google/wiki40b huggingface dataset:
TV4 News

ערוצי חדשות קודמים

TV4 תכננה בעבר להשיק ערוץ חדשות, כאשר ב-2001 היא קיבלה רישיון לשדר ערוץ חדשות בשיתוף פעולה עם CNN. על אף שהקבוצה קיבלה רישיון לשדר ערוץ חדשות, הוא הפך לערוץ TV4 Fakta, ששידר בתחילה מעט תוכן חדשותי.
באפריל 2008 פתחה קבוצת TV4 ערוץ חדשות באינטרנט, שהיה התשובה של הקבוצה לשירות האינטרנטי של SVT, אך בשונה ממנו הוא הורכב מערוץ בשידור חי.

לפני ההקמה

ב-31 במאי 2011 הוכרז כי מחלקת הפעילות של קבוצת TV4 ותחנות מקומיות שונות יעברו לבעלות חברה נפרדת מקבוצת Bonnier, Nyhetsbolaget Sverige. בנוסף הוכרז כי הקבוצה עובדת של עליית ערוץ חדשות שישדר 24 שעות ביממה.
הערוץ היה אמור לעלות בסתיו 2011, אך עלייתו נדחתה לינואר 2012. בתחילה נקרא הערוץ "ערוץ החדשות" אך בהמשך שונה שמו ל-TV4 News, בהשראת שמו של ערוץ TV 2 News הדני.

השקה

ב-12 בינואר 2012 הוכרז כי הערוץ יושק ב-24 בינואר 2012, וכי נחתם הסכם עם BBC World News. בשעה 10:00 ב-24 בינואר עלה הערוץ לאוויר.
בתחילה הערוץ היה זמין באמצעות פלטפורמת הכבלים של Com Hem, השירות הדיגיטלי של Canal Digital, ודרך שירות הפרימיום של TV4.

סגירה

במאי 2013 נקבע כי הערוץ ייסגר, בשל חוסר רווחיות. הערוץ נסגר ב-31 באוגוסט אותה שנה.
טומאת זב

מהות הזיבה

על פי פרשנות חז"ל יש לזיבה דמיון מסוים לנוזל זרע, אבל היא שונה מעט בצבע ובמרקם הפנימי שבין חלקיה. בין הראשונים קיימות שתי תפיסות על טיבה של מחלה זו: יש אומרים שמדובר בהפרשה מוגלתית, כתוצאה ממחלה מידבקת בדומה למחלה הקרויה בימינו "זיבה". לדעת הרמב"ם מדובר על הפרשת זרע פגום.

חילוק בין זב בעל שתי ראיות לזב בעל שלוש ראיות

חומרת טומאתו תלויה במספר הפעמים ובהפרש הזמן ביניהם: אם ראה פעם אחת - דינו כבעל קרי בלבד, ואיננו אב הטומאה. אם ראה פעמיים, תוך יום אחד או תוך יומיים רצופים - דינו כזב לכל דבר, פרט לכך שהוא פטור מקרבן להשלמת טהרתו. אם ראה שלוש פעמים, במשך יום או יומיים או שלושה ימים רצופים - הרי הוא חייב גם בקרבן.

קורבנות הזב

למחרת יום טבילתו, עליו להביא קרבן להשלמת טהרתו: זוג עופות, אחד לקורבן חטאת והשני לקורבן עולה, בדומה לקרבן הזבה. עד הבאת הקורבנות הוא מנוע מלהיכנס לבית המקדש ומלאכול קורבנות, כמו כל "מחוסר כיפורים".
יחיאל גרינפלד

קורות חיים

יחיאל גרינפלד נולד בחורף תר"ך (סוף שנת 1859) בעיירה טלנשטי שבפלך בסראביה, האימפריה הרוסית, בן להורים חרדים. אביו ירחמיאל בן ניסן מאיר, מצאצאי רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב), היה למדן, מלמד בגפ"ת ובפוסקים, וכן עסק בסחר בעצים לבניין ובמוצרי יער. נפטר בצעירותו. גרינפלד התחנך בבחדרים ובבית מדרש. מילדותו נמשך למתמטיקה, ולאחר שעבר את בחינות הבגרות בגימנסיה, למד מתמטיקה באוניברסיטת אודסה.
עם תום לימודיו נותר בעיר אודסה, והתפרנס כמורה פרטי למתמטיקה ומעבודת פנקסנות. נמנה עם חובבי ציון הראשונים בעיר, היה בקיא בתורה, בספרות ובלשון העברית, והיה מקורב לחוג הסופרים היהודים בעיר, בהם ח"נ ביאליק.
החל בשנת תרס"ו (1906) כיהן כמרצה (דוֹצֶנְט) למתמטיקה באוניברסיטת אודסה. בהיותו יהודי נמנע ממנו קידום לדרגת פרופסור, ורק ב-1918, לאחר בעקבות המהפכה ברוסיה, התמנה כפרופסור באוניברסיטה. לאחר שקצה נפשו בחיים תחת המשטר הסובייטי, עבר לברלין בירת גרמניה. שם עבד במשך תקופה מסוימת במחיצתו של אלברט איינשטיין. כעבור שנים ספורות פרסם את המחקר הראשון בעברית על תורת היחסות של איינשטיין, בכתב העת "התקופה" (גיליונות יח–כא, תרפ"ג–תרפ"ד). החל בחיבור זה עסק רבות בהתקנת מונחים וניסוחים עבריים במתמטיקה.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, ועבד כמורה למתמטיקה ופיזיקה בבית הספר הטכני הגבוה "מונטיפיורי" בתל אביב.
להצעת ביאליק התמנה כחבר ועד הלשון העברית. בשנת תרפ"ט (1929) התפרסם בהוצאת ועד הלשון ה"מילון למונחי הטכניקה", שחיבר גרינפלד עם נתן שיפריס בהשתתפות ביאליק ויוסף טישלר. עוד פרסם מאמרים במדעים מדויקים בעיתונות המקצועית. בעקבות הצעת ביאליק תרגם מצרפתית את ספרו של אנרי פּוּאַנְקָרֶה "המדע וההיפותזה".
התרגום ראה אור בשנת תרצ"א, בצירוף רשימת מונחים. 
הספר ראה אור ככרך א של "כתבי יחיאל גרינפלד", אולם יתר חיבוריו – "תולדות אבות המדעים המדויקים: מתאלס עד ארכימדס", "האסטרונומיה הכדורית", "תורת היחסות ותולדות איינשטיין" ו"האסטרונומיה" – נותרו בכתב יד ולא ראו אור.
היה נשוי לאיטה, עד פטירתה בתל אביב בח' באייר תרפ"ט.
בשנותיו האחרונות היה תשוש וחולני מזקנה, לא עבד, וסבל מעוני. חרף זאת, המשיך לתרום לחידוש המונחים הטכניים בעברית כמעט עד יום מותו.
גרינפלד נפטר בתל אביב באביב תרצ"ז (1937), בן 77 במותו. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
ראיין זינקי

ביוגרפיה

זינקי נולד בבוזמן שבמונטנה, דור חמישי למתיישבים במדינה. הוא היה ספורטאי מצטיין בתיכון וזכה עם קבוצת בית הספר באליפות המדינה. זכה למלגת הצטיינות ללימודים באוניברסיטת אורגון ושיחק בנבחרת הפוטבול של המוסד. ב-1984 סיים תואר ראשון בגאולוגיה. ב-1991 סיים תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה הלאומית בסן דייגו שבקליפורניה וב-2003 תואר שני מאוניברסיטת סן דייגו.
לאחר לימודי התואר הראשון התגייס ב-1985 לצי ארצות הברית. הוא השלים קורס קצינים והתנדב ליחידת אריות הים, יחידת הקומנדו המובחרת של הצי. תחילה שירת בצוות 1 וב-1990 נבחר לצוות 6, צוות העילית של היחידה המתמחה בלוחמה בטרור. הוא שירת כמפקד צוות, מפקד כוח מיוחד וקצין מבצעים. במלחמת עיראק שימש מפקד בפועל של כוח משימה משולב והוביל אלפי מבצעים מיוחדים. ב-2006 עוטר בשתי מדליות כוכב הארד על פועלו בלחימה. הוא שירת כקצין מבצעים מיוחדים באירופה והוביל כוח משימה משותף במבצעים מיוחדים בבוסניה והרצגובינה, קרואטיה וקוסובו. תפקידו האחרון בשירות היה הקמת מרכז אימונים והדרכה ללוחמה מיוחדת של הצי. הוא השתחרר בדרגת קומנדר ב-2008.
לאחר שחרורו נבחר לסנאט מדינת מונטנה, בו כיהן מ-2009 עד 2012. ב-2012 התמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למשרת סגן מושל מונטנה. ב-2014 התמודד על המושב המתפנה של מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעקבות התמודדותו של חבר הקונגרס המכהן סטיב דיינס לסנאט של ארצות הברית. זינקי נבחר ברוב של מעל 55% והושבע לתפקיד בינואר 2015. בבחירות בנובמבר 2016 נבחר לתקופת כהונה נוספת. מכהן כחבר ועדת שירותי הביטחון ובוועדה למשאבים טבעיים.
לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 הוא בחר בזינקי לכהן כמזכיר הפנים בממשלו. ב-2 במרץ 2017 אישר הסנאט את מינויו ברוב של 68 תומכים מול 31 מתנגדים.
ב-15 בדצמבר הודיע טראמפ כי זינקי יעזוב את תפקידו כמזכיר הפנים. התפטרותו תכנס לתוקף ב-15 בינואר 2019. פרישה זו באה על רקע חקירות רבות על הפעילות הפוליטית והנסיעות של זינקי, וחשד לניגוד עניינים בעסקת נדל"ן.
זינקי נשוי, אב לשני בנים ובת.
לטיסיה, מלכת ספרד

משפחה

לטיסיה נולדה למשפחה מהמעמד הבינוני בעיר אוביידו שבקהילה האוטונומית אסטוריאס שבספרד. היא בתם הבכורה של חסוס אורטיס אלברס, עיתונאי, ופלומה רוקסולנו רודריגס, אחות. סבתה מצד אביה, מנצ'ו אלברס דל וייה, היא שדרנית רדיו מפורסמת באסטוריאס, ומצד אמה היא ממוצא צרפתי ואוקסיטני.
ללטיסיה שתי אחיות - תלמה אורטיס רוקסולנדו (נולדה ב-1973), כלכלנית העובדת ברחבי העולם בארגון רופאים ללא גבולות, ואריקה אורטיס רוקסולנו (1975-2007), בעלת תואר באמנויות ומוציאה לאור, אשר נמצאה מתה בדירתה במדריד לאחר נטילת מנת יתר של תרופות מרשם. היא השאירה בת אחת, קרלה.

השכלה ועבודה כעיתונאית

בילדותה למדה לטיסיה בבית ספר יסודי באוביידו. עקב עבודתו של אביה העיתונאי, עברה המשפחה לעיירה סמוכה למדריד. אחרי שסיימה את לימודיה בבית ספר תיכון במדריד, החלה ללמוד לתואר ראשון בעיתונאות באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד. במהלך לימודיה החלה לעבוד במערכת העיתון ABC ובסוכנות הידיעות הבינלאומית EFE, ולאחר מכן במערכת העיתון "לה נואבה אספניה" (La Nueva España) היוצא לאור באוביידו. בהמשך קיבלה תואר שני בתקשורת אודיוויזואלית מהמוסד לתקשורת אודיוויזואלית. היא נסעה לגוודלחרה שבמקסיקו ללימודי דוקטורט (אותם לא סיימה), ושם עבדה בעיתון מקומי.
לאחר חזרתה לספרד עבדה בערוץ הטלוויזיה "CNN פלוס" (ערוץ המופעל במשותף על ידי הרשת הבינלאומית CNN וחברת הטלוויזיה הספרדית Sogecable), שם הגישה את מהדורת חדשות הבוקר. כמו כן, עבדה ברשת הטלוויזיה האמריקאית Bloomberg TV העוסקת בחדשות כלכלה ופיננסים.
בשנת 2001 החלה לעבוד בערוץ הספרדי הלאומי TVE, שם הגישה תוכנית חדשות שבועית, ובהמשך החלה להגיש את תוכנית חדשות הבוקר. באוגוסט 2003 קודמה להגשת מהדורת החדשות של הערב, תוכנית החדשות הנצפית ביותר בספרד. במהלך עבודתה בטלוויזיה היא סיקרה בין היתר את פיגועי 11 בספטמבר בניו יורק, את האסון האקולוגי בגליסיה בשנת 2002, ואת הפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003.

נישואים וחיי משפחה

באוגוסט 1999 נישאה לטיסיה בנישואים אזרחיים לאלונסו גררו, מורה לספרות (שלימד בבית הספר התיכון בו לטיסיה למדה), עמו ניהלה מערכת יחסים בת עשר שנים. אולם הזוג התגרש כעבור שנה אחת.
בשנת 2002 הכירה לטיסיה את הנסיך פליפה במהלך סעודת ערב שנערכה בביתו של מנהל טלוויזיה. שנה לאחר מכן החלו השניים לנהל מערכת יחסים חשאית שרק מעטים ידעו עליה. ב-1 בנובמבר 2003 הכריזו השניים באופן רשמי על אירוסיהם לתדהמת העם הספרדי. הזוג נישא ב-22 במאי 2004 בקתדרלת אלמודנה במדריד בחתונה רבת רושם, שהייתה בעצם החתונה המלכותית הראשונה שהתקיימה במדריד זה כמאה שנים. כרעייתו של פליפה, נסיך אסטוריאס, קיבלה לטיסיה את התואר "נסיכת אסטוריאס".
ב-31 באוקטובר 2005 ילדה לטיסיה לפליפה את בתם הבכורה לאונור במדריד. יורשת העצר לאונור, הראשונה בתור לרשת את הכתר הספרדי, קיבלה את התואר נסיכת אסטוריאס ב-19 ביוני 2014, היום בו הוכתר אביה פליפה למלך ספרד, ואמורה להיות מלכת ספרד לאחר סיום שלטונו של אביה.
ב-29 באפריל 2007 ילדה לטיסיה בת נוספת בשם סופיה בניתוח קיסרי. בתם השנייה של פליפה ולטיסיה היא השנייה בתור לרשת את הכתר הספרדי.
ב-19 ביוני 2014, עם הכתרת בעלה פליפה למלך ספרד בשם פליפה השישי, הפכה לטיסיה למלכת ספרד.
מרחב בלתי קשיר לחלוטין

בטופולוגיה, מרחב בלתי קשיר לחלוטין הוא מרחב טופולוגי שכל תת-קבוצה בו שאינה יחידון אינה קשירה. באופן שקול, זהו מרחב שרכיבי הקשירות שלו הם היחידונים.
לפי ההגדרה כל יחידון הוא הן מרחב קשיר והן מרחב בלתי קשיר לחלוטין. לכן יש המגדירים מרחב בלתי קשיר לחלוטין כבעל שתי נקודות לפחות. במקרה כזה, כל מרחב בלתי קשיר לחלוטין הוא בפרט לא קשיר.

תכונות

תת-מרחבים ומרחבי מכפלה של מרחבים בלתי-קשירים לחלוטין גם הם בלתי קשירים לחלוטין. תמונה רציפה של מרחב בלתי-קשיר לחלוטין אינה בהכרח מרחב בלתי-קשיר לחלוטין. למשל כל מרחב מטרי קומפקטי הוא תמונה רציפה של קבוצת קנטור (ראו כאן). מרחב שיש לו בסיס של קבוצות פתוחות-וסגורות הוא בלתי קשיר לחלוטין (ההפך אינו תמיד נכון). מרחב האוסדורף קומפקטי מקומית הוא בלתי קשיר לחלוטין אם ורק אם יש לו בסיס של קבוצות פתוחות וקומפקטיות.
מרחבים בלתי-קשורים לחלוטין הם מרחבי T₁.
גוגל רידר

ארגון

ניתן היה להירשם לעדכונים דרך אפשרות החיפוש של גוגל רידר או על ידי הזנת הכתובת של עדכון ה-RSS או Atom. מאמרים חדשים מופיעים בצד שמאל של החלון וניתן לסדר אותם לפי תאריך או מידת שייכות. ארגון הפריטים נעשה בעזרת תגיות. ניתן לסמן פריטים מועדפים בכוכב לשם גישה מהירה בעתיד.

דף בית מותאם אישית

בתאריך 4 במאי 2006 גוגל הוסיפה תכונה חדשה שמאפשרת הצגת עדכונים מגוגל רידר בדף הבית המותאם אישית של גוגל (IGoogle), בו גולשים יכולים לדפדף בין העדכונים החדשים וללחוץ עליהם כדי לקבל תיאור מורחב.

מתחרים

המתחרים העיקריים שלו ברשת הם My Yahoo!, Newsgator, Rojo ו-Bloglines.
חיים רחמים יוסף פרנקו

הרב חיים רחמים יוסף פרנקו (מכונה החרי"ף) (ה'תקצ"ה; 1835 - כ"ח בחשוון ה'תרס"ב, 10 בנובמבר 1901) היה רבה הספרדי של קהילת חברון ומייסד בית החולים חסד אברהם.

קורות חיים

נולד ברודוס בשנת ה'תקצ"ה, ובילדותו התחנך אצל רבני האי.
בשנת ה'תרכ"ח (1868) עלה לארץ ישראל עם אשתו אסתר מזל-טוב, שני בניו בן-ציון והרב מאיר, ובתו היחידה קלרה והתיישב בירושלים. מיד עם בואו מונה לשמש כחבר בית דין בבית דינו של הרב יעקב שאול אלישר (ה"ישא ברכה") יחד עם הרב שלום משה חי גאגין.
בעיתון החבצלת מי"ב בתשרי ה'תרל"א מסופר שבהגיעו לירושלים הוכרחה העדה הספרדית למכור חצר גדולה הסמוכה לבתי הכנסיות שבעיר, והוא הזדעזע מכך והציע לנסוע בשליחות הכולל כדי לגאול את החצר. בשנת ה'תרל"ג יצא כשד"ר מטעם הכולל הספרדי בירושלים לטורקיה ולאוסטריה, ובביקורו בווינה נתקבל לראיון אצל פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. שליחותו הוכתרה בהצלחה, והקהילה רכשה את החצר מחדש.
בשנת ה'תרל"ו יצא שוב כשד"ר מטעם כוללות חברון לאלג'יר, תוניס ולוב.
בשנת ה'תרל"ח (1878) התמנה לרבה של העדה הספרדית בחברון. היה מחלוצי היציאה מחומות הרובע היהודי בחברון, ועודד יהודים אחרים ללכת בעקבותיו. 
בשנת ה'תרנ"ג (1893) הקים את בית החולים "חסד לאברהם" (על-שם הרב אברהם אזולאי), המוכר כיום כבית הדסה. 
נפטר בשנת ה'תרס"ב (1901), ונקבר בבית העלמין העתיק בחברון. הרב חיים חזקיהו מדיני מילא את מקומו כרבה הספרדי של קהילת חברון. בניו היו פרנסים בקהילת חברון.
במהלך מאורעות תרפ"ט נרצחו בתו וחתנו הרב חנוך חסון, אשר כיהן כאב בית הדין בחברון. נכדו (בן בנו הרב רפאל נסים) היה אברהם פרנקו.
ריין

הריין כגבול מדיני

בעת העתיקה התיישבו שבטים גרמאניים בשתי גדות הריין התחתי ושבטים קלטים התיישבו לאורך גדות הריין העילי. ב-55 וב-53 לפני הספירה בנה יוליוס קיסר גשרים על נהר הריין וחצה אותו במהלך מלחמת גאליה. השבטים הגרמאניים נערכו מצפון לנהר הריין והרומאים נערכו מדרומו ומערבו, עד שקרב יער טויטובורג ביסס סופית את נהר הריין כגבולה הצפוני של האימפריה הרומית. מאז הפך נהר הריין לנתיב מים ומסחר מרכזי. כאשר התפרקה האימפריה הרומית המערבית במאה החמישית לספירה, חצו שבטים גרמאניים בהמוניהם את נהר הריין לכל אורכו לכיוון מערב. נהר הריין הפך לעמוד השדרה של אימפריית הפרנקים של קארל הגדול ולאחר מכן של האימפריה הרומית הקדושה של העם הגרמני.
מלחמת שלושים השנה (1618‏-1648) הסתיימה עם הפרדה פוליטית בין גוף הנהר לשפך הנהר לים הצפוני כאשר החלה להתגבש הולנד כיחידה פוליטית עצמאית ובנוסף לואי ה-14 מלך צרפת ניכס לעצמו את שטחי אלזס בשנת 1660 תוך קביעת הגבול המזרחי של צרפת על נהר הריין. בזמן המהפכה הצרפתית סיפחה צרפת את הגדה המערבית של נהר הריין תוך שהיא מספחת חלקים מגרמניה, הולנד ובלגיה.
ב-1840 התפתח משבר הריין עקב דבריו של ראש ממשלת צרפת על נהר הריין כגבולה המזרחי הטבעי של רפובליקת צרפת. באותה התקופה נכתב "משמר הריין" (die Wacht am Rhein), שיר שהפך לפופולרי והגיע למעמד של כמעט המנון בזמן המלחמה הפרנקו-גרמנית, ותוכנו נסוב סביב סטטוס הריין כגבול. והוא שימר על מעמדו במשך תקופת הרייך השני (1870‏-1918) וגם בתקופת מלחמת העולם הראשונה שבמהלכה הופיע על גלויות מלחמה רבות.
במהלך המלחמה הפרנקו-גרמנית (1870‏-1871) סיפחו הצבאות הפרוסיים לגרמניה בחזרה את אלזס-לורן, והזיזו את הגבול מנהר הריין מערבה, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה החזירה לעצמה צרפת את אלזס-לורן והגבול שב לעבור על נהר הריין.
במסגרת הסכמי ורסאי נותרה הגדה המערבית של הריין בגרמניה מפורזת, מה שגרם להתמרמרות רבה בגרמניה, וכאשר היטלר הכניס את כוחות הצבא הגרמני לאזור זה זכה לעלייה גדולה בפופולריות. בין שתי מלחמות העולם נבנו ביצורים רבים משני צדי המתרס וגם על הנהר, קו מאז'ינו בצד הצרפתי וקו זיגפריד בצד הגרמני.
לאחר כניעת צרפת במלחמת העולם השנייה סופח שוב אלזס-לורן לרייך הגרמני, אך הוחזר לה בתום המלחמה.
בשלהי המלחמה נגרם הרס לערים הרבות שעל נהר הריין כתוצאה מפלישת בעלות הברית לגרמניה, מה שהעצים את הזיהום בנהר. 
לאחר מלחמת העולם השנייה הודחקו המאבקים הפוליטיים על הריין מפאת הנטייה לאיחוד כלכלי ופוליטי, מה גם שהזיהום ההולך וגובר גרם להגברת שיתוף הפעולה בין המדינות לתיקון המצב.
לגדות הריין שוכנות ערים חשובות רבות, ובהן: כור, שפהאוזן, בזל (שווייץ), ואדוץ (ליכטנשטיין), שטרסבורג (צרפת), קונסטנץ, קרלסרוהה, שפאייר, מאנהיים, לודוויגסהאפן, וורמס, מיינץ, ויסבאדן, קובלנץ, בון, קלן, לברקוזן, דיסלדורף, קרפלד, דואיסבורג (כולן בגרמניה), ארנהם ורוטרדם (הולנד).
בשנת 2002 הוכרז כאתר מורשת עולמית קטע מעמק הריין באורך של 65 קילומטר, מבינגן בדרום עד קובלנץ ומפגש הריין עם הנהר מוזל בצפון.
Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums

Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums (גרמנית: "ירחון לתולדות ישראל ולחכמת ישראל" או "להיסטוריה היהודית ולמדעי היהדות"; בראשי תיבות: MGWJ; מכונה גם בסתמי: Monatsschrift, מוֹנַאטסשריפְט) היה כתב עת אקדמי מחקרי שהופיע, עם כמה הפסקות, במשך 83 שנים, מ-1851 עד 1939. זמן קצר לאחר הופעתו הוא נעשה לכתב עת חשוב ומשפיע למדעי היהדות.

ייסוד ותקופתו של פרנקל

כתב העת נוסד ב-1851 על ידי זכריה פרנקל, שהיה רב בדרזדן. כתב העת היה אמור להיות ביטאון ה"אסכולה הפוזיטיבית-היסטורית" של פרנקל (אליה מייחסת עצמה היהדות הקונסרבטיבית), שהייתה בתווך בין היהדות הרפורמית, שאברהם גייגר היה מייצגה, והנאו-אורתודוקסיה של שמשון רפאל הירש. כתב העת ייצג את גישתו של עורכו ששמרה על ההלכה אבל העלתה שאלות שנגדו את הדוגמה האורתודוקסית.
מעוז האסכולה באותה תקופה היה בית המדרש לרבנים בברסלאו, שנוסד ב-1854 על ידי פרנקל, שכיהן כמנהלו הראשון. לכתב העת לא היה קשר פורמלי עם בית המדרש לרבנים, אולם רוב המאמרים נכתבו על ידי המרצים והסטודנטים משם. פרנקל היה העורך הכללי של כתב העת עד מותו ב-1868.
בשנים שלאחר המהפכות של 1848 המדינות הגרמניות קיווה פרנקל לפתור את בעיית האדישות של הדור הצעיר לערכים היהודיים על ידי הפצה של ידע מדעי על העבר היהודי ובכך להחיות את התודעה היהודית. פרנקל כתב בעצמו כרבע מן הטקסטים. הוא עסק בנושאים כמו: תרגום השבעים, יהדות הלניסטית, היסטוריה של ההלכה וכן כתב ביקורות על ספרים.

תקופתו של גרץ

ב-1869 התמנה צבי גרץ לעורך. הוא כתב, בעיקר, על היסטוריה של עם ישראל, תנ"ך ולשון המשנה. מ-1882 עד 1886 היה פינקוס פרידריך פרנקל (Pinkus Friedrich Frankl) עורך שותף. ב-1887, עם יום ההולדת ה-70 של גרץ, הופסקה הוצאתו של כתב העת למשך 5 שנים.

1892 עד הסוף

ב- 1892 חזר כתב העת להופיע על ידי מרקוס בראן (Markus Brann) (עורך שותף 1892–1919) ודוד קאופמן (עורך שותף 1892–1907. ב-1903 נתנה להם החברה לקידום חכמת ישראל (Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaft des Judentums) שנוסדה ב-1902 תמיכה כספית. אחרי מותו של בראן ב- 1920 קיבל על עצמו יצחק היינמן את תפקיד העורך הכללי אותו מילא עד עלייתו לארץ ישראל ב-1938.
הכרך האחרון (מס' 83, ינואר–דצמבר 1939) נערך על ידי לאו בק; כרך זה הוחרם על ידי הגסטאפו לפני הפצתו והושמד. רק עותקים בודדים ניצלו. הדפסה מחודשת שלו נעשתה ב-1963 בהוצאת J.C.B. Mohr בפרסומי מכון לאו בק.
לכל העורכים של כתב העת היו עקרונות דומים בעריכה. אף שכתב העת כיסה תחומים נרחבים במחקר היהדות, העורכים נמנעו משאלות תאולוגיות ושאלות דתיות מובהקות. מרביתם של כ-500 הכותבים היו רבנים ומרצים באוניברסיטאות של מרכז אירופה.
חיל ים

חֵיל יָם הוא הכוח הימי בצבא המדינה. בשימוש יומיומי ולא מדויק, "חיל ים" הוא מונח נרדף ל-"צי מלחמה".
החיל יכול לכלול ספינות, משחתות, צוללות, נושאות מטוסים וכלי טיס. תפקידו הוא להגן על חופי המדינה, כמו גם לשמור על האינטרסים שלה במרחבי הימים.
במעצמות בהווה כמו באימפריות בעבר, תופס חיל הים תפקיד חשוב, שכן הוא מאפשר השפעה צבאית על מדינות מרוחקות. הדבר בא לידי ביטוי בצורה החזקה ביותר בתקופת הקולוניאליזם. גם במדינות איים כגון בריטניה, או במדינות בעלות שטח חוף גדול כגון איטליה עשוי חיל הים לתפוס תפקיד מרכזי.
במדינות קטנות שאינן מדינות איים, חיל הים נופל בחשיבותו מצבא יבשה ולעיתים גם מחיל האוויר, ונועד לו תפקיד הגנתי או של סיוע בלחימה בלבד. במקרים כאלה הוא מופעל כדי להגן על מרחב מי החופים של המדינה ולסייע לכוחות הלוחמים ביבשה.
הביטוי "חיל ים" מופיע לראשונה בספר נחום: "הֲתֵיטְבִי מִנֹּא אָמוֹן, הַיֹּשְׁבָה בַּיְאֹרִים, מַיִם סָבִיב לָהּ, אֲשֶׁר חֵיל יָם מִיָּם חוֹמָתָהּ." (ספר נחום ג', ח')
גדי יברקן

ביוגרפיה

נולד בכפר היהודי סמיין שבצפון-מערב אתיופיה, לינגוסה אשטיה שהייתה חברה בחבר המושבעים של הכפר, ולאשטיה יברקן שהיה איש ציבור.
בשנת 1991, עלה לישראל עם משפחתו במסגרת מבצע שלמה. בתחילה התגוררה המשפחה במלון בטבריה, ולאחר כחצי שנה עברו לאתר קרוואנים בקיבוץ חולדה. אחרי כשנתיים עברו לגור ברחובות.
התחנך בפנימיית בית הספר מקווה ישראל. בגיל 16 השלים את לימודי התיכון, והחל בפעילות בקהילה כרכז חונכות בפרויקט החניכה ״אח בוגר״ ברחובות.
עם גיוסו לצה״ל, שובץ בחטיבת גבעתי, שם שירת בגדס"ר גבעתי. לאחר מכן, סיים קורס קצינים ושירת כמפקד בגבעתי. השתחרר בדרגת סרן ושב לפנימייה בה למד כדי לשמש בתפקיד מדריך נוער.
למד משפטים לתואר ראשון במכללה למנהל.
בשנת 2003 פרסם את ספר השירה "מתחיל מהתחלה", המספר את מסע הגבורה לישראל של יהודי אתיופיה, ואת תהליך ההתערות הקשה שהם נאלצו לעבור בישראל וקשיי הקליטה בה. בשנת 2006, היה בין מקימי מטה המאבק לשוויון חברתי של עולי אתיופיה בישראל, יחד עם עורכת דין פנינה תמנו-שטה (בהמשך חברת הכנסת). המטה היה שותף במאבק במסגרת פרשת הדם, במאבק למען הקייסים ובגיבוש תוכנית החומש לשילוב יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית. בשנת 2008, עתר לבג"ץ כנגד אי-מימוש התוכנית. העתירה התקבלה והתוכנית יצאה לפועל.
בשנת 2008 עבד כלוביסט בחברת ״פוליסי״ של בוריס קרסני במשך כשמונה חודשים. בהמשך אותה שנה, התמודד בבחירות הפנימיות של הליכוד, אך לא נבחר לכנסת על אף שנחשב למועמדו של בנימין נתניהו במשבצת הצעירים.
בשנת 2010 אישרה הממשלה הצעה שיזם יברקן לתוספת של 13 קייסים, ולאפשר להם סמכויות חוקיות לביצוע טקסי דת, לבצע רישום נישואין, לערוך חופות, ולבצע ברית מילה.
בשנת 2012 התמודד שנית ברשימת הליכוד, במשבצת העולים, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה בשנת 2013, הוביל את הרשימה האתיופית 'אחדות' לעיריית רחובות, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
בשנת 2016 מונה להיות ראש המכינה הקדם-צבאית החילונית בארי.
בשנת 2019 הוצב במקום ה-33 ברשימת כחול לבן מטעם תל"ם, לקראת הכנסת העשרים ואחת. הרשימה קבלה 35 מושבים, ויברקן החל את כהונתו ב-30 באפריל. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-33 ברשימת "כחול לבן" ונבחר לכנסת.
שבע קהילות

שבע קהילות (בגרמנית: Siebengemeinden) הוא הכינוי לשבע קהילות יהודיות במחוז בורגנלנד שבאוסטריה, אשר התפרסמו כמרכז יהודי חשוב החל משנת 1690 ועד לגירושם הסופי בעקבות האנשלוס בשנת 1938.

היסטוריה

עדויות ראשונות במסמכים להתיישבות יהודים באזור מערב הונגריה (כיום בורגנלנד) אפשר למצוא במסמכים מהמאה ה-13, לאחר שגורשו ממקומות שונים, כולל משופרון שבהונגריה ומווינה שבאוסטריה. גירושם של היהודים מווינה אירע בשנים 1669 ובקיץ 1670 כאשר לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה גירש כ-4,000 יהודים מהאזור.
נותני החסות ליהודים בבורגנלנד היו משפחות אצולה הונגריות עשירות, כמו משפחת אסטרהאזי (Eszterházy), משפחת באטיאני (Batthyány) ומשפחות אצולה נוספות שדאגו לענייני היהודים בעיקר ממניעים כלכליים. מהמאה השבע-עשרה נוצרו שבע קהילות: אייזנשטט (Eisenstadt), קוברסדורף (Kobersdorf), לקנבך , מטרסדורף (Matersdorf; כיום מטרסבורג - Mattersburg), דויטשקרויץ (Deutschkreutz) במחוז שופרון, פראונקירכן (Frauenkirchen), וקיטזה (Kittsee) במחוז מושון (Moson). 
שמן אומנם נקרא "שבע קהילות", אולם בהמשך הצטרפו לשבע הקהילות גם חמש הקהילות שבדרום המחוז, תחת חסותו של האציל באטיאן (Batthyány): שליינינג (Schlaining), רכניץ (Rechnitz), גיסינג (Güssing), אוברפולנדורף (Oberpullendorf) וגטנדורף (Gattendorf). מספרם של היהודים בקהילות ובסביבתן הגיע בשיאו ל-8,000 יהודים.
האינטרס של האצילים לתמיכה בקהילות היה זהה לאינטרס של השליטים הגרמנים לתמוך ביהודי החצר שלהם. יהודי הקהילות הפעילו עבור האצילים את המערכות הכלכליות והאדמיניסטרטיביות של נחלותיהם. סיפקו לאצולה ציוד צבאי וסוסים כאשר יצאו אלו למלחמה, פיתחו את המסחר ושילמו מיסים גבוהים לאצולה.
הקהילות ניהלו חיי חברה, בחרו את שופטיהן ואת מוסדותיהן בעצמן ונהנו מחופש בענייני דת. הן היוו אוטונומיה יהודית ראשונה ויחידה בכל אירופה המרכזית והמערבית. רבנים גדולים וחשובים לימדו בישיבותיה, ובהם החת"ם סופר, שמונה לרב בשנת 1797 במטרסבורג (מטרסדורף), רבי אברהם חיים שאג - צוובנר בקוברסדורף, רבי מאיר איזנשטט, בעל "פנים מאירות", הרב עזריאל הילדסהיימר, הרב שלום אולמן בלקנבך, והרב עקיבא איגר שנולד באייזנשטט בשנת 1761. בהמשך למד הרב איגר בברסלוי ובשנת 1814 מונה לרבה של פוזנן שבפולין, בה נפטר בשנת 1837. במהלך המאה ה-19, בורגנלד הייתה מוקד אורתודוקסי חשוב; רק קהילת רכניץ נמנתה על הנאולוגים.  
בנוסף לרבנים ידועים נולדו או גדלו במקום אנשי אמנות ומוזיקה מפורסמים, בהם נגן הכינור יוזף יואכים, המלחין קרל גולדמארק, אספן האמנות שנדור וולף והפוליטיקאי יוליוס דויטש; אנשי רוח ורפואה, בהם הסופר אביגדור א"ש יליד אייזנשטט, המשורר ההונגרי משה שמואל נוימן, שהתגורר בבורגנלנד, ופרופסור משה בנדיקט, נוירולוג ופרופסור באוניברסיטת וינה, אף הוא מילידי המקום.
בן לקהילת קיטזה היה גם אביו של הפסיכאנליטיקאי אלפרד אדלר.
בכל הקהילות התקיימו מוסדות יהודיים שכללו בתי כנסת, מקוואות, בתי מדרש וחברה קדישא. בשנת 1934 נמנו 3,632 יהודים במפקד שנערך בבורגנלנד. בעקבות האנשלוס, עם כניסתם של הנאצים לבורגנלנד, הגיעו לקיצן קהילות יהודיות בנות מאות בשנים בבורגנלנד.

קריית שבע קהילות

כיום בירושלים קיימת שכונה בשם קריית שבע קהילות, שכונה זו היא שכונה חרדית הממוקמת בצפון ירושלים והיא נקראת על שמן של שבע הקהילות היהודיות אשר היו באוסטריה. בפועל נקראות שכונות בשמות שתי קהילות בלבד: קריית מטרסדורף וקריית אונסדורף.
אנתוני מודסט

קריירת מועדונים

בשנת 2007, מודסט החל את הקריירה המקצוענית שלו, כאשר שותף במשחקיה של ניס. לאחר שתי עונות ראשונות פושרות, הושאל החלוץ הצעיר למועדון אנז'ה, לשם צבירת דקות משחק. בעונת ההשאלה שלו באנז'ה, פרח מודסט וכבש 20 שערי ליגה ב-37 משחקים בלבד. לאחר שהרשים בתקופת השאלתו, מודסט נרכש על ידי בורדו תמורת 3.5 מיליון אירו. ב-19 בינואר 2012, אחרי מחצית עונה במועדונו החדש בצרפת, הושאל מודסט למועדון הכדורגל האנגלי בלקבורן רוברס, למחצית השנייה של עונת הפרמייר ליג 2011-12. מודסט שותף רק ב-5 משחקי ליגה, כאשר בסיום העונה בלקבורן ירדה ליגה.
מודסט הושאל שוב לצבור דקות בעונת 2012/13, הפעם למועדון הצרפתי בסטיה. כבר במשחק הבכורה שלו בבסטיה, כבש מודסט שער, בניצחון 3-2 מול סושו, דבר שאותת על המשך עונה מוצלחת עבורו. מודסט הרשית בעונה זו 15 שערי ליגה ב-36 משחקים. לאחר הפריצה התודעתית שלו בצרפת, מודסט משך את עיניהם של ציידי הכישרונות של הופנהיים הגרמנית. ב-9 ביולי 2013, חתם מודסט בהופנהיים על חוזה לשלוש שנים. סך הכל, מודסט שותף ב-62 משחקים תחרותיים עבור הופנהיים, בהם כבש 23 שערים, והרבה לשתף פעולה בהתקפה עם קווין פולאנד ורוברטו פירמינו. 
ב-26 ביוני 2015 חתם מודסט ביריבת הופנהיים לבונדסליגה, פ.צ. קלן. ב-8 באוגוסט 2015, ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקלן, וכבש שלושער בניצחון 4-0 מול SV מפן בסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. שערו הראשון במשחק, ובכלל בקלן, נכבש כבר לאחר 45 שניות של משחק, ובכך קבע שיא עבור השער המהיר ביותר של קלן בגביע הגרמני. בעונת 2015/16 הבקיע מודסט 15 שערי ליגה עבור קלן. את עונת 2016/17 פתח מודסט היטב, כאשר הבקיע 13 שערים בסיבוב הראשון של העונה.
ב-12 ביולי 2017 הושאל מודסט לטיינג'ין קואנג'יאן הסינית לשלוש עונות תמורת שישה מיליון אירו, עם אופציה לרכישה בתום ההשאלה ב-29 מיליון אירו. מודסט שיחק בקבוצה הסינית מעט יותר משנה, וערך 20 הופעות ליגה, בהן הבקיע 11 שערים. עם זאת, מודסט שוחרר מהקבוצה, וחזר להתאמן עם פ.צ. קלן. בנובמבר 2018 חתם מודסט על חוזה קבוע בפ.צ. קלן, ששיחקה בבונדסליגה השנייה.