google/wiki40b huggingface dataset:
כרבולת (איבר)

כרבולת היא איבר בשרני המצוי מעל ראשם של מיני תרנגולאים כמו תרנגול הודו, פסיונים, ובעיקר אצל תרנגול הבית. הכרבולת מצויה הן אצל זכרים והן אצל נקבות, אך גדולה יותר ובעלת צבע עז יותר בזכרים. צבע הכרבולת אדום עד כתום, בהתאם למין והגזע, כשאצל כמה גזעים (למשל גזע ה-משי וSebright) צבע הכרבולת יכול להגיע לצבע שחור ואף סגול.
בנוסף לכרבולת, יש לתרנגול דלדל (Wattle) אדום, שהוא איבר דומה לכרבולת אך המצוי מתחת לפניו של התרנגול.
מבחינה פזיולוגית יתכן ותפקידם של איברי הכרבולת והדלדל לסייע בקירור בעל-החיים, על-ידי יצירת משטח שבו זורם דם במארג נימים המשתרגים קרוב לפני העור ומאפשר לחום עודף להיפלט לסביבה, בדומה לתפקידם של תנוכי האוזן הגדולים אצל הפיל. 
יחד עם זאת, במהלך ההתפתחות האבולוציונית של התרנגולאים התפתחו ככול הנראה הכרבולת והדלדל אצל הזכרים לכדי מבנה גדול יותר בעל צבע עז ובולט במטרה משנית להציג לנקבות את הכשירות והחוזק של הזכרים, מאחר וזכרים חולים או חלשים יהיו בעלי כרבולות ודלדל צבעוניים פחות. תצוגה זו, שמטרתה ליצור רושם אצל הנקבה שלזכר יש תכונות טובות אותם תוכל להוריש לצאצאיה, מצריכה השקעת משאבים ביולוגיים נוספים מצד הזכר ומפחיתה את יכולת ההסתתרות שלו מפני טורפים ומהווה לכן דוגמה לעקרון ההכבדה. 
בעולם הצומח ישנם כמה צמחים בעלי פרחים או פירות דמויי כרבולת. הצמח כרבולת הוא דוגמה אחת לכך וקיבל את שמו בגלל הדמיון של פירותיו לכרבולת התרנגול מבחינת צורתם (אך לא מבחינת צבעם).

יצורים נוספים

מבנים דמויי כרבולת בולטים אצל עוד כמה מינים כמו כרבולתן הסלעים ועוד קוטינגיים, עגור כרבלתי, מיני קונדוריים, ברווז כרבולי ועוד. גם אצל בעלי חיים שאינם עופות ישנן כרבולות למשל בני משפחת האיגואניים, הבסיליסקיים ולטאות מקרינות, דגים מהמשפחה כרבולניים, שפתוניים (המין Coris picta) ועקרבנוניים, וגם לכמה מהדינוזאורים היו כרבולות גדולות כמו למשל לבני משפחת ההדרוזאוריים.
טופולוגיות אופרטוריות

במחקר המתמטי בתחום האנליזה הפונקציונלית קיימת מספר טופולוגיות סטנדרטיות על  - מרחב האופרטורים הליניארים החסומים על מרחב הילברט H.
רודריגו גרסיה

ביוגרפיה

גרסיה נולד בבוגוטה למרקס ואשתו, מרסדס ברקה פרדו (Mercedes Barcha Pardo) וגדל בקולומביה, במקסיקו ובארצות הברית. גרסיה היה צלם קולנוע (צילם את ההפקה מ-1998 של "תקוות גדולות" בבימויו של אלפונסו קוארון) וביים מספר פרקים בסדרות טלוויזיה של חברת HBO, בהם "עמוק באדמה", "הסופרנוס" ואת שתי העונות האמריקאיות של "בטיפול". 
בנוסף ביים את סרטי הקולנוע "דברים שאפשר לדעת עליה" (משנת 2000), את "עשרה סיפורי אהבה זעירים" (2001) ואת "אמהות וילדים" עבורם כתב גם את התסריט, וכן, כתב וביים את הסרט "נוסעים" משנת 2008, בכיכובה של אן האת'וויי.
רכב סיור משוריין רב"י

ראם 2000

הראם 2000 או ראם סימן 3 הוא הדגם החדיש ביותר בפרויקט רכבי הראם. הרכב מכיל את אותו רעיון עיצובי כמו קודמיו המעניק לו מבנה ומיגון כנגד מוקשים ומטענים. הראם 2000 בדומה לדגמים הקודמים פתוח כלפי מעלה כדי לשרת כרכב סיור בו ללוחמים תצפית של 360 מעלות סביב שדה הקרב, לדגם הוסף גם פתח בצד הכלי לכניסה לתא הלוחמים במקום כניסה מלמעלה, כמו גם תא הנהג והמפקד שסגור ובעל שימשה וחלונות צד.
הכלי שוקל כ-4.5 טון, בעל מנוע סולר 166 כ"ס והנעת 4X4. הראם פותח באופן גמיש כך שניתן להכיל בו מספר שדרוגים לדרישות ותפקידים שונים, הוא פותח בכ-14 גרסאות שונות החל מרכב סיור עד רכבי שיטור ורכבים משמידי טנקים.
הראם 2000 הוא הדגם המשווק באופן אקטיבי על ידי חברת רמתא של התעשייה האווירית, שלא כמו הדגמים הקודמים שפיתוחם, ייצורם ושיווקם הופסק.
עמלה עינת

עמלה עינת (כהן; נולדה בכפר סבא ב-29 בדצמבר 1939) היא סופרת ואשת חינוך ישראלית.

ביוגרפיה

אמה של עמלה עינת, מרים, היא ילידת הארץ ואביה, שלמה, יליד פולין, השתייך ל"השומר הצעיר" והיה חבר קיבוץ עין החורש. כאשר קמה מדינת ישראל עברה עינת עם משפחתה לחולון, ולמדה בבית הספר ביאליק ובתיכון קוגל בעיר. כילדה הייתה חניכה בתנועת "הנוער העובד", ובגיל חמש-עשרה וחצי עברה לירושלים בשל מחלת האסתמה ממנה סבלה. בירושלים המשיכה את לימודיה בתיכון ליד"ה (אז "תיכון בית הכרם"). את שירותה הצבאי בצבא ההגנה לישראל עשתה בתור סמלת חינוך במפקדת קצין חינוך ראשי.
לאחר סיום שירותה השלימה עינת תואר בוגרת אוניברסיטה בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. תואר המוסמך שלה, בייעוץ פסיכולוגי חינוכי, ניתן לה גם הוא בתל אביב. בעלת תואר דוקטור בחינוך מטעם אוניברסיטת ליברפול. כתבה ספרים מקצועיים בתחום החינוך, ועסקה גם בליקוי למידה (בעיקר בנושא הדיסלקסיה). חיברה מחזות ("שיטת חנהלה", "סכין בסמטה") שהועלו בהצלחה על בימות שונות. בשנים 1978–1991 הייתה עמלה עינת סגנית העורך של "עתון 77", ירחון לספרות ולתרבות, ולאחר מכן, בשנים 1991–1993, הייתה עורכת ראשית בהוצאת ידיעות אחרונות. חיברה עשרות רשימות, ביקורת ומסות שהתפרסמו במוספים הספרותיים של עיתונים וכתבי-עת שונים.
עינת זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים על שם לוי אשכול בשנת 1983, בפרס הדסה לספרות ילדים ונוער (2004) ובפרס אקו"ם 2017 על תרומתה ליצירה ולספרות הישראלית.
מתגוררת בתל אביב. הייתה נשואה לאהרון, אם לשלושה.
בית תפילה לזכר יהודי סלוניקי

תחילת הפעילות

ספר התורה הראשון התקבל כתרומה, ובהתחלה אף לא היו כיסאות, כך שכל מתפלל נדרש היה להביא כיסא בעצמו. בין המתפללים בלט הרצון לשלב סממנים ציונים ומוטיבים לאומיים. לדברי הגבאי הנוכחי מר גבריאל ציון, החל מקום המדינה נהוג בשבוע לפני יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל להניף את דגל ישראל בחזית בית הכנסת, וביום העצמאות מקשטים את פנים בית הכנסת בדגלים. 
עם סיום מלחמת העולם השנייה, רוב הניצולים מקהילת סלוניקי עלו לישראל, חלקם הגדול הגיע לשכונות פלורנטין ושפירא בתל אביב, ולרוב נאלצו לבסס את אחיזתם בארץ באופן פרטי, ללא עזרה ממוסדת. עם זאת, השתלבו ניצולי המחנות במרקם החיים בשכונה ונטלו חלק פעיל בחיי העדה מבחינה חברתית, תרבותית ותורנית. בתקופה זו בית הכנסת עבר למבנה אבן, בתמיכת יהודים סלוניקאים מחו"ל, ועם הצטרפותם לבית הכנסת שונה שמו ל-"בית תפילה לזכר יהודי סלוניקי". 
המגרש שעליו נבנה בית הכנסת נקנה במרץ 1956. בשנת 1958 התאגדו פעילי בית הכנסת והקימו אגודה שיתופית. תכנון בית הכנסת הופקד בידיו של האדריכל משה בן שושן ותוכנית בניין הוגשה בינואר 1959. ככל הנראה הבניה החלה במהלך 1960 ורישיון בית הכנסת ניתן בדצמבר 1961.
חאל פאר

חאל פאר (במלטזית: Ħal Far - "עיר העכברושים") הוא אזור התעשייה הגדול ביותר במלטה. האזור שוכן בדרום-מזרחו של האי מלטה, לחופי הים התיכון, כקילומטר וחצי בלבד ממערב לנמל החופשי של מלטה, הנמל הגדול והחשוב במדינה. אורכו של אזור התעשייה ממזרח למערב הוא כקילומטר וחצי, ורוחבו המרבי כקילומטר אחד.

היסטוריה

בעבר שכן במקום שדה תעופה של מטוסי חיל האוויר הבריטי ושל חיל הים הבריטי, שהחל לפעול ב-1 באפריל 1929. שדה זה היה שדה התעופה הראשון במלטה, והוכשרו בו שני מסלולי טיסה: 13/31 באורך של 6,000 רגל ו-9/27 שאורכו עמד על 4,800 רגל. במלחמת העולם השנייה ספג השדה נזקים כבדים מהפצצות אוויריות של חילות האוויר של מדינות הציר, אך מעולם לא הושבת. במהלך ההפצצות שהחלו ב-11 ביוני 1940 והסתיימו ב-21 במאי 1943, הוטלו על השדה פצצות במשקל כולל של 2,300 טון. לאחר המלחמה ועד 31 באוגוסט 1967, המשיך השדה לשמש את הצבא הבריטי, בעיקר כבסיס אימונים, ושני מסלולי הטיסה נסללו בשנת 1959. השטח הועבר לממשלת מלטה בחודש ינואר 1979, אשר פיתחה בו את אזור התעשייה. מסלולי הטיסה וההסעה הוסבו לדרכים לכלי רכב, והמבנים התעשייתיים הוקמו לאורכם. המסלול המרכזי של שדה התעופה הפך בחלקו למסלול מירוצים. עוד שוכן במקום מתכן כליאה לפליטים המגיעים למלטה מאפריקה בדרך היבשה.
מסובבי הכתף

אנטומיה ותפקידים

תחילתם של כל השרירים בפני עצם השכם, השריר התת-שכמי מכסה את הפן הקדמי של העצם, הרום קוצי והמך קוצי מכסים את הפן האחורי של העצם (מעל ומתחת לקוץ השכם בהתאמה) והשריר העגול קטן מתחיל מחלקו הצידי של הפן האחורי. גידי השרירים נאחזים באזור ראש עצם הזרוע, בגבשושית הגדולה ובגבשושית הקטנה של העצם, בדרך העוטפת את ראש העצם מפנים, ממעלה ומאחור ומצמידה אותו לשקע הגומתי של עצם השכם.
פעולתם של השרירים (למעט השריר הרום קוצי) מסובבת את הזרוע לכיוונים פנימה והחוצה ומכאן מקור שמה של הקבוצה. פעולה חיונית נוספת של השרירים היא הייצוב הדינמי של ראש עצם הזרוע במפרקו. מפרק הזרוע בנוי כמפרק כדורי רופף יחסית בין ראש עצם הזרוע לשקע הגומתי של עצם השכם, שלוש דרגות החופש של הכתף וטווחי המפרק באים על חשבון היציבות המבנית שלו, פעולתם הסינרגיסטית של מסובבי הכתף שומרת על ראש עצם הזרוע במקומו (קרי ללא פריקה) גם במצבים או תנועות שאין די במבנה הקשיח של המפרק (בהתאמה בין העצמות על סחוסיהן) לשמור על יציבותו.

פגיעות נפוצות

מסובבי הכתף ובמיוחד השריר הרום קוצי הממוקם בין חלקו המקורב של ראש עצם הזרוע לשיא הכתף פגיעים לתנועות חוזרניות או לפגיעות "צביטה" (impingement). כל כאב בכתף עלול לפגוע בפעולת השרירים ולהתחיל מעגל של יציבות לקויה בכתף המחמירה את צביטת וגירוי השרירים ומגבירה את הכאב. בקבוצת השרירים מופיעות גם פתולוגיות כגון הסתיידויות או דלקות של הגידים ואף פגיעה בשלמותם ודלקות של האמתחות השונות הממוקמות בין השרירים ובין השרירים לרקמות המקיפות אותם.
עאליה, מלכת ירדן

ביוגרפיה

עאליה בהאא א-דין טוקאן נולדה ב-25 בדצמבר 1948 בקהיר למשפחה פלסטינית משכם. משפחת טוקאן קשרה קשרים טובים עם בית המלוכה הירדני עוד מתקופת המנדט הבריטי. אחד מקרובי משפחתה של עאליה, אחמד טוקאן, שימש כראש ממשלת ירדן בשנת 1970. אביה, בהאא א-דין טוקאן, שימש כשגריר ירדן במצרים בשעת לידתה, ולאחר מכן שימש כשגריר בארצות הברית, איטליה, טורקיה ובריטניה. עאליה נדדה יחד עם משפחתה בהתאם לשליחות אביה והתחנכה במוסדות מערביים. לאחר מכן למדה מדעי המדינה באוניברסיטה בשיקגו.
בשנת 1971 חזרה עאליה להתגורר בירדן, ועבדה בחברת התעופה הירדנית (לימים רויאל ג'ורדניאן). בספטמבר 1972 נתבקשה באופן פרטי בידי המלך לארגן פסטיבל סקי מים בעקבה. ב-22 בדצמבר 1972 נישאו עאליה וחוסיין בטקס פרטי, ועאליה הוכתרה למלכה עאליה אל-חוסיין. נישואי חוסיין ועאליה אירעו חודשים ספורים לאחר גירושיו של המלך מאשתו השנייה מונא אל-חוסיין. ייתכן כי להיכרותו של חוסיין עם עאליה היה חלק בגירושין.
לזוג נולדו שני ילדים: האיא (נולדה ב-3 במאי 1974) ועלי (נולד ב-23 בדצמבר 1975). האיא התחתנה עם השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, שליט דובאי וראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות. כמו כן אימצו השניים ב-1976 ילדה פלסטינית יתומה בשם עביר (ילידת 1972). עאליה נחשבה למלכה פופולרית בדעת הקהל, ונישואיה עם המלך חוסיין נחשבו למוצלחים. היא הרבתה בפעילויות צדקה וסעד, בייחוד בעזרה לבתי יתומים. ב-1974 תמכה במתן זכות בחירה לנשים בממלכה.
ב-9 בפברואר 1977 נהרגה המלכה בהתרסקות מסוק בעמאן שבירדן בדרך לדרום ירדן, בדרכה למשימת פיקוח על אזורים נידחים. על שמה נקרא נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה. כחצי שנה לאחר מותה נישא חוסיין בפעם הרביעית למלכה נור.
מוחמד נזאל

מוחמד נזאל (מכונה "אבו בראא'"; נולד ב-1962 בעמאן שבירדן), חבר הלשכה המדינית של חמאס ומשמש לא אחת כדובר התנועה.
מוצא משפחתו מקלקיליה, מאחת החמולות הגדולות בעיר. בשנים 1992-1999 הוא שימש כנציג חמאס בירדן, וכיום הוא חבר הלשכה המדינית של התנועה.
למד בתיכון בכווית שבה הצטרף לפעילות של קבוצת הסטודנטים הפלסטינים האסלאמים, בראשותו של ח'אלד משעל. סיים תואר שני בכימיה באוניברסיטת קראצ'י, שם גם עמד בראש התאחדות הסטודנטים האסלאמים בפקיסטן.
נזאל הצטרף לחמאס בשנת 1989. הוא עזב את ירדן בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ועבר לסוריה, שם הוא מתגורר כיום.
בית הקברות בית שלום

בית הקברות בית שלום במזרח לוס אנג'לס (באנגלית: Home of Peace Cemetery) הוא בית קברות יהודי בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית.
בית הקברות ממוקם בשדרות ויטייר  במזרח לוס אנג'לס, בשדרות אלו ממוקמים שני בתי קברות יהודיים נוספים: בית הקברות בית ישראל ובית הקברות הר ציון.
בית הקברות הוא השני מבין בתי הקברות היהודיים שהוקמו בלוס אנג'לס, הוא נבנה ב-1901 על קרקע בשטח 30 דונם שתרם קספר כהן. נקברו בבית הקברות מספר רבנים מפורסמים כמו גם ידוענים מתעשיית הבידור האמריקאית, בהם: פאני ברייס, הבנקאי ואיש העסקים הרמן הלמן , קורלי הווארד, שמפ הווארד, קארל למל האב וקארל למל (הבן), המפיק לואיס מאייר מייסד MGM, כרמל מאיירס , מארק סנדריץ' , והאחים: סם, הארי וג'ק וורנר (האחים וורנר).
נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס'

תיאור הסרט

להקת שב"ק ס', משחררת את האלבום הרביעי שלה, כנען 2000. האלבום שונה מקודמיו, בשל המסרים המורכבים שבו, לעומת השירים הקלילים שאפיינו את אלבומי הלהקה הקודמים. כמו כן, הרכב הלהקה שונה- הסולן נמרוד רשף עזב את הלהקה, ולעומת זאת חזרו אליה מירו וחמי.
האלבום זוכה להצלחה, אך סיבוב ההופעות שנלווה אליו אינו מושך קהל, לאכזבתם של החברים. הסרט עוקב אחרי חברי הלהקה, ביחד ולחוד, בתקופה הזו וגם בקריירה המוזיקלית שלהם לאחר התפרקות הלהקה, עם הקמת ההרכב חלוצי החלל והצלחת אלבום הסולו של מוקי,  'שמע ישראל', וכן בהמשך- איחוד הלהקה. 
הסרט עוסק, באופן עקיף, בסצנת המוזיקה בארץ, ובקשיים הכלכליים הכרוכים בפרנסה ממוזיקה בישראל.
בסרט משולבות הקלטות של הלהקה מכל הזמנים.

ביקורות

הביקורות משבחות את התמדתו של הבמאי בתיעוד הלהקה וחבריה, ואת החשיפה שהסרט מעניק למתרחש מאחורי הקלעים במוזיקה הישראלית, בהתחשב בכך שמעט סרטים הופקו על הנושא. לעומת זאת, קיימת ביקורת על כך שהבמאי הכניס עצמו לתוך הסרט, ולא ברורה מערכת היחסים בין הבמאי לחברי הלהקה.
הלל וינברג

ביוגרפיה

נולד בירושלים בשכונת מאה שערים, לרב נח ודינה וינברג, וגדל לאחר מכן בשכונת קריית צאנז שבעיר. למד בישיבת סלובודקה בבני ברק, לאחר מכן בישיבת לייקווד בניו ג'רזי ובישיבת מיר בירושלים. בשנת 1981 נישא לבילה הייזלר, בתו של הרב נח הייזלר, רבה של שכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
לאחר נישואיו שימש כמשגיח בישיבת אבן ישראל בירושלים, ולאחר מכן כמשגיח רוחני בישיבת סלובודקה בבני ברק. לאחר מחלת אביו נקרא על ידו לנהל את הישיבה, ולאחר פטירתו התמנה תחתיו כראש ישיבת אש התורה, לאחר מספר שנים עזב את ישיבת אש התורה, ובאוגוסט 2017 (אלול תשע"ז), חזר שוב לכהן כמשגיח רוחני בישיבת סלובודקה בבני ברק. אשתו בילה נפטרה בשנת 2017-תשע"ז.
הרב וינברג מכהן כחבר בוועדת הרבנים למען שבת, ושימש שם בין היתר כנציגו של הרב אלישיב.
Diamonds from Sierra Leone

קליפ

הקליפ לשיר צולם כולו בשחור לבן והוא צולם בפראג, בירת צ'כיה. וסט הוקסם מהארכיטקטורה בפראג ורצה שהפסלים, הקתדרלות ורצפות האבן יתנו הרגשה של נצח ה"יהלומים". הווידאו, כפי שוסט מתאר ברמיקס לשיר, משלב ויזואליה של ילדים אפריקאים צעירים העמלים במכרות תחת מעקב קפדני של הסוהרים שלהם. התמונות חופפות לסצנות של קניות מערביות ויקרות בבוטיקים של מדידות תכשיטים. הקליפ מסתיים עם טקסט שבו רשום: 
"Please purchase conflict-free diamonds"
.
עבדו דיוף

חייו

דיוף התחנך בעיר סן-לואי שבסנגל, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת דקר, כמו גם בסורבון שבפריז, שם סיים את לימודיו ב־1959.
במהלך שנות השישים צבר דיוף כוח פוליטי, כשכיהן במספר עמדות כוח בממשלתו של לאופולד סנגור. בשנת 1970 מינה סנגור את דיוף להיות ראש הממשלה. ב־1 בינואר 1981, התמנה דיוף להיות נשיא סנגל, לאחר פרישתו של סנגור, שכמו קודמו, כיהן כנשיא למשך שני עשורים. דיוף ניצח בבחירות של 1983 ברוב של 83.5%. בבחירות הללו הרשה דיוף ל-14 מפלגות להתמודד, במקום ארבע בלבד שהרשה קודמו בתפקיד.
בין 1982 ל-1989 קיימה סנגל איחוד רופף עם שכנתה גמביה, שנקרא סנגמביה.
ב-1986 החל דיוף לקדם את תוכניתו למלחמה בנגיף האיידס. הוא השתמש בתקשורת ובבתי הספר, כמו גם בארגונים אזרחיים ובמנהיגים הדתיים המוסלמים והנוצרים כדי להביא למודעות למחלה ולקדם מסרים של סקס בטוח. כמו כן, דרש למסד את הזנות במדינה. התוצאה של כך הייתה שבזמן שהנגיף התפשט ברחבי אפריקה, אחוז חולי האיידס בסנגל עמד על פחות מ-2% מכלל האוכלוסייה במדינה.
בבחירות של 1988 ניצח דיוף ברוב של 72.3% וב־1993 ברוב של 58%. בבחירות של שנת 2000 אומנם השיג יותר קולות מיריבו הוותיק עבדוליי ואד (41.3% מול 30.1%), אך לא קיבל די קולות כדי להיבחר בסיבוב יחיד, ובסיבוב השני, שהתקיים ב־19 במרץ 2000, ניצח ואד עם 58.5% מהקולות מול 41.5% לדיוף.
ההפסד של דיוף, לאחר 19 שנות כהונה ולאחר שמפלגתו שלטה בסנגל בכל 40 שנות קיומה עד אז, לא גרם לזעזוע שלטוני ודיוף קיבל את תוצאות הבחירות ללא כל התנגדות. ואד אף אמר, בעת כניסתו לתפקיד, כי מגיע לדיוף פרס נובל על כך שהצליח להעביר שלוש מערכות בחירות במדינה ללא אלימות.
לאחר הנשיאות, דיוף המשיך להיות פעיל בארגונים בינלאומיים. מאז אוקטובר 2002 משמש דיוף כמזכיר הכללי של לה פרנקופוני, ארגון בינלאומי של מדינות דוברות צרפתית.
אמנת טאורוגן

אמנת טאורוגן היא הסכם אי-לוחמה שנחתמה בין מפקדי הכוחות של פרוסיה ורוסיה בטאורוגן ב-30 בדצמבר 1812. באמנה הסכימה פרוסיה לנטוש את הברית הכפויה עם נפוליאון ולהימנע מלסייע לכוחותיו הנסוגים של נפוליאון.
בשנים 1806-1807 הובסה פרוסיה על ידי צרפת של נפוליאון והפכה, בעקבות חוזה טילזיט, למעין מדינת חסות של צרפת. כאשר פלש נפוליאון לרוסיה בשנת 1812, הסכים פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, להצטרף למתקפה נגד רוסיה תמורת הבטחה לקבל את השליטה במדינות הבלטיות לאחר תבוסת רוסיה. כוחותיו של פרידריך, בפיקוד הגנרל יורק (Hans David Ludwig Yorck von Wartenburg), הוצבו באגף השמאלי של כוחותיו של נפוליאון, בצפון. לאחר שהתברר שצבאו של נפוליאון הובס, וצבאו של יורק נותק מצבאו של נפוליאון, ניהל הגנרל יורק מגעים סודיים עם יריבו הגנרל דייביטש, מפקד הצבא הרוסי. מגעים אלו הביאו לחתימת אמנת טאורוגן בו הוסכם על אי לוחמה בין פרוסיה לרוסיה, וכוחות רוסיה הורשו לעבור דרך שטח פרוסיה כדי לזנב בכוחות צרפת הנסוגים.
לאחר חתימת אמנת טאורוגן, טען פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, בפני נפוליאון, שההסכם נחתם על ידי הגנרל יורק ללא סמכות. הוא הורה על העמדתו של יורק בפני בית דין צבאי על הבגידה שבחתימת אמנת טאורוגן, אך הדבר לא יצא אל הפועל. לעומת זאת, בקרב העם הפרוסי הובעה שמחה גדולה על אמנת טאורוגן, שפורשה כהכרזת עצמאות של פרוסיה מצרפת. אף שהמלך פרידריך וילהלם השלישי התנער מאמנת טאורוגן, פרוסיה התקדמה בכיוון של התנתקות מצרפת וחבירה לרוסיה. ניסיונה של צרפת לגייס כוחות פרוסיים אחרים לסייע לה במקום כוחותיו של יורק לא צלח, בגלל התחמקות של הגנרל הפרוסי בולוו. ב-28 בפברואר 1813 כבר התייצבה פרוסיה באופן פומבי בצד של רוסיה, עם חתימת חוזה קאליש.
במרץ 1813 טיהרה ועדת בדיקה את הגנרל יורק מהבגידה שיוחסה לו בחתימה על אמנת טאורוגן. עם זאת, האמנה מעולם לא הוכרה כמעשה רשמי של פרוסיה, והמסמך המקורי של אמנת טאורוגן הוחזק בארכיון הפרטי של משפחתו של יורק ולא בארכיון של פרוסיה. הגנרל יורק ראה זכות גדולה בכך שהוא חתם על אמנת טאורוגן ובכך הניע את שחרור פרוסיה מהצרפתים. הוא דאג שיוצב על קברו פסל בדמותו כשהוא מחזיק עותק של אמנת טאורוגן. הגנרל יורק הרגיש שהתהילה על ההשתחררות מעול הצרפתים נלקחה ממנו שלא בצדק.
השאלה האם אכן פעל הגנרל יורק ללא סמכות שנויה במחלוקת. מקובל היום שיורק קיבל אישור בעל פה מפרידריך וילהלם למעשיו, אך אין לכך ראיות משמעותיות.
בתודעה ההיסטורית הפרוסית והגרמנית בכלל הייתה אמנת טאורוגן לסמל של חריגה מסמכות פורמלית, הנחוצה למען תועלת האומה. כאשר פנה קלאוס פון שטאופנברג, מנהיג קשר העשרים ביולי האנטי-נאצי, לגנרל הגרמני אריך פון מאנשטיין בניסיון (שלא צלח) לשכנעו להצטרף לקשר נגד היטלר, הוא חתם את פנייתו במילה "טאורוגן!".
הקהילה הבינלאומית

הקהילה הבינלאומית הוא מונח המשמש לעיתים קרובות בעיתונות ובדיפלומטיה בהתייחס למגעים המתנהלים בין מדינות העולם בפורומים דיפלומטיים שונים, ולהחלטות המתקבלות בפורומים האלה. למונח אין הגדרה משפטית או אקדמית ברורה, ומשמעותו עשויה להשתנות על-פי ההקשר שבו משתמשים בו. יש המשתמשים במונח במשמעות של כלל מדינות העולם. משמעויות אחרות שעשויות להיות למונח הן כלל המעצמות או הארגונים הבינלאומיים הגדולים.
במילון האנגלי של קיימברידג' המונח מוגדר כך: מדינות העולם המגבשות דעה או פועלות יחד כקבוצה. לדוגמה, "חטיפת בני ערובה אינה מקובלת והקהילה הבינלאומית חייבת להתנגד לכך בתוקף."
הביטוי "הקהילה הבינלאומית" משקף תפיסה שעל-פיה לכל מדינה בעולם יש חובות וזכויות הבאות לידי ביטוי ביחסיה עם מדינות אחרות, וכי ארגונים בינלאומיים הם מעין רשויות להסדרת היחסים בין המדינות. למעשה, נובע מהתפיסה הזאת כי מדינות העולם מתייחסות זו לזו באופן דומה לאזרחים בתוך מדינה מסוימת, וכי הארגונים הבינלאומיים הם המקבילה לרשויות השלטון במדינה. השקפה זו נעשתה נפוצה לאחר מלחמת העולם הראשונה, והתבטאה בהקמת חבר הלאומים, ובהתערערות שיטת הבריתות הצבאיות שהייתה נפוצה באירופה לפני המלחמה (ותרמה במידה רבה לפריצתה). ניצנים ראשונים להשקפה הזאת הופיעו עוד קודם לכן עם הקמת הצלב האדום ב-1864.
בשנת 1999 כתב המזכיר הכללי של האומות המאוחדות דאז, קופי אנאן, מסה בשם "משמעות הקהילה הבינלאומית" בה פרש את השקפתו בנושא זה. בין השאר כתב: "מה מחבר את כולנו לקהילה בינלאומית? במובן הרחב ביותר זהו חזון משותף של עולם טוב יותר עבור כל האנושות, כפי שנקבע, למשל, במגילת האומות המאוחדות. יש תחושה רווחת של פגיעוּת לנוכח ההתחממות הגלובלית, והאיום הנשקף מהתפשטותו של נשק להשמדה המונית. ישנם כללי מסגרת למשפט בינלאומי פומבי, יש את אמנות ז'נבה והסכמים אחרים בנושאי זכויות האדם. באותה מידה קיימת תחושה שיש הזדמנויות המשותפות לכולנו, ולכן אנו בונים שווקים משותפים ומוסדות בינלאומיים כמו האו"ם. ביחד אנחנו חזקים יותר."
אדן

אֶדֶן (נקרא גם אֶדֶן מְסִילָּה) הוא גוף תיבתי קשיח המשמש כבסיס לפסי רכבת. לרוב מונחים האדנים בניצב לכיוון הפסים בצפיפות שונה בהתאם לצורך, ומחברים ביניהם כך שהמרחק בין הפסים נשמר קבוע לכל אורך המסילה. כמו כן מעבירים האדנים את הלחץ המופעל על הפסים אל המצע שעליו מונחת המסילה ומפזרים אותו על שטח גדול יותר מאשר שטח הפסים עצמם, ועל ידי כך תורמים לייצוב המסילה ולעמידותה בפני הלחצים והמעמסים שנגרמים בעת מעבר רכבת על הפסים.
האדנים עצמם מונחים על גבי רבד שעוטף אותם מכל הכיוונים, מייצב אותם ומונע את תזוזתם, וכן מאפשר ניקוז מים ומספק שיכוך זעזועים.
בארץ ישראל השתמשו בעבר באדנים שיוצרו מעץ, אך כיום כמעט כל האדנים בשימוש רכבת ישראל מיוצרים מבטון ורק במקרים מיוחדים משתמשים גם באדני עץ או באדני פלדה.

חיבור הפסים לאדנים

חיבור המסילה לאדני עץ או פלדה נעשה על ידי הנחת לוחיות פלדה על האדן משני צידי הפס כך שקצותיהן מונחות על שולי הפס וקיבוען אל האדן באמצעות ברגים או יתדות. במקרה של אדני בטון או פלסטיק, האדן מכיל תושבות לפסים, הפסים מונחים במקומם ומוצמדים באמצעות תפסי פלדה המתחברים בברגים לתושבת. בכל המקרים יש צורך ביישור הפסים ובקיבוע המרחק המדויק ביניהם לפני הידוק סופי של החיבור בין האדנים והפסים. לאחר החיבור, שומר האדן על המרווח הנכון בין הפסים.

שימושים נוספים

אדני עץ משמשים בשנים האחרונות כאלמנט עיצובי בגינות ובבתים. השימוש העיקרי הוא לתחימת ערוגות או כתמיכה לצורך הגבהת פני הקרקע, אך משתמשים בהם גם לבניית מדרגות, משטחי עץ או ריהוט גן. האדנים המשמשים לצרכים אלו מגיעים בדרך כלל ממסילות שהוחלפו כחלק מאחזקת הקו או נסגרו ופורקו. בישראל בשנים אחרונות התמעטו מאוד מקורות אלו כאשר רובן המוחלט של המסילות הישנות כבר שודרגו. הבעיה העיקרית בשימוש זה היא השימוש בחומרי חיטוי ושימור רעילים כחלק מייצור האדנים ואחזקתם, שפליטתם לסביבה עלולה לגרום לזיהום הקרקע ולפגיעה בבריאות המשתמשים בהם.
ריי ברבוטי

ביוגרפיה

ברבוטי נולד במחוז נסאו שבלונג איילנד, מדינת ניו יורק. הוא למד באוניברסיטת סירקיוז. זכה באליפות הקולג'ים של ספורטאים חובבים של אמריקה בשנת 1928 בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.8 שניות. באותה שנה זכה באליפות איחוד אתלטים חובבים בריצת 400 מטר בתנאי מזג אוויר קשים, בתוצאה של 51.4 שניות. כשחקן פוטבול באוניברסיטה הוא קבע 8 טאצ'דאון במשחק אחד.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה ברבוטי בשתי מדליות זהב: בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.8 שניות, לפני ג'יימס בול מקנדה (48.0 שניות) ויואכים בוכנר מגרמניה (48.2 שניות); ובריצת שליחים 4x400 מטר, בשיא עולם חדש של 3:14.2 דקות, לפני גרמניה (3:14.8 דקות) וקנדה (3:15.4 דקות). שבוע לאחר המשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בלונדון נגד נבחרת בריטניה, הוא שיפר ביחד עם חבריו את השיא העולמי בריצת שליחים 4x440 יארד בתוצאה של 3:13.4 דקות.
ליידי המילטון

קיצור העלילה

שוטרים תופסים עיר קאלה, אישה שגנבה בקבוק אלכוהול. בבית הסוהר היא משוחחת עם זונה (הת'ר אנג'ל) שנאסרה ביחד איתה ואומרת לה ששמה הוא ליידי המילטון. היא ממשיכה בסיפורה לזונה שלא מאמינה לה.
אמה המילטון (ויויאן לי) הייתה אישה בעלת "עבר". גדלה בשכונת עוני ואחר כך הייתה רקדנית במקומות מפוקפקים עד שהפכה לקורטיזנה. לבסוף הייתה לפילגש של צ'ארלס גרנוויל . גרנוויל שלח אותה ואת אמה לביתו של דודו ויליאם המילטון  (אלן מובריין) שהיה שגריר בריטניה בממלכת נאפולי תמורת כיסוי חובותיו הכבדים. המילטון היה מבוגר, אלמן וצולע. הוא התאהב בה עוד כשראה ציור שלה בלונדון. הוא הסביר את המצב לאמה והציע לה נישואים והיא מחוסר ברירה הסכימה והפכה לליידי המילטון.
לאמה היו חיי עושר אך משעממים עד שנפגשה בלורד נלסון (לורנס אוליביה). הוא היה קטוע יד ועיוור בעין אחת אך זה לא הפריע לה. כאשר כבשו הצרפתים את נאפולי הוא הבריח אותם ללונדון ושם פרחה אהבתם אם כי אשתו, ליידי פרנסיס נלסון (גלדיס קופר), לא הסכימה להתגרש ממנו. בשנת 1801 נולדה לאמה ונלסון, בת בשם הורשיה.
נלסון תמך באמה והם חיו בגלוי ובאושר עד שנקרא לקרב האחרון, קרב טרפלגר ב-21 באוקטובר 1805 ממנו לא חזר. לאחר מכן הידרדר מצבה של אמה והיא סיימה את חייה בשכרות ובעוני.
קווירקור

קוויקרור (באנגלית: Queercore; מוכר גם כהומוקור) היא תת-תרבות פאנק להט"בית מחתרתית שהחלה להתפתח באמצע שנות ה-80 מתוך סצנת הפאנק בארצות הברית ובבריטניה. תת-תרבות הקוויקור מתבטאת לרוב בסגנון DIY, דרך פנזינים, מוזיקה (לרוב מוזיקת פאנק), אמנות, קולנוע וכתיבה. תרבות הקווירקור חולקת השפעות עם תרבות הריוט גירל והאנרכו-פאנק.

מוזיקה

כסוגה מוזיקלית, להקות קווירקור רבות מנגנות בסגנון הארדקור פאנק, אך מושפעות גם מסגנונות האינדי רוק, אינדסטריאל, פאוור פופ ועוד. מילות השירים המשתייכים לזרם הקוויקור עוסקות לרוב בסוגיות הנוגעות לנטייה מינית, זהות מגדרית ולשחרור מגדרי של הפרט, ומבקרים מבנים חברתיים הטרוסקסיסטיים.
בין להקות קווירקור בולטות אפשר למנות את Limp Wrist, Lesbians on Ecstasy, Pansy Division, Mouthfull, The Little Deaths.
ז'אק דמי

ביוגרפיה

דמי נולד בעיירה קטנה בסמוך לנאנט בחוף האטלנטי של צרפת, בילדותו ביים סרטים קצרים ולמד אומנות, לאחר הכשרה של האנימטור המפורסם פול גרימולט, הוא הפיק את הסרט הדוקומנטרי הקצר הראשון שלו בעזרתו של הבמאי הדוקומנטרי ג'ורג' רוקייה ב-1955 בסרט דמי מתמקד בזוג זקנים כפריים שמתמודדים עם האפשרות שאחד מהם ימות לפני השני. סרטו המלא הראשון "לולה" שהופץ ב-1961 משך את תשומת לבו של גודאר שצירף אותו לתנועה של הגל החדש, ב-1962 התחתן דמי עם הבמאית – יוצרת אנייס  ורדה שהייתה משויכת לתנועת הגדה השמאלית, מה שגרם לשיתוף פעולה של דמי עם יוצרים כמו אלן רנה ואלן רוב-גרייה, ב-1964 יצא סרטו המפורסם ביותר של דמי "מטריות שרבורג" מחזמר אקספרימנטלי שבו כל הדיאלוגים הם שירה בהלחנתו של מישל לגראן. דמי לא הצליח לשחזר את הצלחת "מטריות שרבורג" וסרטיו הבאים לא הרשימו את המבקרים או את הקהל.
דמי נפטר ממחלת האיידס ב-1990 ואלמנתו אנייס ורדה הוציאה את הסרט הדוקומנטרי "ג'אקו איש נאנט", הסרט מתאר בעיקר את הרפתקאותיו של ז'אקו עם חבריו, אהבותיו הראשונות, וקשרו לילדה היפה שכצעירה נכנסה להריון ודמותה שימשה אותו שנים מאוחר יותר כהשראה לז'נבייב ב"מטריות שרבורג". הסרט מצולם בצבע ובשחור לבן ומשלב קטעי ארכיון וסרטים ישנים הנראים כמו ניסיונותיו של ילד חובב קולנוע ליצור סרטים משלו. הסצנות, צולמו בבית ילדותו של דמי.