המשפט העליון, שנדון לאחר פסק הדין שזיכה את מוחמד יוסף ג'בארין, הושגה הסכמה על הסדר טיעון על פיו בוטלה הרשעתו בתמיכה בארגון טרור, בהתחשב בתקדים ג'בארין ובכך שתפקידו בפרסום הספר היה של יועץ לשוני, ועונשו צומצם למאסר על תנאי של ארבעה חודשים למשך שלוש שנים.
לרנר נפטר בי"א בתמוז תשע"ד (9 ביולי 2014).
אובלסט

אובלסט (ברוסית ובאוקראינית: область; בבלארוסית: вобласць; בצ'כית: oblast; בסלובקית: oblasť; בבולגרית: о́бласт) הוא מושג המתייחס ליחידה אדמיניסטרטיבית בחלק מהמדינות הסלאביות. ניתן לתרגם מושג זה ל"אזור" או "חבל", אך התרגום המדויק ביותר הוא "מחוז". עקב אפשרויות התרגום הרבות נהוג לתעתק את המושג "אובלסט", ולא לתרגמו. היחידה האדמיניסטרטיבית "אובלסט" נהוגה כיום ברוסיה, באוקראינה, בבלארוס ובבולגריה, והייתה נהוגה בברית המועצות לשעבר.
פסגת קרושה

גילוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופתה בשנית בשנת 1988.

מקור השם

הפסגה נקראת על שם המחנך הבולגרי זאהאריי קרושה (Круша).
יצחק פרידמן (בוהוש, השני)

רבי יצחק פרידמן (כ"ו באייר תרס"ג, 23 במאי 1903 - י"ד באב תשנ"ב, 13 באוגוסט 1992) היה האדמו"ר מבוהוש, הרביעי בשושלת. כיהן באדמו"רות גם בתל אביב ובני ברק. עמד בנשיאות כולל רומניה. כיהן גם באדמו"רות שפיקוב.

תולדותיו

נולד בשפיקוב לרבי שלום יוסף פרידמן. אמו הייתה בתו של רבי מרדכי טברסקי, האדמו"ר משפיקוב. לאחר מלחמת העולם הראשונה, נשאר אביו האדמו"ר היחידי לבית רוז'ין תחת השלטון הרוסי וחסידי רוז'ין שחיו תחת השלטון הרוסי נסעו אליו. 
בשנת תר"פ קיבל היתר הוראה מהרב יהודה לייב צירלסון. באותה שנה התפרצה מגפת טיפוס באזור, והוריו נפטרו בהפרש של שבועיים, בסוף שבט ובפורים. הוא עצמו גם חלה, ולא יכל לשבת שבעה על הוריו.
לאחר שנרפא, הוכתר לממלא מקום אביו בעודו רווק, לצד אחיו רבי דוד, שכיהן בפלוישט הרומנית. לאחר מספר חודשים, החלו רדיפות מצד הרוסים נגד היהודים ובפרט נגד המנהיגים, והוא נמלט וחזר לבוהוש הרומנית, שם גדל אצל דודו רבי מנחם מנדל פרידמן, לימים האדמו"ר מבוהוש. בשנת תרפ"ד נישא ליוכבד פייגא, בתו של דודו רבי מנחם מנדל.
בשנת תר"צ עבר לבוקרשט שם כיהן כאדמו"ר למעט החסידים שהתגוררו בה. בזמן מלחמת העולם השנייה, עת יהודים רבים נמלטו לבוקרשט, פתח את ביתו לציבור, והסתכן בחייו עקב זאת. בשנת תש"ג נפטר חותנו, וחסידי בוהוש התלכדו סביבו. בי"ד באייר תשי"א עלה לארץ ישראל עם אשתו ובתו והתיישב בתל אביב, כשאר אדמו"רי רוז'ין ופתח בית כנסת בשדרות רוטשילד. הוא היה אוהב ישראל וארץ ישראל. נהג ללכת ביום העצמאות לתפילת שחרית בבית הכנסת הגדול. בשנת תשל"ב פתח כולל אברכים בבית מדרשו בתל אביב (לימים עבר הכולל לבני ברק). בשנת תשמ"ה פתח את ישיבת בוהוש בבני ברק. בשנת תשמ"ז עבר לבני ברק שם כבר היה בית כנסת של חסידי בוהוש. 
נפטר בזמן שהותו בארוזה, שווייץ. גופו הועלה לקבורה לבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים בחלקת אדמו"רי רוז'ין.
בתו היחידה, שיינדל שרה דבורה, נישאה לרב ישראל שלום יוסף פרידמן, בנו של רבי יעקב דוד פרידמן, האדמו"ר מפשקאן ובן דודם של אביו וחותנו של רבי יצחק. להם שני ילדים, רבי יעקב מנדל פרידמן, ממלא מקום סבו באדמו"רות, ויהודית מלכה, אשת רבי צבי רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא רמת אהרן ומחבר הספר "עיוני הלכות" (שלושה חלקים).
ניו בדפורד

היסטוריה

עד למאה ה-17 האזור היה מיושב על ידי אינדיאנים (כ-12,000 בני אדם לפי הערכות מהתקופה). החוקר ברתולומיאו גוסנולד הגיע לסביבת ניו בדפורד ב-15 במאי 1602, אך חזר במהרה לאנגליה בבקשת הצוות שלו במקום ליישב את האזור. האירופאים הראשונים התיישבו בניו בדפורד בשנת 1652. האדמה נרכשה על ידי מתיישבי מושבת פלימות' וישנה מחלוקת עזה האם העברת הבעלות מידי האינדיאנים לאירופאים נעשתה באופן לגיטימי וחוקי. ההתיישבות הוכרזה כיישוב רשמי בשנת 1787 לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית והשם הוצע על ידי משפחת ראסל, אחת מהמשפחות האריסטוקרטיות בסביבה. סוף המאה ה-18 היה תקופת צמיחה ושגשוג עבור העיר. בשנת 1792 נוסד המקומון הראשון, וב-12 ביוני נבנתה תחנת הדואר הראשונה בעיר. בשנת 1847 הפכה ניו בדפורד הפכה רשמית לעיר ואברהם האת'וויי היולנד נבחר לראש העיר הראשון שלה. באותה העת שגשג מאוד ציד הלווייתנים בעיר.
עד שנת 1800, ניו בדפורד והקהילות הסובבות אותה היו מאוכלסות ברובן על ידי פרוטסטנטים ממוצא אנגלי, סקוטי, וולשי והולנדי. במחצית הראשונה של המאה ה-19 היגרו הרבה אירים למסצ'וסטס. בשנת 1818 הקימו המהגרים האיריים את הכנסייה הקתולית הראשונה. מאוחר יותר באותה המאה, החלו להגיע מהגרים חדשים מפורטוגל ומכף ורדה. בסוף המאה היגרו לעיר גם מהגרים פולנים ובכך נוצרה בעיר גם קהילה יהודית. חלק מן היהודים הפכו לסוחרים ואנשי עסקים בולטים, בעיקר בטקסטיל ובייצור. בשנת 1928 התקיימה בעיר שביתת ענק של כ-30,000 עובדים.
בית הסוהר הפועל בעיר נוסד בשנת 1829 והוא בית הסוהר הוותיק ביותר שעדיין פועל בארצות הברית.

דמוגרפיה

במפקד האוכלוסין משנת 2010 התגוררו בעיר 95,072 בני אדם בכ-39,204 משקי בית. הצפיפות היא כ-1,700 נפש לקמ"ר. ההרכב הגזעי הוא כ-66.1% לבנים, 9.69% אפריקאים אמריקאים, 0.1% אינדיאנים, 1% אסייתים, 16.1% היספנים, 13.56% מגזעים אחרים ו -3.92% משני גזעים או יותר. הגיל החציוני היה 36 שנים. עבור כל 100 נשים היו 89.1 גברים. ההכנסה החציונית למשק בית היא 37,569$, וחציון ההכנסה המשפחתית הוא 45,708$. חציון הכנסה לגברים עומד על כ-37,388$ לעומת 27,278$ לנשים. כ-17.3% מהמשפחות ו-20.2% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני.

פוליטיקה

חברי מועצת העיר נבחרים אחת לשנתיים, בעוד שראש העירייה נבחר אחת לארבע שנים.
מוניקה צרט

ביוגרפיה

צרט נולדה בריזה, סקסוניה.

אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה צרט במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר בשיא עולם חדש של 3:29.28 דקות, לפני מערב גרמניה (3:33.04 דקות) וברית המועצות (3:34.11 דקות).

שיאנית עולם ואלופה אולימפית

בתחרות שנערכה ב-4 ביולי 1972 בפריז, צרפת השוותה צרט בריצת 400 מטר את שיא העולם בתוצאה של 51.0 שניות (אלקטרוני 51.08 שניות). חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת מינכן (1972) היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 51.08 שניות, לפני ריטה וילדן ממערב גרמניה (51.21 שניות) וקתי המונד מארצות הברית (51.64 שניות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 51.47 שניות. בריצת שליחות 4x400 מטר, בשיא עולם חדש של 3:22.95 דקות, לפני ארצות הברית (3:25.15 דקות) ומערב גרמניה (3:26.51 דקות). כבר בשלב המוקדמות האצניות ממזרח גרמניה קבעו שיא עולם חדש של 3:28.48 דקות.
טירת מונטפיצ'ט

טירת מונטפיצ'ט (באנגלית: Montfichet's Castle) הייתה טירה שהוקמה בשנת 1070 לערך ביוזמת ויליאם הכובש בפינה הצפון מערבית של הסיטי של לונדון במטרה להגן על הבירה של אנגליה מפני מתקפות ויקינגים מחד, ולהבטיח את שליטתו בעיר מאידך.
הטירה הייתה אחת משלוש טירות (יחד עם טירת ביינארד שהוקמה בסמוך, בדרום מערב העיר, ומצודת לונדון שהוקמה במזרח העיר) שהוקמו ביוזמת ויליאם. הטירה הוקמה באזור גבעת לודגייט של ימינו.
הטירה הוקמה על ידי גילבר דה מונפישה (Gilbert de Monfichet), תושב רואן וקרוב משפחה של ויליאם הכובש. מונפישה קיבל את השטח עליו ניצבה הטירה בשל האומץ הרב שהפגין בקרב הייסטינגס בשנת 1066 בו ניצח ויליאם את מלך אנגליה וכבש את המדינה.
הטירה נהרסה בהוראת המלך ג'ון בשנת 1213 לאחר שזה החליט לגרש את רישאר, בנו של גילבר.
בחומרי הבנייה של הטירה נעשה שימוש משני וניבנה באמצעותם מנזר בלקפריירז של המסדר הדומיניקני.
דרויה

תולדות היישוב

האזכור הראשון לעיירה הוא משנת 1386, ובמרוצת השנים הייתה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1630 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בשטחי האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה במחוז וילנה שבשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי דרויה

בין מלחמות העולם נמנו בדרויה כ-3,000 יהודים, רוב תושביה, ופעלו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, ישיבה ותנועות נוער ציוניות. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, ועסקים פרטיים בה הולאמו.
בסוף יוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר שהופצצה ממטוסים. על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חיוב בעבודות כפייה מגיל 12 ותשלום סכומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה. בד בבד מונה בעיירה יודנרט, ומעת לעת הוציאו הגרמנים להורג יהודים מהעיירה.
באפריל 1942 רוכזו יהודי העיירה בשני גטאות שהוקמו בה, האחד ל"כשירים לעבודה", והשני לכל היתר. בסוף יוני-תחילת יולי 1942 נערכה בגטאות אלו אקציה, במהלכה גילו היהודים התנגדות, והציתו את בתיהם. לאחר דיכוי ההתנגדות, נרצחו  בבית העלמין היהודי בעיירה כ-1,100 יושבי הגטו, וכן 125 יהודים מהיישוב הסמוך לאונופול. בזמן האקציה הצליחו להימלט מהעיירה כ-200 יהודים, וחלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים.
עדו ברטל

קולנוע וטלוויזיה

בשנת 2007 החל את קריירת המשחק שלו בטלנובלה "בובות" בHOT3, בתפקיד אדם קורן, שם שיחק לצד דודו טופז וגל גדות. בשנת 2008 שיחק במיני-סדרה "חקירה פנימית" שביים אליאב לילטי ל-Yes, ברטל שיחק את הדמות הצעירה של דני גבע. בשנת 2009 שיחק בטלנובלה של ערוץ 10 "נשות הטייסים" את דמותו של דורון תבורי, טייס צעיר. שנה לאחר מכן, שיחק בתפקיד אורך בסדרה "סרוגים" בתפקיד אייל.
בשנת 2011 שיחק בסדרת הנוער "אליפים" בערוץ הילדים למנויי Yes את דמותו של אמוץ, לצד קובי מחט, שני אביב, יסמין עיון ועוד. באותה שנה השתתף בסדרת הרשת "אנדו" שביים עודד רז. ושיחק בסדרה "חצויה - הדבר האמיתי" בHOT VOD Young בתפקיד אלכס, לצד יעל גרובגלס.
בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע "העולם מצחיק" של שמי זרחין, לצידם של שייקה לוי, אסי לוי, משה איבגי וזאב רווח. ושיחק בסדרת הפשע "נויורק" שביים וכתב אריאל בנבג'י לחברת yes, בתפקיד נדב פרידנברג. באותה שנה שיחק גם בסרט הקצר "חופש גדול" שביימו טל גרניט ושרון מימון, ושיחק בסרט הטלוויזיה "קשת בענן" לצד מיכאל אלוני שביים אלירן אליה לערוץ 2. גם חזר לגלם את דמותו של אמוץ בעונה השנייה של "אליפים" בערוץ הילדים.
בשנת 2013 החל לשחק בסדרת המתח "בני ערובה" בתפקיד יונתן שבערוץ 10. שיחק בסרט הקולנוע "שש פעמים" בבימויו של יונתן גורפינקל, לצידם של סיון לוי ורועי ניק. באותה שנה שב לשחק בעונתה השנייה של "נויורק", ודיבב בסרט האנימציה "מטוסים".
בשנת 2014 שיחק בתפקיד אורח בסדרה הקומית "עממיות" ברשת, ערוץ 2, ובסדרה "השמיניה - הדור הבא" בערוץ הילדים למנויי HOT. באותה שנה חזר לשחק בעונה השלישית והאחרונה של הסדרה "נויורק.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד אורח בסדרות: "הפיג'מות" בתפקיד גיל, "נשואים פלוס" בתפקיד אילן, "חברות" בתפקיד חגי, "מריו" בתפקיד אלדד. שיחק בסרט הקצר "מכתבי אהבה מהמלחמה" בבימויו של בועז ארמוני ודיבב בסרט האנימציה "בית". בשנת 2017 הופיע בסדרה "שבאבניקים" בתור קצין.

תיאטרון

בשנת 2011 היה מועמד לפרס השחקן המבטיח בטקס פרסי התיאטרון הישראלי, על תפקידו במחזה "אביב מתעורר" בהפקת תיאטרון בית ליסין. הצגת הבכורה התקיימה ב-22 באפריל 2010. ברטל הופיע בהצגה בתפקיד ראשי לצד נינט טייב ועידו רוזנברג. בשנת 2012 שיחק בהצגה "החולה ההודי" בתיאטרון הבימה בתפקיד "שגב", אחד משני התפקידים הראשיים לצד נתן רביץ.
בשנת 2014 החל לשחק בהצגה "הקמצן" בתיאטרון הבימה בתפקיד ולר המשרת לצד טלי אורן, עידן אלתרמן ויעקב כהן. בקיץ 2015 משחק בהצגה "נעצר בחצות" של תיאטרון הבימה. בשנת 2016 לוהק לתפקיד אנז'ולרא במחזמר עלובי החיים בהפקת תיאטרון הבימה. 
בשנת 2017 החל לשחק בהצגה "הלב האמיץ של אירנה סנדלר" בתור התפקיד של סטפן, רוקח העובד גם במחתרת נגד הנאצים בזמן מלחמת העולם השנייה. בנוסף, שיחק בהצגות "LOVE LOVE LOVE" ו"אין סוף" בהפקת תיאטרון הבימה ו"חטיפה מן המנזר" בהפקת תיאטרון השעה הישראלי. בשנת 2018 החל לשחק בהצגה "יש רופא באולם" בהפקת תיאטרון הבימה.

חיים אישיים

ברטל נישא ב-2014 והוא אב לילד.
גאורג ברנדס

ביוגרפיה

ברנדס נולד בקופנהגן למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. ברנדס גדל בבית חילוני וחונך ברוח ההשכלה האירופית, ללא זיקה דתית או לאומית.
ב-1859 החל ברנדס ללמוד משפטים באוניברסיטת קופנהגן, אך לאחר זמן קצר עבר ללימודי הפילוסופיה. בשנים 1862–1863 זכה ברנדס בפרסים על חיבוריו "הרומן ההיסטורי" ו"על מושג הגורל בטרגדיה העתיקה". בראשית דרכו הושפע ברנדס מהפילוסוף הדני סרן קירקגור.
ב-1871 נתן ברנדס סדרת הרצאות באוניברסיטת קופנהגן בשם "ראשי הזרמים של ספרות המאה ה-19". ההרצאות פורסמו ב-1872 בספר שנקרא באותו השם. בספר זה מבקר ברנדס את הגישות הרומנטיות בספרות האירופית.
ב-1888 ערך ברנדס סדרה של הרצאות באוניברסיטה של קופנהגן על כתביו של ניטשה. הרצאותיו של ברנדס על ניטשה עוררו עניין והביאו להתעניינות בכתביו של ניטשה, שעד אז נחשב לאלמוני באירופה.
ב-1889 שלח תיאודור הרצל לברנדס עותק של ספרו "מדינת היהודים" ונתקל בתגובה צוננת מצד ברנדס, שחשב שמדינת היהודים היא הזיה אוטופית של עיתונאי צעיר רודף תהילה.
מכתביו המאוחרים, חשוב במיוחד ספרו הלימודי המונומנטלי על ויליאם שייקספיר (1897-8), הכולל לימוד מעמיק ומקיף של יצירותיו תוך ניסיון לשרטט ביוגרפיה של המשורר.
מחוז זו

גאוגרפיה

זו מאופיינת על ידי מישורים, החל מ-20 מ' (66 רגל) ועד ל-200 מ' (660 רגל) מעל פני ים. המישורים מופרדים על ידי עמקים המשתרעים מצפון לדרום, שנוצרו על ידי נהר זו ונהר קאובו. 
האזורים הדרומיים נהנים משתי עונות גשמים במהלך השנה, ממרץ עד יולי ומספטמבר עד נובמבר של גשמים, ואילו באזורים הצפוניים של המדינה ישנה עונת גשמים אחת, ממאי עד ספטמבר, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת של המדינה היא כ-1200 מ"מ.

דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין 2013, סך האוכלוסייה של המחוז היה 851,580 נפשות. מתוכם 407,030 גברים ו-444,550 נשים, כאשר שיעור הנשים עמד על 52.20 אחוזים. סך האוכלוסייה הכפרית היה 67%, והעירונית 33 אחוזים. ושיעור הנשים בגילאי 15 עד 49 שנים היה 23.90%. 
סך כל האוכלוסייה הזרה במחלקה היה 4,615 אשר היוו 0.50 אחוזים מכלל האוכלוסייה במחוז. סך הנכסים של תושבים זרים בני 10+ שנים היה 38.20 אחוזים, ואילו עבור אנשים בגילאי 15-64 שנים, הדבר עמד על 37.30 אחוזים, שיעור הנשים באוכלוסייה הזרה היווה 49.60 אחוזים. שיעור הצמיחה של האוכלוסייה היה כ-3.20 אחוזים.
הגיל הממוצע של נשים במהלך הנישואים הראשונים במחוז היה 21, והגיל הממוצע בבית היולדות היה 28.6. 
המדד הסינתטי של פוריות הנשים היה 5.1. מספר הליבות הממוצע בבית היה 1.2 ומספר האנשים הממוצע בחדר היה 1.9. סך כוח העבודה במחוז היה 275,249, כאשר 50.10% היו נשים. שיעור הילודה הגולמי היה 37.8, שיעור הפריון הכללי היה 158.50 ושיעור ההתרבות הגולמי היה 2.50.

חלוקה מנהלית

מחוז זו פוצל ב-1999 כאשר השטח הצפוני הועבר למחוז קולין החדש, ובירת זו היא אבומה. זו מחולקת לתשע קומונות, שכל אחת מהן ממוקדת באחת הערים העיקריות, כלומר, אבומה, אגבנגניזון, בוהיקון, קוב, ג'ידג'ה, אויני, זא-קפוטה, זנגנדו וזוגבודומה. 
בנין, הידועה בעבר בשם ממלכת דהומיי, הייתה מושבה צרפתית עד 1894. 
היא קיבלה עצמאות במהלך 1960 והצטרפה לאו"ם. בין השנים 1960-1972, היה בבנין חוסר יציבות פוליטית שכלל בין היתר שינויים רבים בקרב מנהיגי המדינה והממשל 
בנין במקור כללה שישה מחוזות, אך לאחר הפיצול המספר עלה ל-12. 
חוק שנתקבל בשנת 1999 הסמיך את הממשל הטריטוריאלי לממשלות המקומיות, 
עיריות ומועצות קהילתיות בחרו נציגים שינהלו את הממשל האזורי. הבחירות האחרונות למועצות העירוניות והקהילתיות נערכו במהלך חודש יוני 2015.
מיאודראג בוז'וביץ'

קריירת מועדונים

שיחק בעמדת המגן בקבוצות היוגוסלביות בודוצ'נוסט פודגוריצה והכוכב האדום בלגרד, בוואלבייק ורוסנדאל ההולנדיות וגם כן במועדונים מאינדונזיה, קפריסין ויפן. ערך משחק אחד בנבחרת השנייה ובנבחרת הצעירה של יוגוסלביה.

קריירת אימון

משנת 2000 עובד כמאמן. ב-2007 לאחר שבודוצ'נוסט פודגוריצה לא הפסידה איתו במשך 27 משחקים והובילה את הטבלה בליגת העל של מונטנגרו. עזב בוז'וביץ' את המועדון מאחר שההנהלה התערבה בעבודתו עם הקבוצה. מיאודראג גם הצליח בבוראץ צ'אצ'ק כאשר הוא בנה צוות תחרותי ממועדון צנוע.
ב-2008 חתם באמקאר פרם הרוסית והוביל אותה למקום הרביעי בליגה, כך המועדון לראשונה בתולדותיו העפיל לליגה האירופאית. בתום העונה עזב את הקבוצה ועבר למועדון הכדורגל מוסקבה, לפי אחת מהגרסאות הוא עשה זאת כי שקל שהשגיו באמקאר לא הוכרו. יש גם גרסאות שהסיבה לפרידתו עם המועדון יכלה להיות יחסים מורכבים עם הנשיא של הקבוצה, וגם העובדה שבמוסקבה הציעו עבורו שכר הגבוה בהרבה מאשר יכל להציע אמקאר.
את עונתו הראשונה במוסקבה הקבוצה סיימה במקום 6, מה שנתפס כתוצאה טובה מאוד. לאחר סיום האליפות נודע על הבעיות הכלכליות הקשות שהיו במועדון. כתוצאה מכך, הבעיות לא נפתרו, ובתחילת 2010 מועדון הכדורגל מוסקבה איבד את מעמדו המקצועי, ובוז'וביץ' ביטל את החוזה עם המועדון.
ב-27 באפריל 2010 מונה בוז'וביץ' למאמן ראשי של דינמו מוסקבה. אחרי משחק מול מועדונו לשעבר, אמקאר, הוא נשאל בראיון אם הוא הרגיש שהוא שיחק מול קבוצה שנבנתה על ידיו, תשובתו הייתה: "אני מרגיש שאני משחק נגד שחקנים שעשו אותי מאמן". את עונה 2010 דינמו סיימה במקום 7. הנהלת דינמו קוותה למקום גבוה יותר, אך נתנו לו סיכוי לשיפור בעונה הבאה. ב-5 בנובמבר 2010 הופיעו שמועות על כך שהכוכב האדום בלגרד מעוניין לחתום אותו, קבוצה שאותה הוא תמיד חלם להוביל. עם זאת, בוז'וביץ' נשאר בדינמו והכין את הקבוצה לקראת עונת 2011/12. גם בעונה זו הקבוצה שיחקה מתחת לציפיות ההנהלה והייתה ממוקמת באמצע הטבלה. ב-20 באפריל 2011 אחרי הפסד ביתי 2:1 ברבע-גמר הגביע הרוסי לרוסטוב (הגביע היה התקווה האחרונה של דינמו להעפיל לאירופה) בוז'וביץ' התפטר מתפקידו כמאמן דינמו. ב-28 בספטמבר 2011 מיאודראג חזר להיות מאמן אמקאר פרם.
ב-11 ביוני עזב את אמקאר מרצונו האישי וחתם עם רוסטוב ל-3 שנים. בעונת 2013/14 זכה בהישג הכי גבוה בתולדות הקריירה ובתולדות המועדון - גביע רוסיה ומקום 7 בליגה. ב-24 בספטמבר 2014 לאחר הפסד משפיל לקבוצה מהליגה השנייה (3:0) בוז'וביץ הגיש בקשה להתפטרות, שהתקבלה יום למחרת אחרי ניסיונות רבים של מנהלי המועדון להשאירו. רוסטוב היה המועדון היחיד בקריירה שלו שבו הוא נשאר ליותר משנה.
ב-2015 עבר לאמן את הכוכב האדום בלגרד בסרביה, עמה זכה באליפות ליגת העל הסרבית ב-2016 וכעבור שנתיים חזר לליגה הרוסית והוחתם ביוני 2017 כמאמן ארסנל טולה. במאי 2018 הודיע על התפטרותו. 
באוקטובר 2018 מונה למאמן קבוצת קריליה סובייטוב סמרה.
הוא דובר 4 שפות: מונטנגרית, אנגלית, הולנדית ורוסית.
ביילסק פודלסקי

תולדות היישוב

התיעוד הראשון ליישוב הוא מאמצע המאה ה-13. במהלך המאה ה-14 סבל היישוב מפשיטות חיילי המסדר הטבטוני.
בשל מיקומו על נתיב המסחר שבין קרקוב ווילנה, נעשה היישוב למוקד מסחר אזורי, ובשנת 1485 העניק לו המלך אלכסנדר יגיילו זכויות עיר.  בשנת 1513 נעשתה העיר לבירת פרובניציית פודלסיה, ובשנת 1564 הועברה מהדוכסות הגדולה של ליטא לשליטת ממלכת פולין, בשל איחוד לובלין.
באמצע המאה ה-17 נהרסה העיר כתוצאה מפלישת השוודים לפולין. בעקבות חלוקת פולין הועברה העיר בשנת 1795 לשלטון פרוסיה, ובשנת 1807 הועברה לשליטת האימפריה הרוסית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר בידי הגרמנים, ובמהלך המלחמה הפולנית-סובייטית נכבשה העיר לזמן קצר בידי הצבא האדום.

יהודי ביילסק פודלסקי

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,400 יהודים, שהיוו כמחצית מאוכלוסיית העיר. בעיר פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, בית ספר מרשת תרבות ומוסדות תרבות ודת יהודיים.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבשה העיר בידי הורמכט, אך בעקבות תיקוני גבול שנקבעו בהסכם ריבנטרופ מולטוב הועברה לשליטת ברית המועצות. בתקופה הסובייטית הגיעו לעיר פליטים יהודים מאזורי הכיבוש הגרמני בפולין, וחלק מאוכלוסייתה המקומית הוגלתה לסיביר.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, נכנסו לעיר הגרמנים, וזמן קצר לאחר מכן נרצחו כשלושים ממשכילי הקהילה. בד בבד, חויבו יהודי המקום לשאת טלאי צהוב, והוטלו עליהם גזירות שונות. בראש היודנרט שהוקם בעיר מונה שלמה אפשטיין.
באוגוסט 1941 הוקם בעיר גטו  סגור, אליו הוכנסו כ-5,000 יהודים מהעיר ומעיירות הסביבה. בנובמבר הועברו לגטו יהודים נוספים מהסביבה. לאחר מספר אקציות, חוסל הגטו בפברואר 1943. הקשישים והתשושים נרצחו במקום, ויתר יהודי הגטו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
רבניה הבולטים של העיר, שזכו להכרה בעולם היהודי כולו, הם: הרב אריה ליב ילין ("יפה עיניים") והרב בן ציון שטרנפלד ("שערי ציון").