google/wiki40b huggingface dataset:
משה שגב

נעוריו

משה שגב נולד בירושלים וגדל בראשון-לציון, למד לבשל מאמו. בגיל 13.5 התחיל לעבוד במטבח הבאולינג בראשון-לציון. אחרי שירותו הצבאי בחטיבת גולני למד עיצוב וגרפיקה. עבד במטבח מלון רויאל ביץ' באילת, בבייגל נאש, ברשת ספגטים, מסעדת וונגולי, מסעדת ברברסקו, מסעדת רוטשילד, קייטרינג רוני ומגי, מסעדת "אודיאון" של מיקה שרון, מסעדת בריו דה קובה, מסעדת תמוז. למד בישול בתאילנד ובבית הספר תדמור. לימד בבתי ספר שונים לבישול.

קריירה

שגב התחיל את דרכו הקולינרית בטלוויזיה כאשר בשנת 2001 הופיע בתוכנית הבישול לילדים "עושים חיים וטעים" בהנחייתה של שרית וינו-אלעד, בעקבות הופעתו בתוכנית קיבל תוכנית בישול בערוץ הילדים בשם "פתוח" משם עבר לבשל בתוכניתו של יובל כספין "המסיבה", וב-2004 הנחה תוכנית בישול משל עצמו בשם "שגב במטבח". ובהמשך הייתה לו פינת בישול בתוכניתה של אודטה שוורץ בערוץ 10, כמו כן, היו לו פינות בישול בתוכניות "מומחים עם סגנון"  ו"דברים טובים ב-7", בהנחייתה של שרון כידון.  
אחרי-כן הנחה מספר תוכניות בישול בערוץ 2, כגון: "שגב בא לבשל", "שגב בא לפנק" ו"שגב- המופע". 
בשנת 2012 הנחה שגב את תוכנית הבישול "הבסטה של שגב" ששודרה בערוץ 2, בשידורי רשת. בשנת 2013 החל להגיש באותו ערוץ את תוכנית הבישול "שגב עולמי". 
שגב הוא השף הראשי של חברת התעופה אל על.
פתח את מסעדת שגב בהרצליה פיתוח, ומסעדת שגב אקספרס ברמת החיל, תל אביב ובקניון הזהב, ראשון לציון .
מסעדת "שגב" בהרצליה נבחרה על ידי כתב העת "על השולחן" לאחת מעשר המסעדות הטובות בישראל ושגב משה נבחר לשף השנה.
בשנת 2008

היא נבחרה לכך שוב בשנת 2009.
ביולי 2015, פתח את הבר-מסעדה "שגב קונספט" בשרונה מרקט שבמתחם שרונה.
במאי 2018 השף שגב גרם לתקרית דיפלומטית בעת ביקורו בישראל של ראש ממשלת יפן שינזו אבה, כאשר הגיש קינוח בתוך פסל בצורת נעל.

חיים פרטיים

בשנת 2005 נישא לסטייליסטית סנדרה רינגלר, ולהם שלושה בנים. 
מתגורר בתל אביב.
ימים של אהבה

עלילה

מרגלית דהאן (מאיה בוסקילה) היא בחורה פשוטה מאשדוד, מלצרית במסעדה של אביה יוסף (יוסף שילוח) עם חלום להצליח בתחום השירה. הכול משתנה בערב אחרי ההופעה של הזמר המצליח דודו בן דוד (ניר לוי) בעיר המגורים של מרגלית, דוד מגיע לפאב בו מרגלית נוהגת לשיר. דודו מגלה אצל מרגלית פוטנציאל אדיר ומבטיח לה להפוך אותה לכוכבת גדולה. הבוקר שבא אחרי היה הפעם שונה, במקום ללכת לעבודה מרגלית נוסעת עם דודו להופעתו בבית שאן, הוא מעלה אותה לבמה לשיר - והקהל אוהב אותה. במהרה הם מתאהבים ומתחתנים בקפריסין, אבל אביה של מרגלית רוצה לעשות לה חתונה יהודית בסגנון מרוקאי אצלו במסעדה. הקריירה המוזיקלית של מרגלית עולה בניגוד לקריירה של דודו, השוקעת עמו כתוצאה משימוש בסמים ובאלכוהול. בעקבות הסמים והאלכוהול נקלעים יחסי הזוג הטרי למשבר. בסוף העלילה לאחר שדודו בגד במרגלית, והיא חוזרת לבית אביה, דודו עולה על אופנוע כשהוא בהשפעת סמים, הוא מאבד את השליטה עושה תאונה קטלנית ונקטף כשאשתו נושאת את בנם בבטנה.

ביקורות

הסרט זכה לביקורות שליליות מצד מבקרי הקולנוע, אך זכה להצלחה כספית מסוימת. בתוכנית ארץ נהדרת הוצג בשנת 2005 מערכון הלועג לסרט ולבמאי, מנחם גולן, שהוצג כרודף בצע המחפש רק הצלחה כלכלית וחוסך בכל דרך אפשרית, כולל שימוש בקטעים מסרטים אחרים שצילם וצילום סצנות בחוף בתוך חדר מדרגות.
אלדד בק

קורות חיים

אלדד בק נולד בחיפה ב-1965. הוא עיתונאי מאז שירותו הצבאי. שימש בעבר ככתב לענייני המזרח התיכון בגלי צה"ל ובעיתון "חדשות", כעורך חדשות-החוץ בעיתון "הארץ", וכנציג של כלי תקשורת ישראליים שונים בצרפת, באוסטריה ובגרמניה.
בין השנים 2016-2002 שימש ככתב "ידיעות אחרונות" בגרמניה ובמרכז אירופה. מאז 2017, הוא משמש כתב באירופה עבור "ישראל היום".
לבק תואר ראשון בלימודי ערבית ואסלאם מאוניברסיטת הסורבון בפריז.
בק מחזיק בדרכון אירופי, המאפשר לו להיכנס למדינות מוסלמיות רבות האסורות לכניסה לישראלים, ובהן סוריה, לבנון, עיראק, איראן, פקיסטן, סודאן ואפגניסטן, שעל ביקוריו בהן כתב את ספרו "מעבר לגבול".
בשנת 2015 קיבל את אות "שגרירים ברשת" מטעם אוניברסיטת חיפה על תרומתו כעיתונאי למאבק באנטישמיות המודרנית ולחיזוק התדמית של ישראל בעולם.

דעותיו

בק השתייך לדבריו, במרבית שנותיו, למחנה השמאל. הוא תמך בהסכמי אוסלו ואף הצביע למפלגת מרצ, עד שהתפכח מ"אשליית השלום", כדבריו, בעקבות עבודתו עם הפלסטינים.
פראסין

היהודים בפראסין

מאמצע המאה ה-19 התיישבו במקום יהודים. ב-1930 היוותה האוכלוסייה היהודית 7.3% מכלל האוכלוסייה המקומית עם 156 יהודים. הקהילה במקום הייתה קטנה ולא עמדה בפני עצמה, אלא הייתה מסונפת לקהילת גורה הומורה. בכפר היו שני בתי כנסת, שני חדרים ומקווה. בית הכנסת השני הוקם סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה ולמעשה כמעט ולא היה בשימוש. רוב יהודי המקום עסקו במסחר אך היו גם בעלי מקצועות זעירים כגון נגרים, סנדלרים, וכן היו בעלי מנסרות.
בספטמבר 1940 גורשו יהודי פראסין לגורה הומורה, ומאוחר יותר ביחד עם כל יהודי האזור גורשו לטרנסניסטריה.
שחר

שחר הוא הזמן שלפני זריחת השמש.

בפולקלור

ממונח זה, ששורשו פרוטו-שמי, נבע שמו של שחר – אל הזריחה במיתולוגיה הכנענית, ואחיו התאום של שלם – אל השקיעה.
המסורת בפולקלור המערבי היא כי רוחות רפאים, שדים, ערפדים, טרולים ושאר ישויות רוע (ובהן אפילו השטן) מחויבות להיעלם בטרם תחילת השחר. בהיותם יצורי חושך הם שונאים אור ובמיוחד את זה של השמש (ראו פוטופוביה). קלטים קדם-נוצרים חלקו אמונה זו.
סאלווה עיד נאסר

ביוגרפיה

עיד נאסר נולדה בשם אבדלצ'וקוו אגבפונוו במדינת אנמברה שבניגריה, בת לאם מקומית ואב שנולד בבחריין. אמה הייתה אצנית בעצמה. ב-2014 עברה לבחריין בה קיבלה אזרחות והחלה להתחרות תחת דגלה.
ב-2015 זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר באליפות העולם לנוער שהתקיימה בקולומביה בתוצאה של 51.50 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.06 שניות. היא הייתה המדליסטית הצעירה ביותר במקצוע זה בתולדות האליפות. ב-2018 זכתה בשלוש מדליות זהב (ריצת 400 מטר, שליחות 4X100 מטר, שליחים מעורב 4X400) ובמדליית כסף (שליחות 4X400). במשחקי אסיה שנערכו בג'קרטה. בתחרות ליגת היהלום ב-2018 זכתה בחמש תחרויות ריצת 400 מטר ובגמר בבריסל. בתחרות ליגת היהלום במונקו סיימה שנייה בשיא אסיה של 49.08 שניות לאחר המנצחת שוני מילר-אואיבו (48.97 שניות). באליפות אסיה באתלטיקה ב-2019 זכתה בארבע מדליות זהב (ריצת 200 מטר, ריצת 400 מטר, ריצת שליחות 4X400 מטר ושליחים מעורב 4X400 מטר) ובמדליית ארד (שליחות 4X100 מטר). בליגת היהלום 2019 ניצחה בתחרויות בשאנגחאי, רומא, רבאט, לוזאן ובגמר בציריך.
שלומי כהן

קורות חייו

כהן גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1986 בחר לשרת בחטיבת גולני ושובץ בגדוד 12. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר קורס הקצינים שימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בחטיבה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד, וכקצין האג"ם של החטיבה. בשנת 1995, בהיותו סגן מפקד גדוד 51, פיקד כהן על כוח מן הגדוד אשר הרג חמישה פעילי חזבאללה שארבו לכוחות צה"ל בקרבת הכפר רבת-תאלתין הסמוך לטייבה שבלבנון. אלוף פיקוד הצפון העניק לכהן תעודת הערכה על שום אומץ הלב שגילה בלחימה. לאחר מכן הועלה לדרגת סא"ל, מונה למפקד גדוד 12 (ברק), והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבת גולני. בשנת 2000 מונה לתפקיד קצין המבצעים של פיקוד הצפון.
לאחר מכן שימש כמדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. במלחמת לבנון השנייה פיקד על חטיבת אלכסנדרוני, חטיבת חיל רגלים במילואים, והוביל אותה בלחימה בגזרה המערבית בדרום לבנון במרחב הכפרים רג'מין, שיח'ין וג'יבין במשך חמישה עשר ימים. במהלך הלחימה הרגו לוחמי החטיבה עשרות מחבלים, שבו שלושה מחבלי חזבאללה והשמידו אמצעי לחימה רבים. כמו כן כבשה החטיבה בזמן קצר את הצומת המקשרת בין הכפרים רג'מין ושיחין, שטח מפתח אוגדתי שאפשר את הכרעת הקרב במרחב, וסיפקה סיוע הומניטארי לכמה עשרות אזרחים לבנונים, ובכלל זה מתן סיוע רפואי. בעקבות ערכי הלחימה והמוסר שהפגין גדוד 7012 של החטיבה, עליו פיקד סא"ל רוני בן חיים, במלחמה, העניק אלוף פיקוד הצפון, גדי איזנקוט, בספטמבר 2007 לגדוד צל"ש אלוף "על שהראה דבקות במשימה וחתירה לניצחון, אחריות, דוגמה אישית, משמעת ומקצועיות".
לאחר המלחמה שימש כראש מטה עוצבת המפץ. לאחר תאונת אימונים בה נהרג חייל המילואים אסף וקסמן הואשם בהתרשלות יחד עם מפקד הכיתה, המ"פ והמג"ד. בתפקידו הבא שימש כנספח צה"ל ברומניה, והיה אמון על השבת גופות חללי צה"ל לאחר התרסקות מסוק יסעור של חיל האוויר בעת תרגיל משותף עם חיל האוויר הרומני. בשנת 2013 הורשע בהתרשלות ונגזר עליו חודש וחצי מאסר על תנאי.
בשנת 2014 נבחר כחבר במועצת עיריית חיפה מטעם סיעת "מהפך בחיפה" בראשות יעקב בורובסקי. ביולי 2016 מונה למנכ"ל קניון נהריה.
בוגר קורס חי"ר מתקדם בצבא ארצות הברית (פורט בנינג) בעל תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במנהל עסקים.
המוזיאון לתולדות תעשיית השמן

היסטוריה

בתקופת סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בארץ ישראל התפרנסו התושבים בעיקר מענפי מסחר, חקלאות ותרומות מחוץ לארץ. רוב תושבי הארץ התרכזו בערים הגדולות ירושלים, יפו, צפת, טבריה, חברון ועכו. בימים ההם, שלטונות האימפריה העות'מאנית האמינו שלחיפה צפוי קצב התפתחות שונה, בזכות מפרץ חיפה שהיווה בסיס יציב לנמל עמוק-מים, כחלופה לנמל עכו ההרוס. אל נמל זה אפשר היה למתוח שלוחה של מסילת הרכבת מחיג'אז שהתנהלה מדמשק עד למדינה בערב הסעודית. כמו כן, בחיפה הקימו הטמפלרים תשתית יציבה לתעשייה. בנימין זאב הרצל ואדמונד ג'יימס דה רוטשילד חזו אף הם את חשיבותה התעשייתית של העיר חיפה. בשנת 1905 הושלמה בניית מסילת הברזל מדרעא שבסוריה לחיפה. באותה שנה הוקם ליד לוד בית החרושת "חדיד", על ידי המהנדס נחום וילבוש. הקמת בית החרושת הייתה ניסיון ראשון בהיקף תעשייתי להפקת שמן מגפת הזית בשיטת מיצוי. מפעל זה הצטרף מאוחר יותר לחברת `עתיד` שנוסדה בוורשה (1906), וביחד הקימו בחיפה בית חרושת לשמן ולסבון בשם `עתיד` בניהולו של וילבוש. 
בשנת 1908 במסגרת `חברת עתיד`, הוקם בחיפה בית החרושת למכונות `עתיד - איצ`קוביץ`, שפעל לייצור מכונות חקלאיות, מכבשי שמן ועוד. מפעלים אלו נקלעו לקשיים כלכליים רבים. מפעל השמן נסגר בשנת 1909 ומפעל המכונות נסגר אף הוא בשנת 1910. באתר מפעל `חדיד` הוקמה החווה החקלאית בן שמן. בשנות מלחמת העולם הראשונה המשיכה לפעול בחיפה רק המסבנה. על יסודות מפעל `עתיד` הוקם במחצית הראשונה של שנות ה-20 בית החרושת `שמן`, שאליו צורפה המסבנה.
אמילי דשנל

ביוגרפיה

דשנל נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה לבמאי והצלם האמנותי מועמד האוסקר קיילב דשנל ולשחקנית מארי ג'ו דשנל. אחותה הצעירה היא הזמרת והשחקנית זואי דשנל. מוצאה המשפחתי של דשנל הוא מצרפת, שווייץ, הולנד, אנגליה ואירלנד. היא גדלה לערכי הנצרות הקתולית, אך היא אינה מאמינה עוד בדת כלשהי.

קריירה

בשנת 1994 הופיעה לראשונה בסרט "זה יכול לקרות גם לך", קומדיה רומנטית בכיכובם של ניקולס קייג' וברידג'ט פונדה. בשנת 2001 שיחקה בדרמת הטלוויזיה "מחלקת הלב". 
תפקידה הבא היה בשנת 2002 במיני סדרה מז'אנר האימה "רוז רד" של סטיבן קינג. לאחר מכן הופיעה בסרטים "קולד מאונטן", "האלאמו" ו"דרך התהילה".
בשנת 2005 כיכבה בסרט האימה "בוגימן". עוד באתה שנה נבחרה דשנל לשחק בתפקידה של ד"ר טמפרנס ברנן בסדרת הדרמה "בונז" בFOX, המבוססת על חייה של האנתרופולוגית המשפטית קת'י רייקס. היא גילמה תפקיד זה במשך 12 עונות עד 2017. היא החלה לשמש כמפיקה בפועל של התוכנית החל מאמצע עונתה הרביעית, לצד שותפה לסדרה דייוויד בוריאנז. 
בשנת 2011 שיחקה דשנל בדרמה הקומית "המשפחה המושלמת" כשאנון קלארי, בתה של איילין (קת'לין טרנר).
ב-2019 הצטרפה לעונה הרביעית של הסדרה "ממלכת החיות" בTNT, בתפקיד אנג'לה, נרקומנית לשעבר והחברה הכי טובה של ג'וליה.

חיים אישיים

דשנל השתתפה בסרטון להגברת המודעות לסרטן השד למען האגודה "Stand Up 2 Cancer" לצד אליסון הניגן, ג'יימי קינג, מינקה קלי וקתרין מקפי. 
ב-2015 דשנל ודייוויד בוריאנז, חברה מבונז תבעו את פוקס, בטענה כי רומו ולא קיבלו את חלקם מהרווחים בסדרה. 
דשנל היא טבעונית, התומכת ופעילה למען זכויות בעלי חיים. ב-25 בספטמבר 2010 היא נישאה לשחקן והתסריטאי דייוויד הורנסבי. בספטמבר 2011 נולד בנם הראשון. ביוני 2015 נולד בנם השני.
סטרומנס

מקור השם

שם העיר מקורו בשפה הוויקינגית, והוא מתייחס לגאות באזור נקודת נס, דרומית לעיר. המונח "סטרום" משמעות בוויקינגית - גאות חזקה.

היסטוריה

אזור העיר שימש כנמל החל מהמאה ה-16. במהלך המאה ה-17, בעת שהתנהלה מלחמה בין אנגליה וצרפת שימשה העיר כנמל שאיפשר מעקף של התעלה האנגלית, בה הותקפו הספינות האנגליות על ידי הצרפתים. ספינות חברת מפרץ הדסון נהגו לעגון בנמל דרך קבע, וממנו הובלו הסחורות לאנגליה. 
בעיר התגורר הסופר ג'ורג' מקיי בראון, והעיר מוזכרת ביצירתו של סר פיטר מקסוול דייוויס "להתראות לסטרומנס".
בעיר ממוקם מוזיאון המציג את ההיסטוריה של העיר.
תקופת החושך האתיופית

עליית האסלאם

עלייתו של האסלאם בחצי האי ערב הייתה בעלת השפעה משמעותית על ממלכת אקסום במשך המאות השביעית והשמינית. עד מותו של הנביא מוחמד היה חצי האי הערבי יחד עם כל חופו המזרחי של ים סוף תחת השפעתה של הדת החדשה. המוסלמים החלו בכיבושים נרחבים, בהם האימפריה הסאסאנית ורוב המדינות הגרורות של הביזנטיים.
חרף התפשטותו של האסלאם על ידי כיבושים במקומות אחרים, יחסי המדינה האסלאמית עם אקסום היו בתחילה ידידותיים. לפי מסורת איסלאמית, כמה מידידי משפחתו של מוחמד וכמה מבין מהמומרים הראשונים שלו מצאו מקלט באקסום קודם עלית הנביא. כתוצאה מכך ניצלה אקסום מהג'יהאד. הערבים גם התייחסו לאקסום כממלכה בעלת כוח שווה לאימפריה המוסלמית, לאימפריה הביזנטית ולסין וכאחת מהמעצמות הגדולות של העולם. הסחר בים סוף בין המוסלמים לאקסום המשיך אך דעך עם השנים. 
בהמשך התפתחו בעיות בין אקסום והכוח הערבי החדש. התפשטות האסלאם במצרים והלבנט הביאה להתרופפות יחסיה של אקסום עם הכוח הנוצרי העיקרי - האימפריה הביזנטית. אף על פי שבמצרים המשיך מגע עם כנסיות נוצריות, המשיך הכיבוש המוסלמי ובודד את הכנסייה באקסום. הפטריארך סיפק לה רק תקשורת מוגבלת עם הכנסייה הקופטית במצרים. ההתרחבות האסלאמית איימה על אקסום. ים סוף והאוקיינוס ההודי שבעבר נשלטו על ידי האימפריה הביזנטינית, אקסום וממלכת פרס, עברו לאט לאט לשליטת הערבים המוסלמיים אשר הפיצו את אמונתם באמצעות פעילויות מסחריות.
בהמשך איבדה אקסום את דרכי המסחר הימיות שלה. אחרי אמצע המאה ה-7 הדרדרו היחסים עד למצב של מלחמה בין אקסום למוסלמים. מצב זה הוביל לבסוף לכיבוש הערבי של איי דחלק. בתחילת המאה ה-8 תקפו המוסלמים באדאליס את הצי של אקסום. כמו כן כבשו המוסלמים את סאוואקין ואילצו את אנשי הבאג'ה שבאותו אזור, להתאסלם. 
מאמצע המאה ה-9 התפשט האסלאם לחוף הדרומי של מפרץ עדן ולחוף סומליה במזרח אפריקה. האסלאם התבסס במקום וכן בכל מזרח הרמות המרכזיות. במקום הוקמה סולטנות מוסלמית - יפאט עד תחילת המאה ה-12 והייתה איסלמיזציה של העמים הכושים באזור. תהליך ההתאסלמות של עמים אלו - בדרומה ודרום מזרחה של הרמה האתיופית, שלפני כן האמינו בדתות מקומיות, נוצר בדרך כלל על ידי מאמציהם המיסיונרים של הסוחרים הערביים. אוכלוסייה זו הפכה מוסלמית ובסופו של דבר נלחמה כנגד חבש הנוצרית על השליטה בקרן אפריקה.

תגובת אקסום

בתגובה להתרחבות האסלאמית בתחומו של ים סוף והפסד רשת הדרכים המסחריות בים, הסבה ממלכת אקסום את תשומת לבה ליישוב הרמות הצפוניות של אתיופיה. קרוב לוודאי שתהליך זה של ההתרחבות החל מאז שהמהגרים הראשונים מדרום מערב ערב היגרו לרמות. אך ההתרחבות קיבלה דחף חדש עם נפילתה של אקסום ותלות באמצעים אפריקניים בלבד. באמצע המאה ה-7 ננטשה בירתה הישנה של אקסום. מקום זה שימש אחרי כן כמקום פולחן דתי וכמקום הכתרת הקיסרים על מנת להראות את המשכיות המלכים מימי אקסום. אקסום החלה להשפיע באופן פוליטי, תרבותי ודתי על דרומה של תיגראי ועל מחוזותיהם של האגאוו כמו לסתה, וג, אנגות, ולבסוף שלטה על אזור אמהרה - וואלו של היום.
ההתרחבות דרומה המשיכה עד למאה ה-20. הטכניקה המועדפת להתרחבות כללה הקמת מושבות צבאיות ששירתו כמרכז תרבותי של אקסום והפצת הנצרות בקרב אוכלוסיית האגאווים. מושבות צבאיות הוקמו גם באזורים רחוקים כמו באזורם של הסידאמים שנמצאים ברמות המרכזיות. מתנחלים אלו היו דוברי שפות שמיות כמו הארגובים, גורגים, והררים, על אף שהתנחלות עצמאית של דוברי שמית החלה גם מדרום מערב ערב. במשך המאות הבאות התפשטה הנצרות באזור שאווה והופיעו בה האמהרים שמיים.
סמל קמרון

סמל קמרון מורכב ממגן ומשתי כתובות בחלק התחתון והעליון של המגן. המגן תואם את צבעי דגל קמרון, המייצג בצבעיו את האחדות (הפס האדום), הסוואנות בחלק הצפוני של המדינה (צהוב) והיערות בחלק הדרומי של המדינה (ירוק).
במרכז המגן וברקע האדום, מאזניים המייצגים את הצדק ומוחזקים על ידי חרב, מאחוריהם צללית שטח המדינה. מעליהם כוכב האחדות שצבעו צהוב בדומה לדגל.

מאחורי המגן זוג פסקס מוצלבים, שמוצמד להם סרט עליו שם המדינה באנגלית ובצרפתית. מעל גרזני הפסקס המילים Patrie מולדת ו-Paix שלום, מעל המגן הכתובת Travail עבודה, המרכיבים את מוטו המדינה.
משה גולדמן (מלחין)

ביוגרפיה

נולד בשכונת קטמון בירושלים, לרב בנימין גולדמן, משגיח בישיבות באבוב בקריית באבוב בבת ים ובבורו פארק. גולדמן התחיל להלחין ניגונים כבר בהיותו ילד, עד ימיו האחרונים הלחין כ-380 ניגונים. מעל 300 מניגוניו כבר ראו אור. הוא הפיק עשרות אלבומי מוזיקה. סדרת האלבומים האחרונה שלו הייתה סדרת תקליטי קעמפ שלווה של חסידות באבוב בת 21 תקליטים.

לחנים בולטים

בין לחניו הבולטים: אהבת עולם תביא להם, הגלה נא, פנה לעלבון, שמחתי, שלום שלום, ברוך אל עליון, כנשר ועוד.
בעקבות נכות ממנה סבל הלחין גולדמן שיר ביידיש בשם "הנשמה". השיר עוסק בנשמתו של צדיק המגיעה לבית דין של מעלה ואינה מורשית להיכנס לגן עדן כיוון שהצדיק הכה פעם יהודי ולא פייסו. לנשמה ניתנות שתי אפשרויות, לבחור בגיהנום לכפר על העוון או לחזור בשנית לעולם על מנת לתקן את העוון. הנשמה בוחרת לחזור בגלגול אך מבקשת מבית הדין להיוולד כבעל מום ללא ידיים, בכדי שלא יוכל להכות שוב יהודי. במקביל מסופר על זוג חשוכי ילדים המתפללים לילד, ונולד להם תינוק חסר ידיים שסובל בחיים ובבית הספר. בפזמון מוסבר איך הכל נעשה בהשגחה עליונה שנשמת הצדיק תיוולד כילד ללא ידיים להורים צדיקים ובכך יכופר עוונו. חלק מקטעי השיר מושרים על ידי גולדמן עצמו, שטען שלא הצליח למצוא זמר שיעביר את המסר כמוהו.
אסף צור

קריירה

צור החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, וב-13 במאי 2016 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בתיקו 3–3 נגד מכבי הרצליה בליגה הלאומית.
ב-28 ביוני 2016 חתם צור לחמש שנים בהפועל רעננה. בעונתו הראשונה במועדון שימש כשוער ראשון בקבוצת הנוער, וב-6 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2–2 נגד מ.ס. אשדוד. את עונת 2017/2018 פתח כשוער ראשון בקבוצה הבוגרת, אך איבד את מקומו בהרכב לאחר החתמתו של השוער גיירמו ויסקארה. בעונת 2018/2019 חזר לעמדת השוער הראשון.
לזכותו של צור ארבע הופעות בנבחרת הנוער של ישראל, ומאז ספטמבר 2018 הוא משמש כשוער הראשון של הנבחרת הצעירה.
אל קאסר אס-סגיר

אל קאסר אס-סגיר (פורטוגזית: Alcácer Ceguer, ערבית: القصر الصغير, ספרדית: Alcazarseguer - עיר קטנה) הוא מבצר השוכן במצר גיברלטר, בין סאוטה לטנג'יר שבמרוקו.

היסטוריה

אזור אל-קאסר אס-סגיר נכבש במאה הראשונה על ידי הרומאים שבנו במקום מפעל לייצור מלח. לא הייתה התיישבות באזור בימי הביניים המוקדמים. 
ב-708, נבנה במקום מבצר, קאסר מסמודה, שהתקיים באותו מקום בו נמצא המבצר הנוכחי. תחת השושלת האידריסידית, האזור עבר לשליטתו של קאחם איבן אידריס השני.
ההיסטוריה של המבצר הנוכחי החלה במאה ה-11. האלמורדיבים השתמשו במבצר (אז, עוד מבצר מסמודה) כדי להכין את הכוחות המוסלמים לקראת המעבר לספרד. אל-מוואחידון כבשו את המקום ושינו את שמו לקסאר אל-מג'אז. השושלת המרינידית, תחת הסולטאן אבו יוסוף יעקוב, שינתה את שמו לקסאר אל-מג'אר והשתמשו בו כבסיס לכוחותיהם לקראת המסע לאנדלוסיה. פני האזור השתנו במאה ה-15, כשהפורטוגזים נחתו במקום בשנת 1458 וכבשו את המבצר. לאחר הכיבוש הפורטוגזי, הפך המבצר למקום מפלט למוריסק ואים שברחו מאנדלוסיה. משום חוסר חשיבותה האסטרטגית ובשל המשבר הכלכלי, החליט ז'ואו השלישי לנטוש את המבצר.

אדריכלות

העיר אל-קאסר אס-סגיר נבנתה בסגנון שגרתי לבניית ערים בצפון אפריקה של ימי הביניים. העיר משתרעת על כחמישה קמ"ר, וגובהה נע בין שני מטרים לחמישה מטרים. חומות העיר מוגנות על ידי 29 מגדלים המסודרים בצורה מעגלית, ובהן יש שלושה שערים; באב אל בחר, באב סבטה ובאב פז. לאחר הכיבוש הנוצרי בשנת 1458, עברה העיר המוסלמית בנייה מחודשת ששינתה את פניה. במהלך שינויים אלו נבנתה בעיר כנסייה גדולה בשם כנסיית סנטו סבסטיאו.
ג'יימס ג' דייוויס

ביוגרפיה

דייוויס נולד בדרום-מערב ויילס בשנת 1873 והיגר לארצות הברית יחד עם הוריו בשנת 1881 כשהיה בן שמונה. תחילה הם התיישבו בפיטסבורג, ולאחר מכן החליפו מקום מגורים בתוך המדינה. בצעירותו, עבד דייוויס במפעל פלדה ובשנת 1893 עבר למרכז אינדיאנה, שם עבד כפקיד עד שנת 1902. בשנים שלאחר מכן הוא התחתן ונולדו לו כחמישה ילדים.
מבחינה פוליטית, תמך דייוויס באאוגניקה ובעליונות המוסרית והכללית של הגזע האמריקאי הלבן. בנוסף על כך, הוא התנגד במידה חלקית לזכויות עובדים.
בשנים 1921–1930 הוא כיהן כמזכיר העבודה תחת הנשיאים וורן הרדינג, קלווין קולידג' והרברט הובר. עובדה זו מציבה אותו כאחד משרי הקבינט היחידים בתולדות ארצות הברית אשר כיהנו ברציפות תחת שלושה נשיאים. בזמן כהונתו, נלחם בהגירה בלתי חוקית ובאיגודי העובדים. עם היבחרו לסנאט בשנת 1930, הוא התפטר מתפקידו בקבינט. בשנת 1944 הפסיד את מקומו בסנאט, ובכך סיים את עשייתו הציבורית.
בשנת 1922 פרסם אוטוביוגרפיה. הוא נפטר במרילנד בשנת 1972 ונקבר בפיטסבורג.
חותם נשיא ארצות הברית

חותם נשיא ארצות הברית (באנגלית: Seal of the President of the United States) מבוסס על החותם הגדול של ארצות הברית. 
הנשיא הראשון שהשתמש בסמל היה הנשיא ראת'רפורד בירצ'רד הייס בשנת 1880. הייז השתמש בחותם כדי לחתום על הזמנות לבית הלבן. 
הנשיא הארי ס. טרומן שינה את החותם ב-26 באוקטובר 1945, והוסיף את מעגל הכוכבים וכן שינה את מבטו של העיטם לבן-הראש ממבט על כפתו השמאלית המחזיקה ב-13 חצים (המסמלים את שלוש עשרה המושבות) למבט הפונה ימינה, אל כפתו המחזיקה ענף של זית - וזאת על מנת לסמל את מחויבותה של ארצות הברית לשלום והעדפת השלום על המלחמה. בעקבות כך ששינוי זה אירע אחרי מלחמת העולם השנייה נוצרה האמונה העממית לפיה משתנה הסמל בעתות מלחמה - והעיטם מביט שמאלה. 
החותם כולו עוצב "בסימן 13": בנוסף לשלושה עשר החצים, יש 13 עלים בענף הזית וכן 13 זיתים, יש 13 עיגולים לבנים מעל ראש העיטם, 13 כוכבים לידו, 13 פסים בצבעי אדום-לבן, ואפילו המשפט E PLURIBUS UNUM (מתוך רבים אחד) מכיל 13 אותיות. 
הסמל שונה לאחרונה בשנת 1959, כאשר נוסף לו הכוכב החמישים, בעקבות הצטרפותה של הוואי לאיחוד.
פרקסינוסקופ

פרקסינוסקופ מכשיר להקרנת סרטים מצוירים. הומצא בשנת 1873. הומצא על ידי אמיל ריינו.
מכשיר עגול, דומה לסיר רחב, לדופנו הפנימית מוצמדת סדרת ציורים של שלבי תנועה המשתקפת במערכת מראות. סדרת הציורים הותקנה על ציר במרכז המכשיר ואפשרה, בזמן שה"סיר " מסתובב, לקבל אשליית תנועה: סרט מצויר.
רקטות וטילים של צה"ל

אמצעי הלחימה המשמשים את צה"ל כוללים גם קשת רחבה של רקטות וטילים המשמשים למגוון מטרות ומהווים חלק מאמצעי הלחימה של צה"ל. רקטות וטילים אלה הם מתוצרת ישראל, מיבוא, ומשלל שנלקח במלחמות שונות.

רקטות וטילים בזרוע היבשה

רקטות וטילים שברשות זרוע היבשה נבדלים בראש ובראשונה בסוג המטרות שראשי הנפץ שלהם מיועדים לפגוע בהם, בממדיהם (אורך, רוחב ומשקל) ובחדישות הטכנולוגיה של עיצובם. משולשת גורמים אלה נגזרות היכולות של הטיל ואילוצי העבודה עמו. אלה מכתיבים את המטרה המיטבית שלהם (למשל רכב קרבי משוריין קל או טנקים של ממש) שיטות הכיוון והשליטה בהם (יש טילים שאי אפשר לשלוט בהם מרגע שהם עוזבים את המשגר ויש טילים מונחים ברמות ושיטות שונות), טווח הטילים, אופן נשיאת הטיל (כל חייל חיל רגלים מוסיף טיל קטן לשאר הציוד שלו, או שחייל אחד בלבד נושא טיל כזה ותו לא, או שחלקי הטיל והמשגר נישאים על גביהם של כיתה שלמה, או על נגמ"ש וכיוצא בזה. משיקולים אלה נקבעת גם תורת הלוחמה והכשרתם של החיילים המפעילים את הטיל.
כתב (מקצוע)

כתב הוא עיתונאי העוסק באיסוף חדשות והפיכתן לידיעה באמצעי תקשורת שהוא עובד למענו: עיתון, רדיו, טלוויזיה וכדומה. באמצעי תקשורת גדולים מוקצה לכתב תחום סיקור מסוים, כגון ענייני צבא (כתב צבאי), ענייני כלכלה (כתב כלכלי), ענייני פלילים (כתב לענייני פלילים) ועוד. חלוקה אחרת היא לפי אזור גאוגרפי: כתב בנגב, כתב בלונדון וכן הלאה.
הכתב עושה עבודת שטח של איסוף ידיעות, על פי הנחיה ספציפית של העורך, המבקש ידיעה בנושא מסוים, ביוזמת הכתב, בהתאם למנדט הכללי שיש לו בתחום פעולתו, בעקבות הודעה לעיתונות הנשלחת אליו או ביוזמת הציבור, הפונה לכתב ומסב את תשומת לבו לנושא בעל עניין.
הידיעה שמסר הכתב מועברת למערכת, שם היא עוברת שלבים שונים של עריכה (עריכה עניינית ולשונית) ולעיתים משולב מידע שהגיע מכתבים אחדים לכלל ידיעה אחת. בדרך כלל מצוין שמו של הכתב על ידיעה שמסר.
גבריאל איספיראנסה

ר' גבריאל איספיראנסה (או אישפרנסה; ה'ש"פ – ה'תל"ז) היה מגדולי חכמי צפת במאה ה-17.
נולד בשאלוניקי בשנת ה'ש"פ (1620). החיד"א, בספרו "שם הגדולים", כותב שישנה מסורת שהתייתם מאביו ומאמו, ושם המשפחה של האשה שאימצה אותו היה "איספיראנסה", והוא אימץ את שם משפחתה. תלמידו של ר' דניאל איסטורמסה מחבר "מגן גיבורים". עלה לצפת בשנת ה'ת"י ושימש בה כרב. בשנת ה'תכ"ו פנו חכמים אל הרב אברהם אמיגו בבקשה שילך הוא עם הרב איספיראנסה, הרב שלמה אלימן אשכנזי והרב חיים אבולעפיה לבדוק את אמיתות הטענות על השבתאות בעיר עזה. היה ראש ישיבה בצפת, ובעקבות אחד מממני הישיבה, שנקלע למשבר ולא פרע את חובותיו, פרץ סכסוך בין איספיראנסה לבין הרב מרדכי הלוי. נפטר בשנת ה'תל"ז.
היה ממעתיקי כתביו של ר' חיים ויטאל.
היה מרבותיו של הראשון לציון רבי משה גאלנטי.
נקבר בצפת. כמה מתשובותיו נמצאות בכתבי יד. בסוף ספר "עץ החיים" (איזמיר, תפ"ט) מאת הרב חיים אבולעפיה נמצאים הערות וליקוטים פרי עטו.