google/wiki40b huggingface dataset:
דבי עושה את דאלאס

הפקה

את הסרט ביים והפיק דייוויד באקלי תחת שם הבמה ג'ים קלארק. חלק מהסצינות צולמו במגרש הספורט של ברוקלין קולג' ובספרייה של מכון פראט בברוקלין, ניו יורק, ללא ידיעת ההנהלה וללא קבלת אישור. בעבר נפוצה שמועה לא מבוססת שטענה כי חלק מהסצינות צולמו באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק, כולל סצנת הספרייה. חקירה בנושא העלתה כי הסיכויים לכך אינם סבירים, ונשיא חברת ההפקה מסר שהטענה אינה מעוגנת במציאות.

סוגיות משפטיות

קבוצת המעודדות של הדאלאס קאובויס הגישה תביעה נגד אחד מבתי הקולנוע שהציגו את הסרט בניו יורק בדרישה שלא יציג את הסרט, בטענה להפרת זכויות יוצרים ואף ניצחה בה (The Dallas Cowboys Cheerleaders v. Pussycat Cinema). בית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב השני אישר את החלטת בית המשפט המחוזי ותיאר את הסרט כ"סרט מיני מגעיל ומבחיל". טענת קבוצת המעודדות המקורית הייתה כי מפיקי הסרט יצרו חיקוי של מדיהן והשתמשו בהם לפרסום הסרט. בית הקולנוע טען כי המדים הם פריט פונקציונלי, אך הסבב השני מסר כי "ברור הוא גם כי אם עיצובו של פריט הוא לא פונקציונלי אך הוא רכש משמעות משנית, העיצוב שלו יכול להפוך לסימן רשום גם אם הפריט עצמו הוא פונקציונלי." ההחלטה זכתה לביקורת על בסיס פגיעה בחופש הביטוי, אך הסבב השביעי ציין בהחלטה אחרת כי "בלבול לגבי מימון או אישור, גם אם הסימן עצמו אינו מטעה את הצרכנים לגבי מקור הסחורה" יכול להספיק לטענה על הפרת זכויות יוצרים לפי חוק לנהאם.
בתיק נוסף שהתנהל בניו יורק (United States v. Various Articles of Obscene Merchandise) נמצא כי הסרט אינו מגונה.
דו"ח מיס של הוועדה של היועץ המשפטי של ממשלת ארצות הברית בנושא פורנוגרפיה שפורסם ב-1986 סיפק תיאורים גרפיים של סצינות הסקס בסרט וציטוטים לא מצונזרים של הדיאלוגים בו, דבר שתרם כנראה להפיכתו של הדו"ח לרב מכר.
מפיצי הסרט שכחו לכלול אזהרת זכויות יוצרים בסרט כשהופץ. לאור זאת, בתיק שהתנהל בבית המשפט האזורי פסק השופט כי הסרט עבר באופן בלתי חוזר לרשות הציבור.
שנלונג

מעבורות חלל סיניות

העניין הסיני במעבורת חלל לשימוש חוזר החל כנראה בשנות ה-80 של המאה ה-20, עת הופיעו בפרסומים סיניים שונים תוכניות ושרטוטי קונספט של מעבורות חלל. חלק מהתכנונים המוקדמים גילו דמיון רב למטוס החלל X-20 שפותח בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20 אך בוטל בטרם הגיע לכדי טיסת ניסוי לחלל. דגמים שונים של מעבורות חלל סיניות הוצגו בתערוכות שונות בסין ומחוץ לה, ובשנת 2000 הוצג בהנובר שבגרמניה דגם של מעבורת חלל סינית השונה מתצורתו של שנלונג.
תוכנית הפיתוח של מעבורות חלל סיניות מכונה "פרויקט 921-3", כאשר פרויקט 921-1 היה שם הקוד לפיתוח החללית המאוישת שנג'ואו, ו - 921-2 הוא ציון פנימי סיני לפיתוח תחנת החלל טיאנגונג 1.
מעטה (הרלדיקה)

המעטה (Mantling או lambrequin) בהרלדיקה הוא מעין צעיף בד שנתלה מהקסדה שמעל למגן ומהווה מעין תפאורה למגן. המעטה מתאר את כיסוי הבד שתלו האבירים מקסדותיהם כדי להגן על עצמם מהשמש ומהרוח.
בדרך כלל מציירים את המעטה כמרופט או אף חתוך לגזרים, כביכול כתוצאה מפגיעות חרב בקרב. לעיתים רחוקות יותר - בדרך כלל במקרה בו איש כמורה משתמש בקסדה עם מעטה - יוצג המעטה שלם וללא רבב. דבר מעין זה הוא בחירתו של האמן ואינו בעל השלכות סמליות, כי אם עיצוביות.
למעטה שני צדדים - האחד בצבע רגיל (אדום, כחול, ירוק, שחור או סגול), והשני בצבע מתכתי (לבן או צהוב). המעטה בדרך כלל צבוע בצבעים המייצגים של המגן או של המדים אשר שייכים לישות המיוצגת. עם זאת, ישנם מקרים יוצאי דופן של התאמות צבעים חריגות, בעיקר בשלטי אצולה של שליטים או ישויות ריבוניות.
תה ריזה

תה ריזה (Rize) או צ'אי (Çay) הוא סוג של תה שחור שמגודל במחוז ריזה שנמצא בחוף המזרחי של הים השחור בטורקיה. האזור ידוע באקלים נוח, כמות משקעים רבה ואדמה פורייה בצבע חום כהה. התה שמבושל בסמובאר נשתה בכל מקום ובכל זמן. התה מוגש בבתי קפה טורקיים על ידי מלצרי תה (çaycı) בכוסות צרות וקטנות בעלות שפה מוזהבת. את התה ניתן להזמין חזק ("koyu", כהה) או חלש ("açık", בהיר), והוא מלווה בכמה קוביות סוכר. 
כשהאימפריה העות'מאנית קרסה בשנת 1923, הטורקים איבדו שליטה על העיר מוח'א בתימן וקפה הפך למצרך יקר. הם עברו לתה. במדינות מוסלמיות התה מחליף את האלכוהול בתור משקה חברתי.
סידני פולאק

ביוגרפיה

נולד בלאפאייט שבאינדיאנה לבני מהגרים יהודים מאוקראינה, רבקה (לבית מילר) ודייוויד פולאק. בשנים 1952–1954 למד משחק בניו יורק. הוא החל את הקריירה כשחקן תיאטרון בשנות ה-50. בתחילת שנות ה-60 היה לבמאי טלוויזיה מצליח ואף זכה בפרס אמי על בימוי הסדרה "בוב הופ מציג את תיאטרון קרייזלר". אל תעשיית הקולנוע נכנס כשחקן, בדרמת המלחמה "מאחורי קווי האויב" (1962), כשלצדו שחקן צעיר נוסף שזהו הופעתו הראשונה בקולנוע – רוברט רדפורד, כשמכאן, למעשה, מתחיל שיתוף פעולה פורה בין השניים, כשפולאק מביים ורדפורד מככב. את סרטו הראשון ביים ב-1965.

כשחקן

מאז שהחל לביים הופיע פולאק בקולנוע כשחקן רק בסרט אחד, "טוטסי", בו גילם את הסוכן של דסטין הופמן. אך ב-1992 חזר לשחק בסרטים, כשהופיע בסרטו של רוברט אלטמן, "השחקן". באותה שנה כיכב גם בסרטו של וודי אלן, "בעלים ונשים". וכמו כן הופיע גם בסרטים "תביעה אזרחית" (1998), לצד ג'ון טרבולטה, בסרטו שלו, "אהבה מקרית" (1999) וביצירתו של סטנלי קובריק, "עיניים עצומות לרווחה", מאותה שנה. הופעותיו בשנות האלפיים מסתכמות בתפקיד במותחן "משנים כיוון" (2002), בדרמה "מייקל קלייטון" (2007) ובתפקיד אורח בסיטקום "ויל וגרייס", למשך ארבעה פרקים.
הסרט האחרון בו השתתף כשחקן היה "ארוס עליה" משנת 2008, בכיכובו של פטריק דמפסי. פולאק נפטר טרם סיום ההכנה של הסרט ולכן, על-פי הכיתוב בסוף הכתוביות של הסרט, הוא הוקדש לזכרו.
יאיר שחל

ביוגרפיה

למד בישיבת ירושלים לצעירים. לאחר מכן עד גיל 26 למד בישיבת אור עציון ושירת בצבא כחובש קרבי בגבעתי, במסגרת ההסדר.
שחל הוא בוגר מכון מנדל למנהיגות ובעל תואר ראשון (BED) בחינוך בתחום התנ"ך והתושב"ע ותואר שני (MED) בתנ"ך ממכללת יעקב הרצוג.
שימש כראש וועדת מפעלים של מועצת תנועות הנוער בישראל ויושב ראש מועצת הקבוצות והקהילתיות המשימתיות.
בשורות בני עקיבא מילא שורה של תפקידים בכירים מאז 2003. בין היתר שימש בין 2012–2016 כסמזכ"ל כספים והגשמה, רכז מחוז דרום, ראש מחלקת מפעלים וידיעת הארץ וסמזכ"ל חינוכי. במרץ 2016 ההנהלה הארצית של התנועה קיבלה את המלצת ועדת האיתור בראשות הרב יונה גודמן - בעצמו מזכ"ל לשעבר - ומינתה את שחל למזכ"ל התנועה. כהונתו כמזכ"ל החלה בסוף קיץ 2016, אז החליף בתפקיד את דני הירשברג.
מספר שבועות לאחר כניסתו לתפקיד קרא לחברי התנועה שלא להגיע לעמונה כדי למחות נגד פינוי היישוב. בעקבות דבריו הוא ספג ביקורת מחלק מראשי המתנחלים, ביניהם ישראל הראל, ועד מתיישבי השומרון, תושבי היישוב עמונה ואחרים.
שחל הוא תושב כרמי צור שבגוש עציון ואב לשישה.
מעבדה לכוחות על

עלילה

אמו של ליאו, נער ממוצע מתחתנת עם דונלד דבנפורט, ממציא מיליארדר אשר מביא למשפחה את שלושת ילדיו הביוניים: אדם, ברי וצ'ייס. על חבורת הגיבורים להסתיר את סודם ולחיות חיים נורמליים.
בית הספר התיכון על שם מיי בויאר

היסטוריה והווה

בית הספר נולד מהרעיון להביא לפנימייה בירושלים תלמידים מצטיינים מרחבי ישראל, ממקומות בהם אין בתי ספר תיכוניים, כדי שיוכלו לקבל חינוך תיכוני. המחזור הראשון הגיע לפנימייה בעין כרם בשנת 1960 ולמד בבתי ספר ברחבי ירושלים. הפילנתרופ הציוני לו בויאר מארצות הברית, שמע על הפרויקט ותרם לזכר אשתו, מיי בויאר, אשר שאפה להעלות את רמת החינוך בישראל ולתת הזדמנות לתלמידים בעלי פוטנציאל גבוה מהפריפריה, את קמפוס בית הספר. לימים, נכדתו נמנתה עם סגל מורי בית הספר. אבן פינה לבית הספר הונח במאי 1962. לתכנון קמפוס בית הספר, נערכה תחרות אדריכלים בה זכתה הצעתם של האדריכלים שולמית נדלר, מיכאל נדלר ושמואל ביקסון. בית הספר נחנך ביוני 1965.
מראשית דרכו, יועד בית הספר לקבל ללימודים תלמידים מחוננים בלבד: כמחציתם ירושלמים וכמחציתם מכל רחבי ישראל. אלה שוכנו בפנימייה שלו.
בית הספר מקבל תלמידים על ידי הגרלה שלפניה סדנאות ש"מסננות" תלמידים, גיליון ציונים משלוש השנים האחרונות וראיון קבלה. למועמדי הפנימייה והאקסטרנים מתקיים גם שלב מחנה הכנה בקיץ. כיום, חניכי הפנימייה מהווים כשליש מתלמידי בויאר (כולל חט"ב) ושישית מתלמידי התיכון. לפנימייה מתקבלים תלמידים מכל רחבי הארץ, כמו גם מירושלים.
בבית הספר לומדים כ-1,000 תלמידים ותלמידות, מכיתות ז' עד י"ב ומתוכם כ-300 תלמידים בפנימייה. מנהלו הראשון של בית הספר היה יצחק מייזלר.
מנהלת בית הספר הנוכחית היא דפנה מנשה-ברוך, שנכנסה לתפקיד בשנת 2008.
סמל אוסטריה עילית

סמל אוסטריה עילית הוא סמלה של המדינה האוסטרית אוסטריה עילית.
הסמל מעוצב כמגן מחולק בניצב כשהחלק הימני מציג שדה שחור ובו מוטען עיט זהב שלשונו וטפריו אדומים והוא מביט ימינה. החלק השמאלי מחולק לארבעה פסים, שניים אדומים ושניים לבנים. מעל המגן, כתר ארכידוכס.
בעבר הייתה מעל המגן קסדה, מעטה וציצה שהייתה מורכבת מעיט זהב שמחזיק במקורו מאזניים. היה זה סמלו של אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה (1418 - 1463) ששלט באזור בזמן שלטונו של אחיו, פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הציצה עוצבה על פי סמלים קדומים יותר, מהמאה ה-13. הסמל הנוכחי שואב את עיצובו מסמלי דוכסי אוסטריה מהמאה ה-14 והוא נקבע בחוק ב-3 ביולי 1997.
יצחק כ"ץ (צייר)

ביוגרפיה

יצחק כ"ץ נולד בגליניאני שבגליציה המזרחית, אוסטריה (כיום באוקראינה). בשנת 1926 עלה לארץ ישראל. בין השנים 1927–1932 חזר לאירופה, שם למד נגינה בכינור בווינה. לאחר שובו לארץ ישראל שימש כמורה לשפות. בין השנים 1940–1947 עבד בשירות הצבא הבריטי. בין השנים 1947–1968 שימש כפקיד בעיריית חיפה. לאחר פרישתו לגמלאות התמסר לרישום ולאמנות. עיקר יצירתו של כ"ץ מאופיינת בגישה נאיבית. ברבות מעבודותיו מופיעים תיאורים פנטסטיים של העיירה היהודית באירופה.
מגרו מוסיקיס

מגרו מוסיקיס אתינון (ביוונית Μέγαρο Μουσικής Αθηνών - "אולם המוזיקה של אתונה") הוא אולם הקונצרטים החשוב באתונה, בירת יוון. המבנה שוכן בשדרות וסיליסיס סופיאס (Λεωφόρου Βασιλίσσης Σοφίας), סמוך ממזרח למרכזה של העיר.
טובה חסין

חייה

טובה חסין נולדה בשנת 1947 בקיבוץ משמרות. את שנות ילדותה העבירה בבית הילדים עם החבר הטוב, שלום חנוך. טובל'ה הקטנה בילתה בגזירה ובתפירה עד שבשנות ה-70 עברה לעיר הגדולה ועבדה כמוכרת בגדים. החנות הראשונה שלה נפתחה בשותפות מקצועית עם הבדרנית ציפי שביט. אחרי סגירת הבוטיק של השתיים, הפכה טובל'ה לכוהנת האופנה של תל אביב, כשפתחה חנות בגדים בצפון דיזנגוף בשנות ה-90. מבחינה עסקית, ניהל אותה הבעל עמית חסין.
בשנת 98 בני הזוג חסין הורשעו, על פי הודאתם, בהעלמת הכנסות של כ-1.4 מיליון שקלים במהלך שנות המס 1993-1996. טובלה נידונה לשישה חודשי עבודות שירות ושנת מאסר על תנאי וכן קנס של 150 אלף שקל. על חברת טובל'ה הושת קנס של 50 אלף שקל. עמית חסין הורשע בעוד עבירה של קבלת דבר במרמה.
בין השנים 1968–2013 הייתה נשואה לעמית, איש צבא לשעבר ואיש עסקים ולהם שלוש בנות, בהן מעצבת האופנה נעמה חסין.

עבודתה

את עיצוביה של טובל'ה ניתן לייחד בכך שיש בהם משהו מובחן שלא משתנה עם אופנות חולפות, משהו קלאסי אך רחוק מנקי. הבגדים מאוד מעוצבים, זו לא שמלה שחורה קטנה, אבל אלה בגדים שמשרתים נשים למשך שנים.     
טובל'ה לא הולכת אחרי טרנדים וגם לא אחרי מה שהלקוחה תאהב או מה הולך היום. יש לה את הדרך ואת הקו שלה והיא עושה דברים שרלוונטיים כל הזמן.           
היא מעידה על עצמה ועל עיצוביה שכשהיא עושה בגד היא חושבת רק על שני דברים- שיהיה יפה ופרקטי. ההקפדה על איכות הבדים היא משהו שמבדל אותה, וכמו גם העובדה שהיא עושה כמעט כל שמלה דו צדדית. זה דבר שגורם ללקוחות להרגיש את ההבדל במחשבה.  היא אוהבת ומייצרת עיצובים פשוטים ונקיים ועליהם היא מוסיפה את האמירה שלה.
בשנת 2015 הצטרפה הבת, נעמה חסין, לבית טובל'ה ויחד הן השיקו את הקו המשותף "טובל'ה פלוס". טובל'ה מעולם לא השיקה קולקציות עונתיות או הלכה על פי ההכתבים החברתיים ורק עם כניסתה של נעמה לחברה והצטרפותן לשבוע האופנה של גינדי, נעמה דואגת שיהיה אוסף קוהרנטי של בגדים עם סיפור.
התצוגה הראשונה שלהן, ב-2015, עבור קולקציית סתיו חורף 2016, הייתה בולטת בכך שיצרה שילוב בין עיצוב ואמנות בפריטים עליהם ציירה ביד חופשית ציורים בסגנון ילדותי דוגמת פרצופים, כבשים ופרחים או עיטרה בזריקות צבע אבסטרקטיות. עושר צבעוני יוצא דופן, בדים שקופים, מנצנצים ומבריקים, גזרות מושלמות, שרוולים וחצאיות תפוחות, רקמות וחיתוכי פרחים - כל המוטיבים המזוהים עם המותג חזרו גם בקולקציה הנוכחית ועדיין הצליחו לרגש ולחדש.
בשנת 2018 טובל'ה החליטה להעביר את המושכות לבתה נעמה שיצרה לבדה את התצוגה והקולקציה של אותה השנה. היא לקחה על עצמה את תפקיד הארט דירקטור ורק נתנה לה השראה וצבעוניות. תצוגה זו הייתה רגועה יחסית למה שהורגלנו מתצוגותיה של טובל'ה אך זו עדיין שומרת על הסגנון המזוהה עימן.
אלבניה הגדולה

אלבניה הגדולה הוא מונח המבטא את האידיאל הטריטוריאלי של הלאומנים האלבנים.
באלבניה הגדולה נכללות טריטוריות הקשורות להיסטוריה האלבנית וטריטוריות בהן יש אוכלוסייה אלבנית ניכרת. בנוסף לאלבניה, השאיפות האלבניות הן לספח גם את קוסובו, שטחים בדרום מונטנגרו, שטחים בצפון מערב יוון, מערב מקדוניה וכמה חבלים בסרביה.
כדי לא לעורר אנטגוניזם אצל שכניהם, האלבנים משתמשים בשם "אלבניה האתנית".
הישות המדינית הקרובה ביותר לגבולות אלבניה הגדולה הייתה מדינת החסות האלבנית שייסדה גרמניה הנאצית בשנת 1943, לאחר עזיבת איטליה את הברית איתה. בממלכה האלבנית הזאת שלט זוגו הראשון, מלך אלבניה, שהושב לכיסאו על ידי הגרמנים. עם סיום מלחמת העולם השנייה הושבה אלבניה לגבולותיה הקודמים והמלך הודח.
קונפדרציית עמי ההר של הקווקז

הקמה

ב-4 בנובמבר 1990, נוסדה קונפדרציית עמי הקווקז בנאלצ'יק, בבחירות של אספת עמי צפון הקווקז. 16 אומות הצטרפו לקונפדרציה ובראשה נבחר מוסה שאניבוב מונו תחתיו 16 סגני נשיא. בין העמים שהצטרפו היו: אבזינים, אבחזים, אווארים, אדיג'ים, צ'צ'נים-אאוחובים, דרגווים, קברדינים, לאקים, אוסטים (מצפון אוסטיה ודרום אוסטיה), צ'רקסים, צ'צ'נים, שפסוגים. האספה שנתכנסה הייתה הקונגרס השלישי של עמי צפון הקווקז ובהסכם איחוד הקונפדרציה צויין כי היא המשכה של הרפובליקה ההררית של צפון הקווקז שהתקיימה בין השנים 1918-1920.

היסטוריה מאוחרת

ב-4 באוקטובר 1992, התכנס קונגרס בלתי רגיל של קונפדרציית עמי ההר, והוחלט בה על שינוי השם לקונפדרציית עמי הקווקז (КНК). בהצהרה המסכמת קרא הקונגרס למנהיגי רפובליקות צפון הקווקז לגנות את ההסכם של הפדרציה הרוסית כהסכם שאינו תואם לאינטרסים הלאומיים של עמי צפון הקווקז, והמשיך והמליץ כי כל הארגונים הפוליטיים-הציבוריים והתנועות הפוליטיות יתבעו ממנהיגי הרפובליקות שלהם לשאוף לעצמאות אמיתית ולעשות הסכם לשיתוף פעולה פוליטי, כלכלי ותרבותי, והכרה בעצמאותן של צ'צ'ניה, אבחזיה ודרום אוסטיה, ויצירת כוח ביטחון אזורי על בסיס המשמר הלאומי שלהן.
קונפדרציית עמי הקווקז שמרה על פרופיל נמוך יחסית עד לקונגרס שהתקיים ב-24‏-25 באוגוסט 1996, בולדיקווקז שבצפון אוסטיה. ההחלטות שנתקבלו בסיום הקונגרס כללו: סיום מיידי ובדרכי שלום של מלחמת צ'צ'ניה השנייה, גינוי לאלה שאשימו אותם בניסיון להסתה לעימות על בסיס אתני. אחדים מהדברים שהיו בולטים בקונגרס זה היו נוכחות כוללת של הקוזקים מדרום רוסיה, וברכת נשיא צפון אוסטיה לשעבר אחסרבק גלאזוב.
הנשיא אדוארד שוורדנדזה, הציג לראשונה, ב-28 בפברואר 1996, מודל נפרד משלו ל"בית הקווקזי", שכלל בין היתר גם החזרת ריבונות המדינות ושיבת הפליטים לבתיהם.
לאון מוסאייב

קריירה

הוא שיחק בקבוצת הנוער של זניט, ושיחק במדיה באליפות רוסיה בכדורגל לנוער ב-24 משחקים והבקיע 4 שערים.
לאחר מכן עלה לקבוצת המילואים זניט-2. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית עבור זניט-2 ב-11 ביולי 2016 במשחק נגד סוקול סראטוב. הוא הבקיע את השער הראשון עבור זניט-2 בליגה הלאומית במשחק נגד אוונגרד קורסק ב-12 באוגוסט 2018.
ב-13 בדצמבר 2018 צורף להרכב זניט סנקט פטרבורג במשחק המחזור הששי של הליגה האירופית נגד סלביה פראג, ועלה לראשונה במדי הקבוצה ב-21 בפברואר 2019 במסגרת הליגה האירופית, כשנכנס בדקה ה-87 כמחליף לארטיום דזיובה במשחק הביתי נגד פנרבחצ'ה, שבו ניצחה קבוצתו 3:1, והעפילה לשלב שמינית הגמר.
אולג ינקובסקי

חייו

אולג ינקובסקי נולד בעיר ג'זקזגן (אז בברית המועצות, היום בקזחסטן) למשפחה בעלת שורשים פולנים-בלארוסים. אביו היה קצין בצבא האימפריה הרוסית ונפצע במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא שירת לצד מיכאיל טוכאצ'בסקי. בתחילת שנות ה-30 נעצר ושוחרר. בשנת 1937 נעצר שנית ושוחרר תוך זמן קצר. בשנת 1953 הוא נפטר בעקבות פציעה ישנה.
בשנת 1951 המשפחה עברה לעיר סרטוב. בשנת 1957 אולג הצעיר עבר לאחיו שהיה שחקן בתיאטרון העירוני במינסק. לאחר מספר שנים אולג ינקובסקי חזר לאימו לסרטוב. לאחר סיום לימודי בית הספר הוא התקבל ללימודי משחק בבית הספר למשחק העירוני. בהיותו בשנת הלימודים השנייה אולג ינקובסקי נישא לסטודנטית למשחק. לאחר סיום הלימודים הזוג הצעיר התקבל לתיאטרון העירוני. אשתו זכתה לפופולריות גדולה על במת התיאטרון העירוני, בעוד שהוא שיחק במספר הצגות ללא הצלחה יתרה.

קריירה בברית המועצות

בסוף שנות ה-60 ינקובסקי הוזמן לראשונה לשחק בקולנוע. הוא התקבל לתפקיד ראשי בסרט המגן והחרב על פעילות המודיעין הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה. הסרט זכה לפופולריות רבה, ולאחריו השתתף במספר סרטים נוספים. באחד הסרטים הוא הצטלם לצד יבגני לאונוב. בהמלצת יבגני לאונוב הוא התקבל לתיאטרון לנקום במוסקבה בו מארק זכארוב היה הבמאי הראשי. במקביל לעבודה בתיאטרון, ינקובסקי המשיך להשתתף בסרטים. בתחילת שנות ה-70 השתתף בסרטו של אנדריי טרקובסקי "המראה". בשנת 1979 הוא שיחק בתפקיד הראשי בסרט על ברון מינכהאוזן, תפקיד זה נחשב לאחד הטובים של השחקן.
בשנת 1982 ינקובסקי שיחק תפקיד ראשי בסרט של אנדריי טרקובסקי "נוסטלגיה". אחרי שסרט לא זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע בקאן, אנדריי טרקובסקי לא חזר לברית המועצות וסרט נאסר להקרנה במדינה.

קריירה לאחר התפרקות ברית המועצות

בשנת 1991 ינקובסקי שיחק בסרט על הריגת הצאר ניקולאי השני. בשנת 1991 הוא נסע לצרפת ועבד שם מספר שנים. בהיותו בצרפת לינקובסקי הוענק תואר האמן העממי, בין האחרונים בברית המועצות. בשנת 1992 ינקובסקי חזר לרוסיה והמשיך לשחק בקולנוע ובתיאטרון במוסקבה בו התחיל את הקריירה שלו אצל במאי מארק זכארוב.
בשנת 2008 ינקובסקי חלה ותוך זמן קצר התברר כי הוא סובל מסרטן. למרות כל המאמצים כולל ביצוע ניתוחים בגרמניה, השחקן נפטר ב-20 במאי 2009 במוסקבה. הוא הוטמן בבית העלמין נובודוויצ'י במוסקבה.
מי נטל

מֵי נֵטֶל (באנגלית: ballast water) הם מי ים (ובנהרות ובאגמים  - מים מתוקים) המשמשים לייצוב אונייה בעת הפלגתה ללא מטען או עם מטען חלקי.
מכלי מי הנטל הם מכלים ייעודיים בתחתית אונייה, שניתן למלאם במי ים או לרוקנם באמצעות משאבות גדולות ומיוחדות לכך, הנקראות "משאבות מי נטל". מכלי מי הנטל משמשים לייצוב האונייה על ידי הגדלת השוקע כאשר היא מפליגה ריקה או טעונה חלקית, לחלוקה נכונה של המשקל והעומס הפועל על גוף האונייה כאשר היא מובילה מטענים במשקלים שונים בכל אחד משני צדדיה, לשינוי השוקע ולהגדלת השקיעה של המדחף במים.
הוספת מי הנטל מתחת למרכז הכובד האנכי של כלי השיט מעלה את יציבותו. היתרון של המים הוא שניתן למלא ולרוקן את המכלים בקלות יחסית על ידי שאיבה. החיסרון הוא במשקלם היחסי של המים שדורש מכלים גדולים יחסית, לאחסון.

ההיבט הסביבתי

מי נטל נוספים למטען הספינה לאחר פריקת מטענים בנמלים. כאשר האונייה מוסיפה מטען, היא נפטרת ממי הנטל העודפים, ומאחר ומדובר במים שנאספו באזור אחר בעולם, המים הנשפכים לים עלולים לכלול מגוון של אורגניזמים ביולוגיים, כולל צמחים, בעלי חיים ומיקרואורגניזמים, שאזור הריקון של מכלי המים אינו בית הגידול הטבעי שלהם. אלה כוללים מינים אקזוטיים העלולים לגרום נזק אקולוגי רב למערכות אקולוגיות ימיות. 
מי נטל הם ככל הנראה המקור העיקרי של מינים פולשים ימיים במימי העולם. בעיה זו הביאה את ארגון הימאות הבינלאומי (IMO) להחליט ב-2004 על אימוץ אמנה בינלאומית הקובעת כי ספינות יידרשו להתקין מערכות לטיפול וסינון מי נטל.
פרנק וילקוקסון

חייו האישיים

וילקוקסון נולד להורים אמריקאים במחוז קורק, אירלנד. הוא גדל בעיירה קטסקיל, שבמדינת ניו יורק, אבל רכש חלק מהשכלתו באנגליה. בשנת 1917 הוא סיים תואר ראשון בקולג' הצבאי שבפנסילבניה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא המשיך ללמוד מדעים. ראשית, באוניברסיטת ראטגרס שם השלים תואר שני בכימיה, בשנת 1921. לאחר מכן באוניברסיטת קורנל, בה קיבל דוקטורט בכימיה בשנת 1924. באוניברסיטת קורנל פגש וילקוקסון את פרדריקה פיישס, לה נישא ב-27 במאי 1926.

מדען

החל משנת 1925 ועד לשנת 1928 עבד וילקוקסון במוסד בויס-תומפסון לבוטניקה. משנת 1928 עבד וילקוקסון בחברת הנחושת ניקולס שבקווינס, ובשנת 1929 חזר לעבוד במוסד בויס-תומפסון עד לשנת 1941. בשנת 1941 החל וילקוקסון לעבוד בחברת אטלס פוודר, שם עיצב וניהל את המעבדה. הוא הצטרף לחברת סינמיד האמריקאית בשנת 1943. במהלך השנים הללו, החל וילקוקסון להתעניין בסטטיסטיקה היסקית. הוא פרש בשנת 1957.

מורה

במהלך השנים, יחד עם עבודתו במוסדות והחברות השונות, וילקוקסון היה מורה. בשנים 1929 ועד לשנת 1941, לימד וילקוקסון כימיה פיזיקלית במכון הפוליטכני של ברוקלין ובשנים 1960 ועד למותו, לימד וילקוקסון סטטיסטיקה באוניברסיטת פלורידה.

סטטיסטיקאי

במהלך הקריירה של וילקוקסון, הוא פרסם 80 עבודות. העבודה המפורסמת ביותר שלו, אותה פרסם בשנת 1945, הכילה שני מבחנים סטטיסטיים אשר נושאים את שמו, מבחן "דרגה-סכום של וילקוקסון" ומבחן "הדרגות המסומנות של וילקוקסון". אלו הן חלופות לא פרמטריות למבחני t.

מותו

וילקוקסון נפטר ב-18 בנובמבר 1965, בטאלאהאסי, פלורידה, זמן קצר לאחר שחלה.
מידענות רפואית

מידענות רפואית היא תת-תחום של מידענות העוסק בשרותי מידע וידע בתוך תחום הרפואה. כל יום חדש מביא איתו גילויים חדשים בתחום זה. על כן יש צורך גדול לנתב את הידע המתאים אל המקום בו נזקקים לו. החלק הוותיק יותר בתחום הוא המידענות הרפואית המיועדת לרופאים, אך בעשור השני של המאה ה-21 הולך ומתגבש לו תפקיד של מידענות רפואית המיועדת למטופלים.

מידענות המיועדת לרופאים

מידענות מסוג זה קיימת כבר שנים רבות. כל יום מתפרסמים מאמרים חדשים בנושאי מחלות, תרופות, אנטומיה ותגליות מדעיות המשנים את מדע הרפואה מקצה לקצה. השינויים הללו מהווים אתגר לרופאים המנסים נואשות לעמוד בקצב. מידענות רפואית מנסה לעשות סדר בדברים. מידען רפואי יעמוד בקשר עם חברות העוסקות במחקר, ויכיר את כלי החיפוש המתאימים כדי לאתר את המחקר הנחוץ בזמן הנחוץ. המידען אינו רופא, הוא אינו מטפל במחלות, או מאבחן אותם. הוא משמש כסוג של מנוע חיפוש. לרופא שעמוס בעבודה אין זמן לשבת שעות ולעבור על כל החומרים כדי לאתר לבסוף את המידע הנחוץ לו. בדיוק לשם כך קיימים מידענים. חברות שעוסקות במחקרים רפואיים מסתייעות כולם במידענים רפואיים. המידען העובד מול רופאים נזקק לידע מקצועי בתחום על מנת לספק ידע רלוונטי. עבודתו חייבת להיות מהירה ומדויקת. רופאים וחוקרים מנסים לכנס את הידע שלהם בצורה שתאפשר את שליפתו המהירה בעת הצורך. קיימים ארגונים כגון ההתאחדות הבינלאומית לאינפורמטיקה רפואית שמאגדים בתוכם מרכזי ידע ברפואה.

שינויים בתחום

מידענות רפואית הפונה לרופאים הייתה קיימת בספריות רפואיות. הספרן היה מידען רפואי. הוא הכיר את מאגרי המידע, ואת הכלים העומדים לרשותו לחיפוש מידע, והוא גם הכיר מספיק את התחום כדי להיות מסוגל לסייע לרופאים למצוא את הידע הדרוש להם. המצב החל להשתנות, יחד עם התהליכים שהתרחשו בתחום. משרד הבריאות החל ברפורמה אדירה, נחקק חוק זכויות החולה, ומאגרי מידע רבים נפתחו ברשת האינטרנט. כך שהידע הרפואי והאחריות על הטיפול כבר אינם בידי הרופאים בלבד.

מידענות המיועדת למטופלים

סוג זה של מידענות רפואית התחיל בעקבות הצורך של חולים להבין יותר את מחלתם, ולהתמודד טוב יותר עם שטף המידע הקיים בהישג ידם. אחוזים ניכרים מהציבור יתייעצו עם מנוע חיפוש בנוגע לבריאותם. כמות המידע הקיימת ברשת עשויה לבלבל, ולפעמים גם לפגוע. מטופל צריך מידע אמין, נכון ורלוונטי למצבו. בשביל כל אלו הוא נזקק למידען רפואי. מידען רפואי העובד מול מטופלים עובד לפי שלבים המאפיינים את המטופלים שלו. הידע שלו ברפואה לא חייב להיות גבוה כמו עמיתו העובד מול רופאים. אך כישוריו הבין אישיים חייבים להיות טובים יותר.

ההבדל בין מטופל לחולה

מידען רפואי הפונה למטופלים אינו פונה לאדם החולה בלבד. הוא פונה למטופלים, שיכולים להיות חולים, לבני משפחת המטופל, חברים וכדומה. תפקידו של המידען הוא להתייחס לעובדה כי לא רק המטופל, אלא גם הסובבים אותו זקוקים למידע רפואי. הפניה טיפוסית היא לפורומים, או לאתרים שעוסקים בהתמודדות עם המחלה, לחולה עצמו וגם למשפחתו.
אלטאי (רפובליקה)

היסטוריה

במאה ה-2 לפני הספירה בשטח התגוררו סקיתים. החל מהמאה ה-6 השטח נכלל בממלכת הטורקים. בהמשך הוא היה חלק של ממלכת דז'ונגר שהשתרע על השטחים שעתה שייכים  לרוסיה, קזחסטן, מונגוליה וסין. עם נפילת הממלכה בשנת 1756, החלק הצפוני שלה סופח לאימפריה הרוסית.

גאוגרפיה

שטח המחוז הררי, כשמרביתו הוא הרי אלטאי (החלק הרוסי). בשטח המחוז נמצא הר בלוחה (גובה של 4500 מטר) - הנקודה הגבוהה בסיביר. בשטח יש מקורות מים רבים - כ-7000 אגמים ותחילת נהר אוב.

כלכלה

כלכלת הרפובליקה מבוססת על חקלאות. אין בה מפעלי תעשייה משמעותיים.

דמוגרפיה

מבחינה אדמיניסטרטיבית הרפובליקה מחולקת ל-11 אזורים.

רק -26% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - גורנו-אלטאיסק מתגוררים כ-50 אלף תושבים.
בהתאם לנתוני המפקד של שנת 2010, הרוסים מהווים כ-57% מאוכלוסיית הרפובליקה, האלטאים - כ-34%, הקזחים כ-6%.
פרס באפט"א לתסריט הבריטי הטוב ביותר

1958

פקודה להרוג – פול דן
המכללה האקדמית רמת גן

היסטוריה והווה

המכללה האקדמית רמת גן היא מוסד ללא כוונות רווח אשר נבנה על יסודות ה"מכללה לישראל" ושלוחת אוניברסיטת הריוט ואט, שבהן סיימו לימודיהם כ־12,000 בוגרים ומוסמכים. בשנת 2010 קיבלה המכללה היתר פעולה ובשנת 2012 הוכרזה כמוסד מוכר להשכלה גבוהה.
במכללה האקדמית רמת גן לומדים כ־2,100 סטודנטים. שכר הלימוד במכללה אינו מסובסד.
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר

רקע

במשך 84 השנים שחלפו, בהתחשב במצבי שוויון וזכייה נשנית, האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה 84 פרסי אוסקר ל-70 שחקניות שונות. הזוכים בפרס אוסקר מקבלים פסלון מוזהב המכונה "אוסקר". הזוכה הראשונה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, היא ג'נט גיינור שכובדה בטקס האוסקר ה-1 (1929) בשל הופעותיה ב"הרקיע השביעי", "מלאך הרחוב" ו"Sunrise".
בשלוש השנים הראשונות לפרס אוסקר, שחקנים ובמאים היו מועמדים כ"טובים ביותר" לפי הקטגוריות שלהם, וכל עבודתם בתקופת הכשירות (בכמה מקרים אפילו שלושה סרטים) היו רשומים על הפרס. ובכן, בטקס האוסקר ה-3 (1930), רק אחד מן הסרטים האלו היה מצוין בפרס, אפילו אם למישהו מהשחקנים הזוכים היו שני סרטים שזכו בהצבעות. בטקס האוסקר ה-4 (1931), המערכת המבלבלת והמסובכת הוחלפה במערכת הנוכחית, שבה שחקן מועמד לפרס על הופעה ספציפית בסרט יחיד. כאלו מועמדויות מוגבלות ל-5 בכל שנה. עד טקס האוסקר ה-8 (1936), מועמדות עבור פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, כללה את כל סוגי השחקניות, אם על הופעה בתפקיד ראשי, ואם על הופעה בתפקיד משני. בטקס האוסקר ה-9 (1937), נפתחה קטגוריה נפרדת לשחקניות בתפקיד משני, פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, עקב תלונות על ההעדפה של שחקניות ראשיות משום שהן נמצאות רב הזמן על המסך.