google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ו לובנו

ימיו הראשונים

לובנו נולד בקליבלנד, אוהיו, בנו של טוני "Big T" לובנו, שהיה סקסופוניסט טנור אף הוא. את חינוכו המוזיקלי הראשוני (החל מגיל 5, לפי הביוגרפיה הרשמית שלו) קיבל מאביו שלימדו לנגן סטנדרטים, כיצד להוביל הופעה וכיצד למצוא שותפים. הוא הושפע מג'ון קולטריין, דיזי גילספי וסוני סטיט ולמד בבית ספר תיכון בעירו, כשסיים אותו עבר ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ולמד אצל גארי ברטון ואחרים. עם סיום לימודיו ב-1974 יצא למסע הופעות עם הרכב. ההרכב הגיע לניו יורק ולובנו זכה לחשיפה כאשר הופיע בקרנגי הול ובמועדוני הג'אז של הארלם. הוא התיישב בניו-יורק וניגן עם אמנים רבים, בהם החצוצרן צ'ט בייקר.

קריירה מוזיקלית

ב-1976 הצטרף לביג בנד של וודי הרמן לרגל הופעה בקרנגי הול לחגיגות 40 שנות פעילות של התזמורת, ולאחריה מסע הופעות ארוך (כשלוש שנים) בצפון אמריקה ובאירופה. במסע זה גם הופיע כסולן, נחשף בפסטיבלים שונים וחלק במה עם אמנים כסטן גץ, קרלה בליי, צ'ארלי היידן ואחרים.
ב-1979 חזר לניו יורק והחל לשתף פעולה עם הזמרת ג'ודי סילברנו, אותה נשא לאשה.
ב-1980 הצטרף לובנו לתזמורתו של מל לואיס שניגנה באופן קבוע במועדון הג'אז הניו-יורקי הנודע וילג' וונגארד.
ב-1981 יצרו לובנו, המתופף פול מושן והגיטריסט ביל פריזל את "טריו (שלישיית) פול מושן". השלישייה, שפועלת למעלה מ-25 שנה, זכתה להצלחה רבה באירופה והוחתמה להקלטות בחברת התקליטים ECM. במהלך הופעות באירופה שיתף לובנו פעולה עם מוזיקאי ג'אז אירופאים רבים ששיתוף הפעולה הבולט ביניהם הוא עם המלחין ונגן הקרן גונתר שולר.
בין שנים 1989–1993 הופיע והקליט עם הגיטריסט ג'ון סקופילד. באותה תקופה החלה ההכרה בו כאחד מהסקסופוניסטים המובילים בעולם הג'אז. מאז שיתף פעולה עם שורה ארוכה של אמנים כגון הרבי הנקוק, אלווין ג'ונס, צ'ארלי היידן, קרלה בליי, דייב ברובק, דייב הולנד, אד בלקוול, מישל פטרוצ'יאני, לי קוניץ, אבי לינקולן, מקוי טיינר, ג'ים הול ואחרים. הוא לימד במסגרות שונות, העביר כיתות אמן והופיע בפסטיבלים ברחבי העולם. בין היתר מונה כמופקד הקתדרה להופעות על שם גארי ברטון במכללת ברקלי.
ב-1991 יצר את "פסגת הסקסופון" (Sax Summit) עם הסקסופוניסטים דייב ליבמן ומייקל ברקר, הרכב שיועד להבלטת נגינה וירטואוזית ו"חקירת המוזיקה של ג'ון קולטריין". עם מותו של בריקר ב-2006 החליף אותו בנו של קולטריין, ראווי קולטריין. ההרכב אף הופיע בפסטיבל הג'אז באילת.
בנוסף לשיתוף הפעולה הארוך שלו עם אמני חברת התקליטים ECM, חתם לובנו על חוזה הקלטות כמוביל הרכבים עם חברת בלו נוט והקליט במסגרת זו למעלה מ-25 תקליטים, בהם שלושה כמתופף.

הערכה

אחד מגדולי הסקסופוניסטים בג'ז כיום... דרכו של לובאנו למעמד של כוכב ג'אז הייתה אטית ומפתיעה: במשך 15 שנה הוא היה נגן מן השורה בביג-בנדס, ורק בתחילת שנות ה-90 החל להתפרסם כסולן. במידה רבה לובאנו משקף את דמותו הנוכחית של מאסטר הג'ז: הוא נגן מעולה, אבל אינו פורץ דרך; כוחו טמון ביכולתו לבטא קול אישי ויצירתי בסביבות מוזיקליות שונות, בין שזאת המסורת של הג'אז ובין שזאת מוזיקה יותר חופשית ואוונגרדית.
— בן שלו, מים חיים, באתר הארץ, 30/11/06
רומאג'י

מקורו של הרומאג'י

התעתיק הלטיני הקדום ביותר של היפנית מבוסס על השפה הפורטוגזית ועל האלפבית שלה, ופותח באמצע המאה ה-16 על ידי יפני בשם אנג'ירו או יאג'ירו (Yajiro). אנג'ירו המיר את דתו לנצרות קתולית בעקבות מפגש עם המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר, וליווה אותו במסעו ליפן. בשיטה זו השתמשו הישועים לשם הדפסת כתבי קודש קתוליים, על מנת שהמטיפים יוכלו ללמד את מאמיניהם מבלי ללמוד את הכתב היפני המסובך. הספר הטוב ביותר לחקר היפנית המודרנית המוקדמת ולניסיונות התעתוק הראשונים הוא ה-Nippo Jisho, מילון יפני-פורטוגזי שנכתב ב-1603.

השימוש המודרני ברומאג'י


כיום משתמשים ברומאג'י כדי ללמד יפנית (בעיקר בשלבים הראשונים של לימוד השפה).
קריספין גלובר

ביוגרפיה

גלובר נולד בניו יורק למשפחה נוצרית אנגלי, צ'כי, שוודי וגרמני. שני הוריו הם שחקנים ברוס גלובר, ומרי ליליאן בטי בלום. שמו הפרטי "קריספין" הוא על שם הקדוש הנוצרי מהמחזה "הנרי השישי" של ויליאם שייקספיר.
למד בתיכון ונייס ובתיכון בוורלי הילס שבלוס אנג'לס.

קריירת משחק

גלובר החל להופיע בגיל 20 בקומדיות המצבים "ימים מאושרים" ו"קשרי משפחה".
הופיע לראשונה בסרט קולנועי ב-1981 "הימים הטובים", לאחר מכן שיחק בקומדיית הנעורים "מורה ל...", בדרמה "ירח רומנטי". לראשונה התפרסם בזכות תפקידיו בפרק הרביעי בסדרת סרטי האימה "יום שישי ה-13" שם גילם ג'ימי, אחד מהקורבנות ובקומדיית ההרפתקאות העתידנית של רוברט זמקיס "בחזרה לעתיד" שבה הופיע בתור ג'ורג' מק'פליי אביו של מרטי מק'פליי (מייקל ג'יי פוקס). שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הנעורים "גווייה על שפת הנהר".
בתחילת שנות ה-90 לקח חלק בסרטים כמו "לב פראי" של דייוויד לינץ' שם שימש בתור דל דודה בעל ההפרעה הנפשית של לולה (לורה דרן), "גם לבוקרות יש רגעים קודרים של גאס ואן סנט, "מה עובר על גילברט" של לאסה הלסטרם, "לארי פלינט: האיש והסקנדל" של מילוש פורמן ובמערבון של ג'ים ג'ארמוש "איש מת" בו התפרסם בדמותו של הכבאי. לאחר היעדרות של 4 שנים חזר לשחק בשנת 2000 בסרטים "האחות בטי" ו"המלאכיות של צ'ארלי", עיבוד קולנועי לסדרה משנות ה-80 בו הופיע גלובר בתור אויבן של המלאכיות האיש הדק המצמרר. ב-2003 שיחק בתפקיד הראשי במותחן האימה הביזארי "וילארד" בו גילם את הגיבור הראשי שתקוע בעבודה מייאשת בשיממון חברתי ובחיים חסרי תקווה ועתיד. בצעד של ייאוש הוא מחליט לכרות ברית עם העכברים החיים במרתף ביתו ולצאת למלחמת נקם כנגד כל העולם, ובעיקר נגד הבוס שלו. בנוסף שיחק בסרט "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה", סרט ההמשך ללהיט הקופתי.
גילם את וילי וונקה בפרודיה "גדול מהסרטים" מ-2007, ואת דמותה המיתולוגית של המפלצת גרנדל בפנטזיה "ביאוולף", דיבב את "6" בסרט האנימציה "9". בשנת 2010 שיחק בפנטזיה האפלה של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות". בסרט הופיע גלובר בדמותו של נסיך הלבבות יד ימינה של המלכה האדומה "מלכת הלבבות" (הלנה בונהם קרטר).
בשנת 2017 שיחק בסרט המתח "תמיד גרנו בטירה" לצד טאיסה פרמיגה וסבסטיאן סטן, הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם משנת 1962 שנכתב על ידי שירלי ג'קסון.

מוזיקה

בשנת 1989 הפיץ גלובר אלבום מוזיקלי אוטסיידרי בשם "הבעיה הגדולה לא שווה את הפתרון, הפתרון שווה תן לזה לקרות".
בשנת 2003 ערך גלובר קאבר לשירו המפורסם של מייקל ג'קסון "בן", הקאבר הושמע בסרטו "ווילארד".
ברט ודיקי

עלילה

ברט בושנל ודיקי בורנל שובצו לחתור כזוג רק חמישה שבועות לפני תחרות הגמר באולימפיאדת לונדון של שנת 1948.

קבלה וביקורת

פדי שנאן מהליברפול אקו כתב ש"ברט ודיקי" היא דרמה מרתקת, מרוממת ושובת לב אודות צוות מנצח. ג'יימס ווטסון מהטלגרף ציין את הופעתם של דאגלס הודג' וג'פרי פאלמר. "דאגלס הודג' העביר בצורה מבריקה את הרצון הנואש וכמעט מביך של ג'ון בושנל, שבנו יצליח במקום שהוא נכשל".
שולץ

דמותו של שולץ

גיבור התוכנית הוא אברם שולץ, מאמן ("קואצ'ר") ישראלי שחוזר מארצות הברית לארץ ופותח בקריירה של טיפול וייעוץ מקצועי לאמנים. לאחר ששהייתו בחו"ל הרחיקה אותו ממקומו בעולם הבידור הישראלי הוא מבקש לחזור להיות דמות משפיעה באמצעות האמנים המטופלים אצלו. אויבו המושבע של שולץ, אך גם המושא להערצה שלו, הוא הבמאי צדי צרפתי, והשניים נתונים בתחרות על מעמד משפיע בעולם הבידור. יוצרי התוכנית סיפרו כי הרקע ליצירת התוכנית היה הערכתם הרבה לפועלו של צרפתי, וההתייחסות אליו נועדה לכבד אותו על תרומתו המשמעותית בתחום.
דמותו של שולץ בנויה כאדם חסר מודעות עצמית לנושאי נימוס ופוליטיקלי קורקט ולפיכך באפשרותו לומר דברים שלא היו ניתנים להיאמר במסגרת אחרת.
שולץ מתגורר בדירתה של אימו המתה, יחד עם פאבל (סלבה ביברגל), שהתחתן עימה בתקופה בה שולץ היה בחו"ל. שולץ מתנגד כביכול לנוכחותו של פאבל, אך במהלך התוכנית מובן כי שולץ זקוק לחברתו של פאבל, בייחוד לאחר ששולץ הופך להיות בן זוגה של חנה לסלאו (בתפקיד עצמה), שנוהגת בו ברודנות. עוד מופיע בסדרה השחקן יוסי סגל בתפקיד מר קוזילביץ' ראש ועד הבית, במחווה לתפקידו של אחיו שמוליק סגל בסדרה "קרובים קרובים", ואורי שמיר בתפקיד עו"ד נתן קוגלר מסדרת הסרטים אבא גנוב.

מהלך התוכנית

לפני עלייתה לשידור של התוכנית הוקרן סרט מוקומנטרי בשם "מי אתה אברם שולץ" במטרה לקדם את התוכנית.
בכל תוכנית מתארחים שני כוכבי בידור ישראליים, בעיקר מתחומי הטלוויזיה והמוזיקה, שבאים כביכול לקבל טיפול אצל שולץ. שולץ סוקר את הקריירה של האורח באופן הומוריסטי, מבליע הערות מבודחות (ולועגות לעיתים) לאירועים מוכרים, לבחירות המקצועיות של האורח, ולעיתים גם לחייו האישיים, ומשיא לו עצות הומוריסטיות לצורך התקדמות הקריירה שלו. אמירותיו של שולץ מצטיינות בבוטות ובחוסר טאקט, אך לרוב גוררות צחוק מפי האורחים.
התוכנית כולה צולמה באולפן שבנוי כביתו של שולץ, מול קהל חי ובין אורח לאורח התרחשו קטעים קצרים הנוגעים לחייו האישיים של שולץ.
התוכנית שמה דגש על שירים ישראליים קלאסיים, בעיקר משנות ה-60 וה70. שיר הפתיחה של התוכנית הוא "אין כבר דרך חזרה", המעברים בין הקטעים מורכבים אף הם משירים כמו "אילו ציפורים" ו"עולה עולה", שמות הפרקים הם שמות של שירים ובסיום כל תוכנית מתאספים כל המשתתפים באותו פרק לצלילי שיר ההולם את תוכן התוכנית.

אורחי התוכנית

בתוכנית התארחו, לצד כוכבים מהשנים האחרונות גם כוכבים קלאסיים יותר שפנו לקהל הבוגר יותר.
בין אורחי התוכנית: דניאל סלומון, רן דנקר ועילי בוטנר, שירי מיימון, הראל מויאל, עידן רייכל, מרגלית צנעני, אסי כהן, תום אבני, יאיר ניצני, דודו זר, חני נחמיאס, יזהר כהן, נתן דטנר, רוני סופרסטאר, צביקה הדר, מיכל ינאי, אורנה בנאי, אורי גוטליב וגל אוחובסקי. בתוכנית הסיום התארח צדי צרפתי לפגישת פיוס כביכול בינו לבין שולץ.

היחס לתוכנית

מבקרי הטלוויזיה התייחסו לתוכנית באופן דו-ערכי: צוינו לטובה ההומור והאמירות האמיצות (ואף בוטות לעיתים) של שולץ, אך היו שמחו על כך שהתסריט רדוד וכי כל מטרת התוכנית היא לתת לסלבריטאים חשיפה נוספת, אף שמשחקו של רועי בר נתן זכה להערכה.‫
בעונתה הראשונה של התוכנית היו 48 פרקים, אך לאחר קבוצות מיקוד ופיילוטים שונים של יוצרי התוכנית הוחלט לא להעלותה לעונה נוספת.‫
פרחי מאכל

פרחי מאכל הם פרחים שניתן לאכלם ללא חשש לפגיעה בבריאות האדם. מקובל לשלבם במנות ממטבחים שונים כגון במטבח האסייתי, במטבח האירופאי, במטבחי המזרח התיכון ובמטבח המודרני. שילובם מקובל, בשל הצבעוניות והארומה שהם מעניקים למנות השונות.

שימושים קולינריים

את פרחי המאכל מוסיפים למזון הן כדי לספק טעם וארומה והן כדי שישמשו כקישוט צבעוני מעורר תיאבון. הם מהווים תוספת בכל המנות: מנות ראשונות כגון סלטים למיניהם, מנות עיקריות וקינוחים. ניתן לשלבם כחומרי טעם במשקאות, בממרחים כגון חמאה, בשימורי פירות, בחומץ, במרינדות וברטבים. חלקם עברו תהליך יבוש והם משמשים כעשבי תיבול.
פרחי מאכל רבים שניתן לאכלם, אינם טעימים. מומלץ להשתמש בפרחים טריים שנקטפו בתחילת היום ולהימנע מחלקיהם המרים, כגון אבקנים וגבעולים.

אזהרה

לא כל פרח שריחו טוב הוא פרח מאכל, ופרחי מאכל רבים מכילים נוגדי חמצון וחומרים פעילים אחרים שהם טובים בכמויות נמוכות אך הופכים מסוכנים בצריכה מוגברת.

פרחים אכילים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אייל גולן קורא לך

העונה הראשונה

העונה הראשונה של התוכנית עלתה לשידור ב-20 בפברואר 2011. התוכנית שודרה בימים ראשון עד חמישי בשידור חי, והייתה מיועדת רק לזמרות. 
גמר העונה נערך בהאנגר 11 בתל אביב ב-12 באפריל 2011, והעפילו אליו מורן מזור, עדן אמזלג, אושרית מלכה וגילת יפרח. זוכת העונה הראשונה הייתה מזור.
מנחת התוכנית בעונה הראשונה, לצד גולן, הייתה סיון קליין. השופטים בתחרות היו יוסי גיספן, עדי לאון וירון אילן.

העונה השנייה

העונה השנייה עלתה לשידור ב-4 בינואר 2012. בעונה זו החליפה מרינה קבישר את קליין בהנחיית התוכנית, ולצוות השופטים נוסף חיים רביבו. בעונה זו התמודדו זמרים וזמרות. התוכנית לא שודרה בשידור חי, אלא צולמה מראש. 
גמר העונה נערך ב-22 במרץ 2012 בהיכל נוקיה, והעפילו אליו חמישה מתמודדים: מאור אשואל, נסרין קדרי, תאיר שדה, דור שמעון וליאב יעקובי. הזוכים בעונה זו היו נסרין קדרי ומאור אשואל.

העונה השלישית

העונה השלישית עלתה לשידור ב-5 בדצמבר 2012. במקום רביבו הצטרפו לצוות השופטים מבקר המוזיקה גל אוחובסקי והזמר דודו אהרון. קבישר הנחתה גם עונה זו.
גמר העונה השלישית נערך ב-5 במרץ 2013 בהיכל נוקיה ושודר לראשונה בשידור חי בערוץ 2. אל הגמר  העפילו חמישה מתמודדים: עדן אבוטבול, דניאל כהן, עדן גבאי, חן בן עמי ומתניה טיירי. בתום הופעתם העלה גולן לשלב הדו-קרב את עדן אבוטבול ודניאל כהן, ובסיומו הוכתרה עדן אבוטבול לזוכת העונה השלישית.

העונה הרביעית

בסוף שנת 2013 הודיעה "קשת" שצפויה עונה רביעית לתוכנית, אך עקב החשדות נגד גולן בפרשת הקטינות הודיעה "קשת" על השהיית הפקת העונה הרביעית של התוכנית. לאחר ששמו של גולן נוקה מהפרשה, הופעלו לחצים על "קשת" להחזיר את העונה הרביעית להפקה, ואכן בתחילת 2016 קשת הודיעה שהעונה הרביעית שבה להפקה. עונה זו עלתה ב-11 ביולי 2016, הפעם תחת השם "אייל גולן קורא לכם". אל צוות השופטים הצטרפה אופירה אסייג במקומו של דודו אהרון, ואת העונה הנחתה שוב מרינה קבישר. בעונה זו, בנוסף להפקת אלבום בכורה, חוזה ייצוג והופעות עם אייל גולן, הפרס לזוכה כלל גם מכונית.
גמר העונה צולם מראש באולפני פתח תקווה ושודר ב-1 באוקטובר 2016, בערוץ 2. אל הגמר העפילו ארבעה מתמודדים: ויולט קנינו, בר כהן, גיידה אבו עואד והאחים חביב ויצחק ממן. בתום הופעתם העלה גולן לשלב הדו-קרב את גיידה אבו עואד ובר כהן, ובסיומו הוכתרה בר כהן לזוכת העונה הרביעית.
משתתף שלא העפיל לגמר התוכנית ונשר בשלב חצי הגמר, אך בלט במיוחד במהלך העונה, הוא לואי עלי. בחברת "ליאם הפקות" זיהו את הפוטנציאל הטמון בו והוחלט להחתימו לחוזה ייצוג והפקת אלבום בכורה ובכך זכה להיות בן טיפוחיו של אייל גולן.
מבצע נורת'וודס

מבצע נורת'וודס (באנגלית: Operation Northwoods) היה תוכנית למבצע דגל כוזב, שהוצעה בממשלת ארצות הברית בשנת 1962.
ב-1961 עמדה קובה כנגד פלישה של כ-1,500 גולים קובנים שאומנו על ידי ה-CIA במפרץ החזירים. נטילת האחריות של הנשיא קנדי ליוזמה, שעוררה תגובה עממית נגד הפלישה, הוכחה כאמצעי תעמולה של הממשלה הקובנית. ארצות הברית החלה בעיצוב תוכניות חדשות שמטרתן גרימת חוסר יציבות של ממשלת קובה. פעילויות אלו נודעו באופן כולל כ"פרויקט קובה", או כ"מבצע נמייה" (Operation Mongoose). מבצע זה היה תוכנית מתואמת של פעילות פוליטית, פסיכולוגית וצבאית, שבה שולבו מבצעי מודיעין לצד ניסיונות רצח של מנהיגי מפתח פוליטיים. פרויקט קובה כלל גם הצעה לביצוע פעולות התקפה על מטרות בארצות הברית, כדי להשיג תמיכה לפעילות צבאית כנגד ממשלת קובה. הצעה זו הייתה ידוע בשם מבצע נורת'וודס.
התוכנית קראה ל-CIA או לגופים מבצעיים אחרים להרוג אזרחים אמריקאים ולבצע פעולות טרור ברחבי ארצות הברית, ולהטיל את האחריות על ממשלת קובה, על מנת להטות את דעת הקהל לתמיכה במלחמה נגד קובה, תחת שלטונו של פידל קסטרו. אחת מן התוכניות הייתה "לצאת בסדרת פעולות טרור קומוניסטיות קובניות באזור מיאמי, בערים אחרות בפלורידה, ואף בוושינגטון".
המבצע בולט במיוחד בכך שכלל תוכניות לחטיפות והפצצות אשר ילוו בעדויות כוזבות אשר יטילו את האשמה לכאורה על שלטון זר, במקרה זה, קובה.
התוכנית מציינת ש"התוצר המתבקש מהוצאה לפועל של תוכנית זו הוא להעמיד את ארצות הברית כקורבן הסובל מהתעמרויות מצד הממשל הפזיז וחסר האחריות של קובה ולפתח בכך תדמית עולמית של קובה, כמדינה המהווה איום לשלום בעולם המערבי."
מבצע נורת'וודס נוסח על ידי המטות המשולבים, נחתם על ידי היושב ראש דאז, לימן למניצר, ונשלח לשר הביטחון.
מספר הצעות נוספות הוצעו, ביניהן פעולות אמיתיות או מדומות כנגד צבא ארצות הברית ומטרות אזרחיות. מבצע נורת'וודס היה חלק מה"פרויקט הקובני" של ממשלת ארצות הברית (מבצע מונגוס) כנגד פידל קסטרו. הוא מעולם לא התקבל באופן רשמי או הוצא אל הפועל.

מקור ופרסום בציבור

ההצעה העיקרית הוצגה במסמך בשם "הצדקות להתערבות צבאית אמריקאית בקובה - סודי ביותר" - אוסף של מזכרים שנכתבו בידי משרד הביטחון האמריקאי וראשי המטות המשולבים. המסמך הוצג על ידי ראשי המטות המשולבים לשר הביטחון, רוברט מקנמרה ב-13 בדצמבר, בהגשה מוקדמת, למטרת תכנון. ראשי המטות המשולבים המליצו שהן ההיבטים הסמויים והן הגלויים של מבצע שכזה יבוצעו על ידם.
המסמך, שהיה בעבר סודי, פורסם בציבור לראשונה ב-18 בנובמבר 1997, על ידי סוכנות ממשלתית אמריקאית שמפקחת על שחרור מסמכים ממשלתיים הקשורים להתנקשות בג'ון קנדי.
אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאים

היסטוריה

האגודה נוסדה בשנת 2003 על ידי גיל ל. רוברטסון IV ושון אדוארדס. הם נפגשו בניו יורק לאחר מסיבת עיתונאים והיו שניהם מוטרדים מהיעדר סיפורים בתעשיית הקולנוע מהתפוצה האפריקאית. בתוך מספר שבועות, תוו השניים, בלוס אנג'לס, תוכנית ראשונית להקמת אגודה של מבקרי קולנוע שחורים . בדצמבר 2003, אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאים הודיעה באופן רשמית על תחילת פעילות, והוציאה רשימת "טופ טן".

מטרה

האגודה מבקרת קולנוע באופן כללי, אך מדגישה סרטים על החוויה האפריקאית-אמריקאית. AAFCA מעלה מודעות לסרטים בעלי עניין לקהילה השחורה ומדגישה את החשיבות של סרטים שהופקו, נכתבו, בוימו, ואשר בכיכובם של אנשים ממוצא אפריקאי. חברי האגודה גם משתתפים בפעילות קידום ותמיכה לסטודנטים שחורים המעוניינים בתחומי הקולנוע, העיתונות וביקורת תרבות.
הארגון מעניק פרסים עבור מגוון רחב של קטגוריות. ביניהם: הסרט הטוב ביותר, הסרט התיעודי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, השחקן הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, הסרט הזר הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשיר המקורי הטוב ביותר. AAFCA גם נותנת פרס על הישג מיוחד, אשר בין זוכיו מנויים ג'יימי פוקס, ג'ון סינגלטון, וספייק לי.

חברות באגודה

חברי AAFCA באים בעיקר מעולם העיתונות, ממגוון רחב של מקומות, והם מסקרים מגוון מדיומים כגון קולנוע, טלוויזיה, רדיו, אינטרנט ודפוס. חברות ב-AAFCA היא על פי הזמנה בלבד, ובאישור חבר הנאמנים.
ישנם שלושה סיווגים לחברות AAFCA; חבר פעיל, חבר עמית, וסטודנט. חבר פעיל הוא מי שכותב ביקורת קולנוע באופן קבוע במדיום בעל תפוצה רחבה, והמבוסס בארצות הברית. חבר עמית הוא מי שכותב ביקורת קולנוע באופן קבוע, ובעל קשר רשמי עם מדיום תקשורתי מוכר. נדרשים לפחות 12 ביקורות קיימות כדי להישקל לחברות. חבר סטודנט הוא  מי שלומד תקשורת או עיתונות באוניברסיטה או מכללה.

סקנדל

בשנת 2009, הזוכה הגדול בפרסי אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאית-אמריקאית היה הסרט יקר: מבוסס על הספר "תלחצי" מאת ספייר. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, ושחקנית המשנה הטובה ביותר. אך כוכבת הסרט, Gabourey Sidibe, לא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר, בו זכתה ניקול בהארי עבר תפקידה בסרט  American Violet. אחרי הטקס, רוג'ר פרידמן מ"הוליווד ריפורטר" דיווח שספירת הקולות עברה מניפולציה מצד נשיא האגודה, גיל רוברטסון. פרידמן טען שרוברטסון היה אמור לקבל שוחד בצורה של תרומה ממפיקים המזוהים עם הסרט American Violet.
הסוגיה עוררה מריבות פנימיות בקבוצה אשר הובילו להתפצלות הארגון. שלושה חברים מייסדים של AAFCA—שון אדוארדס מ-FOX-TV, וילסון מוראלס מ-Blackfilm.com/AOL Blackvoices, ומייק סרג'נט מ-WBAI-FM/Tor.com—פרשו ויצרו קבוצה חדשה, מעגל מבקרי הקולנוע השחורים. הקבוצה החדשה כוללת חמישה חברים-לשעבר נוספים מ-AAFCA, והתחילה פעילותה באופן רשמי בפברואר 2010. בהודעת הקמתה, הקבוצה הצהירה כי "ישמור על יושרה אמיתית כראוי לארגון מבקרים אמיתי". בהצהרה שפורסמה בסוף 2009, עליה חתומים חמישה עשר חברי אגודה, רוברטסון הכחיש את כל האשמות ואיחל הצלחה לכל קבוצה שרוצה לקדם הערכה לקולנוע שחור. ההתייחסות היחידה לסוגיה באתר האינטרנט של האגודה הייתה הודעה על החלפת האחריות לספירת ההצבעות לפסים לידי משרד רואי חשבון בבוורלי הילס.
נואל דה קסטלנו

קריירה מוקדמת

נואל דה קסטלנו נולד ב-24 בדצמבר 1851 בסן-אפריק למשפחת אצולה קתולית. בשנת 1870 התגייס קסטלנו לצבא הצרפתי ולחם בשורותיו במלחמת פרוסיה-צרפת. בשנת 1906 הועלה קסטלנו לדרגת גנרל של חטיבה, ומונה למפקד החטיבה ה-24. בשנת 1909 הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-13. בשנת 1911 מונה קסטלנו לסגן ראש המטה הכללי, והשתתף בתכנון תוכנית 17.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה מונה קסטלנו למפקד הארמייה השנייה, ופיקד עליה במהלך המערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב לורן. ביוני 1915 מונה קסטלנו למפקד קבוצת הארמיות המזרחית, ובהמשך השנה מונה לראש המטה של ז'וזף ז'ופר. בשנת 1916 הופקד קסטלנו על הגנת ורדן בתחילת קרב ורדן. לאחר פיטוריו של ז'ופר והחלפתו ברובר ניוול, פרש קסטלנו משרות פעיל ומונה לראש המשלחת הצבאית ברוסיה. לאחר פיטוריו של ניוול בשנת 1917 והחלפתו בפיליפ פטן, מונה קסטלנו למפקד קבוצת הארמיות המזרחית, ופיקד עליה במהלך המתקפה בלורן בשנת 1918.
שלושה מבניו של קסטלנו נהרגו במהלך המלחמה בחזיתות השונות.
בשנת 1919 נכנס קסטלנו לפוליטיקה, ונבחר לפרלמנט. בשנת 1924 הקים קסטלנו את הפדרציה הלאומית הקתולית, ובשנת 1930 פרש לביתו, שם התגורר באלמוניות עד למותו ב-19 במרץ 1944.
אינגר כריסטנסן

קורות חיים

אינגר כריסטנסן נולדה בוויילה, עיר באזור היוטלנד של דנמרק. אביה היה חייט ואמה עבדה במפעל לאריזת מוצרי בשר. לאחר שסיימה תיכון, כריסטנסן התקבלה לאוניברסיטת קופנהגן, שם למדה רפואה, כימיה ומתמטיקה - מקצועות אשר השפיעו רבות על צורת הכתיבה שלה בהמשך. עקב בעיות כלכליות היא נאלצה לפרוש מהלימודים באוניברסיטה, והחלה ללמוד הוראה במכללת ארהוס לחינוך, תוך כדי התמקדות בגרמנית ומתמטיקה. באותה תקופה היא החלה לפרסם שירים בהנחייתו של פול בורום (1934-1995) - משורר ומבקר דני. בשנת 1959 השניים התחתנו, והתגרשו 17 שנים לאחר מכן, בשנת 1976.
לאחר שלימדה במכללה לאומנויות בשנים 1963–1964, כריסטנסן התמסרה לכתיבה, והחליטה להיות סופרת. היא פרסמה את ספריה "Lys" ו-"Græs", בהם היא חקרה בין היתר יצירתיות ואת מבנה השפה. מספר שנים לאחר מכן, כריסטנסן כתבה את ספרה המצליח "det", בו העלתה סוגיות חברתיות ופוליטיות, וחקרה שאלות קיומיות. בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, בנוסף לקריירה הספרותית שלה, החלה לכתוב מחזות והצגות לרשתות רדיו דניות, שמאוחר יותר תורגמו גם לגרמנית.בשנות ה-70, כריסטנסן לקחה הפסקה מכתיבת שירים, והתמקדה בכתיבת מאמרים, רומנים וספרי ילדים. היא חזרה לפואטיקה בשנות ה-80 עם שירה המצליח 'Alfabet'.
אינגר כריסטנסן ידועה בכך ששיריה מסודרים היטב לפי צורות גאומטריות מורכבות. בשנת 1981 פרסמה כריסטנסן את השיר 'Alfabet', בו היא התייחסה לשברירות הטבע בעת המלחמה הקרה. היא בנתה את השיר לפי סדרת פיבונאצ'י  (סדרה של מספרים שהולכת כך:...1,1,2,3,5,8,13,21,34,55,89, כאשר כל מספר הוא הסכום של שני המספרים לפניו). בתי השיר, אשר מסודרים לפי סדר האלפבית, בנויים לפי הסדרה; בבית הראשון יש שורה אחת, בבית השני יש שתי שורות, בבית השלישי יש שלוש שורות, בבית הרביעי יש חמש שורות, וכן הלאה.
בשנת 1991 פרסמה כריסטנסן את הספר 'Sommerfugledalen' (באנגלית: The Butterfly Valley) - אוסף של סונטות העוסקות בין היתר בתמותה והתעלות. ייחודו של הספר טמון בקישוריות בין הסונטות; השורה האחרונה של סונטה אחת היא גם השורה הראשונה של הסונטה אחריה. היצירה מגיעה לקיצה בסונטה האחרונה, כאשר שורתה האחרונה היא השורה הראשונה של הסונטה הראשונה. הספר זכה לתשבחות רבות, ונחשב כיצירתה הטובה ביותר.
לאחר מחלה קצרה, אינגר כריסטנסן נפטרה ב-2 בינואר 2009.

פרסים והכרה

בשנת 1978 קיבלה כריסטנסן תפקיד באקדמיה המלכותית הדנית; בשנת 1994 היא זכתה בפרס הנורדי של האקדמיה השוודית, וגם בפרס האוסטרי לספרות; בשנת 1995 כריסטנסן זכתה ב-Grand Prix at the International Poetry Biennal; בשנת 2003 היא זכתה ב-Edvard Pedersens Biblioteksfonds Forfatterpris ובשנת 2006 היא זכתה בפרס Siegfried Unseld. נוסף לכך, שמה של כריסטנסן הוזכר רבות למועמדות לפרס נובל.
הנמלה של לנגטון

הנמלה של לנגטון היא מכונת טיורינג דו-ממדית עם סט פשוט מאוד של כללי התנהגות אבל תוצאה מורכבת. היא הומצאה על ידי כריס לנגטון בשנת 1986 ופועלת על סריג מרובע של תאים שחורים ולבנים. האוניברסליות של הנמלה של לנגטון הוכחה בשנת 2000. לנמלה יש גרסאות שונות, כגון טיורמיטים שמוסיפים יותר צבעים ויותר מצבים.

גרסאות במספר רב של צבעים

גרג טורק וג'ים פרופן חשבו על הרחבה פשוטה של הנמלה של לנגטון. במקום שני צבעים ניתן לשים כל מספר של צבעים, כשסדר הצבעים מחזורי, ופיתחו שיטה פשוטה למתן שמות: לכל אחד מהצבעים ניתנת אות "L" או "R" שמסמלות את כיון התנועה של הנמלה. לפי שיטה זו הנמלה של לנגטון היא "RL". חלק מהנמלים של לנגטון בשיטה זו יוצרים דפוסים סימטריים פעם אחר פעם. אחת הדוגמאות הפשוטות לנמלה כזו היא הנמלה "RLLR". תנאי אחד היוצר מצב זה הוא שהשם של הנמלה נראה כרשימה מחזורית, כלומר שהוא מורכב מזוגות רצופים של "LL" או "RR".

גרסאות במספר רב של נמלים

מספר רב של נמלים של לנגטון יכולות להתקיים במישור דו ממדי יחדיו, ויכולות ליצור יחד אוטומטים שבונים מספר רב של בניינים מורכבים. אין צורך לפתור בעיות כגון הימצאות שתי נמלים באותה המשבצת, מכיוון ששתיהן משנות את המשבצת באותה הצורה. יש סרטון ב-YouTube המציג אינטראקציות של מספר רב של נמלים.
טיורמיטים מרובים יכולים להתקיים במישור דו ממדי יחדיו, כל עוד יוצרים כללים למקרה בו הם נפגשים. אד פג' ג'וניור המציא גרסה שבה הנמלים יכולות לפנות גם ימינה וגם שמאלה, יש נמלים שיכולות להתפצל ויש נמלים שמשמידות אחת את השנייה כשהם נפגשות.
משהו קטן וטוב

משהו קטן וטוב הוא פזמון שכתבו והלחינו יובל בנאי ושלומי ברכה, וביצעה להקת משינה. השיר יצא לאור בשנת 2003 כחלק מאיחוד הלהקה, לאחר הפסקה בת שמונה שנים.

רקע

השיר יצא לאור לרגל חזרת הלהקה לפעילות לאחר שהפסיקה את פעילותה בשנת 1995. לרגל סיבוב הופעות של משינה, הוציאה הלהקה שני שירים:"משהו קטן וטוב" ואת השיר "ואולי עכשיו". השיר נכלל באלבום ההופעה "משינה Live‏ 2003" שיצא בשנת 2004 בעקבות סיבוב ההופעות.
השיר הגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשס"ג (2003), ולמקום השישי במצעד השנתי של רשת ג'. 
השיר היווה השראה לפינה בשם "משהו קטן וטוב", ששודרה במהדורת חדשות שישי בערוץ עשר בהגשת אלמוג בוקר בעבר, וכיום משודרת בערוץ רשת 13. בפינה מציג בוקר ישראלים שעושים מעשים טובים על רקע נעימת השיר. חברת סלקום השתמשה בשיר כחלק ממסע הפרסום שלה, וכן מבצע הטבות למנוייה נקרא בשם "משהו קטן וטוב".