google/wiki40b huggingface dataset:
לימסול

תעשייה ומסחר

לימסול היא מרכז התעשייה של קפריסין. יש בה נמל ימי גדול שמהווה מרכז סחר חשוב עבור האי. העיר היא גם מוקד תיירות חשוב של קפריסין ומושכת אליה מאות אלפי תיירים בשנה, בעיקר מאירופה. האטרקציות המרכזיות בעיר הן חוף הים המרשים שלה, האתרים הארכאולוגיים הסמוכים לה (אמתוס וקוריון) וכן פסטיבלים ואירועים שמצליחים למשוך תיירים בקלות רבה יחסית במשך כל עונות השנה.
תעשיית היין פורחת בעיר לימסול, בה בחרו יקבים רבים לקבוע את מקום מושבם. למרות שאזורי החקלאות של קפריסין נמצאים במרכזו של האי, סמוך להרי הטרואודוס, מרבית היקבים במדינה נמצאים בלימסול.
עם ההתפתחויות האחרונות בעיר ניתן למנות טיילת שנבנתה בעשור האחרון, פארק רחב ידיים ואת כיכר הטירה העתיקה של העיר, שבמרכזה בנויה טירה עתיקה - אך משופצת - מימי הביניים.

תחבורה

לנמל לימסול מגיעות אוניות משא ונופש, ומעבורות מרחבי הים התיכון.
אכילאה אלף העלה

תיאור

בפריחת הצמח נראים פרחיו ככיפה קמורה. בהיקף הכיפה קיים מעגל פרחים בעלי מבנה שטוח, ובתוכם קיימים פרחים שעליהם מאונכים ויוצרים מבנה צינורי. בתחילת תקופת רדת הגשמים מתפתחת בצמח שושנת עלים שכל אחד מהם באורך של כ-2 סנטימטרים. בתחילת האביב מאריכים גבעוליהם של האכילאות. עלי הצמח הם בצבע ירוק כהה. בישראל גדלים בר חמישה מינים של האכילאה, ועוד חמישה יובאו כפרחי נוי.
את פרחי האכילאה הקיפחת נהוג לייבש ולשומרם לנוי. שימוש נוסף הוא הפצת ריח טוב באמצעות הפרחים, בישראל מתבצע שימוש זה בעיקר באכילאה קטנת הפרחים – זן הגדל בצפון ישראל, מהרי יהודה ועד לגולן.

שימושים על פי מקורות קדומים

האכילאה היה ידוע בתרבויות שונות כבעל סגולות ריפוי בעיקר של פציעות. הצמח הוזכר על ידי פדניוס דיוסקורידס – רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מהמאה הראשונה לספירת הנוצרים, כצמח מרפא ששימש לטיפול בלב ובכיבים מודלקים. בימי הביניים שימש שורש הצמח בעיקר לטיפול בהכשות נחשים ובעקיצות של בעלי חיים ארסיים. השימוש בצמח לריפוי פצעי מלחמה ולעצירת דימומים היה נפוץ בקרב חיילים ולוחמים בתקופות שונות בעולם הקדום, בימי הביניים ואף בקרב שבטי האינדיאנים בצפון אמריקה ובקרב הלוחמים במלחמת האזרחים. כיום משמש שורש הצמח ברפואה העממית להקלה על כאבי רגליים, ואילו הזרעים משמשים לחליטת תה רפואי. האכילאה הריחנית משמשת בנגב את הבדואים לחיטוי פצעים וריפוי בעיות עיניים.
יעקב גזונדהייט (תעשיין)

ביוגרפיה

נולד בוורשה, בן משפחת הרב יעקב גזונדהייט, רבה של ורשה. למד בישיבה בפרשבורג והיה מוסמך לרבנות. בשנת 1920 היגר לאנגליה ומשם לדרום אפריקה, ובה הקים מפעלי תעשייה רבים.
בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בשנת 1930 הקים את ביתו ברחוב בן יהודה 77–79, שכונה "וילה פניאל". הבית נחשב לווילה המפוארת ביותר שהוקמה בתל אביב וכונה "הארמון של תל אביב". בבניין פעלו מקווה פרטי ובית כנסת שבו הוקמה ספרייה תורנית בשם "ספרית גזונדהייט" על שם סבו.
גזונדהייט לא חידש את עסקיו בארץ ישראל. הוא חי על הונו וזכה להילה של 'האיש העשיר ביותר במדינה'. הוא תמך במוסדות תורה וחסד.
היה פעיל בהסתדרות המזרחי, בשנות הארבעים החל להיות פעיל בברית שלום. בשנת 1938 תרם ל"ארגון נשי מזרחי" את המגרש שעליו נבנה "בית צעירות מזרחי". המבנה שימש בית ספר תיכון עם פנימייה לבנות דתיות, שהצליחו להימלט ממדינות אירופה, בפרט מגרמניה, לפני השואה.
בשנת 1950 תרם גזונדהייט את אחד המבנים המרכזיים של ישיבת פוניבז' בבני ברק והוא נקרא על שמו "תפארת יעקב". בבניין הוקמו בית מדרש, חדרי פנימייה וספרייה. גזונדהייט הקצה מלגה מיוחדת לבחורים מצטיינים כדי שישבו בבית המדרש שבבניין במשך חמש שנים וילמדו בעל פה את התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי. ברבות השנים הוסב הבניין כולו לחדרי פנימייה.
בשנת 1954, זמן קצר לפני מותו של גזונדהייט, נהרס ביתו. לאחר מותו נבנה במקום בניין המגורים רב-הקומות הראשון בתל אביב. בחזית הבניין הוקם הסופרמרקט הראשון בישראל. סופרמרקט זה הוא הסניף הראשון של רשת שופרסל.
גזונדהייט נפטר בשנת 1955 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
בנו הוא התעשיין יהודה גזונדהייט, מייסד מפעל "אלקטרה".
עגולשון שחור-גחון

מורפולוגיה

העגולשון דומה לצפרדע הנחלים, אך קטן ממנה בהרבה. צבעו אפור כהה וזרוע בכתמים חומים. בטנו שחורה ומנוקדת בנקודות לבנות. לשונו עגולה ואינה נשלפת מפיו.

היסטוריה

בשנת 1940 מצאו היינריך מנדלסון והיינץ שטייניץ שלושה פרטים בשוליים המערביים של הגולן, סמוך לביצות החולה. שני פרטים (מתוך שלושה) שנלכדו ב-1940 וב-1955 עברו הליך שימור ונמצאים באוסף של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2000 דיווח חוקר לבנוני כי צפה בפרט בביצת עמיק שבבקעת הלבנון, אולם שתי משלחות חוקרים שיצאו לאזור ב-2004 וב-2005 לא הצליחו לאשר את התצפית. מאז, שלח האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN) משלחת של מומחי דו-חיים לחיפוש אחר מיני צפרדעים שנעלמו מן הטבע, וגם חיפושים אלו אחר הצפרדע העלו חרס.
המין, שהוכרז רשמית כנכחד ב-1996, שב ונתגלה ב-15 בנובמבר 2011 כאשר פקח רשות הטבע והגנים, יורם מלכה, מצא נקבת עגולשון בשמורת החולה. לאחר בדיקה מדעית אושר שמדובר בפרט של המין שנחשב לנכחד. לאחר מכן נלכדו מספר פרטים נוספים ששוחררו חזרה לטבע. העגולשון שחור-הגחון נכלל ב-2010 ברשימת עשרת מיני הדו-חיים הנדירים ביותר בעולם.

סיווג

כשהתגלה העגולשון הוא סווג כשייך לסוג Discoglossus (צפרדעים מנוקדות). מחקר שהתפרסם ב-2013 והתבסס על בדיקת השלד של הצפרדע ובפרט הגולגולת ועל בדיקות גנטיות גילה כי מין זה הוא מאובן חי - היחיד ששרד מהסוג לטוניה ששאר המינים בו נכחדו לפני כ-15,000 שנים עקב שינויי אקלים באירופה.
ז'וזפ מיראקלה

ביוגרפיה

מיראקלה למד באופן עצמאי בקבוצות חובבי תרבות ברובע סאנטס בברצלונה. הוא היה תלמידו של פומפאו פברה. הוא עבד בבית ההוצאה סלקטה, אחד הראשונים שפרסמו ספרים בשפה הקטלאנית לאחר מלחמת האזרחים הספרדית, תחילה כעורך לשוני, ולאחר מכן כמנהל הספרותי. כמו כן, ניהל את חנות הספרים הגדולה ליברריה קטלוניה (Llibreria Catalònia) בברצלונה.
הוא כתב רומנים בסגנון נטורליסטי, ומדי פעם גם שירה ויצירות תיאטרון. אולם, הוא הצטיין במיוחד בכתיבת ביוגרפיות – מקיפות, מגובות במקורות, ולעיתים קרובות דעתניות ופולמוסניות. ראוי להזכיר את אלה המוקדשות לז'סינט ורדגר, ז'וזפ מריה פולק ופומפאו פברה, בנוסף לכך – מאמרים על דמויות חשובות אחרות בתרבות הקטלאנית כגון ז'ואן מרגאל, אנז'ל גימרה וויקטור קטלה. באותו הזמן, הוא הרחיב את פרקי הדקדוק של המילון הכללי השפה קטלאנית מאת פומפאו פברה (מהדורת 1966) והוציא לאור ספרי דקדוק ומילונים אחרים. בשנת 1983, הוא קיבל את פרס צלב סנט ז'ורדי.
מיראקלה חלק על  חלק מהתקנות הלשוניות של המוסד ללימודים קטלאניים ובעקבות זאת הוציא לאור באנדורה ב־1993 את "המילון הלאומי של השפה הקטלאנית" בהתאם לפרשנות שלו לעבודתו של פומפאו פברה.
הספרייה שלו שמורה בארכיון העירוני של רובע סאנטס, והספרייה של רובע ואלווידררה, שבו הוא חי במשך שנים רבות, קרויה על שמו.
קארטה גודווין

ביוגרפיה

גודווין נולד ב-1974 לאלן (לבית גיבסון) וסטיבן פטריק גודווין, וגדל ביישוב הכפרי מאונט אלטו שבוירג'יניה המערבית. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון של העיירה ריפלי ב-1992, ואת לימודיו במכללת מריטה סיים בהצטיינות ב-1996, עם תואר ראשון בפילוסופיה. ב-1999 קיבל תואר במשפטים (Juris Doctor) מבית הספר למשפטים באוניברסיטת אמורי. עם תום לימודי המשפטים שלו, שימש כעוזר משפטי עבור רוברט ברוס קינג, שופט בית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית, עד שנת 2000. באותה השנה הצטרף למשרד עורכי הדין של משפחתו שם עבד עד 2005. גודווין חזר לעבוד בחברה ב-2009.
ב-2004 עבד גודווין במטה הבחירות של מזכיר המדינה של וירג'יניה המערבית, ג'ו מנצ'ין, כשזה התמודד לתפקיד מושל וירג'יניה המערבית ואף נבחר לתפקיד. עם ניצחונו של מנצ'ין מונה בידיו ליושב ראש הרשות לבניית בתי הספר בווירג'יניה המערבית, ובהמשך שימש כיועץ הראשי שלו בשנים 2005–2009. כיועצו של המושל, סייע גודווין בניסוח חוקי סיוע לכורי פחם ואצמעי בטיחות במכרות, בעקבות התאונות הקטלניות במכרות הפחם בסוגה ובאראקומה. ביוני 2009 מינה מנצ'ין את גודווין ליו"ר הוועדה העצמאית לרפורמה במערכת השפיטה, שבחנה את הצורך בשינויים במערכת המשפט של וירג'יניה המערבית. בוועדה ישבה, בין היתר, שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית סנדרה דיי או'קונור, כיושבת-ראש כבוד.
ב-16 ביולי 2010 מינה המושל מנצ'ין את גודווין לסנאט של ארצות הברית כדי לאייש את מושבה הריק של וירג'יניה המערבית בסנאט שהתפנה עם מותו של הסנאטור הוותיק רוברט בירד, עד שמחליף קבוע ייבחר בבחירות מיוחדות. עם מינויו למושבו של בירד, הצהיר מנצ'ין כי מינויו של גודווין לסנאט הוא "העברת הלפיד לדור אחר", כשם שגודווין היה לסנאטור הצעיר ביותר בעוד בירד היה הוותיק והמבוגר ביותר. גודווין הצהיר כי אין בכוונתו להתמודד בבחירות המיוחדת לסנאט וכי יעזוב את תפקידו אחרי שייבחר מחליף קבוע בבחירות.
לפני שהושבע לתפקידו, התנער גודווין מהסנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית וקבע כי לא יתמוך בהצעות חוק אחדות שלהם. גודווין הושבע לסנאט ב-20 ביולי 2010, והצטרף במהירות ליוזמת עמיתיו הדמוקרטים להעביר חקיקה המרחיבה את דמי האבטלה, מאמץ שלפני כן לא צלח בעקבות פיליבסטר של חברי המפלגה הרפובליקנית. גודווין הצביע בעד מינויה של אלנה קגן לבית המשפט העליון, והיה חבר בוועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית וכן בוועדת התקציב; בוועדת הבריאות, החינוך העבודה והפנסיות ובוועדת הכללים והממשל.
תקופת כהונתו הקצרצרה בסנאט הגיעה לידי גמר ב-15 בנובמבר 2010, עם השבעתו של מנצ'ין. ב-2011 מינה מנהיג הרוב בסנאט, הסנאטור הארי ריד מנבדה, את גודווין לקדנציה בת שנתיים כראש נציבות הביקורת הכלכלית והביטחונית של ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין.
בראיין מק'קוי

חייו

בשנת 1984 לאחר שהשלים את לימודיו באוניברסיטת אוקלהומה התגייס מק'קוי לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם בחיל הרגלים והוסמך כקצין בדרגת סג"ם ושירת כמפקד מחלקה. כקצין צעיר לחם מק'קוי בסופה במדבר ובהמשך מילא שורת תפקידי פיקוד ומטה ביחידות הרגלים של החיל, ושימש בין היתר כמפקד פלוגה. במלחמת עיראק פיקד מק'קוי על הגדוד ה-3 ברגימנט הנחתים ה-4. מק'קוי הוביל את גדודו במערכה ובכלל זה בלחימה בערים כות ובגדאד. בשנת 2004 הוביל את גדודו לתעסוקה מבצעית נוספת בעיראק, במהלכה פיקד עליו בלחימה כנגד פעילי טרור בעיר פלוג'ה. בשנת 2007 פרסם מק'קוי ספר אודות מנהיגות צבאית בשם "להט הפיקוד". בהמשך שירת כקצין המבצעים של פיקוד המרכז האמריקני. מק'קוי פרש לגמלאות בדרגת קולונל בשנת 2011.
במהלך שירותו עוטר מק'קוי בכוכב הארד, בלב הארגמן ופעמיים בלגיון ההצטיינות. הוא בעל תואר שני מטעם האוניברסיטה לביטחון לאומי.
תרצה יובל אלחנתי

תרצה יובל אלחנתי (3 במרץ 1943 - 27 בדצמבר 2000) הייתה עורכת האוניברסיטה המשודרת בגלי צה"ל, שלאחר מותה נקראה על שמה. על מפעל זה הייתה מועמדת לקבלת פרס ישראל.

חייה

נולדה בתל אביב בשם תרצה וגשל ולמדה בבית הספר העממי "מוריה" ובתיכון צייטלין. הייתה חברה בתנועת בני עקיבא, במסגרתה הצטרפה לגרעין מרחבים והייתה בהכשרה בעין צורים, בנח"ל ובהיאחזות בבארותיים.
היא עברתה את שמה ליובל ולאחר שנישאה למשה אלחנתי הוסיפה את שמו לשמה.
עבדה בחברת ההפקות "במות" של יעקב אגמון וכך הגיעה לגלי צה"ל. עד מהרה נקלטה בתחנה וערכה שורה ארוכה של תוכניות אומר נחשבות. בין השאר ערכה את סדרת התוכניות "עולמם של...", ועל אחת מתוכניות אלה, "עולמה של יולדת" קיבלה את פרס רשות השידור. ב-1977 שכנע אותה מרדכי נאור לקחת על עצמה את הפקת ועריכת תוכניות האוניברסיטה המשודרת, אותן הובילה מאז באופן עצמאי ולפי החלטותיה.
יחד עם תמר לוטן מהטלוויזיה החינוכית הישראלית גיבשה את תוכניות "אסכולה" למדע פופולרי.
תרצה יובל נפטרה ממחלת הסרטן ונטמנה בבית עלמין ירקון.
בר סביר

ביוגרפיה

בר סביר נולדה ברמת אפעל ומתגוררת ביהוד. אחותה הגדולה היא השחקנית והמדבבת לורן  סביר. לומדת בתיכון תלמה ילין בגבעתיים.
בגיל 5 החלה לדבב סרטים וסדרות. בשנת 2012 השתתפה בסדרה ממלכת טוביהו בערוץ הופ! לצדו של טוביה צפיר בתפקיד נכדתו גילי, וב-2016 ביצעה קריינות לתוכנית "אני גדול" בערוץ ניק ג'וניור, ושרה את שיר הפתיחה של התוכנית.
בשנת 2015 החלה להשתתף בסדרה "אלישע" המשודרת בערוץ הילדים, בתפקיד רומי סופרסטאר, ילדה מפורסמת שהשתתפה בעברה בתוכנית ריאליטי ולומדת בבית ספר הרצל בכיתתו של אלישע (יובל סמו).
ברקוד (תוכנית צרכנות)

מבנה המגזין

בכל פעם הציגה נגה ניר נאמן תחקירים שעשתה בנושאי צרכנות. התחקירים עסקו, בין היתר, בשאלה מה כדאי לצרכנים לקנות ומה לא. התחקירים עסקו באיכות המוצר ועוד. אחת ממטרות התחקירים היא לסייע לצרכנים לחסוך כסף על ידי קנייה חכמה יותר.
פעם בשבוע ליאור קינן, כתבת הכלכלה והתחבורה של "חדשות 13", מחליפה את נגה ניר נאמן בהגשת התוכנית.

היסטוריה

לפני עליית התוכנית שודרה במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10 הפינה "ברקוד".
בעבר ערוץ 10 ביקשו מהרשות השנייה להרחיב את המהדורה שלהם, אך מהלך זה לא אושר. בעקבות זאת, החליטו להוציא את המגזינים מהמהדורה ולהפוך אותם לתוכנית שמשודרת מיד אחרי המהדורה המרכזית.
ב-11 באוגוסט 2016 החל שידורה של תוכנית נפרדת בנושא צרכנות, שאת התוכנית הגישה נגה ניר נאמן. אורך התוכנית היה כ-30 דקות. 
ב-7 בנובמבר 2016 ירדה התוכנית מהאוויר לאחר כמעט 4 חודשים בהם שודרה בעקבות התנגדות לשידורה מצד הרשות השנייה.
ב-16 בינואר 2019 חזרה התוכנית לאוויר בערוץ 13. משונה מבעבר, משודרת התוכנית לפני המהדורה המרכזית ולא אחריה.
ב-22 בספטמבר 2019 פורסם שנגה ניר נאמן (מגישת התוכנית) הודיעה על רצונה לעזוב את תפקידה. עוד פורסם שהיא תמשיך להגיש את התוכנית עד למציאת מחליף.
ניר יצחק

היסטוריה

הקיבוץ הוקם ב-8 בדצמבר 1949, ב"דנגור", הנקודה בה הייתה נירים עד לאחר מלחמת העצמאות. מקימיו היו בני גרעין א"י ט"ו של השומר הצעיר, והיה בהם רוב לקו השמאלי יותר של מפ"ם שבין השאר הצדיקו את האשמות הקומוניסטים במשפטי פראג. אל המייסדים הצטרפו בראשית שנות ה-50 גרעין "גבולות" של צברים מחיפה וכן עולים מבולגריה, רומניה וארגנטינה. בתחילה נקרא הקיבוץ "דנגור" ובשנת 1953 הומר שמו ל"ניר יצחק", לזכרו של יצחק שדה. 
בשנותיו הראשונות התקשה הקיבוץ למצוא אפיק לפרנסתו, שכן בגלל מיקומו הדרומי לא היו במקום מספיק משקעים לחקלאות, והוא נאלץ לעבד אדמות הרבה יותר צפונה. כמו כן, סבל הקיבוץ מסופות חול ומהיבלית שהשחיתה יבולים. צינור המים של מפעל ירקון-נגב לא הגיע עד הקיבוץ והוא נאלץ להמשיך להתמודד עם מנת המים הדלה שלו, גם לאחר שיישובים אחרים בנגב קיבלו הקצבות גדולות יותר של מים. בנוסף, פעילות המסתננים והפדאיון הטרידה את הקיבוץ.

כלכלה

ענפי המשק העיקריים כוללים גידולים חקלאיים: תפו"א, גזר, בוטנים, פקעות, צנוניות וחיטה, וכן פועלות בקיבוץ רפת ולול. 
בקיבוץ מפעל תעשייה אחד: "כימדע" - מפעל כימיקלים עדינים לתעשיית התרופות.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתנת לתושביו הטבת מס בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
אורי אדלמן

אוּרי אַדלמן (3 בספטמבר 1958 – 5 באוגוסט 2004) היה סופר ישראלי שהתמחה בספרות בלשית.

ביוגרפיה

אדלמן נולד למשפחה ירושלמית ממוצא גרמני, דור שמיני בארץ, הצעיר מבין שלושה אחים, וגדל ברמת גן. הוא למד בתיכון תלמה ילין במגמת מוזיקה. בצבא שירת במרכז המחשבים של צה"ל, ממר"ם.
בגיל 24 החל ללמוד באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב והצטיין בלימודיו. זכה בפרסים על קומפוזיציות שחיבר ויצירתו "סימפוניה קאמרית" בוצעה בדיסלדורף בשנת 1986.
הוא הפסיק את לימודיו ועבר לעבוד בחברת מחשבים. במשך שנים אחדות עבד בסניף הישראלי של חברת המחשבים "דיגיטל". כן עבד ב"מכללת היי-טק", בהרצליה, והיה בין מעצבי תוכנית הלימודים של המכללה. כתב ספרות מקצועית בתחום המחשבים, ועד למותו היה בעל טור בשם "HELP!" בנושא זה בעיתון ידיעות אחרונות.
בגיל 28 נישא לאשתו הראשונה, אורית, שממנה התגרש כעבור שלוש שנים. לשניים נולדו שני ילדים, בנו אסף ובתו עדי, שניהם מוזיקאים.
לאחר גירושיו החל לכתוב את ספרו הראשון, "קונצ'רטו למרגל ולתזמורת", שבכתיבתו נעזר בהכשרתו המוזיקלית. הוא זכה לעידודו של הסופר אמנון ז'קונט, שהיה באותה עת עורך ספרי המתח בהוצאת "כתר", שבה יצא לאור ספרו של אדלמן.
לאחר פרסום הספר חזר אדלמן לאוניברסיטה, והשלים לימודי תואר ראשון בקומפוזיציה והמשיך בלימודי התואר השני. שימש כעורך ספרות מתח בהוצאת "כתר", ובין השאר ערך את ספרו של אמנון ז'קונט, "מבוא לאהבה", ואת ספרו של מישקה בן דוד - "דואט בביירות".
בשנת 1999 נישא לאשתו השנייה, מיכל, שאותה פגש באמצעות האינטרנט, ונולד להם בן, איתי.
אדלמן החשיב מאוד את הקשר עם קוראיו, ובצעד יוצא דופן פרסם בספרו האחרון את כתובת הדואר האלקטרוני שלו, על מנת לקבל משוב מן הקוראים.
ספריו, המתרחשים במציאות הישראלית העכשווית, שהו בדרך כלל זמן רב בראש רשימת רבי-המכר ותורגמו לשפות שונות ובהן יוונית, יפנית וגרמנית.
בשנים האחרונות לחייו עסק אדלמן גם בכתיבת תסריטים. אדלמן שימש כיועץ לסדרת המתח הישראלית "תיק סגור", וכתסריטאי (ויועץ עלילתי) לדרמה המוזיקלית "השיר שלנו". ספרו "בסימן ונוס" עובד לסרט טלוויזיה וספרו "חתונה" עובד למחזה הספר "חתונה" הפך להצגה וב-2009  לסרט "רגליים קרות" בבימויו של דורון ערן.
הוא נפטר מהתקף לב בעת שעסק בכתיבת ספר במלון 'רמת אביב' בתל אביב, ב-5 באוגוסט 2004, בגיל 46 בלבד, ונטמן בבית העלמין של המושב גבעת ח"ן, שם התגוררו אדלמן ומשפחתו בשנים האחרונות.
קימברלי קרנשו

קימברלי ויליאמס קרנשו (באנגלית: Kimberlé Williams Crenshaw‏; נולדה ב-1959) היא פרופסור למשפטים ב-UCLA ובאוניברסיטת קולומביה, אפרו-אמריקאית, המתמחה בתחומי גזע, גזענות ומגדר, ונחשבת אחת המייסדים ודמות מובילה בתחום ה-(Critical Race Theory (CRT.

ביוגרפיה

נולדה בקנטון, אוהיו, ב-1959. סיימה תואר ראשון באוניברסיטת קורנל ב-1981, קיבלה תואר במשפטים (JD) מ-הרווארד ב-1984, והמשיכה לתואר LLM באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון. היא חברת סגל בפקולטה למשפטים ב-UCLA מאז 1986, וכן באוניברסיטת קולומביה, ומרצה בתחומים של משפט חוקתי, זכויות האזרח, מגדר, גזע וגזענות. כתביה מתמקדים בתאוריה פמיניסטית שחורה, משפט וגזענות, וזכויות האזרח.
היא טבעה ב-1989 את המונח "intersectionality" (או הִצטלביוּת), אשר מתאר את התופעה בה תנאים או דיכויים שונים שאדם חווה מצטלבים ומשפיעים באופן מוגבר, או אחר, מאשר כל סטטוס או דיכוי בנפרד, ובעיקר ההצטלבות של גזע, מגדר, ומעמד סוציו-אקונומי. התאוריה הפמיניסטית-סוציולוגית עומדת בבסיסם של זרמים פמיניסטים רבים וכן של פעילות אנטי-גזענית וסוגי אקטיביזם חברתי אחרים.
קרנשו מרצה וחוקרת בינלאומית פעילה. היא ניהלה מחקר והרצתה בברזיל כנציגת תוכנית פולברייט באמריקה הלטינית, וכן מנהלת, בשיתוף עם קרן רוקפלר, את "פרויקט בלג'ו", רשת אקדמאים מרחבי עולם העובדים בתחום ההכללה החברתית. כתביה השפיעו על כתיבת סעיף השוויון בחוקתה של דרום אפריקה ב-1994, וב-2002 היא כתבה את נייר העמדה של הוועידה העולמית על גזענות של האו"ם, ובזכותה נכלל נושא המגדר בהצהרת הוועידה. היא מעבירה סדנאות בתחום זכויות האזרח בהודו ובברזיל, ומרצה במדינות רבות באירופה, אסיה, ודרום אמריקה.
גם בזירה הביתית זכתה קרנשו בפרסים ומלגות, ופעלה רבות בתחומי העבודה והפעילות שלה. ב-1991 וב-1994 נבחרה קרנשו כ"פרופסור השנה" ב-UCLA. ב-2013 זכתה בפרס "הגיבור האלמוני" של פורום המדיניות האפרו-אמריקאי עבור עבודתה פורצת הדרך על נשים שחורות ומשפט. היא זכתה במענק מחקר על שם איירה גלייזר למען צדק גזעי של ה-ACLU לשנים 2005–2007, ובמענק אלפונס פלצ'ר לשנים 2008–2009 וכן במענק אקדמאי-אורח באוניברסיטת סטנפורד לאותה שנה.
ב-1996, יסדה את פורום המדיניות האפרו-אמריקאי, אשר מקדם פרויקטים רבים במטרה לייצר אסטרטגיות מבוססות מחקר כדי לקדם השתלבות שוויונית חברתית, מדינית וכלכלית של שחורים בארצות הברית. היא אף מונתה לוועד לחקר אלימות נגד נשים בקרן הלאומית למדע, והייתה חברה בצוות המשפטי של אניטה היל, אשר העידה נגד שופט בית המשפט העליון קלרנס תומאס, והאשימה אותו בהטרדה מינית. בתור אחת המייסדות של "יוזמת נשים בתקשורת", קרנשו כותבת קבועה בכתבים כמו Ms. Magazine,‏ The Nation, וכן מופיעה בתוכניות אירוח ב-NPR, MSNBC ועוד, בנוסף לכתיבה האקדמית שלה שמתפרסמת בכתבים כמו Stanford Law Review, ‏Harvard Law Review, National Black Law Journal, ועוד.
איוואן שישקין

קורות חיים

שישקין נולד בעיירה אלאבוגה (כיום בטטרסטן) וסיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיון קאזאן. לאחר תום לימודיו התיכוניים למד במשך ארבע שנים בבית הספר לציור פיסול ואדריכלות של מוסקבה, ובין השנים 1856–1860 למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות שבסנקט פטרבורג. הוא סיום את לימודיו באקדמיה בהצטיינות וזכה במדליית זהב בתחרות האקדמיה. המדליה כללה מלגה ללימוד במערב אירופה, ושישקין נסע לשווייץ ולגרמניה.
לאחר שובו לרוסיה הצטרף שישקין לקבוצת "הנודדים" וכן לאגודת אמני הציור בצבעי מים של רוסיה.
לאחר חמש שנים התקבל שישקין כחבר מן המניין באקדמיה הקיסרית, ולאחר זמן קצר מונה לפרופסור באקדמיה ובין השנים 1873–1898 לימד בה ציור. במקביל, באותה עת לימד שישקין את כיתת ציורי הנוף בבית הספר הגבוה לאמנות בסנקט פטרבורג.
שישקין הציג מיצירותיו בתערוכות של האקדמיה, וכן בתערוכות האמנות הרוסית שנערכו במוסקבה בשנת 1882, בניז'ני נובגורוד ב-1896, בתערוכה העולמית של פריז ב-1867, בתערוכה העולמית של וינה ב-1873 ובתערוכה העולמית של פריז ב-1878.
שישקין נודע בגישתו האנליטית והמדויקת לציור ציורי טבע ונוף, ובציורי היערות והטבע הפראי של רוסיה שצייר בצורה ריאליסטית. שישקין התגורר בדאצ'ה באיזה וירה, דרומית לסנקט פטרבורג, וצייר את היערות ובעלי החיים באזור. הוא נפטר בשנת 1898 בסנקט פטרבורג.

האסטרואיד שישקין

בשנת 1978 נקרא אסטרואיד שישקין 3558 שהתגלה על ידי האסטרונומית הסובייטית לודמילה ז'וראבליובה על שמו.
זצסיון

זצסיון (בגרמנית: Sezessionsstil) הייתה תנועה של אמנים בתחומי האמנות, האדריכלות והמוזיקה השייכת לתנועת האר נובו והיוגנדסטיל אשר נוצרה בשנת 1897 בעיר וינה. 
הקבוצות בגרמניה ובאוסטריה צמחו מתנועה פוליטית וספרותית בשנות השבעים במאה התשע-עשרה.
לקבוצה לא היה סגנון צורני אחיד, אלא שאיפה משותפת ליצור אמנות המנותקת מן העבר הקלאסיציסטי ומן האקדמיה האוסטרית לאמנות. נשיאה הראשון של הקבוצה, אשר מנתה 19 אמנים אוסטרים וזרים, היה הצייר גוסטב קלימט. בשנת 1897 הוקם בווינה 'בית הזצסיון', בתכנונו של האדריכל יוזף מריה אולבריך (Joseph Maria Olbrich). על הבניין חרוטה הכתובת: "לכל עידן האמנות שלו, ולאמנות את חירותה". בתוך הבניין יצר גוסטב קלימט עבודות עמוסות במוטיבים קישוטיים, גאומטריים וצמחיים.
שלושה מרכזים חשובים היו במינכן, בברלין (בראשותו של מקס ליברמן) ובווינה (בראשותו של גוסטב קלימט). קבוצות אחרות היו בדרזדן, בקרלסרוהה, בדיסלדורף, בלייפציג, ובוויימאר. האמנים הנמנים עם קבוצת "הגשר", הקבוצה הראשונה של אקספרסיוניזם גרמני, לא התקבלו לזצסיון הברלינאי, ובשנת 1910 הם הקימו את ה"זצסיון החדש".
המגזין של התנועה, "Ver Sacrum", הציג את עבודותיהם הדקורטיביות של חבריה, במסורת האר-דקו. 
באדריכלות של סגנון זה הייתה נטייה לקישוטיות. דוגמה לכך אפשר למצוא במיוליקה-האוס, בניין שתכנן האדריכל אוטו ואגנר (Otto Wagner) בווינה, בשנת 1898.
עקב תמיכתם של אילי הון יהודים באמני הזצסיון, בניגוד לטעם הרווח, כינה המבקר היהודי המומר קרל קראוס את יצירות התנועה בלעג "טעם יהודי" (בצרפתית: Le goût Juif).
טבעות בורומאיות

בתורת הקשרים המתמטית, טבעות בורומאו הן שזר המורכב משלושה מעגלים טופולוגיים הכרוכים זה בזה באופן שהוצאת כל אחת מהטבעות משחררת את הקשר בין שתי האחרות. הטבעות קרויות על-שם חלק משלט האצולה של בית בורומאו ממילאנו של המאה ה-15.

תכונות מתמטיות

למרות שהתמונה האופיינית של הטבעות (למעלה משמאל) מציגה שלוש טבעות גאומטריות, קשיחות, צורה זו אינה אפשרית במציאות, כפי שאפשר לראות מן הדיאגרמה של השזר: אם מעגלים 1 ו-2 נוגעים זה בזה בנקודות החיתוך המופיעות בציור, אז יש מישור יחיד או כדור יחיד העובר דרך שניהם. בשני המקרים המעגל השלישי אינו יכול לחתוך את המישור או הכדור הזה ארבע פעמים בלי להיות מוכל בו, ובמקרה זה לא יוכל לעבור לפני ואחרי שתי הטבעות האחרות לסירוגין. אכן, טבעות בורומאו עגולות ממתכת דקה יהיו מוכרחות להתעקם.
לעומת זאת, אפשר לממש את השזר באמצעות אליפסות (ציור שלישי). את אלו אפשר לבחור עם אקסנצטריות קטנה ככל שנרצה, כך שהן קרובות ככל שנרצה למעגלים.

התרת השזר

ממבט ראשון נראה "מובן מאליו" שלא ניתן להתיר את שלוש הטבעות (כלומר, להרחיק אותן זו מזו, לאחר סדרה של עיוותים, בלי לאפשר לשתי מסילות לחצות זו את זו במרחב). עם זאת ההוכחה המתמטית של עובדה זו אינה טריוויאלית, והיא דורשת כלים מתוחכמים מטופולוגיה אלגברית או מתורת הקשרים. הדרך הפשוטה ביותר היא להתבונן בחבורה היסודית של המרחב המשלים לשתי טבעות נפרדות, שהיא - לפי משפט סייפרט-ואן קמפן - חבורה חופשית על שני יוצרים a,b, ובה המסילה השלישית מתאימה לקומוטטור  כפי שאפשר לראות מן הדיאגרמה (מעל הראשונה, מעל השנייה, מתחת לראשונה, מתחת לשנייה). הקומוטטור אינו טריוויאלי בחבורה, ולכן אי אפשר להתיר את הטבעת השלישית משתי האחרות.
דרך אחרת היא להבחין שהקוהומולוגיה של המשלים לשזר (בן שלוש הטבעות) תומכת במכפלת מסי לא טריוויאלית, שלא כמו הקוהומולוגיה של המשלים לשלוש טבעות שאינן כרוכות זו בזו. אכן, מכפלת מסי משולשת מוגדרת רק כאשר כל המכפלות הכפולות הן טריוויאליות, תנאי המתקיים כאשר כל שתי טבעות ניתנות להפרדה זו מזו.

שזר היפרבולי

טבעות בורומאו הן שזר היפרבולי: על המשלים שלהן בספירה התלת ממדית אפשר להגדיר יריעה היפרבולית תלת-ממדית מנפח סופי. הפירוק הפאוני הקנוני של המשלים כולל שני אוקטאדרים אידיאליים (כלומר, כאלו שקודקודיהם באינסוף).

הקשר לצמות

אם חותכים את טבעות בורומאו מקבלים איטרציה אחת של הצמה הקלאסית; ולהפך, אם קושרים את הקצוות של הצמה לאחר איטרציה אחת, מקבלים את טבעות בורומאו. בדיאגרמת הקשר הסטנדרטית, הטבעות מסודרות באופן לא טרנזיטיבי, בסדר של אבן נייר ומספריים: 1 מעל 2, 2 מעל 3, 3 מעל 1. לכן הסרת טבעת אחת משחררת את האחרות; ובאותו אופן גם הסרת גדיל אחד מהצמה מתיר אותה לחלוטין.

היסטוריה תרבותית

שמן של הטבעות נובע, כאמור, ממרכיב בשלט האצולה של משפחת בורומאו. הן הוענקו לאחד מראשי המשפחה במאה ה-15, פיליפו בורומאו, על ידי דוכס מילאנו פרנצ'סקו ספורצה והן מציינות את הקשר בין שלוש המשפחות החזקות במילאנו ויסקונטי, ספורצה ובורומאו, ה"איחוד הבלתי נפרד" (unione inscindibile).
אולם שימוש בטבעות כסמל נפוץ הרבה לפני כן. השימוש המקובל בימי הביניים היה לתיאור השילוש הקדוש. שימוש מופשט בטבעות קיים גם בסמלים שנמצאו חקוקים על אבנים מהתקופה הויקינגית.
הטבעות שימשו גם כלוגו של מפעל הפלדה והנשק הגרמני "קרופ".