google/wiki40b huggingface dataset:
ורה אלנטובה

קורות חייה

ורה אלנטובה נולדה ב-1942 בעיר קוטלאס שבמחוז ארכנגלסק, צפון רוסיה. הוריה היו שחקנים: ולנטין ביקוב (1946-1917) ואירינה אלנטובה (1988-1917). היא נקראה על שם סבתה (מצד אמה), שנפטרה בגיל 28. סבה מצד אביה היה רופא, וסבתה בוגרת הקורסים של בסטוז'בסקי בסנקט פטרבורג (מוסד השכלה גבוהה לנשים, בשלהי תקופת האימפריה הרוסית).
אביה של אלטנובה נפטר ב-1946, כאשר היא הייתה בת ארבע. אמה לקחה אותה לאוקראינה הסובייטית. בשנת 1960 היא עבדה, במשך עונה אחת, בתיאטרון של העיר אורסק שבמחוז אורנבורג (סמוך לקזחסטן הסובייטית). ב-1961 עברה למוסקבה. למדה משחק בבית הספר לתיאטרון של התיאטרון האמנותי של מוסקבה, בהדרכתו של השחקן והמחנך ואסילי מארקוב. בזמן הלימודים התחתנה עם חברה לספסל הלימודים - ולדימיר מנשוב. ב-1965 סיימה את לימודיה בהצטיינות והחלה לשחק בתיאטרון על-שם פושקין של מוסקבה. תפקידה הראשון היה בסרט "ימי טיסה" בשנת 1965.
אלטנובה גילמה 28 תפקידים על במת התיאטרון ו-27 בסרטי קולנוע. התפרסמה בעיקר בזכות התפקיד הנשי הראשי בסרט זוכה פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר - מוסקבה אינה מאמינה בדמעות. משנת 2009 מנהלת, יחד עם בעלה השחקן והבמאי ולדימיר מנשוב, סדנה למשחק ובימוי ב-VGIK (המכון הכלל-סובייטי הממלכתי לקולנוע שבמוסקבה).
מאוקטובר 2011 אלנטובה משחקת לצד בעלה בהצגה "אהבה. מכתבים" בתיאטרון על-שם פושקין של מוסקבה. ההצגה מבוססת על מחזהו של האמריקאי א"ר גורניי "מכתבי אהבה" ובו שתי דמויות בלבד. היא בוימה על ידי בתם של בני-הזוג - יוליה מנשובה (שחקנית במקצועה).

משפחה

בשנה השנייה ללימודיה בבית הספר לתיאטרון, התחתנה עם חברה ללימודים - ולדימיר מנשוב. המשיכה לשאת את שם המשפחה של אביה והייתה מוכרת כוורה ביקובה. ב-1969 לבני-הזוג נולדה בתם היחידה - יוליה מנשובה (כיום שחקנית ומנחת תוכנית טלוויזיה). בעקבות לידת הבת, ורה ביקובה אימצה את שם המשפחה של אמה - אלנטובה.
אלנטובה היא סבתא לאנדריי גורדין (יליד 1997) וטייסיה גורדינה (2003) - ילדיהם של בתה יוליה וחתנה השחקן איגור גורדין.
אבי עופרים

ראשית הקריירה

אבי עופרים נולד בצפת בשם אבי רייכשטט. בגיל 12 החל ללמוד בלט ובגיל 18 היה בעלים של סטודיו לבלט.
בשנת 1957 הכיר את אסתר זייד כשהייתה בת 16, ולימד אותה לרקוד. בשנת 1958 הקים עם שמוליק קראוס את צמד "העופרים".
בסוף שנות ה-50 שיבץ הבמאי האמריקני אוטו פרמינגר את אסתר ואבי עופרים לתפקידי משנה בסרט "אקסודוס", שהועלה לאקרנים בסוף שנת 1960.
בשנת 1961 נישא לאסתר זייד, שנודעה מאז בשם אסתר עופרים. לאחר הנישואים השתחררה אסתר מצה"ל, ועברה להתגורר עם אבי בדירת חמותה. אסתר גם הצטרפה לצמד "העופרים". לאחר הצטרפותה שינתה הלהקה את שמה ל"שלישיית העופרים", והופיעה באזור חיפה. עקב חילוקי דעות על חלוקת הרווחים, עזב קראוס את הלהקה תוך זמן קצר.
אבי ואסתר עופרים הקימו את הצמד "אסתר ואבי עופרים" (גר'). הצמד צבר עם השנים פרסום בינלאומי.
ראובן שפר, חבר רביעיית מועדון התיאטרון סייע לזוג להופיע כאמני חימום במועדון התיאטרון בתל אביב. זמן קצר לאחר מכן הובילו מופע משלהם, "מוסר עדין", בבימויו של אורי זוהר.

שיא הקריירה וההצלחה העולמית

בשנים 1960–1961 הקליטו שני אלבומים, הראשון נקרא "העופרים" והשני "מוסר עדין". האלבומים זכו להצלחה רבה ושירים רבים מתוכם, בהם של אריה לבנון, דן אלמגור ובני ברמן, הושמעו תדיר בקול ישראל.
העופרים חתמו על חוזה הקלטות עם חברת פיליפס ההולנדית, והצליחו בהולנד עם הגרסה האנגלית של "עוד ריקוד אחד". הצמד הקליט את האלבום הראשון שלו בארצות הברית "שירים מהעולם", הכולל את "לילה לילה" ו"אדמה אדמתי" של מרדכי זעירא.
במהלך השנים הבאות הופיעו העופרים באירופה ובארצות הברית, בעוד שקריירת הזמרה של אסתר נסקה גם כסולנית.
בשנת 1967 עברו בני הזוג ממינכן ללונדון, שם הכירו את עדי סמל, ישראלי שהפך למנהלם האמנותי.
העופרים הופיעו בשנת 1968 בתוכנית טלוויזיה באנגליה עם השיר "סינדרלה רוקפלה" , וזכו להצלחה מסחררת. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל הודפס במספר רב של מדינות, בהן ישראל, אוסטרליה, אנגליה, צרפת, גרמניה, ארצות הברית ורבות אחרות.
השיר "סינדרלה רוקפלה", שהיה פופולרי בקרב צרכני המוזיקה, לא הושמע בתחילה בישראל בעקבות חרם שהוטל במשך שנים על שידור שירי הזוג, משום שהופיעו בגרמניה בערב יום כיפור. חיים טופול הצליח לבסוף לגרום לשידורו של השיר האהוב ולשירים הישנים שהיו אהובים על קהל המאזינים מעל גלי האתר ולהפסקת החרם.
העופרים קיבלו תוכנית קבועה במסגרת שידורי ה-BBC, ואף הופיעו במופע המלכותי באלברט הול, והוצגו בפני המלכה אליזבט השנייה. הצמד הוזמן להופיע בשידור הצבע הראשון בגרמניה.
אבי משך לסגנון הדיסקו, שהיה מאוד פופולרי באותה תקופה, ולחומר הומוריסטי כגון "סינדרלה רוקפלה" ואילו אסתר הסתייגה מכך. במרץ 1969 ערכו השניים קונצרט משותף אחרון בקלן. לאחר מכן נפרדו השניים. אבי עבר ללונדון, פנה לאמרגנות וניסה כוחו בהקלטת אלבום משלו. הם התגרשו בנובמבר 1970.

שלהי הקריירה ואחריתו

בשנת 1977 הפיק עבור יגאל בשן אלבום ראשון באנגלית בשם "You Got The Power".
עופרים נשאר להתגורר בגרמניה. ב-1982 הוציא את הספר "מחיר השנים הפרועות". מאז גירושיו התחתן פעמיים נוספות. נישואיו האחרונים היו לסנדרה. נולדו להם שני בנים, בהם גיל עופרים זמר פופ גרמני. והם התגרשו ב-2004,
בעבר דווח כי הוא סבל מהתמכרויות אבל המשיך להופיע, הוציא כמה אלבומים, אך לא הצליח לשחזר את ההצלחה האדירה של צמד עופרים.
עופרים התגורר בעיר מינכן בגרמניה עד מותו ב-4 במאי 2018 ממחלה, בגיל 80. נטמן בבית העלמין היהודי החדש במינכן.
מוחמד בן אסמאעיל

מוחמד בן אִסמאעיל (בערבית: محمد بن إسماعيل) היה אימאם מוסלמי אסמאעילי, ובנו של אִסמאעיל אבן ג'עפר. רוב האסמאעיליה הולכים בעקבות צאצאיו, דרך בנו עבדאללה, אשר ידוע גם בשם אלוואפי אחמד (בערבית: الوافي أحمد). צאצאיו היו אלו אשר יסדו את האימפריה של השושלת הפאטמית.

ביוגרפיה

מוחמד בן אסמאעיל נולד ב-12 לחוד רביע אל-אוול בשנת 128 בלוח השנה ההיג'רי, שנת 740 לספירה.
בילדותו המוקדמת, הוא היה תחת חסותו, השגחתו והגנתו של הסבא שלו, האימאם ג'עפר א-צאדק, באל-מדינה.
מוחמד המשיך במהלך חייו לשכון באל-מדינה, במטרה להצמיח את האסמאעיליה. במהלך זמנו באל-מדינה, הוא נהג להסוות את זהותו, כך שרק אליטה מובחרת של מקורבים ידעה את זהותו האמיתית, וזאת על מנת לחמוק מהרודנות השלטונית אשר ניסתה לרדוף את זרם האסמאעיליה. הח'ליפה, הארון א-רשיד, פתח בחקירה למציאת מקום משכנו של מוחמד, ואף שלח כוחות רבים לתור אחריו ברחבי העיר.
במהלך מנוסתו מהרודנות של הארון א-רשיד, הסתתר מוחמד במעבר תת-קרקעי נבנה תחת ביתו, וכך התחמק ומקום הימצאו נשמר בסוד.
בזכות אשתו של הארון א-רשיד, אשר בסתר ליבה העריצה את האימאם מוחמד אבן אסמאעיל, והייתה נאמנה לו, הצליח מוחמד לחמוק מכוחות של הארון א-רשיד, ולעזוב בשקט את אל-מדינה ולעבור לכופה
הוא נותר בכופה לתקופה זמן ארוכה וממושכת, והשלים את תקופתו כאימאם, תקופה אשר נמשכה 45 שנים.
הוא נפטר ביולי 809.
פורד דורנגו

תצורת טנדר "Coupé utility"

לעומת הטנדרים שיוצרו בשנות ה-30 של המאה העשרים, המונח "Coupé utility" הוגדר שילוב של טנדר יותר אלגנטי, נוח ומרווח.
קווי הגג - קווים עם מגש (תא) המטען משולבים.
מח'תאראן ביבי

מח'תאראן ביבי (בערבית: مختاراں بی بی; נולדה ב-1972), הידועה כיום גם כמוכתר מאי, היא אישה פקיסטנית שנפלה קורבן לאונס קבוצתי, פעלה להבאת תוקפיה למשפט, ומאז היא פעילה חברתית ידועה בתחום זכויות האדם בארצה.

ביוגרפיה

ביבי התגוררה בכפר מירוואלה שבמחוז מוזפארגאר בפקיסטן. ביוני 2002 נפלה קורבן לאונס קבוצתי של בני שבט סמוך, חזק ועשיר יותר, שבוצע כנקמה על חילול כבוד המשפחה: אחיה המתבגר הואשם על ידם כי קיים יחסי מין עם אחת מבנות השבט וחילל את כבודה, וכעונש מסוג עין תחת עין על פי המסורת המקובלת שם - על אנשי השבט לאנוס את ביבי ולחלל את כבודה.
במקום להתאבד לאחר האונס, כפי שמתרחש במקרים דומים בתרבותה, אזרה ביבי אומץ והחליטה לרדוף את האונסים ולהביאם למשפט. מאבקה זכה להתעניינות וסיקור תקשורתי נרחבים בפקיסטן וברחבי העולם.
ב-1 בספטמבר 2002 נפסק גזר דין מוות לשישה נאשמים, מתוכם ארבעת הנאשמים באונס, בבית המשפט לענייני טרור של ממשל נוואז שריף. עם זאת, ב-2005 זיכה בית המשפט העליון של לאהור חמישה מתוך ששת הנאשמים, בשל "חוסר ראיות מספקות"; עונשו של הנאשם השישי הומר למאסר עולם. ביבי בסיוע הממשלה ערערו על כך לבית המשפט העליון של פקיסטן, אך ב-2011 הותיר בית המשפט את הזיכוי על כנו.
למרות הסכנה המתמדת לשלומם של ביבי ובני משפחתה, המשיכה ביבי להיות דוברת ופעילה בתחום זכויות האישה בארצה. היא יסדה ארגון נשים על שמה, "Mukhtar Mai Women's Welfare Organization", שמסייע בתחום החינוך לנשים וילדות בפקיסטן. מאז היא מנהלת מספר בתי ספר ומוסדות סיוע באזור. עם זאת, ב-2007 דווח כי אנשי ממשל ובכירים מקומיים ממשיכים להטריד אותה, את משפחתה ואת ארגונה, ולאיים עליהם.
ביבי זכתה להערכה ברחבי העולם על פועלה. ב-2005 זכתה בתואר "אשת השנה" של המגזין "גלאמור". ב-2007 זכתה בפרס על פועלה למען זכויות האדם מטעם מועצת אירופה. ביבי פרסמה ב-2005 אוטוביוגרפיה בצרפתית, "Déshonorée", שהפכה לרב מכר ותורגמה ל-23 שפות ("מחוללת" בעברית). נוצרו מספר סרטים המספרים את סיפורה.
ב-2009 נישאה ביבי לנאסיר עבאס גאבול, קצין משטרה שלו אישה נוספת; חלק מתומכיה ברחבי העולם ביטאו אכזבה על כך, וטענו כי הדבר מבטא תמיכה בפוליגמיה. ב-2011 נולד בנם הראשון.
Simpsons Roasting on an Open Fire

עלילה

הפרק נפתח בביקורם של הומר, מארג' ומגי בטקס חג המולד של בארט וליסה בבית הספר היסודי ספרינגפילד. במהלך המופע, מוצג בארט לראשונה כילד סורר הקורא תיגר בסמכות ומציג פארודיה של שירי חג המולד המסורתיים. בבית, מארג' שואלת את ילדיה אילו מתנות הם מעוניינים לקבל בחג המולד ובארט מבקש קעקוע, אך כמובן נתקל בסירובה של משפחתו. בארט מחליט למרוד, להפתיע את הוריו ולבצע את הקעקוע למרות התנגדותם. מארג' קוטעת את תהליך ציור הקעקוע "Mother" ("אמא"), באמצעו והשניים ניגשים למרפאת הסרה בלייזר, במטרה להסיר את הקעקוע החלקי ("Moth") ("עש") וכך מבזבזת את כספי חג המולד של המשפחה.
כאשר הומר חוזר לביתו ושומע כי אבדו כספי חג המולד הוא מחליט לא לספר למארג' על החדשות הרעות שלו. במקום זאת, הוא מבצע את הקניות לבדו וקונה מתנות זולות מחנות הכול בדולר. הומר פוגש את ברני שיכור ולבוש כסנטה בפונדק של מו. בעצתו של ברני, הוא מחליט לקחת עבודה נוספת בקניון כסנטה. במהלך עבודתו של הומר כסנטה, בארט חושף את סודו של אביו לאחר שהסיר את הזקן המזויף שלו בצעד של התרסה כלפי המסורת. מתוך רצון לא לפגוע ברוח החג, בארט מסכים לא לספר לשאר המשפחה.
הומר מקבל את תלוש המשכורת ומופתע לראות כי הסכום הנקוב בו הוא 13$ בלבד. ברני, שקיבל סכום דומה, מציע להשתמש בכסף להימורים במרוץ כלבים. בעידודו של ברני הולכים השניים למסלול המירוצים. הומר מחליט להמר על כלב בשם העוזר הקטן של סנטה שהצטרף לתחרות ברגע האחרון, וזאת בניגוד לחוות דעתו של ברני. ואולם, הכלב מגיע אחרון (זו הפעם ה-25, לכאורה) ובעלי הכלב נוטשים אותו. הכלב הולך אחרי הומר ובארט שמחליט לבסוף לאמץ אותו. הומר מתכוון לספר למשפחתו על המזל הרע שלו אך כשהשניים חוזרים לביתם עם הכלב, המשפחה חושבת שהכלב הוא מתנה ולכולם יש חג מולד שמח.

פרשנות

עלילת הפרק סקרה באופן יוצא דופן ותקדימי לזמנה נושאים טעונים בחברה האמריקאית כגון שבירתו של חלום הפרברים האמריקאי, התפוררות התא המשפחתי, פערים חברתיים, כשלי מערכת הבריאות בארצות הברית ושובניזם.
בסצנה בפרק הומר ועובדי המפעל מקבלים הודעה כי הפועלים בתחנת הכוח לא יקבלו בונוס לכבוד חג המולד, אולם אין להם סיבה לחשוש שכן הבונוס למנהלים לא קוצץ. הודעה זו מציגה באור סאטירי את מדיניותם של תאגידים רבים להעניק בונוסים שמנים למנהלים, גם בתקופות של קשיים כלכליים וקיצוצים בדרגים הזוטרים. בחירתו של בארט לקעקע לב שבמרכזו כתוב אמא מצביע על מערכת היחסים המורכבת של בארט עם משפחתו, כאשר אקט המרידה שלו הוא למעשה אקט של הבעת אהבה. עבודתו של הומר כסנטה קלאוס לועגת לשימוש הציני ולמסחור שנעשה בסמלים דתיים לצורך קידום צרכנות ומכירות בתקופת החגים.

פרסים ומועמדויות

פרק זה היה מועמד לשני פרסי אמי בשנת 1990 בקטגוריית "תוכנית האנימציה הטובה ביותר" ו"העריכה הטובה ביותר של מיני-סדרה או תוכנית ספיישל". הפרק נחשב גם לתוכנית ספיישל, ומכיוון שכך, הסדרה זכתה לשתי מועמדויות בקטגוריה "תוכנית האנימציה הטובה ביותר". פרק זה הפסיד לפרק האחר מאותה עונה, "Life on the Fast Lane".
בשידור האמריקאי המקורי דורג פרק זה במקום ה-30 בדירוג השבועי שבין 11 בדצמבר ל-17 בדצמבר 1989. בנוסף, זכה הפרק למדד נילסן של כ-14.5 ולכ-13.4 מיליון צופים.
מריה זכארובה

משפחתה

סבה, יורי איוואנוביץ' זכארוב, נולד בכפר המורדובי סטפנאיה שנטאלה שבמחוז סמרה. אביה — ולדימיר יורייביץ' זכארוב הוא מזרחן ודיפלומט. נולד ב-1948 במוסקבה והשלים השכלתו ב-1971 באוניברסיטת סנקט פטרבורג בשפה וספרות סינית. בשנים 1980–2014 עבד במשרד החוץ הרוסי והיה מזכיר השגרירות הרוסית ברפובליקה העממית של סין בשנים 1980—1993. היה גם יועץ לשגרירות בעניין תרבות וחינוך בשנים 1997–2001 ולאחר מכן עמד בראש מחלקה בארגון שנחאי לשיתוף פעולה עד 2003 וניהל את המחלקה לשיתוף פעולה עם מדינות האוקיינוס השקט ואסיה. ב-2007 מונה לסגן מזכ"ל ארגון שנחאי. הוא ייעץ לבית הספר הגבוה לכלכלה במוסקבה ולאחר מכן ייעץ למזכירות ארגון שנחאי בסין. בשנת 2014 חזר לבית הספר הגבוה לכלכלה, והפך למרצה בבית הספר ללימודי המזרח בפקולטה לכלכלה ומדיניות עולמית של בית הספר הגבוה לכלכלה במוסקבה.
אמה, אירינה ולדיסלבובנה זכארובה (ילידת 1949), למדה באוניברסיטת מוסקבהף בפקולטה להיסטוריה ועבדה במוזיאון פושקין לאמנויות היפות.
את ילדותה העבירה מריה זכארובה בבייג'ינג, שם עבד אביה הדיפלומט.

קריירה

בשנת 1998 סיימה זכארובה את לימודיה בפקולטה לעיתונות בינלאומית של המכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה. כבר במקביל ללימודים עבדה בלשכת העיתונות של משרד החוץ של רוסיה, בשדרות זובוב במוסקבה, וכן עבדה בשגרירות רוסיה ברפובליקה העממית של סין. היא עבדה במערכת ביטאון "הידיעון הדיפלומטי" (Дипломатический вестник) של משרד החוץ.
ב-2003 למדה באוניברסיטה הרוסית לידידות בין העמים. עד 2005 ניהלה את המחלקה המבצעית לפיקוח על התקשורת בלשכת העיתונות של משרד החוץ, ששמה הרשמי היה "מחלקת המידע והדפוס".
משנת 2005 עד 2008 עבדה כדוברת שגריר רוסיה באומות המאוחדות בניו יורק. בשנת 2008 חזרה למוסקבה וניהלה מחלקה בלשכת הדובר של משרד החוץ הרוסי. היא התקדמה מהר מאוד, וב-2011 מונתה לסגנית דובר משרד החוץ, אלכסנדר לוקשביץ'.
ב-10 באוגוסט 2015 מונתה למנהלת מחלקת המידע והדפוס של משרד החוץ הרוסי, והפכה לדוברת משרד החוץ. היא הפכה לפעילה מאוד בניהול מסיבות עיתונאים ובהבעת עמדות המשרד ברשתות החברתיות וניהול חשבונות משרד החוץ ברשתות החברתיות באופן שלא היה בעבר. בעת מינויה לתפקיד דוברת משרד החוץ, היא האישה הראשונה בתולדות המשרד שנושאת תפקיד זה.
היא דוברת אנגלית ומנדרינית. היא זכתה בעיטורים ממלכתיים על שירותה, ונחשבת לדיפלומטית מוערכת.

ביקורת ושערוריות

ב-13 בנובמבר 2016 ספגה זכארובה ביקורת על התבטאויותיה בטלוויזיה הממלכתית הרוסית על כך שתוצאות הבחירות בארצות הברית הן תוצאה של קונספירציה יהודית, באומרה "אם אתם רוצים לדעת מה יקרה באמריקה, עם מי אתם צריכים לדבר? אתם צריכים לדבר עם אנשינו בברייטון ביץ', כמובן". בשכונת ברייטון ביץ' בניו יורק חיה קהילה גדולה של יהודים רוסים. היא אף דיברה במבטא יהודי סטראוטיפי.
ב-2 במרץ 2017 זכארובה סירבה להתייחס להאשמות נגד שגריר רוסיה בארצות הברית סרגיי קיסליאק שהטיח בה כתב של רשת CNN. היא ייעצה לרשת לחדול מלהפיץ חדשות מזויפות והתעקשה שקיסליאק הוא דיפלומט ידוע ומוערך היטב.
ב-28 באפריל 2017 הופיעה בYahoo! News ודנה בענייני יחסים בינלאומיים עם קייטי קוריץ. כשקוריץ העלתה את נושא ההתעללות והעינויים שעוברים אנשי קהילת הלהט"ב בצ'צ'ניה, זכארובה השתיקה את השאלה באומרה שלא מתפקידה להתייחס לנושא זה.

חייה האישיים

ב-7 בנובמבר 2005, זכארובה נישאה לאנדריי מקארוב, בקונסוליה הרוסית בניו-יורק. יש להם בת מריאנה, שנולדה באוגוסט 2010.
זכארובה פעילה מאוד ברשתות החברתיות והיא כותבת שירה.
ממבה

התנהגות

מרבית מיני הממבות הם שוכני עצים, אולם הממבה השחורה היא יבשתית. הממבות צדות במשך היום: הן צדות באופן אקטיבי יונקים קטנים, ציפורים ולטאות, וחוזרות למאורה שלהם בערב. 
הממבות קרובות של הקוברה (משפחת הפתניים), כאשר הן מאוימות הן מותחות מן "צווארון" בדומה לקוברה, אך קטן ממנו. 
רבים מאמינים שהממבה השחורה תרדוף ותתקוף בני אדם. אולם, אמונה זו היא כנראה חוסר הבנה למהירות בה החיה נעה. הממבה השחורה משתמשת בדרך כלל במהירות שלה לברוח מאיומים. האדם הוא הצייד הראשי שלהם, ולא הטרף שלהם; הממבות מנסות להתחמק ממגע עם בני האדם לרוב.

ארס

כל מיני הממבות ארסיים מאוד. הארס שלהם מכיל ברובו רכיבים נוירו-טוקסינים (רעל עצבים). בנוסף לכך הארס שלהם מכיל גם רכיבים קרדיו-טוקסינים הפוגעים בפעילות שריר הלב. מידת הרעילות של הארס של פרט מסוים בתוך המין או התת-מין משתנה בהתאם למספר גורמים, ובכלל זה האזור הגאוגרפי בו מצוי. אפילו מזג האוויר והגובה בו הוא שוכן יכולים להשפיע על מידת הרעילות. הכשה יכולה להיות קטלנית לאדם ללא טיפול רפואי ושימוש בנסיוב מתאים.
ממבה ירוקה מזרחית, ממבה ירוקה מערבית וממבה ג'יימסונית מכילים ארס הדומה בהרכבו ובהשפעתו לזו של הממבה השחורה. אולם, מכיוון שמידת הרעילות של הארס שלהם נמוכה יותר (בהתבסס על מדד LD50), והמזג שלהם לרוב לא אגרסיבי כמו של הממבה השחורה, וכמו כן שלושת המינים הללו לא מזריקים כמות ארס רבה כמו הממבה השחורה, לכן ההכשות שלהם מסוכנות פחות באופן יחסי. 
לפני השימוש בנסיוב, התאפיינה כל הכשה מכל אחד ממיני הממבה באחוזי תמותה גבוהים.
שמואל ברוזה

שמואל חיים בְּרוֹזָה (1869 - י"ב בחשון תש"ה 29 באוקטובר 1944) היה איכר וחלוץ ציוני שעלה ארצה במסגרת העלייה הראשונה. מראשוני המושבה מוצא ובעל אדמות רבות באזור.

תולדות חייו

ברוזה נולד ב-1869 בעיר ביחוב אשר בפלך מוהילב ברוסיה לאביו אברהם שהיה סוחר עצים. ברוזה קיבל חינוך יהודי מסורתי ולמד בחדר. ב-1891 עלה ברוזה ארצה במסגרת העלייה הראשונה. עם הגיעו עבד כפועל חקלאי במושבות במרכז (פתח תקווה, רחובות וראשון לציון) וכן במחסן העצים של האחים ליטווינסקי. 
לאחר כשנתיים עבודה הלך, עם חברים, לבקר בירושלים ובדרך עצר ללון בכפר קאלוניה. בכפר זה היה נעשה ניסיון ב-1860 לייסד ישוב עברי חקלאי אולם הניסיון נכשל ובסופו של דבר עברו הקרקעות לבעלות מסדר בני ברית. ב-1894 החליט הארגון ליישב אדמות אלו ושמואל ברוזה היה בין ארבעת המתנחלים הראשונים שעלו באותה שנה על הקרקע. במשך כחמש שנים חי ברוזה בנחלתו כשהוא גר במגדל שמירה שהוקם על ידי בעלי הקרקע הקודמים. בהמשך הצטרפו עוד מספר משפחות, בהן משפחת מקלף (הורי מרדכי מקלף), שבנו את ביתם בסמוך. במהלך שנים אלה עבד את האדמה, צבר רכוש ורכש קרקעות, תוך ניצול יחסיו הטובים עם מוכתר הכפר קאלוניה וראשי הכפר אבו גוש. 
ברוזה השקיע את כל מרצו בהקמת בוסתנים של גפנים ועצי פרי כשאת מקור הידע (והזנים המשובחים) רכש במינזרים שבסביבה. בשנת 1944 נפטר ממחלה קשה.

בית ברוזה

בשנת 1897 החל להקים את אחוזת "בית ברוזה", מבנה אבן בן שלוש קומות ו-15 חדרים, שמרתפו חצוב בסלע ובו בור מים ומחסן לאחסון חביות יין. בבית זה נולדו שמונת ילדיו של ברוזה. בבית התקיים גם מפעל קטן לייבוש ושימור פירות. מרפסת עיטרה את הבית מכל צדדיו, אליה הוביל גרם מדרגות מפואר. ליד הבית הוקמו רפת ומחלבה לייצור חמאה, שמנת וגבינות. כמו כן הוקמו לול, שובך יונים, בית בד לייצור שמן זית ויקב לייצור יין, קוניאק וליקרים שונים.
בפרעות תרפ"ט, ב-24 באוגוסט 1929, יצא המון מוסת מהכפר קאלוניה ועלה על מוצא. ברוזה הגן על ביתו וירה ממנו יריות אזהרה אל הפורעים, שפנו לבית משפחת מקלף, ובו רצחו שמונה מבני המשפחה. למחרת נטשו בני משפחת ברוזה את הבית, שנבזז ונשרף. לאחר שוך הפרעות שבו אליו. בימי המרד הערבי הגדול שוב נאלצו לברוח מביתם, שנשרף בשנית. הבית היה הבית היחיד במוצא עם מכשיר טלפון, ובכך נודעה לו חשיבות ביטחונית ליישוב הקטן והמבודד.
הבית נמכר בשנות השישים של המאה העשרים למשפחה חרדית, המגדלת בשטחו עצי ערבה להושענא רבה. היקב נמכר למשפחת טפרברג, שהפעילה במקום את יקבי אפרת עד שהיקב הועבר לצרעה באמצע שנות ה-90. בשנת 2010 נפתח באתר מפעל תכשיטים (YVEL).

יחסיו עם ראשי היישוב

בעת ביקורו של הרצל בארץ ישראל, ב-1898, הזמינו ברוזה לביקור במוצא. הרצל התרשם מן המקום "יפה הנוף", נטע ברוש (בלשון הימים ההם "ארז") בחלקת אדמה שהייתה שייכת לברוזה והמליץ להקים במקום בית מרגוע לפועלים. המלצתו יושמה כאשר הוקם במקום בית ההבראה "ארזה", על שם העץ אותו נטע הרצל. העץ נעקר במאורעות תרפ"ט.
הזמנת אישי ציבור לסור לבית ברוזה בדרכם העולה לירושלים הפכה למנהג קבוע. ברוזה אירח בביתו וכיבד ביינו ובמרקחות הפירות שלו את אדמונד דה רוטשילד, חיים ויצמן, דוד בן-גוריון, המושל הצבאי סר רונלד סטורס וכמעט את כל הנציבים העליונים, הרבנים הראשיים יצחק הלוי הרצוג ובן-ציון מאיר חי עוזיאל ועוד. חלק מן המבקרים אף נטעו עץ על אדמתו של ברוזה.
ביקורים אלה הונצחו בצילומים ואף בציורים פרי עטו של הצייר לודוויג בלום.
פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר

ביוגרפיה

פרידריך וילהלם נולד ב-25 באפריל 1562 בוויימאר שהשתייכה לנסיכות הבוחר מסקסוניה, ליוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ולדורותיאה סוזנה מפפאלץ-זימרן, בתו של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
בשנת 1573 מת אביו יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ופרידריך וילהלם עלה במקומו לשלטון. מכיוון שהיה קטין, שימש אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה כעוצר הדוכסות עד לשנת 1586. בשנת 1591 מת כריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ובנו כריסטיאן השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין מונה פרידריך וילהלם לעוצר בשמו. מכיוון שפרידריך וילהלם הקדיש את זמנו לענייני נסיכות הבוחר מסקסוניה והזניח את הטיפול בדוכסות, מילא אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר את מקומו בדוכסות עד לשובו של פרידריך וילהלם בשנת 1601.
ב-7 ביולי 1602 מת פרידריך וילהלם בויימאר, ואחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר עלה לשלטון במקומו. בשנת 1603 דרש בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג את ירושתו, ומשום כך חולקה הדוכסות בין שניהם, ובנו הקים את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג.
ניידות מספרים

ניידות מספרים היא היכולת של בעלי טלפונים להחליף את ספק הטלפון שלהם מבלי הצורך להחליף גם את מספר הטלפון שלהם.
טרם הפעלת יכולת זו, שמירה על מספר הטלפון במעבר בין ספקים הייתה אפשרית רק אם אותו מספר היה פנוי אצל הספק החדש. שמירה על קידומת מספר הטלפון הייתה אפשרית רק במקרה שהיא הייתה משותפת לשני הספקים.
מטרתה העיקרית של ניידות המספרים היא הגברת התחרות בין ספקי הטלפון.
המטרה מושגת בכך שהניידות מקלה על בעלי הטלפון לעבור בין הספקים.
למעשה, הניידות מאפשרת לאדם לשמור על אותו מספר טלפון לאורך כל חייו, ללא קשר לספק הטלפון שלו.
דבר זה מקל מאוד על אדם המחליף ספק טלפון, בכך שהוא מבטל את הצורך בעדכון כל מכריו במספר הטלפון החדש שלו.
All Eyez on Me

רקע

All Eyez On Me מכר מעל 14 מיליון עותקים ברחבי העולם. האלבום יצא לאור לאחר ששוג נייט, מנכ"ל Death Row Records שחרר את טופאק בערבות מהכלא בתמורה לחתימה בחברת בתקליטים ושטופאק ימלא את חלקו בחוזה החדש. האלבום הכפול שימש כשני אלבומים, וטופאק הגיע לאולפנים שעות ספורות לאחר ששוחרר מהכלא כדי להתחיל לעבוד על השיר "tour de force". טופאק סיים לעבוד על האלבום תוך שבועיים בלבד.
בשירי האלבום מסופר גם על חלק מחייו האישיים של טופאק, ועל סגנון החיים "Thug Life" (חיי בריון), וחברי הקבוצה Thug Life מתארחים באלבומו, כמו גם Outlawz, סנופ דוג, ג'ורג' קלינטון ועוד. בשיר "Heartz of Men" יש חלק ממופעי הקומדיה של ריצ'רד פריור "That Nigger's Crazy". רוב האלבום הופק על ידי Johnny "J" ודאז דילינגר, בסיוע מד"ר דרה בשירו California Love, שבו הוא שר ביחד עם טופאק עצמו.
יחד עם אלבום הלהיטים הגדולים של טופאק, All Eyez On Me הוא אלבום המכירות המצליח ביותר של שאקור והוא הגיע למעמד פלטינה חמש פעמים חודשיים בלבד לאחר צאתו. הוא שוחרר מחדש בשנת 2001 כתקליט משופר הכולל את השיר California Love והדיסקים הכילו גם את אותם הנתונים.

שירי האלבום

גם באלבום זה כל השירים נכתבו על ידי טופאק.
מלחמת הכוכבים: הרפתקאות משפחת פרימייקר

עלילה

שלישיית אחים מגלה את קריסטל הקייבר, ויוצאים להרפתקה כשהם מתמודדים מול כוחות האימפריה ואיומים שונים.
שמחה משפיירא

רבי שמחה משפיירא היה מגדולי חכמי אשכנז בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13.
חי ופעל בשפיירא. היה תלמידו המובהק של רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא. למד גם אצל רבי אליעזר ממיץ, רבי אברהם בנו של רבי שמואל החסיד ורבי יצחק בן אשר הבחור (נכדו של רבי יצחק בן אשר - הריב"א). עמד בקשר עם חכמי זמנו רבי אליעזר בן יואל הלוי (הראבי"ה) ורבי יהודה החסיד. מתלמידיו האחרונים היה רבי אביגדור כהן צדק, ומתלמידיו הראשונים היו רבי יצחק בן משה מווינה (בעל ה"אור זרוע") ורבי ישעיה די טראני. שמו נזכר בין הרבנים  החתומים על התקנות באספת הרבנים שנערכה במגנצא בשנת ד'תתק"פ (1220). לקראת סוף ימיו איבד את מאור עיניו. נפטר בשנות ה-20 של המאה ה-13.
רבי שמחה משפיירא כתב כמה חיבורים שנזכרו בספרים אחרים אך הם לא הגיעו לידינו. בין חיבוריו: פירוש לספרא ולמסכת הוריות, תוספות לכמה מסכתות, פירוש על התורה, ספר הלכתי בשם "סדר עולם" שהיה מחולק לסעיפים ודן בנושאי איסור והיתר ודיני ממונות. תשובותיו ההלכתיות מצויות בספרי הפוסקי בני דורו והדור שאחריו: ראבי"ה, אור זרוע, שבולי הלקט, מרדכי, מהר"ם מרוטנבורג ואחרים.
לפי ירמיהו מלחי על פי תיאורי תלמידיו וחכמי זמנו ניתן לומר  שרבי שמחה משפיירא היה "הגדול שבחבורת חכמי שפיירא ואחד מגדולי החכמים שחיו בתקופת בעלי התוספות בכלל". אביגדור אפטוביצר מגדירו כ"אחד מחכמי אשכנז הכי מפורסמים".
שער טיבורטינה

שער טיבורטינה (בלטינית: Porta Tiburtina - "פורטה טיבורטינה") או שער סן לורנצו (Porta San Lorenzo - "פורטה סן לורנצו") - "שער לורנצו הקדוש" הוא שער בחומת אורליאנוס של רומא. בשער זה החלה ויה טיבורטינה.

היסטוריה

במיקום בו ניצב השער, ניצבה קשת שנבנתה על ידי הקיסר אוגוסטוס במקום בו נפגשו שלוש אמות מים: האקווה מרקיה, האקווה יוליה והאקווה טפולה, ועברו מעל הויה טיבורטינה (דרך טיבורטינה). 
הקיסר אורליאנוס שילב את הקשת בחומת אורליאנוס, והפך אותה לאחד השערים בחומה. בעת שלטונו של הקיסר הונוריוס, במאה החמישית, שופץ השער, ונבנה מבנה שער קדמי.
במהלך ימי הביניים החלו אנשים לקרוא לשער בשם "שער סן לורנצו" (שער לורנצו הקדוש) על שם בזיליקת סן לורנצו פיואורי לה מורה הסמוכה. כינויים נוספים להם זכה שער הם "קאפו דה בווה" (Capo de' Bove) או "שער טאורינה" (Porta Taurina - פורטה טאורינה) היינו "שער השוורים" על שום תגליפי גולגולות השוורים שבראש השער.
בחזית השער נערך קרב ב-20 בנובמבר 1347.
בסמוך לשער נמצאת כיום כנסיית סנטה ביביאנה.