google/wiki40b huggingface dataset:
מארק אדלמן

קורות חיים

על מקום הולדתו ומועד הולדתו של מארק אדלמן יש שתי גרסאות: לפי האחת נולד בשנת 1919 בהומל (כיום בבלארוס), ולפי האחרת נולד בשנת 1922 בוורשה. אמו, צציליה אדלמן, הייתה פעילה בארגון "הבונד", התנועה היהודית הסוציאליסטית הבלתי-ציונית, ובילדותו היה אדלמן חבר בתנועת הנוער של הבונד.
אדלמן נמנה עם ראשי "הארגון היהודי הלוחם" בגטו ורשה, האחראי על המודיעין. הוא היה נציג "הבונד" בהנהגת המרד, ושימש כסגנו של מרדכי אנילביץ'. בספרו "הגטו לוחם" תיאר אדלמן את פרוץ המרד, כאשר הוא היה מפקד אזור ה"מברשתנים". עם דיכוי המרד הצליח להמלט מהגטו, עם כמה משרידי הלוחמים, דרך תעלות הביוב. הוא הצטרף לארגון המחתרת הקומוניסטי "ארמייה לודובה", והשתתף, בשנת 1944, במרד ורשה נגד השלטון הנאצי. 
אחרי המלחמה נשאר בפולין, למד רפואה ועסק בקרדיולוגיה בלודז'. בשנת 1976 הצטרף לוועדת ההגנה של הפועלים (Komitet Obrony Robotników), ולאחר מכן היה חבר בתנועת "סולידריות", והשמיע את קולו בנושאים שונים הקשורים לזכויות אדם והתנגדותו לציונות. בשנים 1989–1993 כיהן כחבר הסיים - הבית התחתון של הפרלמנט הפולני. בשנת 1998 קיבל מנשיא פולין אלכסנדר קוואשנייבסקי את העיטור הגבוה ביותר בפולין, מסדר הנשר הלבן.
הסופרת הפולנייה חנה קראל כתבה ספר על אדלמן, להקדים את אלוהים, שבו הוא מספר הן על המרד והן על חייו כרופא וכאדם אחרי השואה.
בקיץ 2007 יצאה לעיר לודז' שבפולין משלחת בני נוער מטעם סינמטק ירושלים, במטרה לצלם סרטים תיעודיים. אחד הסרטים שצולמו עסק במארק אדלמן, והתמקד בעובדה שהנערים הישראלים לא שמעו אודותיו מעולם כיוון שהוא אנטי-ציוני. במהלך הצילומים ביקרו חברי המשלחת בביתו של אדלמן וערכו ראיון עמו. 
בשנת 1993 הגיעה משלחת מישראל לאירועים לציון 50 שנה למרד גטו ורשה. כשנערכה רשימת הנואמים, ביקש נשיא פולין דאז, לך ולנסה, שמהצד הפולני ינאם אדם שהוא גיבור לאומי - מארק אדלמן, סגנו של מרדכי אנילביץ במרד. באי המשלחת שעמה נמנה ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, לחצו על כך שאדלמן לא יהיה בין הנואמים בטקס, רבין היה נבוך, אבל נכנע לאנשי המשלחת. ולנסה חסך לרבין את המבוכה וביטל את נאומו של אדלמן. ולנסה לא לגמרי ויתר וכשהגיע תורו להניח את זר נשיא פולין על האנדרטה, הוא ניגש אל אדלמן שהיה בקהל והזמין אותו להצטרף אליו.
אדלמן היה נשוי לאלינה מרגוליס-אדלמן, שנפטרה בשנת 2008, ולזוג נולדו בן ובת. הוא נפטר ב-2 באוקטובר 2009 בפולין ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה. היה אחרון מפקדי מרד גטו ורשה ששרד.
סרט הקולנוע "באפילה" שיצא בשנת 2011, הוקדש לזכרו.
התיאטרון היהודי בוורשה

תיאטרון המדינה היהודי על-שם אסתר רחל קמינסקה ואידה קמינסקה (בפולנית: Teatr Żydowski im. Estery Racheli i Idy Kamińskich) הוא מוסד תיאטרוני בוורשה, בירת פולין. הוא נקרא על-שם מייסדות התיאטרון אסתר רחל קמינסקה ובתה אידה קמינסקה שהייתה מועמדת לפרס האוסקר, אסתר רחל מכונה "אם התיאטרון היהודי".
תיאטרון המדינה היהודי נוסד ב-1950 מאיחודן של שתי קבוצות תיאטרון שפעלו בוורשה ולודז' בשנים 1950-1945. התיאטרון היה פעיל בשתי הערים וערך סבבי הופעות ברחבי פולין. ב-1955 הוא התקבע בכיכר גז'יבובסקה אשר בוורשה. 
מאז היווסדו, שאף התיאטרון להמשיך את המסורת המפוארת של עולם הבמה היהודי בפולין בתקופה שקדמה למלחמה. בתיאטרון הצגות בפולנית וביידיש (ניתן לקבל מכשירי שמיעה  עם תרגום בפולנית).
התיאטרון מציג מחזות ממיטב הדרמה היהודית. הרפרטואר שלו כולל עבודות של יוצרים כגון אברהם גולדפדן, מנדלי מוכר ספרים, שלום עליכם, י"ל פרץ ויעקב גורדין. 
מנהל התיאטרון החל מ-1970 ועד מותו בשנת 2014 היה השחקן שמעון שורמיי.
חאבייר פסטורה

קריירת מועדונים

פסטורה החל את דרכו בכדורגל בקבוצות הילדים והנוער של מועדון הכדורגל טאז'רס דה קורדובה. בשנת 2007 החל לשחק בקבוצה הבוגרת (אז בליגה הארגנטינאית השנייה), אך שותף בחמישה משחקים בלבד במהלך העונה ועם תחילת שנת 2008 הושאל להוראקאן מהליגה הארגנטינאית הבכירה. את הופעת הבכורה שלו בהוראקאן ערך ב-24 במאי 2008, במשחק נגד ריבר פלייט, בו הפסידה קבוצתו 1-0. בעונת הקלאוסורה 2009 הפך לאחד השחקנים הבולטים בליגה ועם שבעה שערים (מלך השערים של הוראקאן) ושלושה בישולים, הוביל את קבוצתו לאחד מהישגי השיא שלה, המקום השני, כאשר שתי נקודות בלבד מפרידות בינה ובין ולס סארספילד שזכתה באליפות.
בעונת 2009/2010 עבר פסטורה לפאלרמו האיטלקית תמורת 8 מיליון אירו. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-15 באוגוסט 2009, במשחק נגד ס.א.פ.ל 1907 במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע האיטלקי ושמונה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האיטלקית. ב-4 באוקטובר התפרסם לראשונה באירופה, לאחר שבישל לאדינסון קבאני את השער הראשון בניצחון המפתיע 0-2 על יובנטוס. את שערו הראשון במדי פאלרמו כבש ב-30 בינואר 2010 במשחק נגד בארי, בו הפסידה קבוצתו 4-2.
בתחילת דרכו בפאלרמו, פסטורה הוכיח את עצמו כשחקן מוכשר ומבטיח, אך במשך רוב העונה שיחק בעיקר כמחליף במחצית השנייה. לאחר מינוי של דליו רוסי למאמן הקבוצה ב-23 בנובמבר 2009, עלה מעמדו ואט אט הוא החל להשתלב בהרכב הפותח והפך לאחד משחקני ההתקפה המשמעותיים בפאלרמו. הוא שיחק בעיקר כקשר התקפי מאחורי צמד החלוצים של קבוצתו, קבאני ופבריציו מיקולי. הודות ליכולת טובה במיוחד הפך פסטורה לאחד השחקנים הצעירים הבולטים בליגה האיטלקית ובמרץ 2010 אף הוביל את פלרמו למקום הרביעי המוביל למוקדמות ליגת האלופות, אך תיקו 2-2 עם קליארי מספר מחזורים לסיום העונה הוריד אותה למקום החמישי, בו נשארה עד סיום העונה.
ב-30 ביולי 2011 חתם פאסטורה בקבוצה הצרפתית פריס סן ז'רמן מליגה 1 לאחר ששולם סכום של 43 מיליון אירו לקבוצתו הקודמת, פלרמו. במדי פריס זכה פסטורה ב19 תארים. 
ב-26 ביוני 2018 חזר לאיטליה אחרי 7 עונות בפריס סן ז'רמן וחתם ברומא.

נבחרת לאומית

בעקבות יכולתו המרשימה בעונתו הראשונה בליגה האיטלקית, זומן פסטורה על ידי דייגו מראדונה לסגל נבחרת ארגנטינה למשחק הידידות הלא רשמי נגד קטלוניה. הוא נכנס כמחליף במחצית השנייה ואף כבש שער, שלא סייע לנבחרתו שהפסידה 4-2. לקראת מונדיאל 2010 נכלל המורחב של הנבחרת ואף ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במשחק הכנה נגד קנדה ב-25 במאי 2010. מאוחר יותר נכלל גם בסגל הסופי למונדיאל, אך לא היווה גורם משמעותי ושותף לראשונה רק במשחק השלישי של שלב הבתים נגד יוון, בו נכנס כמחליף לסרחיו אגוארו בדקה ה-77. הוא שותף גם בניצחון 1-3 על מקסיקו בשמינית הגמר, כאשר החליף את מקסי רודריגס בדקות הסיום. ברבע הגמר נגד גרמניה החליף את ניקולאס אוטמנדי בדקה ה-70, אך לא הצליח למנוע את הדחתה של נבחרתו שהובסה 4-0 וסיימה את דרכה בטורניר.
פטריק אברקרומבי

קריירה

סר פטריק אברקרומבי הוכשר להיות אדריכל לפני שהתמנה כפרופסור לתכנון עירוני באוניברסיטת ליברפול בשנת 1915. בשנת 1935 התמנה גם לפרופסור לתכנון עירוני בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. אברקרומבי זכה בפרס על הצעות התכנון שהציע בעבור מרכז העיר דבלין, ובהדרגה ביסס את הדומיננטיות שלו כאדריכל בעל חשיבות בינלאומית, דבר שבא לידי ביטוי בתכנון מחדש של הערים: פלימות', הול, באת', אדינבורו ובורנמות', ועוד רבות.
אברקרומבי היה מעורב בהקמתה של המועצה לשימור אנגליה הכפרית (CPRE). לאחר הקמתה, בדצמבר 1926, הוא שימש בתפקיד מזכיר המועצה.
הוא נודע ביותר בשל התוכניות לשיקום ותכנון מחדש של לונדון לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא יצר את תוכנית המחוז של לונדון (1943) ואת תוכנית לונדון רבתי (1944), אשר בדרך כלל מכונות ״תוכניות אברקרומבי״.
מקדש חוניו

מקדש חוניו היה מרכז פולחן יהודי במצרים. הוא היה מבנה בצורת בית המקדש ובתוכו מזבח, שבנה חוניו בלאונטופוליס, אשר שכנה במחוז של העיר און (הליופוליס) במצרים. המקדש התגלה בחפירות הארכאולוגיות במשלחת בראשות הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי. החפירות התקימו בשנים 1905–1906.

יחס חז"ל למקדש חוניו

יחסם של חז"ל למקדש חוניו היה מורכב. מצד אחד ישנו איסור על הקרבת קורבנות מחוץ לבית המקדש, אך מצד שני העבודה בבית חוניו נעשתה לשם שמיים ויצרה מרכז רוחני ליהודים הרבים שחיו במצרים באותם ימים והצילה אותם מהתבוללות. יש הסוברים שהעבודה אף גרמה למצרים להקריב לאלוהי ישראל.
בתלמוד (בבלי מגילה י, א) מובאת דעה של האמורא רבי יצחק, לפיה מותר להקריב בבית חוניו אחרי חורבן בית המקדש בירושלים, מפני שחורבן המקדש השיב לקדמותו את היתר ההקרבה בבמות. הגמרא מסבירה כי רבי יצחק חזר בו משמועתו, אולם הריטב"א כתב כי רבי יצחק סבר כי קדושת המקדש וירושלים לא קידשה לעתיד לבוא וכי הוא לא חזר מסברתו וזה מה שהוא שמע מרבותיו. כל עוד המקדש קיים - ההקרבה בבית חוניו אסורה לכל הדעות, אמנם במשנה נאמר שכהן ששירת במקדש חוניו פסול לעבודה בבית המקדש, אם כי הוא רשאי לקבל את מתנות הכהונה ככהן רגיל. זאת, בדומה לכהן שעבד עבודה זרה, אולם הרמב"ם כתב שאף שקדושת המקדש נותרה בעינה גם לאחר חורבנו, המקדיש לבית חוניו והמקריב בבית חוניו - יצא ידי חובת ההקרבה.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-יולי 1943 בסיציליה, על ידי שינוי שמה של דיוויזיית סיציליה ועל בסיס דיוויזיית הפאנצר ה-15 והועמדה תחת פיקוד אברהרד רודט. הדיווייה לחמה בקרבות בסיצילה והשתתפה בקרב קשה אל מול הדיוויזיה ה-1 האמריקנית, ולבסוף השתתפה בנסיגה דרך מצר מסינה לאיטליה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באיטליה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה העשירית, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-14. באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה לצפון צרפת, ובאוקטובר הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, עמה אף לחמה בקרב על הבליטה. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-86 במסגרת ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד, ולחמה עמו עד סוף המלחמה.
סלינה קאדל

ביוגרפיה

קאדל נולדה בלונדון. היא אחותו של השחקן סיימון קאדל ונכדתה של השחקנית ג'ין קאדל . היא מופיעה בטלוויזיה הבריטית, בקולנוע ובתיאטרון יותר משלושים שנה.
קאדל שיחקה במגוון רחב של תפקידי משנה ותפקידים ראשיים. ב-1989 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "ויקטוריה ווד", וב-2006 השתתפה בתוכנית "המופע של קתרין טייט". היא גילמה את דורותי קראות'ר בסדרה "The Amazing Mrs Pritchard" בכיכובה של ג'יין הורוקס. בסדרה "דוק מרטין" שיחקה בתפקיד גברת טישל, ובסיטקום "Lab Rats" הופיעה בתפקיד הדיקן מייקה מיידמה.
בתיאטרון שיחקה במחזה "גן הדובדבנים" מאת אנטון צ'כוב בהפקה של סם מנדס בברודוויי. היא הופיעה בהפקה עטורת שבחים של המחזה "הלילה השנים עשר" בתיאטרון דונמאר ורהאוס שהוצג בלונדון ובניו יורק.
קאדל דיבבה את רבקה פאדל דאק בסדרת האנימציה לילדים "The World of Peter Rabbit and Friends" של ה-BBC ורשת טלוויזיית פוג'י.
בשנת 2008 שיחקה בדרמת הנעורים "ילדת פרא" בכיכובה של אמה רוברטס.
ב-2012 שיחקה בתפקיד קטן בגרסה מחודשת של הסרט "גמביט". ב-2013 הופיעה בתפקיד נזירה קתולית, האחות גרגורי, בפרק "The Bride of Christ" בסדרה "האב בראון". היא גילמה את דמות "הגברת הנעלמת", מיס פרוי, בסרט טלוויזיה באותו שם משנת 2013. בגרסאות קודמות של אותו סרט שיחקו בתפקיד מיס פרוי דיים מיי ויטי  ואנג'לה לאנסברי. את הסרט ביים של דיארמוד לורנס ואת התסריט כתבה פיונה סיריס.

חיים אישיים

קאדל נשואה לשחקן מייקל תומאס. להם שני ילדים בן אדווין ובת לטי.
וראצה (מחוז)

היסטוריה

התיישבות אנושית מאורגנת בשטח מחוז וראצה התרחשה בתקופת הברונזה המאוחרת. היו אילו שבטים תראקים אשר בהמשך היוו חלק מהממלכה התראקית, שחלשה לפרקים גם על אזור וראצה. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש האזור על ידי צבא הרפובליקה הרומית ובהמשך הפך חלק מפרובינציית מואסיה. בשלהי המאה ה-4 פלשו לאזור שבטים גותים וגרמאנים ובהמשך ההונים והרומאים איבדו את החזקה עליו. בהמשך נשלט השטח על ידי האימפריה הביזאנטית ובמהלך המאה ה-7 הפך חלק מהאימפריה הבולגרית הראשונה.
בשלהי המאה ה-14 נכבש האזור על האימפריה העות'מאנית ולהוציא את תקופת בין המלכים באימפריה, נותר בחזקת העות'מאנים עד המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). לאחר המלחמה הפך האזור חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. בראשית המאה ה-20, תקופת שלטונו של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה, חלה תנופת פיתוח כלכלי באזור בעיקר לאחר חיבורה של העיר וראצה לרשת מסילות הברזל הבולגריות ולתשתית החשמל.

כלכלה

בבחינת תעסוקת המחוז עולה, כי למעלה ממחצית המועסקים הם במגזר השירותים, כ-40 אחוזים במגזר התעשייה ו-10 אחוזים מועסקים במגזר החקלאות. אחוז האבטלה גבוה בשיעור ניכר מהממוצע הבולגרי, עניין המסביר את שיעור הגירת העבודה הגבוה מהמחוז. המחוז מתבסס על תעשייה קלה בתחום עיבוד המזון, יקבים, טקסטיל, חמרי בניין ומוצרים אלקטרוניים. בשטח המחוז או בסמוך אליו חולפים עורקי התחבורה מספר 4, 5, 7, 8 ו-9 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים. כמו כן, חוצה הכביש המהיר הפנים בולגרי E-79 את המחוז וסמוך לעיר אוריאחובו מצוי קומפלקס נמל הדנובה המשותף לבולגריה ורומניה, אוריאחובו - בצ'ט ובו מרכז מעבורות.

דמוגרפיה

אוכלוסיית המחוז נמצאת במגמת קיטון משמעותית בעיקר בשל הגירת עבודה ממנו, אך גם בשל שיעור תמותה הגדול משיעור הילודה. בעשור הראשון של המאה ה-21 קטנה אוכלוסיית מחוז וראצה ב-19 אחוזים. לפי נתוני מפקד 2001, 49.1% מהאוכלוסייה הם גברים ו-50.9 אחוזים הן נשים. עוד לפי נתוני המפקד עולה, כי 94.4 אחוזים מחזיקים בדת הנוצרית אורתודוקסית, 1.74 אחוזים הם מוסלמים סונים, ומחצית האחוז מן האוכלוסייה הם קתולים. 2.82 אחוזים הגדירו עצמם כאתאיסטים.
דייוויד רוקפלר

דייוויד רוקפלר (באנגלית: David Rockefeller; ‏12 ביוני 1915 - 20 במרץ 2017) היה בנקאי ונדבן אמריקאי, יו"ר ומנכ"ל בנק צ'ייס.
רוקפלר, בנם של אבּי  וג'ון ד. רוקפלר, הבן, היה החבר הוותיק ביותר במשפחת רוקפלר מיולי 2004 ועד פטירתו בגיל קרוב ל-102 במרץ 2017.
אחיו, נלסון רוקפלר, היה סגן נשיא ארצות הברית ומושל ניו יורק.
הונו האישי של רוקפלר הוערך לאחר פטירתו ב-3.3 מיליארד דולר.
אמנת הגיל המינימלי

אמנת הגיל המינימלי משנת 1973 (באנגלית: Minimum Age Convention, 1973; שמה העברי הרשמי: אמנת הגיל המינימלי לקבלת עובדים לעבודה) היא אמנה שאומצה על ידי ארגון העבודה הבינלאומי בשנת 1973. המדינות החתומות על האמנה נדרשות להבטיח קיומה של מדיניות לאומית המבטיחה את הפסקת העסקת ילדים והעלאה הדרגתית של הגיל המינימלי לקבלת עובדים לעבודה. נכון לחודש נובמבר 2010 חתומות על האמנה 156 מדינות בעולם.

מימוש האמנה בישראל

דרישות האמנה התקיימו בישראל עוד קודם לאשרורה, באמצעות חוק עבודת נוער, תשי"ג-1953, שקובע "לא יועבד ילד שעדיין לא מלאו לו 15 שנה". בחוק נכללות גם הגנות העוסקות בעבודת מי שטרם מלאו לו 18 שנה.
יוסף איתאי

יוסף איתאי (במקור - יושקו אינדיג) נולד ב-30 ביוני 1917 בוורוביטיצה, יוגוסלביה, ונפטר ב-1 ביוני 1998, היה מדריך נוער בשומר הצעיר, שהציל קבוצה של ילדים יהודים ממוצא גרמני, אוסטרי ויוגוסלבי מרדיפות הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה, על ידי סיוע בהברחתם מיוגוסלביה לאיטליה, שם שהו כשנה בוילה אמה, בסיוע דלאסם. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לאיטליה בספטמבר 1943, ברח עם הילדים לשווייץ, שם שהו עד לסיום המלחמה. לאחר המלחמה, עלה עם הילדים לארץ ישראל, והתגורר בקיבוץ גת.

מדריך קבוצת הילדים ביוגסלביה

ב-1941, ערב הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה, שימש כמדריך בתנועת "השומר הצעיר". הוא הפציר ברחה פריאר, שעמדה בראש עליית הנוער, לטפל במאה ועשרים ילדים גרמנים ואוסטרים שהוריהם נספו במלחמה, והוברחו לזאגרב. רחה פריאר הצליחה להשיג עבורם רק תשעים סרטיפיקטים, ונאלצה לאחר מכן להימלט לארץ ישראל עם בתה. ב-6.4.1941, העלה איתאי את תשעים הילדים נושאי הסרטיפיקטים על רכבת שיצאה מזאגרב, וליווה אותם עד בלגרד בדרכם לארץ. הוא נאלץ להישאר ביוגוסלביה הכבושה עם שלושים הנערים הנותרים, שאליהם נוספו עוד נערים וכמה מלווים מבוגרים, ומספרם הגיע עד שבעים איש. 
איתאי התחייב לדאוג לילדים והבטיח להביאם בשלום לארץ ישראל. הוא היה הסמכות הבוגרת על הילדים ונטע בהם תחושה של ביטחון ותקווה. הוא העמיד את עצמו לרשותם, ודאג להם למסגרת חברתית וחינוכית. בכל בתיהם הזמניים במהלך נדודיהם טרח והכניס סדר ותוכן להוויית קיומם. 
ב-17 ביולי 1942, בסיוע של דלאסם, ארגון הסיוע לפליטים של יהודי איטליה, הגיעה הקבוצה לאיטליה, ושוכנה בעיירה נוננטולה (Nonantola   )  במחוז מודנה שבצפון איטליה. דלאסם שכרו עבורם את וילה אמה. הכומר אריגו בקארי וד"ר ג'וזפה מוריאלי דאגו שם לצרכיהם. הם חיו בוילה כשנה, ונעזרו האוכלוסייה המקומית, עבדו בעבודות חקלאיות בשדות הסמוכים והשתתפו בשיעורי מלאכה, נגרות ותפירה.  
איתאי התקשה לקבל את אנשי דלאסם כאחראים על וילה אמה ועל גורל הילדים. כמו כן התגלו חילוקי דעות בינו לבין אנשי דלאסם לגבי חינוך הילדים, איתאי התנגד לניסיון לכפות על הילדים חינוך דתי והתנגד לחוקים שאנשי דלה סם קבעו לילדי וילה אמה. איתאי התחבר עם אנשי רשת ההצלה מפירנצה ובמיוחד עם רפאל קנטוני.
ב-8 ספטמבר 1943, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לאיטליה, הוסתרו הילדים אצל משפחות ומוסדות דת קתוליים בנונונטולה, בעזרתם של בקארי ומוריאלי. באוקטובר 1943, בעזרת רשת ההצלה של פירנצה, הצליחו מארגני הקבוצה ובראשם איתאי להבריח את הילדים דרך הגבול למקום מבטחים בשווייץ. הם שהו בכפר בי לה בין (Bex les Bains) כשנה וחצי. לאחר המלחמה, ילדי וילה אמה, למעט אחד מחברי הקבוצה, שרדו את המלחמה ועלו לישראל.
ביוני 1945 עלה עם הילדים לארץ ישראל דרך ספרד על הספינה נון פלוס אולטרה, כשהגיעו לישראל פגשה אותם רחה פריאר, רבים מהילדים עברו לקיבוצים אילון, רוחמה, עין החורש, מעברות, כפר מסריק, נחשונים, וגבע. אינדיג התיישב בקיבוץ גת.
ב-1964 ביקר אינדיג בננלטולה כדי למסור לבקארי ומוריאלי כדי למסור להם באופן אישי את המכתב שמכיר בהם כחסידי אומות עולם. ילדי וילה אמה נפגשו ב-1965 בירושלים עם אינדיג בקארי ומוריאלי שם הוכרו כחסידי אומות עולם על ידי יד ושם, על עזרתם להצלת ילדי וילה אמה.
ב-1983 פורסם הספר "ילדי וילה אמה", שנכתב על ידי איתאי. בספר מספר איתאי על קורותיה של קבוצת הנערים ילדי גרמניה וילדי וינה האוסטרית, ועל המסע שהוביל אותם מקרואטיה, דרך איטליה ועד לשווייץ. הספר נתחם בסיפור הגעתם לארץ ישראל.
איתאי ליווה את הקבוצה במשך ארבע וחצי שנים.
ישיבת בני עקיבא פרחי אהרן

היסטוריה

הישיבה הוקמה בשנת תש"ך (1960), כדי לענות על הצורך של תושבי חיפה במוסד תיכוני דתי. לראש הישיבה מונה הרב ברוך אידלשטיין, שנקרא לתפקיד זה על ידי הרב משה צבי נריה. ראש עיריית חיפה דאז אבא חושי סייע בהקמת הישיבה, והישיבה הייתה הישיבה התיכונית הראשונה שהיא גם תיכון עירוני, דבר שהפך אחר כך למודל לשיתוף פעולה בין רשויות עירוניות למרכז ישיבות בני עקיבא. בתחילה למדו התלמדים במבנים ארעיים שונים, עד שלאחר שלוש שנים הושלמה בניית המבנה הראשון של הישיבה.
הישיבה קרויה על שם הרב אהרן דוד בוראק, שהיה ראש ישיבה בישיבה יוניברסיטי, וספריו נקראים "פרחי אהרן".
בעבר הייתה בישיבה פנימייה לתלמידים שמקום מגוריהם היה מרוחק, אולם בשנת תשס"ד (2004) נסגרה הפנימיה ובבניין שבו הייתה מתגוררים כיום רבני הישיבה. רוב תלמידי הישיבה מגיעים מהקריות, ומיעוטם ממקומות מרוחקים יותר, כגון עכו וכרמיאל. הישיבה מחנכת בדרך הציונות הדתית ולאורו של הרב קוק.
במסגרת הישיבה פועל בערבים בית מדרש קהילתי, המיועד לאנשים עובדים מאזור הקריות.
הארי מאתיוס

חייו

מאתיוס נולד בניו יורק והתחנך באוניברסיטת פרינסטון, שאותה עזב בשנתו השנייה על מנת לשרת בחיל הים האמריקאי. במהלך שירותו התחתן עם ניקי דה סן פאל, אמנית צרפתייה וחברת ילדות. כשסיים את שירותו הוא עבר לאוניברסיטת הארוורד, שם סיים תואר ראשון במוזיקה. הוא עבר עם משפחתו לאירופה והתגרש מאשתו, שממנה נולדו לו שני ילדים.
מאתיוס הוא האמריקאי השני בלבד שנבחר לחברות בקבוצה הספרותית הצרפתית אוליפו ("סדנה לספרות פוטנציאלית") אשר כללה את חברו הטוב ז'ורז' פרק. בשנותיו האחרונות היה מתיוס נשוי בשנית וחילק את זמנו בין פריז, ניו יורק וקי ווסט, שם גם נפטר בינואר 2017.

יצירותיו

מאתיוס כתב שישה רומנים, כמו גם סיפורים קצרים, שירה ומאמרים ספרותיים. ספרו הידוע ביותר, "טלות'" (Tlooth), מתחיל בהמלטות מכלא סיבירי וממשיך דרך מבחר מחוזות סוריאליסטים ומפגשים עם טיפוסים מוזרים ברחבי רוסיה ואירופה, כאשר כמעט עד סופו של הספר הקורא איננו יודע אם הדמויות הראשיות הן גברים או נשים (מאתיוס נתן לדמויות שמות נייטרלים מבחינה מגדרית והקפיד שלא להשתמש במונחים שיחשפו את זהות הדמויות, דבר האפשרי באנגלית אך לא בעברית). ספר ידוע נוסף של מאתיוס, שאף תורגם לעברית, הוא "חיי בסי-איי-אי", רומן בעל אלמנטים אוטוביוגרפיים המבוסס על השמועה שנפוצה בקרב חבריו הפריזאים של מאתיוס שהוא למעשה מרגל לטובת הסי-איי-אי. בין כתביו הקצרים נכלל הספר "הנאות ייחודיות" ("Singular Pleasures") המורכב משישים ואחת וִינְיֶטות העוסקות כולן באוננות.
קלרה אשר-פינקהוף

קורות חייה

קלרה אשר-פינקהוף נולדה באמסטרדם בי"ח בחשוון תרנ"ז, 15 באוקטובר 1896, למשפחה אמידה של רופא שומר מסורת. היא סיימה גימנסיה הולנדית בעיר הולדתה, למדה בבית-מדרש למורים והשתלמה בפדגוגיה, והייתה למורה בשכונת עוני יהודית. לאחר נישואיה התגוררה בחרונינגן, שם כיהן בעלה אברהם אשר כרב הקהילה. בגיל צעיר התאלמנה ונותרה עם שישה ילדים. 
עם כיבוש הולנד בידי הגרמנים ב-1941 שבה לאמסטרדם, בה לימדה בבית-ספר לנערות יהודיות שגורשו מבתי-הספר הממלכתיים. גורלם של יהודי הולנד לא פסח על קלרה ומשפחתה: שניים מששת ילדיה נרצחו וכן כל חמשת אחיה ומשפחותיהם. ב-1943 נכלאה במחנה ריכוז ליד וסטרבורק ומשם נשלחה למחנה ברגן-בלזן. בשני המחנות עסקה בחינוך ילדים, בגלוי ובסתר. 
בשנת 1944 עלתה ארצה עם קבוצה של אסירי ברגן-בלזן במסגרת עסקת חליפין חד-פעמית בין גרמניה הנאצית לממשלת בריטניה. היא למדה באולפן והייתה מורה בקיבוץ מעיין צבי. מאוחר יותר לימדה מבוגרים בנתניה. שנים אחדות התגוררה ברחובות ומשם עברה לחיפה, בה נפטרה בד' בכסלו תשמ"ה, 28 בנובמבר 1984.

יצירתה

קלרה אשר-פינקהוף החלה בגיל 14 לכתוב שירים שפורסמו בעיתוני ילדים הולנדיים. אחר כך גם כתבה מאמרים בענייני חינוך. עד מלחמת העולם השנייה פרסמה 18 ספרי ילדים ונוער בהולנדית, שזכו לפופולריות רבה. כמו כן תרגמה מספרי אלנור פרנסס לטימור מאנגלית להולנדית. לאחר המלחמה כתבה את Sterrekinderen ("ילדי כוכבים"), בו תיארה את עולמם של הילדים היהודים בהולנד ואת תגובתם למצבי לחץ ומצוקה תחת השלטון הגרמני בעת השואה. הספר זכה להצלחה רבה, תורגם לשפות רבות (כולל עברית) וזכה בפרסים, ובכלל זה פרס ספרותי חשוב בשוודיה. 
לאחר עלייתה ארצה עברה בהדרגה לכתוב בעברית. היא פרסמה סיפורים לגיל הרך ב"דבר לילדים" וקובצי סיפורים.
ראיי בנג'מין

ביוגרפיה

בנג'מין נולד וגדל במאונט ורנון שבמדינת ניו יורק, בן להורים מאנטיגואה וברבודה. אביו היה שחקן קריקט בנבחרת איי הודו המערבית. על אף היותו בעל אזרחות אמריקאית התחרה בנג'מין לאורך השנים עבור אנטיגואה וברבודה, בין השאר באליפות העולם באתלטיקה לנוער ב-2013 ובמשחקי הקריביים (CARIFTA) ב-2015. לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הוצע לו לייצג את המדינה במשחקים האולימפיים אך הוא ויתר לצורך תקופת החלמה מפציעה. בנובמבר 2016 העניקה התאחדות האתלטיקה של אנטיגואה וברבודה רשות לבנג'מין להתחרות במדי ארצות הברית, ומאוקטובר 2018 הוא זכאי לכך מבחינת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
בתקופת לימודיו בתיכון קבע זמן של 49.97 שניות בריצת 400 מטר משוכות, תוצאה המהווה שיא אמריקאי לתיכונים.
ב-2016 החל ללמוד ולהתחרות במסגרת אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ב-2017 סיים שני באליפות המכללות בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.33 שניות. ב-2018 עבר לאוניברסיטת דרום קליפורניה. באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולם למכללות שנערכה במרץ 2018 קבע בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם חבריו לאוניברסיטה מייקל נורמן, זאק שיניק וריקי מורגן, שיא עולם באולם של 3:00.77 דקות. כמו כן הוא זכה באליפות במדליית זהב בריצת 200 מטר.

2018

באליפות המכללות שנערכה ביוני הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.02 שניות, שדירגה אותו שני בכל הזמנים לאחר שיאן העולם קווין יאנג (46.78 שניות) ויחד עם אדווין מוזס באותה העת. באותו חודש, התחרה בנג'מין לראשונה בתחרות מסבב ליגת היהלום. הייתה זו התחרות בפריז, בה סיים במקום השני בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 19.99 שניות. חודש לאחר מכן, סיים שוב במקום השני בריצת 200 מטר, בתחרות ליגת היהלום בלוזאן, בתוצאה של 20.16 שניות.

2019

בתחרות שנערכה בשארלוט באפריל, סיים בנג'מין במקום השני בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 44.31 שניות.
חודש לאחר מכן, בתחרות ליגת היהלום בשנגחאי, התחרה לראשונה נגד עבד א-רחמאן סמבא, הממוקם מקום אחד לפני בנג'מין ברשימת המהירים בכל הזמנים, וסיים במקום השני בתוצאה של 47.82 שניות. סמבא, שעקף את בנג'מין 50 מטר לסיום, ניצח בשיא תחרות חדש של 47.27 שניות. באותו חודש התחרה גם בליגת היהלום בסטוקהולם, הפעם בריצת 400 מטר, וסיים שני בתוצאה של 45.13 שניות. בחודש יוני התחרה פעמיים נוספות בריצת 400 מטר משוכות בסבב ליגת היהלום, האחת ברומא, בה ניצח בתוצאה של 47.58 שניות, והשנייה בסטנפורד, אותה ניצח בשיא תחרות חדש של 47.16 שניות, תוצאה שהיוותה את תוצאת השנה בעולם. בגמר סבב ליגת היהלום שנערך בציריך, בנג'מין התחרה לראשונה נגד קרסטן ורהולם, ששיאו האישי (47.12 שניות) מדרג אותו שביעי בכל הזמנים. בנג'מין סיים שני בשיא אישי חדש של 46.98 שניות, שממקם אותו במקום השלישי בכל הזמנים ביחד עם עבד א-רחמאן סמבא, בעוד שורהולם, שסיים ראשון, קבע שיא אירופאי ושיא ליגת יהלום חדש של 46.92 שניות, שממקם אותו במקום השני בכל הזמנים.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכה במדליית כסף בתוצאה של 47.66 שניות. עם נבחרת השליחים 4X400 מטר זכה במדליית זהב בתוצאה של 2:56.69 דקות.
ג'ורג'י הנלי

ביוגרפיה

הנלי נולדה בעיירה אילקלי שבמערב יורקשייר, צפון אנגליה, לאלן הנלי וון ולמייק הנלי. להנלי שתי אחיות גדולות, לאורה ורייצ'ל, שאף שיחקה לצידה ב"סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים" בתור הגרסה המבוגרת של לוסי פבנסי.
הנלי לומדת בבית ספר "בראדפורד". בזמן צילומיה לסרט "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים" כתבה הנלי שני ספרים: "בימת השלג" ו"עמוד של סודות".
בשנת 2005, בהיותה בת 10, גילמה הנלי את לוסי פבנסי בפנטזיית ההרפתקאות שוברת הקופות "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים". בזכות תפקידה בסרט זכתה הנלי להערכה רבה בעולם, וקיבלה מספר מועמדויות לפרסים. ב-2006 שיחקה בתפקיד ג'יין אייר הילדה בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "ג'יין אייר".
בשנת 2008 שיחקה הנלי בסרט המשך, המבוסס על הספר השני בסדרת ספרי הפנטזיה האפית "דברי ימי נרניה", "סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן".
בשנת 2010 יצא הסרט השלישי בסדרה "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר", בו הופיעה הנלי. 4 שנים לאחר מכן, ככבה לצד אביגייל ברסלין בסרט ״אחיות מושלמות״, בתור בת׳.