google/wiki40b huggingface dataset:
אלכסנדר איוואנוב

קורות חיים

איוואנוב נולד בסנקט פטרבורג ולמד לצד קארל בריאולוב באקדמיה הקיסרית לאמנויות תחת אביו, אנדרי איוואנוב.
לאחר תום לימודיו עבר להתגורר ברומא, בה חי שנים רבות, והתחבר עם ניקולאי גוגול.
במשך 20 שנה, בין השנים 1837–1857 עבד על יצירתו המונומנטלית "הופעת ישו בפני העם", המוצגת כיום בגלריית טרטיאקוב שבמוסקבה. היצירה היא שהביאה לאיוואנוב את פרסומו.
בשנות חייו עבודותיו לא זכו להצלחה. סגנונו הנאו-קלאסי ושמרנותו האמנותית הביאו לביקורת רבה, בעיקר בשל היעדרן של תמות דמוקרטיות וליברליות או תמות לאומיות (שהיו אופייניות לציורי תנועת "הנודדים") בציוריו.
במהלך המאה ה-20 השתנתה הגישה הביקורתית לציוריו, וכיום עבודות ההכנה שהכין עבור היצירה "הופעת ישו בפני העם" נחשבות יצירות מופת בפני עצמן, ומוצגות, לצד יצירות אחרות של איוואנוב, במוזיאון הרוסי שבסנקט פטרבורג.
הוצאת אמנות

הוצאת אמנות הייתה הוצאת ספרים עברית שנוסדה ב-1917 והתקיימה עד שנות הארבעים. ההוצאה נודעה בתרגום ספרי ילדים ונוער מפורסמים לעברית.
ההוצאה נוסדה ב-1917 על ידי שושנה פרסיץ בעיר מוסקבה עם סניף באודסה. ב-1920, עקב המהפכה הבולשביקית, עברה לפרנקפורט שבגרמניה, ובסוף 1925 עברה לארץ ישראל וקבעה את משרדה הראשי בבית לב בשדרות רוטשילד בתל אביב. במרץ 1927 עברו משרדי ההוצאה לרחוב יהודה הלוי ולאחר מספר שנים עברה לבניין משלה ברחוב שינקין. ההוצאה פעלה ללא כוונות רווח, ופעילותה הייתה מסובסדת ועל כן לא נפגעה מהמשבר בענף הספרים בסוף שנות ה-20 בארץ ישראל. בשנת 1937 בקשה ההוצאה לעבור לבית לודז'יה. לאחר מכן עברו לחולון בבנין הנמצא כיום ברחוב פרוג 6.
עד שנת 1942 הוציאה ההוצאה כ-500 ספרי קריאה. היא העסיקה מתרגמי בית שכללו את משה בן-אליעזר, יצחק ליב ברוך, שמעון הלקין, שלמה הרברג, מנחם זלמן וולפובסקי, יוסף ליכטנבום, יצחק למדן, אביגדור המאירי, אמיל פוירשטיין, יעקב פיכמן, ישורון קשת, מנחם קפליוק ויעקב שטיינברג.
ההוצאה נודעה בעיקר ב"סדרת עלומים" בה תורגמה מיטב הספרות העולמית לילדים ולנוער לעברית על ידי מתרגמים כיצחק למדן וישראל דושמן. הסדרה נערכה ברוב שנותיה על ידי אריה ליב סמיאטיצקי ובין הספרים שתורגמו במסגרתה היו "עלובי החיים", "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", "הרפתקאותיו של האקלברי פין" ו"פינוקיו", וספריהם של ויקטור הוגו, הנריק סנקביץ', ז'ול ורן וצ'ארלס דיקנס.
בנוסף התפרסמה בהוצאה ספרייה ראשונה בעברית שיועדה לגיל הרך בשם "גמליאל" ובה סיפורים קצרים, בעיקר ממקור רוסי, שאוירו באיורים המקוריים של האמנים הרוסים שכונו בכל חוברות גמליאל "חבורת ציירים, אפטר, מוצלמכר, קרבצוב וחיגר". בין השאר ראה אור בסדרה זו סיפורו של חיים נחמן ביאליק, "התרנגולים והשועל".
תחום נוסף בו התמחתה ההוצאה היה עיבוד ספרים בחוכמת ישראל לבתי הספר, בהם ספרי הרמב"ם, יהודה הלוי ושירת ימי הביניים שיצאו ביוזמת מחלקת החינוך בארץ ישראל בחוברות שכונו "מגילות" וסדרת ספרים בהיסטוריה של עם ישראל בעריכת ר' בנימין וש. בן-ציון.
ההוצאה התייחדה בכך שהיא ניקדה את כל ספריה, גם אלו המיועדים למבוגרים, מתוך אמונה ש"הנקוד עיקר חשוב, חובה ראשונה, בעבודתינו לתחיית הלשון ותקנתה". כן כללה ההוצאה בחלק מספריה מילון בסוף הספר.
ההוצאה הציעה מינויים על ספריה במסגרת "ספריית לכֹּל" וכדי לעודד הצטרפות קיימה הגרלה של פרסים כספיים בין החותמים. שושנה פרסיץ החזיקה מספר שנים ברשת חנויות ספרים בשם "הכל לנוער", בהן יכלו בני נוער לרכוש מספרי ההוצאה ולהחליף ספרים שנקראו, בדומה לספרייה.
מירנדה (מדינה)

היסטוריה

האזור בו נמצאת כיום מירנדה היה מיושב במשך מאות שנים על ידי ילידים. כשהספרדים הגיעו לאזור בהנהגת הקונקיסטאדור דייגו דה לוסדה בתחילת המאה ה-16, שבטי הילידים נלחמו בהם אך הפסידו בסופו של דבר. לאחר שהספרדים שיעבדו את כל הילידים הם הקימו את העיר קראקס ועוד מספר עיירות בשטחי מדינת מירנדה של היום. הכלכלה המקומית הסתמכה על חקלאות במשך כל התקופה הקולוניאלית.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של ונצואלה, האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה. לאחר שרפובליקת קולומביה הגדולה התפרקה ב-1830 האזור צורף לוונצואלה.
ב-1864 ונצואלה נהפכה למדינה פדרלית ובאזור נוצרה מדינת מירנדה. המדינה נקראה על שמו של פרנסיסקו דה מירנדה, שהיה ממנהיגי המורדים במלחמת העצמאות. ב-1881 המדינה אוחדה עם מספר מדינות נוספות למדינת גוסמאן בלנקו, אך האחרונה התפרקה למדינות שהרכיבו אותה ב-1889. בעשורים שלאחר מכן הבירה של מירנדה עברה בין ערים שונות עד שב-1909 היא התקבעה על לוס טקס.

כלכלה

כלכלת מירנדה מסתמכת על תעשייה, הכוללת ייצור כימיקלים ועיבוד מתכות, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול קקאו, תיירות וכרייה.
מאזדה 6

בישראל

בישראל משווקת המכונית בגרסאות מנוע 2.0 ליטר ו-2.3 ליטר, עם תיבת הילוכים אוטומטית בלבד. הגרסה הזולה יותר זכתה להצלחה בציי רכב ובחברות הליסינג. בשנת 2008 הוחלף מנוע ה-2.3 ליטר במנוע 2.5, ומנוע ה-2.0 ליטר שופר.
שאול ינובסקי

ראשית דרכו

הוא נולד בפינסק ולמד בחדר ובתלמוד תורה שבו למד גם רוסית ואריתמטיקה. בהיותו בן 13 עזב את תלמוד התורה ובהשפעת אחיו שהיה מורה לעברית ומשכיל, למד לימודים כלליים כתלמיד אקסטרני. ב-1880 נסע לביאליסטוק ושם השתלב בחוגי הסטודנטים ועשה לו שם בבקיאותו ברוסית ובספרות. באותה תקופה החל להיות פעיל גם בחוגים רדיקליים.

ארצות הברית

ב-1885 היגר לארצות הברית. שם הוא עבד בעבודות כפיים שונות ונעשה פעיל בתנועת העבודה. הוא התפרסם מהר כנואם טוב. הוא גם עבר מרוסית ליידיש משום שכך הייתה לו יותר השפעה על הפועלים היהודים. אחרי מהומות היימרקט נעשה לאנרכיסט. הוא הקים יחד עוד כמה אנשים את הקבוצה האנרכיסטית פיאנירע דער פרייהייט (חלוצי החירות). ב- 1889 נעשה עורכו של העיתון האנרכיסטי די וואהרהייט (האמת) שהפסיק לצאת אחרי הגיליון העשרים. ב- 1890 נסע ללונדון ועבד שם בקבוצה האנרכיסטית דער נייער דור (הדור החדש). הוא נעשה לעורכו של העיתון דער ארבעטער פריינד. בתחילת 1895 חזר לניו יורק. כתב העת של הקבוצה די פרייע ארבעטער שטימע (קול הפועלים החופשיים) נקלע לבעיות כספיות גדולות אבל ינובסקי הצליח להתגבר על הקשיים והעיתון החל לצאת שוב והוא היה עורכו במשך עשרים שנה. הוא גם יסד עיתון יומי: די אבענד צייטונג (עיתון ערב) בכוונה להילחם בעיתונות הצהובה אבל העיתון נסגר אחר שלושה חודשים. בשנים 1910–1911 ערך את הירחון "די פרייע געזעלשאפט" (החברה החופשייה), אבל עזב אותו ב-1919 אחרי שהתנועה האנרכיסטית היהודית הזדהתה עם מהפכת אוקטובר. במשך תקופה קצרה עבד בעיתון פארווערטס. ב- 1929 חזר להיות עורכו של פרייע ארבעטער שטימע ופרסם שם, מלבד מאמרים פולמוסיים, גם ביקורות תיאטרון ותרגומים מהספרות העולמית.
מירזא באשיר אחמד

ביוגרפיה

מירזא בשיר אחמד נולד ב-1893 בקאדיאן שבהודו, תחת השלטון הבריטי. הוא בנה הראשון של נוסרת ג'האן ביגום, אשתו השנייה של ע'ולאם אחמד. ב-1916 הוא השיג תואר מוסמך אוניברסיטה בשפה הערבית.
בכתביו של אביו הוא תואר בשם "ירח הנביאים".
במהלך חייו היה נשוי לשבע נשים, אך לא יותר מארבע נשים בכל פעם (בהתאם לחוקי הנישואים באסלאם). נולדו לו כשלושים ילדים, אך לא כולם הגיעו לבגרות.
מירזא בשיר אחמד נפטר ב-1963 בלאהור שבפקיסטן.

הח'ליפה השני

לאחר מותו של חכים נור א-דין, הח'ליפה הראשון של התנועה האחמדית, נבחר מירזא בשיר אחמד לשמש כח'ליפה השני של התנועה. הוא שימש בתפקיד מ-14 במרץ 1914 למשך כעשרים וחמש שנה. במהלך כהונתו הוא ביסס את התנועה האחמדית, הרחיב את תפוצתה ופיתח את מנגנוני המנהל שלה. הוא כתב ספרים רבים, ביניהם ספרי פרשנות, אפולוגטיקה, היסטוריה ופוליטיקה.
מרמריס

אקלים

מזג האוויר הים תיכוני מאופיין על ידי קיץ חם ולח וחורף גשום וקריר. ביולי ואוגוסט ייתכנו גלי חום והטמפרטורה עלולה להגיע עד 45 מעלות צלזיוס. תיירים רבים מעדיפים להגיע בספטמבר ובאוקטובר, כאשר הטמפרטורות יורדות.

היסטוריה

העיר, שנוסדה על ידי היוונים העתיקים, נודעה במאה השישית לפני הספירה בשם פיסקוס. ב-1522 לספירה סולימאן הראשון יצא ממרמריס עם 300 אוניות ו-200,000 אנשי צבא וכבש את האי רודוס מידי ההוספיטלרים. ב-1798 חנה בנמל מרמריס הצי של האדמירל נלסון לפני שיצא לקרב הימי שבו ניצח את הארמדה של נפוליאון (קרב הנילוס) באבוקיר שלחופי מצרים.
מספר תושביה, נכון לשנת 2008, הוא 28,171. בעונת התיירות האוכלוסייה מגיעה ל-300,000 - 400,000 איש.
סמל ניו מקסיקו

היסטוריה

עם הפיכת ניו מקסיקו למדינה, בשנת 1912, מינה בית המחוקקים של המדינה ועדה מיוחדת במטרה שזו תעצב את החותם הרשמי של המדינה. הוועדה כללה את מושל ניו מקסיקו ויליאם מקדונלד, את התובע הכללי של המדינה, פרנק קלנסי, את נשיא בית המשפט העליון של המדינה קלרנס רוברטס, ואת מזכיר המדינה אנטוניו לוצ'רו. ביוני 1913 הגישה הוועדה את המלצותיה, כשהיא מאמצת את עקרונות חותם טריטוריית ניו מקסיקו, שמקורו בשנת 1851. הסמל שעוצב על ידי ממשלת הטריטוריה זהה לסמל של ימינו למעט התאריך המופיע בו והמוטו, אשר נוסף ביוזמת ויליאם ריטץ', מושל הטריטוריה, בשנת 1882, תוספת שאושרה על ידי בית המחוקקים של הטריטוריה בשנת 1887. ההצעה לסמל המדינה כללה רק הצעה להחלפת התאריך המופיע בו לשנת 1912. הצעה זו אומצה על ידי בית המחוקקים של המדינה בשנת 1913.

תיאור הסמל

בסמל מופיע עיט מקסיקני, האוחז במקורו נחש, ובטפריו קקטוס. מעליו מופיע עיטם לבן-ראש אמריקאי שכנפיו פרושות והוא אוחז בטפריו חצים. בסמל מופיע תאריך ייסוד המדינה - 1912, ומגילת קלף שעליה המוטו בלטינית: "גדל כפי שהולך" (Crescit Eundo). סביב הסמל מופיע הכיתוב, באנגלית: "החותם הגדול של מדינת ניו מקסיקו".
סמל זה משלב בין סמל ארצות הברית בו מופיע העיטם לבן-הראש לבין סמל מקסיקו, ובכך מתאר את ההיסטוריה של המדינה, בה התיישבו מתיישבים ספרדים, עת הייתה הטריטוריה חלק מספרד החדשה, ולאחר מכן חלק ממקסיקו. העיט האוחז במקורו נחש ובטפריו קקטוס מבוסס על המיתוסים האצטקים.
העובדה שהעיטם לבן-הראש האמריקאי גדול מהעיט המקסיקני ונמצא מעליו מסמלת את השליטה האמריקאית בשטח כיום, תוך שמירה על המסורות הקודמות.
סמל זה זהה למעשה לסמל טריטוריית ניו מקסיקו שקדמה למדינה בהבדל אחד - התאריך בסמל הטריטוריה היה 1846, כשהשנה רשומה בספרות רומיות (MDCCCL) - שנת החלת השליטה האמריקאית בטריטוריה. בעת עיצוב סמל המדינה הוחלט לעשות שימוש בספרות ערביות מאחר שהספרות הרומיות ניראו בעיני המחוקקים יומרניות מידי.

מוטו המדינה

מוטו המדינה, המופיע על הסמל -"גדל כפי שהולך" מקורן בשירו של המשורר הרומי בן המאה הראשונה לפנה"ס לוקרטיוס: "על טבע היקום" (De rerum natura). לוקרטיוס התייחס לרעם שקולו הולך ומתגבר ככל שהוא נע. מוטו זה נבחר על מנת לסמל את הטריטוריה, ונעשה בו שימוש לראשונה בשנת 1882 על ידי מושל הטריטוריה ויליאם ריטץ'. בשנת 1887 בית המחוקקים של הטריטוריה אישר את הוספת המוטו לחותם.
אנך עומק

אנך עומק (באנגלית: leadline) הוא מכשיר למדידה ידנית של עומק המים בהם שטה ספינה ולזיהוי סוג הקרקעית. הוא נחשב לעזר הניווט הקדום ביותר הידוע לנו, שראשית הופעתו בים התיכון במאה ה-6 לפנה"ס ואולי אף קודם לכן. האנך בנוי ממשקולת עופרת בצורת חרוט קטום – עגול או מתומן – הקשור לקצה חבל ארוך. בתחתית המשקולת שקע, בתוכו מורחים מנה גדושה של חלב או שומן, אליו תידבק דגימה מן הקרקעית כשהמשקולת תפגע בה. החבל מסומן במרחקים שווים באמצעות קשרים ופיסות אריג, כדי להקל על המדידה. משקלו של האנך הפשוט נע בין 3 ל-5 ק"ג בקירוב, ואורך החבל כ-20 פאדום (30 מטרים), בעוד משקל האנכים למים עמוקים נע בין 13 ל-25 ק"ג ואורך החבל שלהם 100-200 פאדום (180-360 מטרים).
עומק מים הנופל מ-100 פאדום מציין בדרך כלל את קרבתה של יבשה, ואונייה שגיששה את דרכה באפילה יכולה הייתה על ידי מדידה חוזרת ונשנית של עומק המים לנווט את דרכה אל החוף. המדידה הבטיחה גם שהספינה בהתקרבה למים רדודים לא תפגע בקרקעית ותינזק. סוג הקרקעית (בוץ, חול, צרורות חצץ, סלעים ועוד) היה גם הוא סימן עזר לניווט, וידיעתו הייתה נחוצה כדי להבטיח שהעוגן שיוטל המיימה ייאחז היטב בקרקעית. אנך העומק מילא את שלושת התפקידים הללו מאז ירד האדם לים ועד תחילת המאה העשרים, אז הוחלף במדי עומק חדישים ומשוכללים פי כמה, וכיום הוא נותר בשימושם של כלי שיט קטנים בעיקר.
מכללת תלפיות

מכללת תלפיות היא מכללה דתית להכשרת מורות וגננות.  
בשנת תשנ"ה (1995) הוכרה המכללה כמוסד להשכלה גבוהה הרשאי להעניק תואר ראשון בהוראה. 
המכללה מעניקה כיום תואר ראשון בחינוך (.B.Ed) ותואר שני בחינוך (.M.Ed).

בית ספר יסודי לבנות

לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקם בית ספר יסודי לבנות תלפיות. 
בשנת 1926 נבנה מבנה לבית הספר על מגרש שהקציבה העירייה ברחוב העבודה.

גימנסיה תלפיות

בקיץ תרפ"ט (1929) החליטו הורים של בנות שסיימו כיתה ח' בבית הספר היסודי תלפיות בתל אביב להקים תיכון לבנות. בין המקימים היו אברהם ברוך ארטן, זלמן מייזל ודניאל סירקיס. לאחר שנתיים של גרעונות, העבירו ההורים את הבעלות בגימנסיה לידי המנהל ושני מורים. לעזרת בית הספר באו שני תורמים, צבי יעקב לוין ויעקב אלחנן רוטנברג שמימנו את בניית שני החדרים הראשונים לבית הספר. בשנה השלישית לקיום בית הספר הקציבה העירייה לבית הספר מגרש בשטח של דונם ברחוב מלצ'ט 29 פינת רחוב העבודה ועליו נבנה בתרומת אחיו של לוין, משה אליעזר לוין, מבנה לבית הספר, שהיה בבעלות העירייה. המבנה נחנך ב-6 באפריל 1932. נשי מזרחי בתל אביב סייעו בתקציב המוסד, בבניית חדר אוכל ובציוד כמו פסנתר ומכונות תפירה. 
הגימנסיה כללה שמונה כיתות והכשירה את הבנות לקבלת תעודת בגרות המאפשרת לימודים באוניברסיטה. מנהל הגמנסיה היה יעקב אלישקובסקי ואחד המורים היה פנחס שיפמן.

סמינר למורות וגננות

במהלך שנות ה-30 נוסף ליד הגימנסיה סמינר לגננות אליו עברו מסיימות כיתה י"א שרצו בכך. בשנת 1940, הסמינר לגננות היה בתקופת ניסיון מבחינת ההכרה של מחלקת החינוך של הוועד הלאומי. נסיונותיו של אלישקובסקי להקים גם סמינר למורות לא צלחו ורק בתחילת שנות ה-50 נפתח מסלול למורות. בשנים 1949-1950 קיימה המכללה קורסים מקוצרים להכשרת גננות במסגרת המאמץ של משרד החינוך להכשיר מספיק מורים עבור העולים. בשנים 1951-1952 קיימה מכללת תלפיות קורסים מקוצרים למורות בבית צעירות מזרחי, במסגרת מאמץ של משרד החינוך להכשיר כמות מספקת של מורים. המכללה קיימה אז גם כיתת מכינה למורות לתלמידות שלא סיימו י"ב.
בשנת 1959 נבנתה קומה למבנה של בית המדרש למורים, שהושלמה בתחילת 1961. בשנת 1975 עברה המכללה למבנה של בית צעירות מזרחי, בה היא פעלה עד שנת 1999. 
בשנת ה-50 וה-60 ניהל יהודה מוריאל את בית המדרש למורות, כאשר בשנים 1955-1955 מילא את מקומו יוסף ולק.
טל דיליאן

קורות חייו

עם גיוסו לצה"ל ב-1979 התנדב דיליאן לסיירת מטכ"ל, ולאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר ושימש במספר תפקידי פיקוד ביחידה. דיליאן שימש במספר תפקידי מטה בחיל המודיעין וב-1994 הצטרף ליחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין וכיהן כמפקדה בשנים 1998 עד 2002. בעקבות טענות בדבר אי־סדרים ביחידה שבפיקודו נפתחה כנגד דיליאן חקירת מצ"ח. כתוצאה מן החקירה רשם הרמטכ"ל לדיליאן הערה פיקודית בתיקו האישי. קידומו בוטל והוא פרש מצה"ל ב-2002.
דיליאן היה ממייסדי תוכנית עתידים, שימש מנכ"ל הפרויקט ומכהן כיום בדירקטוריון עמותת ידידי עתידים. דיליאן ייעץ לעמותת "דרומה צפונה" בראשיתה, אשר קידמה את תוכנית הממשלה לפיתוח הנגב. עסק בייעוץ בתחום הטכנולוגי, שימש דירקטור במספר חברות היי טק והיה שותף בהקמת מספר חברות הזנק, בהן סולאראדג', Vidyo, סירקלס טכנולוגיות ועוד. כיהן כסגן נשיא ביצרנית מדפסות התלת ממד, סטרטסיס.
בעל תואר ראשון במדע המדינה, תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
תוכינון ענק

מאפיינים

התוכינון הענק יכול להגיע לאורך 1.6 מטר ולשקול 46 ק"ג, אך הזכרים גדולים בהרבה מהנקבות. הוא שונה משאר דגי התוכינון במקורו העצום הבולט בצבעו הלבן ובצורתו דמוית השן והוא בעל כיפה מגודלת בקצה הראש. לעומת מינים אחרים צבעו דהוי ובעל גוונים של אפור-ירוק. התוכינון הענק יכול לחיות עד 40 שנה.
הוא מצוי באזור השוניות של האזור האינדו-פסיפי וחי בימים הרדודים. להקות התוכינונים נוגסים באבנים ובאלמוגים בחיפוש אחר אצות טריות ובכך הם מינים הרסניים לשוניות ברחבי העולם.
התוכינון נפגע מהרס שוניות אלמוגים והפך למין במצב פגיע.
הרמן מץ

קריירה מוקדמת

מץ נולד ב-9 ביוני 1878 בקאסל, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1897 התגייס מץ לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-8 (ברנדנבורג ה-1 - פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה). בשנת 1898 הועבר לרגימנט הרגלים ה-164 (הנובר ה-4), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת מיור. על פעולותיו בקרבות קיבל מץ את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1923 הועלה מץ לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במאי 1927 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1928 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי), וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1931 פרש מץ לביתו, ובשנת 1935 מונה למורה להיסטוריה צבאית באקדמיה הצבאית בברלין.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה מץ למפקד פיקוד משמר הגבול בקיסטרין, שהפך תחת פיקודו בסוף אוקטובר 1939 לקורפוס ה-34. ב-1 במרץ 1940 הועלה מץ לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 בדצמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע ברברוסה לחם מץ עם הקורפוס שבפיקודו בגזרה הדרומית, כחלק מהארמייה השישית, והשתתף בקרב קייב ובקרב אומן, וב-23 בדצמבר 1941 פרש מץ מתפקידו. ב-11 בינואר 1942 קיבל מץ על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-31 בינואר 1943 פרש מץ מהצבא.

לאחר המלחמה

לאחר שחרורו התגורר מץ בברלין, עד למותו ב-25 במאי 1959.
משפט רושה

באנליזה מרוכבת, משפט רושה מאפשר להסיק שבתנאים מסוימים, לשתי פונקציות הולומורפיות יש אותו מספר אפסים בתחום נתון. זהו משפט שימושי באיתור אפסים של פונקציות, משום שהוא מאפשר להשוות פונקציה מסובכת לפונקציה פשוטה, שהאפסים שלה ידועים. המשפט נובע מעקרון הארגומנט.

ניסוח המשפט

נניח ש- \ D \subseteq \mathbb{C} הוא תחום פתוח ששפתו היא מסילה פשוטה; למשל, מעגל או מצולע. נניח ש- \ f,h שתי פונקציות הולומורפיות על התחום, ורציפות על השפה. אם \ |f(z)-h(z)|<|h(z)| לכל נקודה z על השפה, אזי לפונקציות \ f,h יש אותו מספר אפסים בתחום, כאשר כל אפס נספר בריבוי המתאים.

דוגמה

לפונקציה \ f(z)=3z+e^z יש בעיגול היחידה \ |z|<1  אותו מספר אפסים כמו ל-\ h(z)=3z , משום ש-\ |f(z)-h(z)|=|3z+e^z-3z|=|e^z|<|3z| לכל \ z  על שפת המעגל. ל-\ h(z)=3z יש אפס בודד בתחומי המעגל, ולכן כך הדבר גם עבור הפונקציה \ f.
ברברה סטרוצי

ביוגרפיה

סטרוצי הייתה בתו המאומצת, וקרוב לוודאי בתו הבלתי חוקית, של ג'וליו סטרוצי, ממשפחת סטרוצי הפלורנטינית, משפחה אצילה ומפורסמת בעושרה ובפועלה התרבותי מן המאה ה-14. ג'וליו שילב אותה בסדרת קבוצות הדיון, או אקדמיות, שלו, בעיקר ב-Accademia degli Unisoni שם התבקשה הן לשיר והן לתרום לשיחה. היא למדה אצל המלחין פרנצ'סקו קאוואלי. אחרי מות אביה, נאלצה כנראה סטרוצי לפרנס את עצמה באמצעות יצירותיה המוזיקליות, סברה הגיונית לאור המספר הרב של פטרונים נשואי פנים, ביניהם פרדיננד השני מאוסטריה וסופיה, דוכסית ברונשוויק ולינבורג, שלהם הקדישה את יצירותיה. 
הרוב המוחלט של יצירותיה נכתב לקול סופרן וקונטינואו, כנראה לשירתה היא. חיבוריה נטועים היטב במסורת ה"סקונדה פראטיקה", שהודגמה ביצירותיו של קלאודיו מונטוורדי, אבל ליצירות שלה יש דגש לירי יותר, המתבסס על יתרונות הקול עצמו. רבים מן הטקסטים ליצירותיה נכתבו על ידי אביה, ג'וליו.
מייקל שאנון

ביוגרפיה

שאנון נולד בלקסינגטון, קנטקי לג'לרדיין האיין, עורכת דין ולדונלד ס. שאנון, פרופסור. שאנון גדל בקנטקי ובשיקגו על ידי הוריו שהתגרשו.
שאנון החל את הקריירה שלו בתור שחקן במה ב"תיאטרון הסחלב האדום" שבשיקגו, לאחר מכן עבר שאנון ל"חברת התיאטרון סטפנוולף" שם ביסס את יכולות המשחק שלו.
שאנון החל את קריירת הקולנוע שלו בשנת 1993 בתפקיד קטן בקומדיה "לקום אתמול בבוקר" בכיכובו של ביל מאריי.
ב-1996 הופיע שאנון בתפקיד משני במותחן האקשן "תגובת שרשרת". בשנת 2000 שיחק שאנון בסרט המלחמה של ג'ואל שומאכר "טייגרלנד" ובקומדיה האפלה "ססיל בי דימנטד".
שנת 2001 הייתה שנת הפריצה של שאנון עם תפקידים משמעותיים בדרמת המלחמה הרומנטית של מייקל ביי "פרל הארבור", שם גילם שאנון את דמותו המשעשעת של סמל גוז ווד, ובמותחן המסתורין המצליח של קמרון קרואו "ונילה סקיי".
ב-2002 הגדיל שאנון את מעמדו בהוליווד בעקבות תפקידו הדרמטי בדרמה המוזיקלית "8 מייל" שמבוססת על חייו של הראפר "אמינם".
ב-2003 השתתף שאנון בסרט ההמשך לקומדיית הפעולה המצליחה של מייקל ביי "בחורים רעים", "בחורים רעים 2".
בשנת 2006 השתתף שאנון לצד ניקולס קייג' בדרמת האסונות של אוליבר סטון "מגדלי התאומים" ובקומדיית הפשע "בואו נלך לכלא".
ב-2007 הופיע שאנון בדרמת המתח המוערכת של סידני לומט "לפני שהשטן ידע" בכיכובם של פיליפ סימור הופמן ואיתן הוק, כמו כן הופיע במותחן האימה "באג" ובדרמת הספורט הקומית "לשחק עם המזל".
בשנת 2008 כיכב שאנון בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית של סם מנדס "חלון פנורמי", בסרט גילם שאנון את ג'ון גיבינס, פסיכיאטר בנה של הלן גיבינס חברתם של גיבורי הסרט פרנק (לאונרדו די קפריו) ואפריל ווילר (קייט וינסלט).
על תפקידו בסרט קיבל שאנון מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, מועמדות אותה הפסיד להית' לדג'ר.
ב-2010 התפרסם בסדרת הפשע המצליחה "אימפריית הפשע" בתור הסוכן הפדרלי נלסון ואן אולדן.
בשנת 2013 שאנון גילם את דמותו גנרל זוד, אויבו העיקרי של סופרמן בשובר הקופות של זאק סניידר "איש הפלדה" – תפקיד אותו חזר לגלם בסרט "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק".
בשנה זו גילם את דמותו של ריצ'רד קוקלינסקי בסרט אייסמן שביים אריאל ורומן הישראלי.
בשנת 2015 גילם את מר גרין בסרט הקומי "הלילה שלפני" בכיכובם של סת' רוגן וג'וזף גורדון-לוויט. 
בשנת 2016 שיחק בסרטו של טום פורד "יצורים ליליים", בכיכובם של ג'ייק ג'ילנהול, איימי אדמס ואיילה פישר. ושיחק במותחן "ספיישל חצות" של הבמאי ג'ף ניקולס. בנוסף ב-2016, שיחק בסרט הדרמה "Wolves".

חיים אישיים

שאנון נשוי לשחקנית קייט ארינגטון, לזוג נולדה בת בשם סילביה ב-2008.
אמסלם תיירות ונופש

אמסלם תיירות ונופש בע"מ, המוכרת במותג אמסלם טורס, היא סוכנות נסיעות ישראלית המתמחה בתחום הנסיעות העסקיות. בחברה, שנוסדה בשנת 1983, מועסקים כ-400 עובדים בישראל ובחוץ לארץ והיא נמצאת בבעלות משותפת של יעקב ואליעזר אמסלם.
הסניף המרכזי של החברה נמצא בטבריה וסניפים נוספים נמצאים בתל אביב, בכרמיאל, בכפר סבא, בפתח תקווה, בירושלים במעגן מיכאל ובמגדלי בסר בבני ברק. 
לחברה חברות בנות תחת המותג ABT (Amsalem Business Travel) וסניפיה ממוקמים בארצות הברית (בחוף המזרחי ובחוף המערבי), במקסיקו, בבריטניה, בטורקיה, בהודו ובהונג-קונג, וכולן בעלות רישיונות מקומיים למכירת מוצרי תיירות.
החברה כוללת ארבע חטיבות:  חטיבת תיירות עסקית,  חטיבת תיירות פרטית לחו"ל, חטיבת תיירות פנים: משווקת נופש בישראל וחטיבת תיירות נכנסת. החברה עוסקת גם בארגון אירועים וכנסים. בנוסף פועלות בחברה מחלקת כנסים ואירועים, מחלקת סידורי קרקע, מחלקת ויזות ודרכונים, מחלקת און ליין וחברות בנות נוספות: מסעות וטיולים גאוגרפיים, אמסלם מדיקל (תיירות רפואית והטסות רפואיות), אמסלם שור (ביטוחים וביטוחי נסיעה), פאנטסתי FUNטסתי (חבילות נופש בחו"ל) וא-קרוז A-Cruise (חופשות שיט). 
לחברה מרכז הזמנות ותפעול הפועל 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע ומפעיל צוות של סוכני נסיעות המסתייע במחלקות החברה. צורת עבודה זו הפך את החברה לאטרקטיבית ללקוחות ברחבי ישראל, אף שמרכזה נמצא בטבריה.
מיקי כהן (גנגסטר)

ביוגרפיה

מיקי כהן נולד למשפחה של מהגרים יהודים, יוצאי אוקראינה. בגיל 6 מכר עיתונים ברחוב, וסייע לאחיו הארי ולואי. עד מהרה הוא ושני אחיו נמשכו לעולם הפשע.
ב-1923, בגיל 9, מכר אלכוהול ועבד בבית מרקחת. באותה שנה נעצר לראשונה, אך בזכות קשריו של אחיו נחלץ מענישה, והמשיך למכור אלכוהול בלוס אנג'לס. בבגרותו עסק באגרוף, ומשעבר לניו יורק השתתף בתחרויות אגרוף מקצועניות. במהלך התחרויות דבק בו הכינוי "הגנגסטר מיקי כהן" (Gangster Mickey Cohen).
בתקופת היובש הוא התיישב בשיקגו, והצטרף לארגון פשיעה מקומי. הוא נאסר על רצח מספר מאפיונרים בעת משחקי קלפים. לאחר שנאסר לזמן קצר, הוא שוחרר ועבד עבור ג'ייק גוזיק, אך לאחר שהפסיד במשחק קלפים נאלץ להימלט משיקגו.
הוא הגיע לקליבלנד ועבד עבור לו רוטקופף, שותפו של מאיר לנסקי ובאגסי סיגל. בשל מחסור בעבודה בקליבלנד, אפשר לו רוטקופף לעבוד עם סיגל בקליפורניה. הוא נשלח ללוס אנג'לס, ובעת שיתוף הפעולה עמם הקים את Flamingo Las Vegas בלאס וגאס.
לאחר כמה ניסיונות התנקשות בחייו, הוא הפך את ביתו למבצר והציב פרוז'קטור ומערכת איתות. כמו כן, רכש רכב משוריין מדגם קאדילק, ושכר את ג'וני סטומפנאטו לשומר ראשו (לפני מותה של לנה טרנר).
עד מהרה, מיקי לכד את תשומת לבם של השלטונות והבולשת הפדרלית. בשנת 1950 עניינו נחקר בוועדה של הסנאט של ארצות הברית, והוא הואשם בהעלמת מיסים, ונשפט לארבע שנות מאסר. בסוף שנות ה-50 הופיע בטלוויזיה והתראיין אצל מייק וולס. ב-1961 נשפט שוב על אותו עוון ונשלח לכלא אלקטרז. רכבו המשוריין הוחרם על ידי משטרת לוס אנג'לס וכיום מאוחסן כמוצג במוזיאון הרכבים של ניו זילנד. בעת שהותו באלקטרז ניסה אחד העצורים לרצוח אותו באמצעות חתיכת צינור. ב-1972 שוחרר מהכלא באטלנטה.
ב-1976 נפטר בשנתו ונקבר בבית הקברות הילסייד ממוריאל פארק, בקלבר סיטי שבקליפורניה.
רודיקה מאתייסקו

ביוגרפיה

מאתייסקו נולדה בבוקרשט.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1994 סיימה מאתייסקו במרום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.42 מטר. 
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה מאתייסקו במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.82 מטר. 
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה מאתייסקו במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.21 מטר.

סגנית אלופת העולם

באליפות העולם באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1997 סיימה מאתייסקו במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.65 מטר, 1 ס"מ פחות ממדליית ארד. 
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון באותה שנה זכתה מאתייסקו במדליית כסף בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 15.16 מטר, אחרי שרקה קשפרקובה מצ'כיה (15.20 מטר) ולפני אולנה גובורובה מאוקראינה (14.67 מטר). בתחרות ה"גראן פרי פיינל" שנערכה בפוקואוקה היא זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת. 
באליפות אירופה שהתקיימה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 1998 סיימה מאתייסקו במקום רביעי בתוצאה שלך 14.46 מטר, 4 ס"מ פחות ממדליית ארד.

חייה האישיים

מאתייסקו נשואה משנת 1995 למוּגוּר מאתייסקו (Mugur Mateescu), אתלט שהתחרה בריצת 400 מטר משוכות.
סרגיי סידורסקי

ביוגרפיה

סידורסקי נולד ב-1954 בעיר הומל שבדרום בלארוס. ב-1976 סיים את לימודיו במכון הבלארוסי להנדסאים והחל לעבוד במקצוע זה.

קריירה פוליטית

ב-10 ביולי 2003 התמנה לראש ממשלת בלארוס בפועל, לאחר פיטוריו של קודמו בתפקיד, גנאדי נוביצקי. ב-1 ביולי באותה השנה הוכרז כראש הממשלה. בדצמבר 2010 הוחלף על ידי מיכאיל מיאסניקוביץ', לאחר שאלכסנדר לוקשנקו זכה באותו החודש בקדנציה רביעית רצופה כנשיא, במהלך הבחירות הנשיאותיות.
קבוצת הטריירים של מועדון הכלבים הקנדי

קבוצת הטריירים היא קבוצה של גזעי כלבים המשמשת את רוב מועדוני הכלבים המורכבת כמעט לחלוטין מטריירים בלבד. ראה קבוצת הטריירים למידע המקושר לרוב מועדוני הכלבים.
מועדון הכלבים הקנדי ממיין את גזעי הכלבים בתוך הקבוצות בסדר אלפביתי כדלקמן:
פרשת וישלח

נושאים בפרשה

ניתן לחלק את הפרשה לפי הנושאים הבאים:

פגישת יעקב ועשו

רש"י הגדיר את ההכנות של יעקב למפגש עם עשו כך: "התקין עצמו לשלשה דברים: לדורון, לתפילה, ולמלחמה". יעקב מכין מנחה לעשו ושולח אותה עם עבדיו לפניו.
לאחר מעבר היבוק, יעקב נאבק עם מלאך ומנצחו, אך נפגע בגיד הנשה. בעקבות כך נאסרה על בני ישראל מאוחר יותר אכילת גיד הנשה. לאחר המאבק מברך המלאך את יעקב בשינוי שמו: "וַיֹּאמֶר לֹא יַעֲקֹב יֵאָמֵר עוֹד שִׁמְךָ כִּי אִם-יִשְׂרָאֵל כִּי-שָׂרִיתָ עִם-אֱלֹהִים וְעִם-אֲנָשִׁים וַתּוּכָל." (ל"ב, כ"ט)
לאחר ההכנות יעקב נפגש עם עשו. במפגשם מגלה עשו סימני אחווה ליעקב, מקבל את מנחתו ומזמינו לבקרו במקום מגוריו - ארץ שעיר. לאחר המפגש יושב יעקב זמן מה בסוכות, ולאחר מכן מתיישב באזור שכם.