google/wiki40b huggingface dataset:
פרונסיס

פרונסיס (יוונית φρόνησις) ב"אתיקה של אריסטו" היא המעלה של חשיבה מוסרית, בדרך כלל מתורגמת כ"תבונה מעשית", ולעיתים כ"פיקחות". 
אריסטו מבחין בין שתי מעלות אינטלקטואליות: סופיה ופרונסיס. סופיה (מתורגמת לעיתים קרובות כ"חוכמה עיונית") היא היכולת לחשוב בצורה טובה על טבעו של העולם, לראות מדוע נוהג העולם באופן שהוא נוהג (עניין זה מזוהה בדרך-כלל עם מדע); סופיה כוללת דיון בנוגע לאמיתות אוניברסליות. פרונסיס היא היכולת להתייחס לאופן הפעולה על מנת ליצור שינוי, בעיקר לשפר את איכות החיים. למרות זאת, אריסטו טוען כי פרונסיס אינה סוג של מיומנות, מכיוון שהיא אינה כוללת רק את היכולת להחליט כיצד להשיג תכלית מסוימת, אלא גם את היכולת להביט ולקבוע מהי אותה תכלית (הנקודה האחרונה נדחית על ידי מבקרים אחדים, אשר טוענים כי אריסטו ראה בתכלית הנחשקת, האושר, כנתונה בפנינו, כך שפרונסיס היא היכולת בלבד להשיג תכלית זו). 
לדבריו של אריסטו, כדי להשיג פרונסיס יש להגיע לבגרות: 
בעוד שאנשים צעירים מגיעים להישגים בגאומטריה ומתמטיקה, והם חכמים במסגרת גבולות אלו, נדיר למצוא אנשים צעירים נבונים. הסיבה היא שתבונה קשורה למקרים פרטניים בחיי היום יום כמו גם למקרים אוניברסליים, ומקרים פרטניים נצברים באמצעות ניסיון, אולם לאדם צעיר חסר ניסיון חיים, משום שנדרש פרק זמן מסוים על מנת לייצר אותו.
— "האתיקה של אריסטו" 1142א'
פרונסיס נקשרת עם מקרים פרטניים משום שהיא נוגעת לאופן שבו יש להתנהג במצבים מסוימים. אדם יכול ללמוד את עקרונות הפעולה, אולם יישומם בעולם האמיתי, במצבים שאדם עשוי שלא לצפות אותם, דורש ניסיון והכרה של העולם. לדוגמה, אם אדם יודע שיש להיות ישרים וכנים, הוא עלול לנהוג במצבים מסוימים בדרך פוגעת ומעליבה; היכולת ליישם יושר וכנות באופן מאוזן בשילוב עם שיקולים אחרים ובהקשר מסוים דורשת ניסיון. 
החשיבות של אריסטו לתפישה האירופית של ימי הביניים הובילה את הפרונסיס להיכלל כאחת מארבע מידות המוסר העיקריות (אומץ, מתינות, תבונה, וצדק).
בנט פלוביאר, בספרו "כיצד להפוך את מדעי החברה למשמעותיים", טען כי במקום לנסות לאמץ את המדעים הטבעיים, יש לתרגל את מדעי החברה כפרונסיס. מדעי חברה פרונטיים מתבססים על ארבע שאלות היגיון ערכיות: (1) לאן מועדות פנינו? (2) מי מרוויח ומי מפסיד, ובאמצעות אילו מנגנונים של כוח? (3) האם ההתפתחות רצויה? (4) מה עלינו לעשות בנוגע לכך? 
בספרו "מעבר למידה הטובה", אלסדייר מקינטאייר יוצא בקריאה דומה למדע חברתי פרונטי, בשילוב עם ביקורת כבדה על ניסיונות של סוציולוגיים לאמץ את מדעי הטבע. הוא מציין כי על כל הנחה של תאוריית מדע חברתי קיימת דוגמה נגדית שסותרת אותה. דבר זה נובע מאי היכולת לצפות את התנהגותם של בני האדם, ומתוך העובדה שבן אדם אחד בלתי-צפוי עשוי להוות השפעה מהפכנית לעולם. בעקבות פסקל, הוא מציין כי מבנה אפה של קלאופטרה שינה את פני ההיסטוריה, שהרי אם צדודיתה לא הייתה בעלת יופי קלאסי, אזי סיכוי קלוש שמרקוס אנטוניוס היה מחזר אחריה, דבר שהיה משנה באופן משמעותי את ההיסטוריה הפוליטית של הקיסרות הרומית.
דירה דאווה

היסטוריה

העיר דירה דאווה נוסדה בשנת 1902 בעת שהושלמה מסילת הרכבת בין אדיס אבבה לג'יבוטי. בתחילה אמור היה קו הרכבת לעבור דרך העיר הרר, המרכז הכלכלי והפוליטי של מזרח אתיופיה באותה עת, אך הרעיון נדחה לבסוף. החלטה זו נבעה מהפרשי הגבהים בין המישור בו תוכננה המסילה להסלל לבין מיקומה של העיר. הרר אמנם שוכנת בגובה של כ-1,900 מטר מעל פני הים, והמישור נמצא בגובה של כ-1,700 מטרים, אך בין שתי הנקודות, שהמרחק ביניהן הוא כ-40 קילומטרים בלבד, חוצץ רכס הרי אחמר שגובהו כ-2,200 מטרים. קיסר אתיופיה מנליק השני אישר את התוכנית החדשה וקבע שבמישור תוקם תחנת רכבת שתכונה "הרר החדשה" ("אדיס הרר" -አዲስ ሐረር). עם זאת, המהנדסים אשר חששו מבלבול אפשרי בין השמות "אדיס הרר" ו"אדיס אבבה", כינו את התחנה החדשה בשמו של כפר קטן ששכן במקום - "דירה דאווה", היינו, מישור ריק. מסילת הרכבת הגיעה מהחוף לדירה דאווה ב-24 בדצמבר 1902. העיר החדשה שהתפתחה סביב תחנת הרכבת נבנתה לפי תוכנית בינוי ערים, והיא מתאפיינת ברחובות הערוכים בצורת שתי וערב. הרר חוברה אל דירה דאווה בכביש, אחד מראשוני הכבישים באתיופיה, אך התפתחותה של העיר החדשה נישלה את הראשונה מחשיבותה הפוליטית והכלכלית.
דירה דאווה הופרדה ממחוז אורומיה בשנת 1998 והפכה לעיר עצמאית. ב-4 ביוני 2002, אירע פיצוץ בתחנת הרכבת המרכזית בעיר. הארגון לשחרור אורומו טען שביצע את הפעולה הזו בגלל המשך מעצרים של אנשי אורומו בידי הממשלה האתיופית.

דמוגרפיה

על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה, לדירה דאווה אוכלוסייה של כ 398,000 (מדורגת תשעית באתיופיה), כאשר 199,000 גברים ו-199,000 נשים. 102,000 (25.6%) הם כפריים ו-296,000 (74.4%) עירוניים. שטחה הוא כ-1,213 (מדורגת תשיעית באתיופיה) עם צפיפות ממוצעת של כ-328 איש לקמ"ר.
הקבוצות האתניות בעיר הם 48% אורומו, 27.7% אמהרים, 13.9% סומלים, 4.5% גוארג'ה, 2.3% סאבט באת, 0.8% סודאו, 1.4% סילאטי, 5.9% אחרים. השפה המדוברת בעיר היא האמהרית כשפה רשמית (פדרלית ומחוזית) לצד האורומית כשפת יומיום.
63.2% מאוכלוסיית העיר הם מוסלמים, 34.5% נוצרים קופטים, 1.5% נוצרים פרוטסטנטים, 0.7% נוצרים קתולים, 0.1% דתות אחרות.
רחיים

אבני רחיים הן זוג אבנים המשמשות לטחינת גרעינים, בעיקר גרעיני דגנים, לקמח. האבן העליונה, הנקראת "רכב", סובבת על פני האבן התחתונה - ה"שכב", והגרעינים נטחנים ביניהן. בשימוש הביתי, בתרבויות קדם-מתועשות יש רחיים של יד ובהן טוחנים קמח ורוטב לצורכי הבית. בימי קדם, הסיבוב בוצע בידי אדם או בהמה, או מחיבור לטורבינה הנעה בכוח הרוח או המים, כשבמרכז אבן הרכב יש חור שדרכו הוכנסו הגרעינים והקמח המיוצר נשפך בהיקף. בייצור תעשייתי בטחנות קמח, הסיבוב מבוצע באמצעות מנוע.
בתקופה הפרסית החל  להופיע לראשונה בארץ ישראל דגם חדש של רחיים הנקראים רחיים של דחף. רחיים אלה כונו "רחיים של יד" (תוספתא, זבים, ד, ב). רחיים אלה מורכבים מאבן שכב שצורתה מלבן שטוח ומאבן רכב דמוית מסגרת מלבנית בעלת חריץ בתחתיתה. רחיים אלה היו הסוג העיקרי של רחיים ידניות בתקופה ההלניסטית והרומית, הם המשיכו לשמש במידה מסוימת גם בתקופה הפרסית.
בתקופה הרומית היו נהוגות רחיים בהן האבן התחתונה מעוצבת כקונוס, אצטרוביל בלשון חז"ל, והאבן העליונה כעין קונוס חלול כפול, קלת בלשון חז"ל. הגרעינים נטחנו בין הקונוס התחתון של הקלת לבין האצטרוביל ואילו הקונוס העליון של הקלת שימש כמשפך להכנסת הגרעינים. רחיים אלה הונעו בידי אדם או בכוח בהמה.
איי מריאנה

היסטוריה

האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה פרדיננד מגלן, אשר בשנת 1521 הגיע לגואם והכריז עליה כשטח בשליטת ספרדית. הספרדים התקבלו בהכנסת אורחים על ידי הילידים בני הצ'אמורו, אולם הבדלי התרבויות הביאו להתפרצות אלימה כאשר נעשה שימוש על ידי הילידים בסירה ספרדית ללא קבלת רשותם, כמקובל אצלם, דבר שנתפס על ידי הספרדים כגנבה. במעשי האלימות נהרגו שישה ילידים, וכפר בן 40 בתים נשרף לחלוטין. שלושה ימים לאחר מכן נמלט מגלן מהאיים.
בשנת 1667 התיישבו באיים מיסיונרים ספרדים, שנשלחו מטעם מריאנה, מלכת ספרד. ספרד דרשה רשמית את השליטה באיים וכי ייקראו על שם המלכה מריאנה, כפי שאכן קרה. האיים הוכרזו כשטח חסות ספרדי ונשלטו מן הפיליפינים כחלק מאיי הודו המזרחית הספרדיים. גואם נחשבה כתחנת עצירה חשובה בדרך ממקסיקו עבור ספינות הסוחר הספרדיות בדרכן אל הפיליפינים. בשנת 1668 נקבע שמם של האיים על שם המלכה מריאנה מאוסטריה, אלמנתו של המלך הספרדי פיליפה הרביעי.
רובה המוחלט של אוכלוסיית הילידים באיים, מת או נישא בנשואי תערובת לכובשים האירופאים בהתאם לחוק הספרדי. החוק דרש בין היתר שהייה בגואם לצורך חיזוק תהליך ההיטמעות בתרבות הספרדית על חשבון המקומית. הספרדים העבירו מתיישבים חדשים לאיים בעיקר מן הפיליפינים ומאיי קרוליין. למרות זאת נשמרה השפה הילידית של בני הצ'אמורו, ובנוסף להבדלים אתניים אחרים, מובחנים בני איי מאריאנה כקבוצה אתנית משלהם.
ביוני 1898, במסגרת מלחמת ארצות הברית-ספרד, כבשו כוחות של ארצות הברית את איי מריאנה. ביולי 1898 הציגה ארצות הברית לספרד, בין תנאיה לסיום המלחמה, את הדרישה להעברת השליטה באחד מאיי מריאנה לידי ארצות הברית, כדי שתוכל לשמש כתחנת אספקה לאוניות של ארצות הברית. ממשלת ארצות הברית בחרה באי גואם ואילו איי מריאנה הצפוניים ואתם איי מרשל ואיי קרוליין נשארו בידי ספרד. ביוני 1899 מכרה ספרד את איי מריאנה הצפוניים לגרמניה תוך שניתנה לספרד האפשרות להחזיק באיים תחנת אספקה. 
לאחר מלחמת העולם הראשונה נלקחו שטחים אלו מגרמניה, וחבר הלאומים החליט להשאיר אותם בחזקת האימפריה היפנית, מלבד גואם, שנשאר בידי ארצות הברית. 
לאחר מלחמת העולם השנייה ניתנה לארצות הברית מנדט גם על איי מריאנה הצפוניים ובשנות ה-70 הוכרזו איי מריאנה הצפוניים כחלק מארצות הברית. על כן כל איי מריאנה הן כיום טריטוריה של ארצות הברית. 
מאיים אלו, במלחמת העולם השנייה, יצא מטוס אנולה גיי והפיל את פצצת האטום הראשונה בהיסטוריה.
הקורפוס ה-16 (ארצות הברית)

הקמת הקורפוס

ב-1 באוקטובר 1933 הוקם הקורפוס ה-16 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-7 בדצמבר 1943 הופעל הקורפוס בפורט ריילי, קנזס תחת פיקודו של ג'ון אנדרסון.

אירופה

הקורפוס נשלח לאירופה בינואר 1945, שם לחם בחזית המערבית כחלק מהארמייה התשיעית. הקורפוס השתתף בשחרור העיר רורמונד בהולנד, ולאחר מכן השתתף בחיסול כיס הרוהר ובקרבות האחרונים שהיו בגרמניה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה חזרו חיילי הקורפוס לארצות הברית, וב-7 בדצמבר 1945 פורק הקורפוס.
באפריל 1951 הופעל הקורפוס שוב, ככוח מילואים אשר הוצב בפיקוד המזרח הרחוק. במאי אותה שנה נשלח הקורפוס לסנדאי, יפן, שם היה מוצב עד לפירוקו בנובמבר 1954. ב-22 באפריל 1957 הוקם שוב הקורפוס והוצב בנברסקה, שם שהה עד לפירוקו הסופי ב-30 באפריל 1968.
אנתוני טוליבר

קריירת מכללות

טוליבר נולד וגדל בעיר ספרינגפילד שבמיזורי, ובשנת 2003 החל ללמוד באוניברסיטת קרייטון שבאומהה, נברסקה. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 2006 ו-2007, רשם טוליבר ממוצעים של 13.3 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק, ובשתיהן נבחר לחמישיות העונה של "מחוז ה-MVC".

קריירה מקצועית

לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA‏ 2007 חתם טוליבר על חוזה בקבוצת איווה אנרג'י מליגת הפיתוח של ה-NBA, ובתקופתו בקבוצה קלע 11.6 נקודות בממוצע למשחק. בהמשך העונה עבר לקבוצת אייסברן ברמרהאפן מליגת העל הגרמנית.
לקראת עונת 2008/2009 חתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס, אך לאחר 19 משחקים במדיה נופה מהקבוצה. בפברואר 2009 חזר לשחק עבור איווה אנרג'י, ולאחר 11 משחקים עזב את הקבוצה וחתם על חוזה עד סיום העונה בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית.
בעונת 2009/2010 השתתף בשני משחקים כשחקן פורטלנד טרייל בלייזרס בטרם שוחרר מהקבוצה ועבר לאיידהו סטמפיד מליגת הפיתוח. במדי איידהו קלע טוליבר 21.4 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח. בהמשך אותה עונה חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס, עמה קיבע את מעמדו כשחקן רוטציה ב-NBA; ב-29 מתוך 44 משחקיו בגולדן סטייט פתח טוליבר בחמישייה הפותחת, ועד סיום העונה קלע 12.3 נקודות והוריד 7.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. בתקופתו בקבוצה קבע שיאי קריירה של 34 נקודות (במשחק מול מינסוטה) ו-21 ריבאונדים (במשחק מול דאלאס).
בקיץ 2010 חתם על חוזה לשתי עונות במינסוטה טימברוולבס, עבר כ-4.5 מיליון דולר. בשתי עונותיו בקבוצה קלע 5.2 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2012/2013 שיחק עבור אטלנטה הוקס, עמה העפיל לראשונה בקריירה בפלייאוף ה-NBA, ובעונה העוקבת שיחק בשארלוט הורנטס.
לקראת עונת 2014/2015 חתם על חוזה לשתי עונות בפיניקס סאנס, עבור כ-6 מיליון דולר. לאחר 24 משחקים בלבד בפיניקס, הועבר טוליבר בטרייד לדטרויט פיסטונס בתמורה לטוני מיטשל. בפלייאוף 2016 הודח עם הפיסטונס בסיבוב הראשון, בפעם השלישית בקריירה.
ביולי 2016 חתם טוליבר על חוזה בסקרמנטו קינגס. שנה לאחר מכן חזר לפיסטונס כשחתם בקבוצה על חוזה לעונה אחת.
לקראת עונת 2018/2019 חתם על חוזה לעונה אחת במינסוטה טימברוולבס, בה שיחק בעבר בעונות 2011 ו-2012.
ביולי 2019 חתם על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס.
טרפאני קלצ'ו

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1905 ושיחק לאורך השנים בליגה השלישית ובליגה הרביעית באיטליה. משחקו הראשון היה כנגד פאלרמו והסתיים בתבוסה מוחצת 12-0 לפאלרמו. בעונת 1958/1959 ניצח את פאלרמו בסיבוב השני של הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת פראטו בסיבוב השלישי. בעונת 1995/1996 הפסיד לקבוצת רג'יאנה בסיבוב הראשון של הגביע. בעונת 2010/2011 ניצח את קבוצת ספאל בסיבוב הראשון של הגביע והפסיד לקבוצת פרוזינונה בסיבוב השני. בעונת 2011/2012 הפסיד לקבוצת פוג'יה בסיבוב הראשון של הגביע.
בעונת 2012/2013 ניצח את קבוצת אסטה בסיבוב הראשון של הגביע והפסיד לקבוצת טרננה קלצ'ו בסיבוב השני. בסוף העונה העפיל בפעם הראשונה לליגה השנייה. בעונת 2013/2014 ניצח את קבוצת אלבינו לפה בסיבוב השני של הגביע. ניצח את קבוצת פאדובה בסיבוב השלישי והפסיד לקבוצת אינטר מילאנו בסיבוב הרביעי.
בירגיטה, נסיכת שוודיה

ביוגרפיה

בירגיטה נולדה ב-19 בינואר 1937 בארמון האגה בסטוקהולם, כבתם השנייה של הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן, בנו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, וזיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה - נכדה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, וויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין. בירגיטה היא מורה להתעמלות בהכשרתה.
ב-1959 היא נסעה לגרמניה על מנת לבקר חברים ובני משפחה, שם הכירה את בעלה לעתיד במהלך מסיבת קוקטייל, וב-15 בדצמבר 1960 הוכרז על אירוסיה ליוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן.
החתונה נערכה בארמון משפחת המלוכה ב-25 במאי 1961, השושבינות שלה היו אחותה הנסיכה כריסטינה ובת דודתה בנדיקטה, נסיכת דנמרק.
היא היחידה מבין אחיותיה שנישאה לנסיך, בן משפחת מלוכה כמיטב המסורת ולא נישאה לבן מעמד אצולה פחות ממשפחתה. לאחר נישואיה היא המירה את דתה לנצרות קתולית בהתאם לנסיכות הוהנצולרן, נולדו לה שלושה ילדים.
ב-1960 התלוותה לאחותה דזירה ולסבה גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה לביקור בארצות הברית, היא מעורבת במספר ארגוני גולף וארגוני צדקה מחוץ לשוודיה, היא חברה במועצת המנהלים של "החברה השוודית-בריטית המלכותית לגולף" (the (British) Royal Swedish Golfing Society), היא מנהלת את תחרות הגולף "גביע הנסיכה בירגיטה" הנערכת במיורקה.
פרמיפקסול

מנגנון הפעולה

בחולי פרקינסון יש חסר בסיבי עצב דופמינרגיים ולכן נדרשת הגדלת הפעילות של דופמין במוח. דרך אחת לעשות זאת היא באמצעות העלאת רמות דופמין במוח על ידי לבודופה ודרך נוספת היא להשתמש בתרופה שמחקה את הפעילות של דופמין במוח. 
במערכת העצבים המרכזית, קיימים מספר קולטנים לדופמין כאשר ניתן לחלק אותם לשתי משפחות עיקריות: D1 ו-D2. קיימת חלוקת משנה לקולטנים אלו לחמישה קולטנים עיקריים. במשפחה של D2 יש שני קולטנים חשובים מבחינת מחלת פרקינסון והם הקולטנים D2, D3. פרמיפקסול פועל על שני קולטנים אלו ומחקה את פעילותו של דופמין. בכך מביא להקלה על התסמינים של מחלת פרקינסון.

יעילות

התרופה ניתנת לטיפול במחלת פרקינסון ויכולה לשמש גם כקו ראשון לטיפול בשלבים הראשונים של המחלה. פרמיפקסול בדומה לתרופות אחרות ממשפחתה, פחות יעילה בשיפור התסמינים המוטוריים של המחלה בהשוואה ללבודופה (שהיא התרופה היעילה ביותר לטיפול בתסמינים המוטוריים של מחלת פרקינסון). אם הטיפול בלבודופה נכשל, מתן פרמפיקסול לא יהיה יעיל יותר ולא ישפר את התסמינים, אך ניתן לשלב את הטיפול עם לבודופה. יש להתחיל את הטיפול במינונים קטנים ואת המינון יש להעלות בהדרגה. 
בתסמונת הרגל חסרת המנוחה הפורמולה היחידה שנבדקה במחקרים קליניים הייתה פרמפיקסול בשחרור רגיל ולא בשחרור מושהה. בהתבסס על מספר מחקרים קליניים בתחום זה, פרמפיקסול יכולה לשמש כטיפול סטנדרטי בתסמונת זאת. החסרונות בטיפול בחולים עם תסמונת הרגל חסרת המנוחה הוא שלפעמים הטיפול איננו יעיל או שעל רקע הטיפול התסמינים יכולים להתעצם או להחמיר. תופעות הלוואי העיקריות שדווחו בחולים אלו היו ישנוניות במהלך היום והפרעות שליטה בדחפים. 
בנוסף, נעשה גם מחקר קליני על פרמיפקסול בטיפול בפיברומיאלגיה שהראו על יעילות במטופלים שכבר קיבלו תרופות נוספות לטיפול בפיברומיאלגיה. עם זאת נדרשים מחקרים נוספים על מנת להוכיח אם פרמיפקסול אכן יעילה בטיפול בפיברומיאלגיה. 
נעשו גם מחקרים קליניים קטנים (עם 21 משתתפים) על הטיפול בפרמיפקסול בהפרעה דו-קוטבית מתוך מחשבה שלדופמין יש חלק חשוב במנגנון של התפתחות הפרעה דו-קוטבית. התוצאות מהמחקרים מראים על יעילות של התרופה, אולם נדרשים מחקרים גדולים ומבוקריים יותר על מנת לבדוק בצורה מבוקרת יותר האם הטיפול יתאים להפרעה זאת.

הפרעות שליטה בדחפים

מתן של פרמיפקסול ותרופות נוספות ממשפחת האגוניסטים לדופמין קשורות בהופעת תופעת לוואי פסיכיאטרית המאופיינת בהפרעות שליטה בדחפים. 
הפרעות שליטה בדחפים יכולות להתבטא באכילה מופרזת, קנייה כפייתית, היפרסקסואליות, הימורים פתולוגיים או צרכים אינטנסיביים אחרים.
היסטוריה של הפרעה טורדנית-כפייתית, אישיות אימפולסיבית או נטייה להתמכרויות עלולה להגביר את הסיכון לפתח את תופעת הלוואי הזאת.
תופעת לוואי זאת מתרחשת בשכיחות של עד 4% מכל המטופלים שנוטלים את התרופה. 
מאחר שמדובר בתופעת לוואי חשובה מאוד, ה-FDA הוציא על כך אזהרה ועל המטופלים בתרופה ובני משפחתם לדעת על אפשרות של תופעת לוואי זאת.
Things That U Do

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ג'יי זי עצמו, ביחד עם סוויז ביטס שהיה גם למפיק השיר. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז, אשר משלב בתוכו את סגנון ההיפ-הופ, המאפיין שירים נוספים מתוך אלבומו של ג'יי זי. 
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, כמה שנים לאחר שיצא.
בניין מגדל השעון (ירושלים)

בניין מגדל השעון בירושלים היה בניין שעמד בכיכר אלנבי בעיר בשנים 1925-1934. הבניין הוקם על ידי האגודה למען ירושלים כמתנה לעיריית ירושלים במקום מגדל השעון על שער יפו שנהרס בהוראת המושל רונלד סטורס.

מגדל השעון על שער יפו

ב-1907 בנו תושבי ירושלים מגדל שעון על גג שער יפו לכבוד 30 שנה לשלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני. כמאה מגדלי שעון נבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית כמחווה לסולטאן במלאת 25 שנה לשלטונו, בהם שישה מגדלים בארץ ישראל: בצפת, בעכו, בחיפה, בנצרת, בשכם וביפו. נטען שהמגדל בירושלים הוקם באיחור של חמש שנים, בשל הקושי לגייס מתושבי העיר העניים את הסכום הנדרש לבנייה. 
אבן הפינה למגדל הונח באפריל 1907, הבנייה הושלמה באוגוסט 1907 והמגדל נחנך בתחילת ספטמבר 1907 לכבוד חגיגות יום עליית השולטן על כסאו. 
הקמת המגדל עלתה לתושבי העיר כעשרים אלף פרנק. העובדה כי שער יפו נבחר מכל שערי ירושלים כבסיס למגדל השעון, מעידה על חשיבותו הרבה באותה עת, שגברה אף על שער שכם. מגדל השעון נבנה מאבן גיר שנחצבה במערת צדקיהו הסמוכה. הוא התנשא לגובה 13 מטרים, ובראשו נקבעו ארבעה שעונים, שפנו לארבע רוחות השמים. השעון המערבי והמזרחי הציגו את השעה הרגילה ("שעה אירופית"), בעוד ששני השעונים האחרים הציגו את השעה המקומית ("שעות זמניות"). מעל השעונים, בחלק המקושט והמעוטר ביותר, הוצב פעמון ולידו סמל השלטון העות'מאני, שכלל סהר וכוכב.
לאור תלונות על כך שהשעון מכער את העיר העתיקה, למשל מפיו של בוריס שץ, הוחלט בתחילת ינואר 1922 לפרק את השעון ולמכור את אבניו. אולם בעקבות תלונות מצד המוסלמים בעיר הוחלט לשמר את השעון אך להעבירו למקום אחר. ביולי 1922 נשקלה האפשרות להעביר את השעון לתחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים, אם הנהלת הרכבת תשתתף בהוצאות ההעברה. מגדל השעון העות'מאני פורק ב-1922 בהוראת מושל ירושלים הבריטי רונלד סטורס שטען שהוא מכער את העיר.
על החלטתו כתב בפרסומי "האגודה למען ירושלים" אותה שנה:
"מגדל השעון שהוקם על ידי האזרחים הנאמנים של ירושלים... הוסר כמות שהוא מצדו הצפוני של שער יפו, שאותו כיער במשך זמן רב מדי. כדי לקיים את יעדו שהובטח (מלאות 30 שנה לשלטון רב החסד של הסולטאן המנוח עבדול חמיד) אף כי בפחות תוקפנות, הוא נבנה כעת מחדש במקום מרכזי ומתאים בכיכר הדואר המרכזי."

בניין מגדל השעון

העיתונים בערבית מחו כנגד הריסת השעון. בנובמבר 1923 הוחלט להקים את מגדל השעון בכיכר אלנבי. לצורך כך רכשה עיריית ירושלים את המגרש בכ-6,000 לירות והוצאות הבנייה כוסו בידי האגודה למען ירושלים שהעניקה את הבניין כשי לעיריית ירושלים. בנוסף לשעון עצמו, כלל הבניין מספר חנויות, בהם לשכת מידע לתיירים. בניין המגדל נבנה בסגנון מודרני במבנה שכלל מרכז מסחרי קטן במפלס הרחוב, בתכנונו של האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי. 
לאחר הקמת בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, גברה התנועה באזור והוחלט להרוס את בניין מגדל השעון, כדי להקל על עומס התחבורה באזור. לטענת י. שוכמן ב"דבר" ההריסה נתבקשה בלחץ ראשי בנק ברקליס שטענו שבניין השעון מסתיר את הבנק בבניין עיריית ירושלים. 
שוכרי החנויות פונו מהבניין, אך ההריסה נתעכבה והחנויות שבו ונפתחו בתחילת 1933.
בספטמבר 1934 הוחל בהריסת הבניין. במקום תשלום, הקבלן קיבל את אבני הבניין. תחילה נהרסו החנויות וכשנה לאחר מכן נהרס גם המגדל עצמו.
שינל

שינֶל (ברוסית: Шинель, נקרא גם "סָגִין") היה כינויו של מעיל החיילים בתקופת מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת השחרור ועד שנות ה-70.
החיילים הראשונים שלבשו שינל כפריט תקני היו חיילי צבא נפוליאון במהלך הפלישה לרוסיה.
השינל היה מעיל ארוך, עבה, עשוי צמר, בצבע חאקי או שחור. המעיל היה כבד ביותר, במיוחד לאחר שנספג במי גשם והתנועה בו הייתה קשה לכן הוחלף תחילה במעיל קצר ("בטלדרס") ולאחר מכן במעיל דובון. 
המעיל נלבש על ידי כל הדרגות, הן על ידי חיילים מן השורה והן על ידי מפקדים, אך מעיל המפקדים כופתר בשני טורי כפתורים, שהקנו לו מראה מכובד יותר. בראשית ימי צה"ל היו בו שינלים משלל צבאות בהם הצבא הבריטי, הצ'כי ועוד.

בתרבות ובפולקלור

בשירם של דידי מנוסי ויוחנן זראי, "כוכב הצפון" מופיעות השורות:
"הפלוגה צעדה כל הלילה בצעד נמהר,

השינל הכבד שבעתיים כבד מן הטל
הגדרת השינל על ידי ותיק המספר על חוויות צבא משנות השישים: "לא היו מעילי סערה, לא היו דובונים, היה רק סוודר ושינל - שינל זה מעיל אנגלי ארוך ששוקל טון לפני שהוא רטוב, וכל הזמן היה רטוב."
מנגד, אחת מוותיקות קיבוץ שער העמקים סיפרה: "היה חודש קר וגשום. והנה באה רבקה בעגלה של עופות ובקר והביאה אתה ארגז עץ גדול ובתוך הארגז היו 6 שינלים, גטקעס וגרבי צמר מעודפי הצבא הבריטי. השינל! – היה זה בגד נפלא. ארוך וחם. חילקו אותם קודם כל לעגלונים ולשומרים. אחר כך רכשו שינלים לכל החברים."
שיטת צ'בק למשחק

שיטת צ'בק למשחק

איוואנה צ'בק היא מורה למשחק, ומייסדת בית הספר למשחק Ivana Chubbuck Studios בהוליווד. היא נולדה ב 1952 בדטריוט, מישיגן. ב-2004 פורסם סיפרה "כוחו של השחקן: כל השלבים מהתסריט לדמות חיה, נושמת ודינמית". הספר מכיל את המתדולוגיה של שיטת צ'בק, שבבסיסה היא שיטה קפדנית ומפורטת לניתוח תסריט או מחזה, שלב אחר שלב. הוא תורגם לשלל שפות ביניהן רוסית, איטלקית, דנית, עברית ועוד. צ'בק אימנה אלפי שחקנים לתפקידים שונים בסרטים, תוכניות טלוויזיה והצגות. בטקסי האוסקר הוזכר שמה בנאומי התודה של הזוכים מספר פעמים. צ'בק מתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה, במאי הסרטים, לינדון צ'בק וביתם. 
שיטת צ'בק למשחק מבוססת על חשיפת כאבו האישי של השחקן, בדומה לשיטות משחק מוכרות כגון סטניסלבסקי, מייסנר והאגן. ההבדל הוא השימוש ברגש, לא כתוצאה סופית, אלא כדרך להשגת יעד. על פי צ'בק ישנן ארבע מטרות על עיקריות 
ובסיסיות לכל דמות, בכל סיפור: אהבה, עוצמה, הערכה והישרדות. העיקרון המוביל את ניתוח הטקסט, יהיה למצוא את מטרת העל של הדמות, ולנסח אותה בצורה הכי בסיסית ואנושית. צ'בק פורטת את שלבי ניתוח הטקסט ל12 שלבים, ובסיפרה מפרטת על כל שלב, תוך נתינת דוגמאות.

יומן רגשי

אחת הדרכים למציאת תחליף (שלב מספר 4) היא כתיבת "יומן רגשי" בו מתעמת השחקן עם דמות אמיתית מחייו, ללא מעצורים, וללא סייגים. כתיבת היומן הרגשי, היא כתיבה אינטואטיבית, מהירה ואישית (איננה מיועדת לקריאה של אדם 
זר). את היומן הרגשי ממליצה צ'בק לכתוב בעט, כדי שתהיה כתיבה שוטפת (הן רגשית והן טכנית), ולהתחיל אותה בכתיבת מטרת הסצנה. דוגמה: "אני צריך שתאהב אותי _ " צ'בק מאמינה שהשם הראשון שעולה למודעות הוא התחליף הראוי לעבודה על הסצנה.

צ'בק בישראל

איוואנה צ'בק ביקרה בישראל שלוש פעמים בעקבות יוזמה של המפיק-במאי ארי דוידוביץ' ובהפקתו. במסגרת ביקוריה בישראל ערכה צ'בק סדנאות משחק לשחקנים ישראלים והרצאות לקהל הרחב במסגרת סדנאות ״היפרמדיה״ ליוצרים. 
צ'בק הכשירה את הבמאי שחר רוזן, ואת השחקן אלון נוימן למורים בלעדיים לשיטתה בישראל, והם שניהם מאמנים שחקנים רבים, בקבוצות תרגול בשיטת צ'בק, ובשיתוף פעולה עם שח"ם-ארגון השחקנים בישראל.
אימון ותרגול בשיטה מקנים לה את הערך המוסף של שיטת משחק, והופכים אותה הלכה למעשה, מתוך הבנה שמי שמגדיר את עצמו איש מקצוע, בין אם הוא רופא ובין אם הוא שחקן, חייב להתאמן ולשמור על כושר מקצועי בין אם הוא עוסק במלאכתו ובין אם הוא בשלב ההתמחות. 
צ'בק נוער- מסגרת לנוער ללימודי צ'בק. לימודים של הטכניקה אשר מותאמים לשחקנים צעירים בגילאי 13-18. רונה סטרשנוב ואורן דיקמן הן מורות בלעדיות ללימוד הטכניקה לנוער, והן מעבירות את הקורסים. גם הן הוכשרו כמו שחר רוזן ואלון נוימן בסטודיו בלוס אנג'לס וביחד הם חלק מצ'בק ישראל.

צ'בק בחינוך

במגמות תיאטרון, ובתוכנית הלימודים לבגרויות, של משרד החינוך, שיטת צ'בק למשחק עדיין איננה שיטה מוכרת. מורים לתיאטרון יכולים ללמדה כראות עיניהם כערך מוסף בלבד, אך היא איננה נחשבת כשיטה עליה ייבחנו התלמידים לבגרות.
שמאות מקרקעין

שמאות מקרקעין הוא מקצוע העוסק בהערכות שווי, בדרך כלל בהערכות של "שווי שוק", של נכסי דלא ניידי (נדל"ן). הצורך בשומות נובע מאופיו של שוק המקרקעין: הנכסים הנסחרים בו הם מוצרים הטרוגניים; לא דומה נכס אחד לאחר, ובעיקר נבדלים הם במיקום, הגורם העיקרי בקביעת השווי. בשל כך לא תיתכן זירת מסחר מרכזית לנדל"ן, כפי שקיימת בורסה לצורך המסחר במניות של חברות מסחריות ובאגרות חוב. העדר מחיר הנקבע בזירת מסחר מצריך ביצוע הערכת שווי. ההערכה מבוצעת על ידי שמאי מקרקעין מוסמך, על-פי כללי שמאות מקובלים.
בישראל מוסדר מקצוע שמאות המקרקעין על פי "חוק שמאי מקרקעין, תשס"א-2001", על ידי מועצת שמאי המקרקעין במשרד המשפטים ועל ידי לשכת שמאי מקרקעין.

שמאות באנגליה

באנגליה התאוריה והפרקטיקה השמאית מפותחות ביותר (מכונה שם: property valuation ושמאי מקרקעין מכונה land valuer (דהיינו: "שמאי מקרקעין" ומכאן מקור המושג בעברית, ירושת תקופת המנדט) או property valuer (כלומר: "שמאי נדלן"); השוו ל- real estate appraisal באנגלית אמריקאית). בין שאר הסיבות לכך בולטת העובדה שהרבה לפני התקבלותן של תקני דיווח כספי בינלאומיים (IFRS) באנגליה בפרט ובאיחוד האירופי בכלל, כבר תקני החשבונאות המקוריים הבריטיים חייבו שערוך נכסים לא-סחירים במאזן, ולפיכך שמאים בריטיים נדרשו לבצע הערכות שווי תקופתיות לבנייני משרדים ושאר מבנים מסחריים. ישנה גם השפעה לכך שלונדון משמשת כמרכז פיננסי עולמי, בכלל זה בתחום הנדל"ן. רבות מחברות ייעוץ הנדל"ן הגדולות ביותר באירופה כגון: Jones Lang LaSalle, CB Richard Ellis, King Sturge ו- Knight Frank הן בריטיות. חברות אלה מעניקות ייעוץ, תיווך ושירותי שמאות תחת קורת גג אחת; את השמאויות הן מבצעות לפי תקני השמאות הבריטיים (ראו בהמשך). את המובילות הבריטית מסמלת העובדה שמשרדי ה- IVSC, הוועדה לתקני שמאות בינלאומיים, ממוקמים בלונדון.
הארגון המאגד את כל מקצועות הנדל"ן באנגליה הוא ה- RICS (ראשי תיבות של Royal Institution of Chartered Surveyors). ארגון זה התרחב מעבר לאנגליה ומקיים סניפים ברבות ממדינות אירופה. תקני השמאות אותן הוא מפרסם מאוגדים ב- Red Book - ה"ספר האדום".