google/wiki40b huggingface dataset:
סירטאקי

סירטאקי (ביוונית: συρτάκι) הוא ריקוד ממוצא יווני שנוצר ב-1964 עבור הסרט זורבה היווני. סירטאקי הוא לא ריקוד יווני מסורתי, כי אם שילוב של גרסה מהירה וגרסה איטית של הריקוד חסאפיקו. המוזיקה הנלווית לריקוד הוכנה על ידי מיקיס תאודוראקיס.
הריקוד מבוצע בתצורה של קו או מעגל כאשר הידיים מחזיקות בכתפיים של הרקדנים הסמוכים. המשקל הוא 4/4, הקצב הולך וגדל, ולעיתים החתימה משתנה ל-2/2 בחלק המהיר ביותר. בהתאמה, הריקוד מתחיל בפעולות איטיות וחלקות יותר, ההופכות בהדרגה למהירות יותר וכוללות דילוגים או קפיצות.
אנתוני פרנציוזה

ביוגרפיה

נולד בשם אנתוני ג'ורג' פפלאו בניו יורק למשפחה ממוצא איטלקי אמריקאי. גדל אצל אמו ואצל דודתו ואימץ את השם של אמו "פרנציוזה" בתור שם במה.
פרנציוזה החל ללמוד משחק בבית ספר למשחק הפופולרי "אולפן השחקנים" והתאמן ב"תיאטרון צ'רי ליין שבמנהטן.
בתחילת דרכו לא היה יכול להתפרנס באופן מלא ממשחק ולכן היה על פרנציוזה לעבוד בעבודות מזדמנות.

קריירת משחק

בשנת 1956 זכה פרנציוזה להכרה בבימות ברודוויי לאחר שהועמד לפרס טוני על הופעתו במחזה "כובע מלא גשם", שעובד לאחר כשנה לסרט קולנועי מוערך.
פרנציוזה פרץ לתודעה העולמית כשחקן קולנוע בשנת 1957 בזכות תפקידיו בדרמות "הרוח היא פראית" של ג'ורג' קיוקור בתפקיד בין, "פנים בהמון" של איליה קזאן בתור עובד המשרד ג'ואי דפלמה ו"זה יכול להיות הלילה" של רוברט וויז. על הופעתו בעיבוד הקולנועי של פרד זינמן ל"כובע מלא גשם".בתור פולו פופ זכה פרנציוזה בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ונציה והועמד ל פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ו לפרס גלובוס הזהב. ב-1958 השתתף בסרטו של מרטין ריט "הקיץ הארוך והלוהט" בתפקיד ג'ודי בנו של וועל ורנר (אורסון וולס) וגילם את דמותו של הצייר הספרדי פרנסיסקו דה גויה בדרמה הביוגרפית של הנרי קוסטר "המאג'ה העירום".
פרנציוזה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בשנת 1959 על הופעתו בתפקיד השחקן סם לאסון בדרמה "קריירה".
ב-1962 שיחק בסרטו הראשון של במאי "הניצוץ" זוכה פרס האוסקר ג'ורג' רוי היל "מחזור של התאמה" בתפקיד הראשי. בשנת 1964 הועמד פרנציוזה לפרס גלובוס זהב שלישי בקריירה על תפקידו במערבון "ריו רונצ'וס" בתור הפושע המקסיקני חואן לואיז רודריגז ושיחק בקומדיה של ג'ין נגולסקו "מחפשי התענוג" בתפקיד הפלייבוי העשיר אמיליו לאציו. ב-1982 שיחק בסרט האימה המוערך של דאריו ארג'נטו
"Tenebre" בתפקיד סופר ספרי האימה פיטר ניל והשתתף בהפקתם של מנחם גולן ויהורם גלובוס "משאלת מוות 2".
לקראת סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 התפרסם פרנציוזה בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "שם המשחק", שם שיחק בתור העיתונאי ג'ף דילון.
את תפקידו הקולנועי אחרון עשה פרנציוזה בשנת 1996 במותחן "סיטי הול" לצידם של אל פאצ'ינו, מרטין לנדאו וג'ון קיוזאק.

חיים אישיים

לפרנציוזה היו שלושה ילדים משתי נשים במהלך ארבע מערכות נישואיו השונות.
אשתו הראשונה הייתה ביאטריס באקלאייר ממנה התגרש לאחר חמש שנות נישואים.
אשתו השנייה הייתה כוכבת הקולנוע שלי וינטרס לה היה נשוי משנת 1957 עד לגירושים בשנת 1960.
את בתו הראשונה נינה הביא פרנציוזה לעולם מנישואיו לסופרת ג'ודית בלבן שהסתיימו בגירושין לאחר כשבע שנים ביחד.
בשנת 1970 התחתן פרנציוזה בפעם הרביעית עם ריטה ת'ייל איתה הביא לעולם שני בנים מרקו והשחקן כריסטופר פרנציוזה. פרנציוזה ות'ייל נשארו נשואים עד לפטירתו של פרנציוזה משבץ מוחי ב-19 בינואר 2006.
דנדי (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1893 לאחר שילוב של שתי קבוצות - Our Boys ו-East End. את משחקם הראשון ערכו ב-12 באוגוסט 1893 מול גלאזגו ריינג'רס וסיימו בשוויון 3-3. הקבוצה עברה לאצטדיונה הנוכחי, אצטדיון דנס פארק בשנת 1899. בשנותיהם הראשונות לא הצליח המועדון באופן מיוחד, והגביע הסקוטי ב-1910 היה תוארם היחיד עד לשתי זכיות בגביע הליגה בשנות ה-50.
דנדי זכו באליפות סקוטלנד פעם אחת בלבד בשנת 1962, תחת שרביטו של המאמן בוב שאנקלי, אחיו של ביל שאנקלי. בשנה שלאחר מכן הגיעה הקבוצה עד למעמד חצי גמר גביע האלופות היוקרתי אחרי ניצחונות על קבוצות כמו ספורטינג ליסבון ואנדרלכט, לפני שהפסידו למילאן.
מאז עידן הזהב של הקבוצה בתחילת שנות ה-60, זכתה דנדי בתואר אחד בלבד - גביע הליגה בעונת 1973-74. בשנת 2000 החתים המועדון את אחד השחקנים הבולטים שעברו בשורותיו - הארגנטיני קלאודיו קאניג'ה, שעבר מאוחר יותר לשחק בריינג'רס. שחקן בולט נוסף שעבר במועדון הוא פבריציו רבאנלי האיטלקי. בעונת 2004-05 סיימו דנדי במקום האחרון בליגת העל הסקוטית וירדו לליגה הסקוטית הראשונה.
בסיום עונת 2011-12 סיימה דנדי במקום השני בליגת המשנה מה שהיה אמור להשאיר את הקבוצה לעונה נוספת בליגת המשנה אבל הורדתה של גלאזגו ריינג'רס עד לליגה המקצוענית הרביעית והאחרונה הביאו לחזרתה של דנדי לליגה הבכירה אחרי 7 שנות העידרות. בסוף עונת 2012/2013 הקבוצה ירדה לליגה השנייה בסקוטלנד. בעונה שלאחר מכן חזרה לליגת העל הסקוטית.
לוקוס HTT פלאטור

לוקוס HTT פלאטור

אב טיפוס של דגם "לוקוס HTT פלאטור" הוצג לראשונה ב-קנדה בשנת 2007, בתערוכת המכוניות הבינלאומיות ב-מונטריאול. אב טיפוס הדגם היה עם מנוע V8, בנפח 8,200 סמ"ק, ומפתח 750 כ"ס.
בנוסף, הוצג דגם שעליו הורכב מנוע V8 המפיק 1,100 כ"ס (המנוע יוצר על ידי "Pratt & Miller").
הייצור הסדרתי התחיל בסוף שנת 2009, וכוון לדגמי 2010.
לדגם 2 דלתות צד קדמיות, סימטריות (ימנית ושמאלית). צורת הדלת וזווית הפתיחה המיוחדת של הדלתות - בשיטת "Targa top".
דגמי "לוקוס HTT פלאטור" שומרים על ערכם.  בקנדה, מחיר היחידה לדגם משומש (שנת 2008, מנוע 8,200 סמ"ק) כ-660,000 דולר, ולדגם (שנת 2010, מנוע 6,162 סמ"ק) כ-570,000.
תאוצת דגם מנוע 6,162 סמ"ק 0-100 קמ"ש היא 2,9 שניות.
תאוצת דגם מנוע 8,200 סמ"ק 0-100 קמ"ש היא 2.8 שניות.
רוברט פנוק

השכלה ותפקידים

פנוק קיבל את הדוקטורט להיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטת פיטסבורג עם ציון summa cum laude. ב 1997 השתתף בניהול סדנה מטעם הקרן הלאומית למדע האמריקאית אודות "ההשלכות המוסריות של פרויקט גנום האדם". הוא שימש כנשיא סניף אוניברסיטת טקסס באוסטין של Sigma Xi. הוא חבר באגודה הפילוסופית האמריקאית, המרכז הלאומי לחינוך מדעי והאגודה האמריקאית לקידום המדע.

עדותו במשפט הפנדה של דובר

פנוק העיד כעד מומחה במשפט מצד התובעים.
הוא תיאר איך תכנון תבוני אינו מדע אלא גישה מעודכנת של בריאתנות מסורתית בעיקר, תוך השמטת אזכורים לאלוהים והתנ"ך בטיעונים, ותוך שימוש בלשון של דקונסטרוקציה.
פנוק גם הציג את תולדות המתודולוגיה והפילוסופיה של הנטורליזם בהיותם הבסיס למדע ואמר שאימוץ גישת התכנון התבוני בשלמותו תחזיר את תרבות המערב למצב של לפני עידן הנאורות.
בתזכיר המסכם הוא צוטט כהוכחה ש"נטורליזם מתודולוגי הוא "כלל בסיס" למדע היום, אשר דורש ממדענים לחפש הסברים בעולם סביבנו על-פי מה שאנו רואים, בוחנים, משכפלים ומאמתים", ותורם למסקנה "שתכנון תבוני הוא טיעון תאולוגי מעניין אך הוא אינו מדע".

הספר "מגדל בבל"

בספרו מגדל בבל פנוק מתייחס לבלשנות בריאתנית (creationist linguistics). הוא מצטט את הנרי מוריס מראשי המצדדיים בבריאתנות שאמר: "לא ניראה שניתן להסביר שפות שונות אלא במונחים של כוונה בריאתנית מיוחדת של הבורא". וממשיך ומצטט את דרווין שאמר "יצירתן של שפות שונות ומינים נפרדים וההוכחה ששניהם התפתחו דרך תהליך הדרגתי הן באופן מוזר זהים". פנוק עובר לתיאור קצר של התפתחות המחקר הבלשני ב 250 השנים האחרונות. הוא מדגיש עד כמה קשה לנו היום להבין עד כמה חזקה הייתה האמונה הדתית נוצרית בדבר אי השתנותן של השפות. ולבסוף הוא עומד על החשיבות שבטיעון האבולוציוני ללא קשר לתחום המחקר בו נעשה בו שימוש: "העובדות התומכות באבולוציה של המינים הן מאותו סוג ובלתי ניתנות להפרכה כמו העובדות התומכות בהתפתחות השפות, כך שקבלת ביולוגיה בריאתנית היא אבסורדית כקבלת בלשנות בריאתנית.

פרסים

סיפרו "מגדל בבל", אודות בריאתנות ותכנון תבוני היה מועמד בין היתר לפרס פוליצר ולפרס הספר הלאומי האמריקאי (National Book Award).
ב 2008 פנוק נבחר כחבר תמידי באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ב 2009 קיבל פנוק מהמכון האמריקאי למדעי הביולוגיה את פרס השירות יוצא הדופן על תרומתו למדעי הביולוגיה.
ב 2010 זכה בפרס "חבר של דרווין" של המרכז הלאומי לחינוך מדעי.
על הוראתו וחיבוריו הוא זכה במספר פרסים נוספים ביניהם פרס טמפלטון (Templeton Prize).
מגנן (ביצור מודרני)

מגנן (במשמעות המודרנית של המילה) הוא מתחם מוקף בחומות וסוללות חול, עפר או אדמה שנועד להגן על רכב קרבי משוריין וחיילים בעת שהם חונים בתוכו. המגנן מספק מתחם המוגן יחסית מירי נשק קל, רקטות נ"ט ותותחים קלים ובמידה מסוימת גם מטילי נ"ט ורסיסי ארטילריה. את המגנן ניתן להקים באופן קל ומהיר יחסית, באמצעות דחפורים המערימים סוללות עפר שמהוות חומת מפגע המקיפה את הכוחות. בזכות כך, המגנן נפוץ כביצור מהיר וזמני בשטח אויב, המשמש כמרכז רענון, תחזוקה, לוגיסטיקה ותאג"ד בחזית.
כפל לשון

כפל לשון הוא שם כולל לחידות הכוללות איורים, בהן חבויה משמעות כפולה ("תרתי-משמע"), בסגנון החידות בתשבצי היגיון. כפל המשמעות יכול להתבסס על כתיב או על שמיעה, במדויק או במקורב. כך, למשל, התפרסם בעבר כפל לשון, המציג דגים המצפים לאוכל, שהוא בעצם פתיון של דייגים, ופתרונו הוא "יש למה לחכות", שנשמע בקירוב כ"יש למעלה חכות".

תפוצה והיסטוריה בישראל

חידות כפל הלשון נפוצות מאוד בישראל. שיא הפופולריות שלהן היה בשנות ה-90 של המאה ה-20, בהן הן התפרסמו מדי שבוע בשני העיתונים הנפוצים בישראל – ידיעות אחרונות ומעריב.

שילונדע

החידות בידיעות אחרונות נכתבו על ידי יגאל שילון, ואת הציורים צייר המאייר שי צ'רקה. המדור שהציג חידות אלו נקרא "שילונדע" – משחק מילים, בסגנון לשון נופל על לשון, בין יגאל שילון לביטוי "שלא נדע". הציורים שהופיעו בו הזכירו תמונות מתוך קומיקס, שלרוב מכיל דמויות אנושיות ואף קריקטורות של דמויות ידועות, ומ"בועות" קומיקס עם מלל כלשהו, המיוחס לאחת או יותר מהדמויות. עם ירידת הפופולריות שלהן, נפסקה כתיבת חידות אלו ב"ידיעות אחרונות". מדור זה החל להתפרסם בדצמבר 1991, והופיע במדור "7 לילות" ולאחר מכן בשבועון פנאי פלוס. יוצרי שילונדע הוציאו ספרים עם מיטב מחידות המדור, שנקרא על שם המדור. בשנים האחרונות שילון כותב חידות הקשורות לנושאים ספורטיביים במסגרת מוסף הספורט של העיתון, תחת הכותרת "כפל שילון"

כףלשון

בעיתון מעריב, המדור נקרא כףלשון, עוד משחק מילים, המשלב בין כפל לשון לכיף, אף שעל פי חוקי העברית התקנית, אין לכתוב "כיף" בכתיב חסר. כותבי המדור הם החידונאים עדי ואבי גבעון. הקריקטוריסט זאב (יעקב פרקש) צייר את החידות עד מותו ב-2004. החידות התפרסמו בעבר במוסף סוף השבוע, וכיום הן מתפרסמות במוסף התשבצים המיוחד של מעריב סופהשבוע, "המשבצת".
גם יוצרי חידות הכףלשון הוציאו ספר עם חידות נבחרות מהמדור, שנקרא על שם המדור. הכנסות ספר זה מוקדשות להנצחת זכרו של יעקב פרקש.
חבורת גלואה האבסולוטית

במתמטיקה, חבורת גלואה האבסולוטית של שדה  היא חבורת גלואה של הסגור הספרבילי  מעל  (הסגור הספרבילי שווה לסגור האלגברי עבור שדות ממאפיין אפס). חבורת גלואה האבסולוטית של המספרים הרציונלים (ובאופן כללי יותר, של שדות מספרים) היא אחד האובייקטים המרכזיים הנחקרים במסגרת תורת המספרים האלגברית.
חבורת גלואה האבסולוטית היא חבורה פרו-סופית, המתקבלת כגבול פרויקטיבי של חבורות גלואה של ההרחבות הסופיות.
ז'אק שיבואה

ז'אק שיבואה (בצרפתית: Jacques Chibois; נולד ב-1954) הוא שף צרפתי.

ביוגרפיה

ז'אק שיבואה גדל בפריגור שבדרום-מערב צרפת. רכש את יסודות המקצוע מז'אן דלאווין, במסעדת "הקאמליות" בפרוור בוז'יבאל. התלמד אצל מישל גראר במסעדת "קדרת הברזל" (Le Pot de Fer), בפרוור אנייס שליד פריז. עבד שנה במסעדה "מולן דה מוז'ן" של רוז'ה ורז'ה, עבד במסעדת "ל'אואזיס" של לואי אוטייה ואחר-כך היה השף של אשת החברה רז'ין בפריז. אשתו ילידת הריביירה הצרפתית והוא למד את יסודות הבישול הפרובנסיאלי מחמותו.
בשנת 1981, בהיותו בן 27, שב שיבואה לריביירה הצרפתית וכיהן כשף המלון "גרה ד'אלביון" בקאן, שבתחומיו חמש מסעדות ובמסגרת זאת היה ממונה על מסעדת הדגל של המלון "לה רויאל גרה", המסעדה הגיעה בניהולו לציון של שני כוכבים במדריך מישלן האדום ו-18 נקודות בגו מיו, זו המסעדה הראשונה בהיסטוריה של קאן שהגיעה לכך. ב-1995 עזב את המלון.
ב-1996 הקים שיבואה את המסעדה "לה באסטיד סנט-אנטואן", (La Bastide Saint-Antoine) בבניין אחוזה מהמאה ה-17 אותו רכש. היא נמצאת למרגלות העיר גראס, בפרוורי הכפר סנט-אנטואן, סמוך לריביירה הצרפתית. ב-1998 העניק לו מדריך גו מיו את הציון 18 ואת התואר "שף השנה". ב-1998 פתח במקום מלון ובשנת 2000 הצטרף המלון לרשת רלה א שאטו. המסעדה מחזיקה כיום (2010) בשני כוכבים במישלן וב-18 נקודות בגו מיו. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-2001 ראה אור לראשונה ספרו "שמן זית", שתורגם לאנגלית.
מטבחו של שיבואה משלב בין מטבחה של פריגור מכורתו, המתאפיין ברטבים כבדים ובכבד אווז, לבין מטבחה הקליל של פרובאנס המתאפיין בירקות. הוא מרבה להשתמש בזיתים ומגיש אותם כחלק ממנות הקינוח.
ג'ובאני ברנרדינו נאנינו

חייו

נאנינו נולד בוולראנו והחל לשיר כסופרן-נער בקתדרלה המקומית, כמו אחיו לפניו. ייתכן, שמשרתו הראשונה הייתה כמאסטרו די קאפלה ב"סנטה מריה דאי מונטי" בשנת 1586 וידוע שזכה במשרת מאסטרו די קאפלה ב"סן לואיג'י דאי פראנצ'זי" ברומא בשנת 1591, אחרי שאחיו פרש כדי להצטרף למקהלת האפיפיור. מכל מקום, שני האחים התגוררו יחד באותה תקופה בבית שבבעלות הכנסייה והקדישו חלק גדול מזמנם להוראת מוזיקה לנערי מקהלה. בהמשך למינוי ב כנסיית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי יצר קשר עם החשמן מונטאלטו, פטרון עשיר ורב-השפעה של אמנות ומוזיקה ואפשר ששימש מורה, מלחין וארכיבר לחשמן בכנסייתו, "סן לורנצו אין דאמאסו".

יצירותיו

המוזיקה של נאנינו משנות ה-80 וה-90 של המאה ה-16 כתובה בניב שמרני ונמנעת מן הנטיות הנסיוניות של אחיו ושל לוקה מארנציו. הוא העדיף למזג בכתיבתו את הטכניקה וסגנון הביטוי של מלחיני רומא המוקדמים יותר, כגון פלסטרינה. בערך משנת 1610 ואילך אימץ לו את טכניקת הבסו קונטינואו ביצירות הקודש שלו - נטייה הרחוקה משמרנות - דבר שאחיו לא עשה מעודו. חלק גדול מן המוזיקה המוקדמת שלו חילוני (כמו מדריגלים), אך הוא הוציא לאור כמה ספרי מוטטים אחרי 1610, לאחר מות אחיו. עובדה זו מעוררת את ההשערה, שכאשר כתב מוזיקה באותן צורות כמו אחיו, בחר באמצעים סגנוניים מנוגדים, ואחרי מות אחיו אימץ לו במהירות את הסגנון המתקדם של תקופתו והשתמש בו לכתיבת מוזיקה באותן צורות, שבהן נקט אחיו ביתר שמרנות.
אורה יעקבי

אורה יעקבי (נולדה ב-1959 כאורה יכין) היא סופרת ישראלית.

ביוגרפיה

יעקבי נולדה בירושלים. אביה הוא הפסל אברהם יכין. לאחר שירותה הצבאי עברה להתגורר בקיבוץ משגב עם, מתוך סולידריות לאחר פיגוע שאירע בבית הילדים בקיבוץ. בקיבוץ היא פגשה את בחיר ליבה, יוצא אורמיה, והחלה להתעניין ביהדות הנאש דידן. העניין הוליד את ספר הביכורים שלה, אלמוס (2006). 
עוסקת גם באימון אישי.
קשת פרסה

קשת פרסה היא סוג של קשת מבנית דמוית פרסה, המכונה גם לעיתים קשת מורית או קשת חור-מנעול. קשת הפרסה הייתה אלמנט אדריכלי נפוץ באדריכלות אסלאמית ובמיוחד באדריכלות המורית של ספרד וצפון אפריקה החל מהמאה ה-8 בתקופת ספרד המוסלמית. בקשת פרסה הבסיס צר יותר מהאזור הרחב של חצי העיגול של הקשת. הקשת עצמה יכולה להיות עגולה, מחודדת, או בעלת אונות.

היסטוריה

קשתות פרסה נבנו גם לפני התקופה האסלאמית, למשל בבפטיסטריום מהמאה ה-2 על שם יעקב הקדוש בנציבין שבסוריה. קיימות קשתות פרסה גם במבני הויזיגותים, הנוצרים ששלטו בספרד לפני הכיבוש המוסלמי של ספרד, ויש המשערים שחלק מקשתות אלה נבנו בתקופה הרומית של ספרד או אף לפניה. כך למשל בכנסייה על שם הקדושה אולליה שבלוגו בספרד הכוללת שרידי מקדש רומי עם קשת פרסה (ראו איור).
למרות הדוגמאות שלמעלה, היה זה בספרד שקשת הפרסה נפוצה ביותר והתפתחה לצורתה האופיינית החל מהמאה ה-8. קשת הפרסה אומצה ופותחה תחת השלטון המוסלמי של בית אומייה בספרד, אשר הקצינו את עקמומיות הפרסה והדגישו אותה גם לעיתים על ידי שימוש בצבעים מתחלפים לאורך הקשת. ניתן לראות זאת בקנה מידה גדול למשל במחראב שבמסגד קורדובה (ראו צילום).
סגנון זה של קשת פרסה התפשט אחר כך בכל אל-אנדלוס והאזור ואומץ גם על ידי האמירויות המוסלמיות של ספרד שבאו אחר כך - כולל בשושלות המוסלמיות של טאיפה, מוראביטון, אל-מוואחידון, ובממלכת גרנדה תחת שושלת בנו-נאסרי (למרות שהמשיך השימוש גם בקשתות רגילות ואחרות). המוזערבים (נוצרים תחת שלטון האסלאם בספרד או צאצאיהם) השתמשו בקשתות פרסה גם כאמצעי קישוטי בכתבי קודש מאוירים. 
השימוש בקשת פרסה התפשט גם אל מעבר לאל-אנדלוס ונעשה בה שימוש למשל במסגד הגדול בקירואן שבתוניסיה (המחראב משנת 862), מסגד אבן טולון בקהיר משנת 879, ובמסגד מוחמד אבן חאירון משנת 866 גם בקירואן, שבו קשת הפרסה מקבלת צורה מעט מחודדת. סגנון המודחר (מוסלמים שנשארו בלי להתנצר בספרד שלאחר הרקונקיסטה) שהתפתח במאות ה-12 עד ה-17 המשיך במסורת של קשת הפרסה. 
קשתות פרסה התפשטו אל מעבר לעולם המוסלמי והיו נפוצות בסגנון התחייה המורית (סגנון אדריכלי אקזוטי בעקבות התלהבות כללית מהמזרח באמצע המאה ה-19), שהיה גם בשימוש נרחב בבתי-כנסת של התקופה. קשתות פרסה חדרו גם לשימוש באדריכלות אינדו-אסלאמית בהודו, כמו בשער של מתחם קוטוב בדלהי מהמאה ה-13, ואחר כך בסגנון התחייה האינדו-אסלאמית תחת ההשלטון הבריטי בהודו‎ במאה ה-19.
דיסקברי (אלבום)

שמו של האלבום

ישנם אנשים המפרשים את שמו של האלבום כ-"Very Disco" ("מאוד דיסקו" וגם אנגרמה של Discovery) עקב ההשפעה הברורה של מוזיקת הדיסקו על אלבום זה. עם זאת, תומאס בנגלטר, מחצית מהצמד, בראיון למגזין הצהיר אחרת: 
האלבום ותכניו קשורים באופן הדוק לילדות שלנו ולזיכרונות שלנו מהתקופה הזאת. אפשר לראות זאת גם כמערכת יחסים שלנו עם הזמן ההוא. האלבום הוא פחות מחווה למוזיקה של 75'-85' ויותר התמקדות על התקופה בה היינו בני אפס עד עשר. כאשר היית ילד, לא שפטת או ביקרת מוזיקה. אהבת מוזיקה כי פשוט אהבת אותה ולא התעניינת האם זה נראה מגניב או לא. לעתים, אפילו התחברת לאלמנט אחד בשיר, כמו צליל גיטרות. האלבום הספציפי הזה מסתכל על המוזיקה בגישה כיפית, מהנה וצבעונית, בלי לשאול יותר מדי שאלות. כל הרעיון מתבסס על קשר כנה, פשוט ואמיתי שיש לך עם המוזיקה ברגע שאתה פותח את הלב שלך אליה.
— רימקס מגזין

הידעת?

השיר Stronger בביצועו של הראפר האמריקני קניה ווסט, מכיל סימפולים מהשיר Harder, Better, Faster, Stronger מאותו האלבום.
זיקת הנאה

זיקת הנאה במקרקעין, היא זכות קניינית הניתנת, לאדם (או לישות) להשתמש במקרקעין‏‏ הנמצאים בבעלותו של אדם אחר. מקרקעין בהם יש זיקת הנאה קרויים מקרקעין כפופים. 
ההנאה יכולה להתבטא בזכות אקטיבית (למשל: שימוש במקרקעין הכפופים או חיוב בעליהם לבצע פעולה מסוימת במקרקעין) ויכולה להתבטא בזכות פסיבית (למשל: הימנעות מביצוע פעולה מסוימת במקרקעין כפופים או מניעת הזכות מבעלי מקרקעין כפופים לבצע פעולה מסוימת במקרקעין הזכאים). זיקת הנאה יכולה להיווצר על ידי הסכם בין הצדדים,  אולם בדרך כלל אין כל צורך בהסכם כתוב, כשהזיקה נוצרת בשל הנסיבות, אופי  הנכס והשימוש בו. הזיקה יכולה גם להיות בתשלום ובכפוף לתקופה מסוימת; וקיימת גם זיקת הנאה מכוח שנים.
במשפט המקובל קיימת גם זיקת הנאה "מכורח הנסיבות". זיקת הנאה זו היא זיקת הנאה שנוצרת מכך שהסיטואציה היא כזו שמכריחה את בעל זיקת ההנאה להשתמש במקרקעין הכפופים לצורך מעבר. כדי ליצור זיקת הנאה מסוג זה, על הכורח להיות "מוחלט", כלומר, שלא תהיה אפשרות מעבר אחרת מלבד במקרקעין הכפופים. המועד בו נבחן "האם יש כורח", הוא מועד עשיית העסקה, שגרמה שלמקרקעין הרלוונטיים לא תהיה אפשרות מעבר (כגון, עסקה בה פוצלו קרקעות, באופן שחלקם האחד זקוק למעבר בחלקם השני).
ימים של יין ושושנים

תקציר העלילה

ג'ו קליי (ג'ק למון) עובד במשרד יחסי ציבור בסן פרנסיסקו. הוא לא מרוצה מעבודתו ומרבה בשתיית אלכוהול. הוא מתחיל לחזר אחרי אחת המזכירות במשרד, קירסטן (קירסט) ארנסן (לי רמיק) שנענית לו לאחר כמה ניסיונות עקרים.
הוא לוקח אותה למסעדה. קירסט מתעבת שתיית אלכוהול, אך אוהבת שוקולד ולכן מזמין לה ג'ו ברנדי אלכסנדר, המשקה מוצא חן בעיניה וזו ההתחלה של האלכוהוליזם שלה.
הם נישאים ומבשרים זאת לאביה של קירסט (צ'ארלס ביקפורד) המתייחס לג'ו בחשדנות. נולדת להם בת, דבי, אך השתייה משפיעה על שניהם. ג'ו מתרשל בעבודתו ומועבר למשרה נחותה יותר ביוסטון. הוא נקרא לחזור בדחיפות לאחר שקירסט גרמה לשריפה בדירתם.
ג'ו מפוטר ועובר ממשרה למשרה. הם ממשיכים בשתייה עד שיום אחד מסתכל ג'ו במראה ונחרד ממראהו. הוא מחליט לעבור עם קירסט לאביה, לעבוד שם בחממת הפרחים שלו.
ג'ו וקירסט מתנזרים במשך חודשיים עד שיום אחד מחביא ג'ו בקבוקי אלכוהול בחממה ועל רגליו ומשדל את קירסט לשתות אותו. הם מתחילים לשתות ולהשתכר. תוך זמן קצר מתרוקנים הבקבוקים וג'ו הולך לחממה בגשם שוטף והורס את העציצים בניסיון למצוא את הבקבוקים שהחביא.
הוא מאושפז בסניטריום לגמילה מאלכוהוליזם וסובל מתסמונת גמילה מאלכוהול. במוסד הוא נפגש עם ג'ים הונגרפורד (ג'ק קלוגמן), אלכוהוליסט לשעבר ופעיל באלכוהוליסטים אנונימיים. הוא משכנע אותו לבוא למפגש עם האלכוהוליסטים, להציג את עצמו ולהודות שהוא אלכוהוליסט.
ג'ו מתנזר מיין, אבל קירסט לא רוצה להכיר בעצמה כאלכוהוליסטית ממשיכה לשתות ובורחת. ג'ו מאתר אותה במוטל, והיא משכנעת אותו לשתות אתה. תוך זמן קצר הוא משתכר, פורץ לחנות משקאות נעצר ונשלח שוב לסניטריום. ג'ים פוגש אותו שוב ומשכנע אותו להישאר פיכח גם אם הדבר דורש היפרדות מקירסט.
ג'ו משתקם מפסיק לשתות מוצא עבודה ומגדל את דבי. הוא משלים עם אביה של קירסט ומשלם לו על הנזק שגרם. האב מספר לג'ו שקירסט נעלמת לזמנים ארוכים ומסתובבת בברים עם כל מיני גברים. לבסוף קירסט מגיעה לדירתם, אבל אינה מוכנה להיענות לדרישת ג'ו להפסיק לשתות ומסרבת לראות את דבי. היא עוזבת את הדירה וג'ו עוקב אחריה מהחלון.
מים עד ים

מים עד ים (מלטינית: A Mari Usque Ad Mare, באנגלית: From Sea to Sea, בצרפתית:  D'un ocean à l'autre) הוא המוטו הלאומי של קנדה ומופיע על סמלה. המוטו מתאר את מיקומה של קנדה בין שני האוקיינוסים האטלנטי והשקט, מקורו הוא בגרסה הלטינית של ספר תהלים, פרק ע"ב, פסוק ח': "Et dominabitur a mari usque ad mare, et a flumine usque ad terminos terrae" (בעברית: "וירד מים עד ים, ומנהר עד אפסי ארץ").
השימוש הראשון במשפט על מנת לתאר את קנדה היה בספרו של ג'ורג' מונרו גרנט "מאוקיינוס לאוקיינוס" משנת 1877. גרנט, איש ציבור קנדי, כומר ומטיף פרסביטרי, השתמש במשפט לתיאורה של קנדה בדרשותיו. השימוש הרשמי הראשון היה על בעת כינוסה של האספה המחוקקת של ססקצ'ואן בשנת 1906, הוצע כמוטו הלאומי בעבור סמלה החדש של קנדה על ידי ג'ון פופ, סמל אשר אושר וניתן בשנת 1921. העיצוב המקורי לא כלל מוטו, אולם לאחר כינוסה של ועדה לבחינת עיצובו המחודש של הסמל, בהשתתפותו של פופ אושר העיצוב החדש, ואושרר על ידי דבר המלך במועצה ב-21 באפריל 1921, וניתן רשמית על ידי המלך ג'ורג' החמישי ב-21 בנובמבר באותה השנה.
כחלק מהסמל הלאומי, המוטו משמש כסימן רשמי של שררה על ידי ארגונים ממשלתיים קנדיים, על שטרות כסף קנדיים וכן על דרכונים ותעודות מסע רשמיות. כמוטיב נפרד מופיע המוטו על כל הפרסומים הרשמיים של משרדי הממשל הפדרלי.
הנס קרמרס

רקע והשכלה

הנס קרמרס היה הבן של הנדריק קרמרס, רופא במקצועו, ושל ז'אן סוזאן ברוקלמן. ב-25 באוקטובר 1920 הוא התחתן עם אנה פטרסן, היו להם שלוש בנות ובן אחד.
בשנת 1912 קרמרס סיים את לימודיו התיכוניים, והחל ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת ליידן, ובשנת 1916 קיבל שם תואר שני. קרמרס רצה להשיג ניסיון זר במהלך המחקר בשביל הדוקטורט, בחירתו הראשונה למנחה, מקס בורן ששהה בגטינגן, לא הייתה אפשרית עקב מלחמת העולם הראשונה. מפני שדנמרק הייתה נייטרלית בדיוק כמו הולנד, קרמרס נסע לקופנהגן, שם הוא ביקר ללא הודעה מראש את נילס בוהר שבאותה תקופה עדיין לא היה מפורסם. בוהר נהיה המנחה של קרמרס לדוקטורט, המחקר שלו עסק בעוצמות של מעברים אטומיים ועל אף שאת רוב עבודת הדוקטורט עשה בקופנהגן, את הדוקטורט הוא קיבל בליידן ב-8 במאי 1919.

קריירה אקדמאית

לאחר עבודה של 10 שנים בקבוצתו של בוהר והפיכתו לפרופסור חבר באוניברסיטת קופנהגן, קרמרס עזב את דנמרק וחזר בשנת 1926 להולנד שם הוא נהיה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת אוטרכט. בשנת 1934 הוא עזב את אוטרכט וירש את פול אהרנפסט בליידן, ומשנת 1931 ועד מותו הוא החזיק במשרה נוספת באוניברסיטת דלפט לטכנולוגיה.
קרמרס היה אחד מן המייסדים של המרכז המתמטי באמסטרדם.
בשנת 1925 ביחד עם ורנר הייזנברג הוא פיתח את נוסחת פיזור קרמר-הייזנברג, בנוסף לכך בשנת 1948 הוא הציג את הקונספט של רנורמליזציה בתורת השדות הקוונטית.
יחסי קרמרס-קרוניג קרויים על שמו.
בשנת 1947 הוא זכה במדליית לורנץ ובשנת 1951 במדליית יוז
שלמה ברלינר (רופא)

שלמה (אברהם) ברלינר (באנגלית: Shlomo Berliner) הוא מומחה ברפואה פנימית, פרופסור מן המניין לרפואה פנימית באוניברסיטת תל אביב מנהל מחלקה פנימית ה' בבית החולים איכילוב.

ביוגרפיה

ברלינר סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב, בנוסף, הוסמך לתואר שלישי PhD בביולוגיה של התא מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1978–1983 התמחה ברלינר ברפואה פנימית, במחלקה פנימית ד' בבית החולים בלינסון. בין השנים 1983 - 1987 כיהן כרופא בכיר בפנימית ד' בלינסון. בין השנים 1987 - 1989 יצא להשתלמות בקליניקת סקריפס בלה ג'ולה שבקליפורניה (Scripps Clinic, La Jolla, CA), בארצות הברית. בשובו, בין השנים 1989–1994 כיהן כרופא בכיר בפנימית ד' בבלינסון. בין השנים 1995–2007 ניהל את מחלקה פנימית ד' בבית החולים איכילוב ומשנת 2007 מנהל את מחלקה פנימית ה' (33 מיטות אשפוז).
ברלינר השתלם בקרישתיות יתר במספר מרכזים: המרכז הרפואי תל אביב, ובאוניברסיטת ברן שבשווייץ. 
כן, השתלם ברלינר בפיזיולוגיה של קרישת הדם במכון סקריפס למחקר רפואי, סן דייגו, ארצות הברית.
בשנת 1992 התמנה ברלינר לפרופסור חבר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2009 לפרופסור מן המניין.
ברלינר מרצה ב"אסכולות" - בית הספר ללימודים רב תחומים ולתרבות הדעת, (לימודי החוץ של האוניברסיטה הפתוחה.
ברלינר חבר להקמת חברת "קונסיליום" אשר הוקמה בשנת 2017 על ידי הפרופ' גבי ברבש. בנוסף, חברו לחברה הפרופ' יעקב נפרסטק והפרופ' ענת גרפר-גוילי.
ברלינר שירת במילואים כרופא צבאי.
ברלינר נשוי לליאורה.
הארי קים

תיאור הדמות

קים נולד בשנת 2349 בדרום קרוליינה. הוא ניגן בקלרינט בסימפונית הנוער של ג'וליארד והייתה לו חברה בשם ליבי. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה של צי הכוכבים בשנת 2370, משימתו הראשונה הייתה כקצין המבצעים על סיפון וויאג'ר , אשר אבדה בחלל רביע דלתא. במשך כל שבע העונות של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", קים הוא בדרגת סג"ם. בעתיד חלופי, המוצג בפרק סיום הסדרה "Endgame", קים הוא קפטן של ספינת החלל רוד איילנד, בשנת 2404.
לעיתים קרובות, קים מוצג כנמצא במערכת יחסים רומנטית, או החש ברגשות רומנטיים, כלפי מספר נשים שונות במהלך הסדרה, החל מליבי (חברתו שנמצאת על כדור הארץ), וכלה בשבע מתשע, לינדסי בלארד, מספר נשים טרסיאניות, ביתה הבוגרת של קס מציר זמן אחר, מייגן דלאני, וטל - מדענית המשתייכת לגזע ה-"וארו".