google/wiki40b huggingface dataset:
דילן או'בריאן

חיים וקריירה

או'בריאן נולד בניו יורק, בנם של ליסה, שחקנית לשעבר שגם ניהלה בית ספר למשחק, ופטריק, צלם. הוא גדל בעיירה ספרינגפילד שבניו ג'רזי עד גיל 12, כאשר הוא ומשפחתו עברו להרמוסה ביץ' שבקליפורניה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון מירה קוסטה בשנת 2009. והחליט לעבור ללוס אנג'לס כדי ללמוד משחק.
בגיל 14 החל לפרסם סרטוני וידאו בערוץ היוטיוב שלו. עם התפתחות הסרטונים, מפיקה במאית פנתה אליו בקשר לעבודה עבור סדרת האינטרנט שלה. בזמן שעבד על הסדרה, או'בריאן עבר מספר אודישנים וקיבל את התפקיד הראשי בסדרה "זאב צעיר". לאחר שקרא את התסריט, רצה להיבחן עבור התפקיד של סטיילס במקום זאת. לאחר ארבעה אודישנים הוא לוהק לתפקיד.
בשנת 2011 הוא החל לגלם את דמותו של סטיילס בסדרה "זאב צעיר", סדרה המבוססת באופן חלקי על סרט באותו שם משנת 1985.
בשנת 2012 נבחר יחד עם בריט רוברטסון לככב בסרט "הפעם הראשונה".
באפריל 2013 לוהק לתפקיד תומאס בסרט "הרץ במבוך", עיבוד קולנועי לספר בעל אותו השם. או'בריאן משחק גם בסרט ההמשך, "הרץ במבוך: מבחני הכווייה" (2015) כתומאס. בינואר 2018 יצא הסרט השלישי בסדרה, "הרץ במבוך: תרופת המוות", שגם בו שיחק. תאריך היציאה של הסרט נדחה עקב פציעה קשה של או'בריאן במהלך הצילומים.

חיים אישיים

בנוסף למשחק בקולנוע ובטלוויזיה, או'בריאן הפיק, ביים וכיכב במספר סרטונים קומיים קצרים שהופצו דרך ערוץ ה-YouTube האישי שלו.
או'בריאן היה במערכת יחסים עם בריט רוברטסון, אותה פגש על הסט של הסרט "הפעם הראשונה" בשנת 2012. בשנת 2018 השניים נפרדו.
בקעצור החורש

מאפיינים

בקעצור החורש הוא צמח מטפס חד שנתי. פרחיו קטנים ובעלי עלי כותרת בצבע צהוב ולבן, מאוחים בבסיסם ומקובצים בצפיפות, פרח בודד על כל גבעול. עליו פשוטים ושפתם משוננת. כמו רבים ממיני הבקעצור, הוא צומח בקרקע סלעית שאינה מלוחה.

בישראל

בקעצור החורש הוא אחד משני מיני בקעצור הגדלים בארץ ישראל, לצד בקעצור שלוש האונות. שמו ניתן לו בעקבות נטייתו לגדול באזורי חורש סלעי, על צלע הר ובגבעות. הוא אינו צומח בסביבה אחרת, ואינו מתורבת. לפרטים נוספים על מקור השם בקעצור, ראו בערך הסוג.
המין נדיר מאוד בישראל, וגדל אך ורק באזורי חורש לח וטחוב בגליל העליון בסביבות עין טמיר ליד נחל כזיב, בשמורת אשדות יגור בכרמל בעיקר בנחל יגור, וכן בחרמון. האוכלוסיות בישראל הן הדרומיות ביותר באזור התפוצה העיקרי של המין (רק אוכלוסייה מבודדת בהרי קירנאיקה שבצפון לוב יותר דרומית מהן), ולכן חשובות במיוחד לשימור.
מאה שנות ההשפלה

מאה שנות ההשפלה (סינית מסורתית: 百年國恥) הוא מונח היסטורי המתייחס לתקופה של התערבות ואימפריאליזם על ידי המעצמות המערביות ויפן בסין בין השנים 1839 ו-1949.
המונח הופיע ב-1915, סביב האווירה הלאומיות הסינית הגואה שהתנגדה לעשרים ואחת הדרישות של ממשלת יפן שהתקבלה על ידי יואן שקאי. מפלגות הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית הסינית, תמכו מאוד בהפצת המושג ובהפיכתו לפופולרי.

קץ ההשפלה

מועד קיצן של מאה השנים היה ונותר פתוח לפרשנויות שונות. צ'יאנג קאי-שק ומאו טסה-דונג הכריזו שניהם על סופה של תקופת ההשפלה בעקבות מלחמת העולם השנייה, כאשר צ'יאנג קידם את התנגדותו בזמן המלחמה לשלטון היפנים ולקידום מקומה של סין בין 'ארבע הגדולות' - בעלות הברית המנצחות ב-1945, ואילו מאו הכריז על קץ התקופה עם הקמתה של הרפובליקה העממית של סין בשנת 1949.
בשנת 1943 ננטשו על ידי בריטניה וארצות הברית סמכויות השיפוט שלהן בסין. ואילו צ'יאנג קאי-שק אילץ את הצרפתים למסור חזרה לידי סין את כל הוויתורים שלה עם תום המלחמה.
מדי פעם מוכרזת או מודגשת שוב סופה של התקופה. לדוגמה - בעת דחיית כוחות האו"ם במלחמת קוריאה, בעת האיחוד עם הונג קונג ב-1997, האיחוד מחדש עם מקאו ב-1999, ואפילו באירוח אולימפיאדת הקיץ 2008 בבייג'ינג.

השפעה

בהיסטוריוגרפיה של המפלגה הקומוניסטית הסינית והלאומיות הסינית המודרנית, תוך התמקדותה ב"ריבונות ובשלמות הטריטוריה [הסינית]", נעשה במושג 'מאה שנות ההשפלה' שימוש בתקריות שונות כגון הפצצת שגרירות סין בבלגרד על ידי ארצות הברית, תקרית האי היינאן, ומחאות העצמאות הטיבטית במהלך משלחת הלפיד של אולימפיאדת בייג'ינג. יש אנליסטים המצביעים על השימוש במושג לצורך הסטת ביקורת זרה על הפרות זכויות אדם בסין ועל תשומת הלב המקומית בסוגיות של שחיתות, תוך חיזוק תביעותיה הטריטוריאליות של סין וצמיחתה הכלכלית והפוליטית.

ביקורת

הכותבת ג'יין אי אליוט ביקרה את הטענה כי סין סירבה לעבור מודרניזציה או נכשלה בהבסת צבאות המערב כפשטניות, וציינה כי סין החלה במודרניזציה צבאית מסיבית בסוף המאה ה-19 לאחר כמה תבוסות, קנתה נשק ממדינות המערב ויצרה בעצמה נשק, כגון ארסנל האניאנג במהלך מרד הבוקסרים. בנוסף, מטילה אליוט ספק בטענה, לפיה 'החברה הסינית' נפגעה מהניצחונות המערביים, וזאת מאחר שאיכרים סיניים רבים (כ-90% מהאוכלוסייה באותה עת) כלל לא היו מודעים למאבקי השליטה, חיו מחוץ לתחומי הוויתורים הטריטוריאליים, והמשיכו בחיי היומיום שלהם, ללא הפרעה וללא כל תחושה של השפלה".
ההיסטוריונים מייחסים את פגיעותה וחולשתה של שושלת צ'ינג לאימפריאליזם הזר במאה ה-19 לחולשתה הימית של סין בעוד שעל היבשה הצליחה להשיג ניצחונות צבאיים על הכוחות המערביים. ההיסטוריון אדוארד ל' דרייר סבור כי "ההשפלות של סין במאה התשע-עשרה קשורות לחולשתה ולכישלונותיה בים. ערב מלחמת האופיום הראשונה לא היה לסין חיל-ים מאוחד, והיא לא לקחה בחשבון עד כמה היא פגיעה למתקפות מן הים. כוחות של חיל הים הבריטי באותה תקופה שטו והפליגו בכל מקום שרצו. ובמלחמת החץ (1856-60) לא הייתה לסינים כל דרך למנוע את המשלחת של חיל הים האנגלו-צרפתי ב-1860 מלהפליג למפרץ ז'ילי ולנחות קרוב ככל האפשר לבייג'ינג. מנגד, על היבשה, צבאות סיניים חדשים, אך רחוקים מלהיות מודרניים, דיכאו את המרידות של אמצע המאה, גרמו לרוסיה להגיע להסדר שלום עם גבולות שנויים במחלוקת במרכז אסיה, והביסו את הכוחות הצרפתים ביבשה במלחמת סין-צרפת (1884–1885). אך התבוסה בים, ועמו האיום שנוצר על תנועת ספינות הקיטור לטייוואן, הכריחו את סין לחתום על הסכם שלום בתנאים רעים עבורה."
סלט קוב

היסטוריה

מקורו של סלט פופולרי זה בשנות ה-30 של המאה ה-20 במסעדת הבראון דרבי בהוליווד שבקליפורניה. המנה הפכה לאחת המנות הידועות של המסעדה. הסלט קרוי על שם בעלי המסעדה, רוברט הוורד קוב (Robert Howard Cobb) אולם לא ברור אם הסלט הומצא על ידי קוב עצמו או על ידי שף המסעדה צ'ק וילסון (Chuck Wilson). קוב סיפר כי היה רעב בשעת לילה מאוחרת ועל כן הרכיב (או הרכיבו עבורו) סלט עם שאריות שנותרו במטבח המסעדה בסוף היום, בתוספת בייקון שטוגן עבורו, ובתוספת רוטב צרפתי.
הסלט זכה להצלחה רבה ובמהרה נפוץ ברחבי ארצות הברית. בישראל לא זכה הסלט להצלחה ולא הפך לסלט פופולרי בשל השימוש בבשר חזיר.
משרד הפנים (צרפת)

משרד הפנים של צרפת (בצרפתית: Ministère de l'Intérieur) הוא המשרד הממשלתי המופקד על ביטחון הפנים, אזרחות, הגירה והפיקוח על השלטון המקומי במדינה. ככזה הוא אחד מהמשרדים החשובים ביותר בממשלת צרפת.
מ-21 במרץ 2017 מכהן מתיאס פקל (Matthias Fekl) כשר הפנים של צרפת.
יוסף נוה

יוסף נוה (Joseph Naveh;‏ 21 בינואר 1928 – 21 בנובמבר 2011) היה ארכאולוג, פרופסור אמריטוס לאפיגרפיה ולפלאוגרפיה שמית במכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. נוה התמחה בכתב העברי העתיק, ופרסם מספר ספרים ועשרות מאמרים בנושא.

ביוגרפיה

יוסף נוה נולד ב-21 בינואר 1928 במונקאץ', אז במזרח צ'כוסלובקיה (כיום במערב אוקראינה), ועלה לארץ ישראל בשנת 1945. הוא למד באוניברסיטה העברית היסטוריה של עם ישראל, מקרא וארכאולוגיה; ב-1956 קיבל תואר בוגר, ב-1959 תואר מוסמך וב-1967 תואר דוקטור, על עבודה שכותרתה "התפתחות הכתב הארמי" (שאחר כך גם התפרסמה). משנת 1955 שימש ארכאולוג באגף העתיקות והמוזיאונים, כיום רשות העתיקות, ובין השנים 1958–1971 שימש כארכאולוג מחוז ירושלים. במסגרת זו ביצע סקרים גם בעין גדי ובתל א-מוקאנע, היא תל-מקנה. הוא הציע לזהות את תל-מקנה עם עקרון הפלשתית לאחר ששוכנע בדבר על ידי נתן אידלין, חבר קיבוץ רבדים. בסוף עונת החפירות האחרונה נתגלתה באתר כתובת עקרון, שאישרה את הזיהוי באופן ודאי. נוה פיענח ופרסם אותה יחד עם סימור גיטין וטרודה דותן.
בשנת 1959, היה אחד מחמשת המפקחים האזוריים באגף העתיקות ביחד עם רם גופנא, משה פראוסניץ, י' ליבוביץ ול"י רחמני, שכתבו מכתב תלונה על משה דיין, וקראו להפסקת פעילות החפירה שלו.
בשנת 1960 ערך נוה חפירה ארכאולוגית במצד חשביהו – אתר על חוף הים, מדרום לקיבוץ פלמחים. התגלית החשובה ביותר של חפירה זו היה אוסטרקון הכתוב באלפבית העברי העתיק. יוסף נוה פיענח ראשון את האוסטרקון, המכונה מאז בשם 'מכתב הקוצר'. בעקבות תגלית זו הפנה נוה את עניינו ומרצו לחקר האלפבית העברי העתיק והאלפבית הארמי העתיק; ברבות השנים, בעקבות מורו נחמן אביגד, היה לחוקר הכתב העתיק המוביל בישראל. במהלך השנים פיענח וחקר את הכתובות החשובות ביותר שהתגלו, בהן: כתובת אבה מגבעת המבתר בירושלים, כתובת תל דן המזכירה את בית דוד (יחד עם אברהם בירן), הכתובות שנמצאו בחפירות מצדה (יחד עם יגאל ידין) וכתובת עקרון. 
בשנת 1971 נתמנה למרצה בכיר במכון לארכאולוגיה, בשנת 1976 הועלה לדרגת פרופסור-חבר, ובשנת 1980 לפרופסור מן המניין. הוא לימד עד לפרישתו בשנת 1997, מאז היה פרופסור אמריטוס במכון לארכאולוגיה.
נפטר בירושלים ב-21 בנובמבר 2011.
סופיה (סדרת טלוויזיה)

עלילה

במחצית השנייה של המאה ה-15 האימפריה הביזנטית נכבשת על ידי הטורקים העות'מאנים ואחרון השליטים של האימפריה הביזנטית משושלת פלאולוג נמלט אל רומא.
לאחר מותה של אשתו הראשונה של נסיך מוסקבה, איוואן השלישי מקבל את הצעת השגרירים מרומא להתחתן עם הנסיכה הביזנטית הצעירה — זואי פליאולוג. ברומא, איוון שולח את משרתו הנאמן פיודור חרומי ואת האמן האיטלקי איוואן פריאזין, השניים מביאים את זואי מרומא למוסקבה, היכן שהיא מוטבלת מחדש ומאמצת את שמה החדש — סופיה.
עם זאת, לאחר הפיכתה לנסיכה הגדולה של מוסקבה, סופיה לא מצדיקה את התקוות של האפיפיור בדבר הרחבת השפעתה של הכנסייה הקתולית ברוסיה. ניסיונות לשלוח שליחים לשכנע את סופיה להיצמד לקו של רומא ומאוחר יותר הניסיונות להרוג אותה, כל אלה מסתיימים בכישלון.
הסדרה מציגה את רגעי השיא של שלטונו של איוואן השלישי: המלחמה עם רפובליקת נובגורוד, הסכסוך והפסקת אש עם האחים בוריס וולוצקי ואנדריי הגדול, הירידה בכוחה של אורדת הזהב, כמו גם העימות בין סופיה לבין ילנה וולושנסקאיה — אשתו של הבן הבכור של איוון השלישי.

הפקה

שמה הראשוני של הסדרה — "סופיה פליאולוג". צילומי הסדרה החלו בנובמבר 2014 ונערכו באיטליה, צ'כיה ובערי רוסיה: מוסקבה, קלוגה, בורובסק, נובגורוד, אסטרחן ובפסקוב. בשביל לצלם בשטח מתחם VDNKH נבנתה תפאורה שלמה שדימתה את הקרמלין במוסקבה, כפי שהוא נראה בציורים מהמאה ה-15, נבנתה גם דוגמה של קתדרלת הדורמיציון. במיוחד בשביל הסרט, יוצרו כלים עתיקים, בעיקר כלים וסכו"ם ומטבעות זהב שנוצרו במטבעה ונתפרו למעלה מאלף תלבושות. בהפקה נטלו חלק צוות עובדים של אלפי איש.

שידור

הסדרה "סופיה" הפכה לאחת הסדרות העיקריות בעונת הטלוויזיה של סתיו 2016. פרק הבכורה שודר ב--28 בנובמבר 2016 בערוץ הטלוויזיה "רוסיה 1". בתקופה שבין 28 בנובמבר ל-1 בדצמבר, הסדרה שודרה החל מהשעה 21:00 עד 23:00 (פרק כפול).

פסקול

השיר "אני מאמין לך" נשמע בגמר הקרדיטים של סדרת הטלוויזיה ומבוצע על ידי הזמר גריגורי לפס. המוזיקה נכתבה על ידי איגור מאטוויינקו, המילים — ג'אהאן פולייבה. על פי הכתב אולג פקשין שיר עם מוטיבים עממיים לא קיים ברפרטואר של לפס ועבורו זו הייתה התנסות ראשונה לבצע שיר עממי.
מרגו שלי

תקציר העלילה

אלדד (דדו) טלמור (עודד תאומי) הוא דוקטור לכימיה ומרצה באוניברסיטה. הוא נשוי עשר שנים לשושנה בנישואים לא מאושרים והוא רוצה להתגרש.
מרגלית (מרגו) דוידו (לבנה פינקלשטיין) היא צעירה בת 24 שגרה במושב קוהלת בהרי ירושלים. אביה (אבנר חזקיהו) הוא מובטל, אמה נפטרה והיא מפרנסת אותו ואת אחיה בעבודה כמניקוריסטית במספרה בירושלים.
בכפר מרכלים עליה החנווני מזרחי (יעקב בנאי) והשכנה ויקטוריה (טובה פרדו) על כך שעדיין לא התחתנה.
יום אחד משכנעות אותה חברותיה לעבודה, לבוא למסיבה. מרגו משתכנעת אך במסיבה היא יושבת מבויישת ולא רוקדת. היא צדה את עיניו של שמוליק (אושיק לוי) שרואה בה טרף קל לסיפוק יצריו.
מרגו יוצאת ובחוץ יורד גשם שוטף. שמוליק עוקב אחריה ומציע לה טרמפ. היא עולה למכוניתו ובהמשך הוא מנסה לתקוף אותה מינית והיא פותחת את הדלת ונופלת החוצה בגשם שוטף. שם מוצא אותה טלמור שעבר במקום במקרה ומציע לה לקחת לדירתו כדי להתאושש והיא בוטחת בו.
טלמור מתאהב בה למרות הבדלי הגיל, ההשכלה, המעמד החברתי, הכלכלי והעדתי. הוא מוצא בה חום שאשתו אינה מסוגלת לתת לו. לאחר שהיא הולכת הוא מנסה לחפש אותה בכפר ובעיר עד שמוצא אותה בדרכה לעבודה. הוא משכנע אותה להצטרף לטיול בירושלים המזרחית שזה אך אוחדה עם מערב העיר. הם מבקרים בכותל המערבי, בהר הבית ובסמטאות העיר העתיקה. לבסוף הם מגיעים למלון אימפריאל, שם משכיר להם בעל המלון הערמומי ג'ורג' (יוסף שילוח) חדר בו הם מממשים את אהבתם.
הם נשארים במקום מספר ימים ומוכרזים בעיתונים כנעדרים. ג'ורג' מזהה אותם וכעבור זמן קצר מגיע אביה של שושנה (אברהם רונאי) למלון ומשכנע את מרגו לעזוב את טלמור. הוא גם מגיע לכפר ונותן לאביה של מרגו סכום כסף גדול בתנאי שתעזוב את טלמור.
זאביק (אריק לביא), משכנע את טלמור לעזוב את ירושלים ומבטיח לו עבודה בבאר שבע. שושנה מגיעה למלון ולוקחת את טלמור להוריה. אביה שהוא פרופסור באוניברסיטה מבטיח לקדם אותו לדרגת ראש חוג וגם אמה (ליה דוליצקיה) מפצירה בו אך הוא מסתלק מהמקום.
מרגו מגיעה למלון ומחכה לו. כאשר אינו מגיע היא מסתלקת. טלמור מגיע באיחור ומנסה למצוא אותה בתוך תהלוכה רבת משתתפים בוויה דולורוזה. לבסוף הוא רואה אותה ממרחק וקורא לה. היא מסתובבת אליו בחיוך ושניהם מתקרבים זה לזו.
רזא קוצ'אן-נז'אד

קריירת מועדונים

קוצ'אן-נז'אד נולד במשהד שבאיראן, וכשהיה בן ארבע היגרה משפחתו להולנד. קוצ'אן-נז'אד שיחק בנעוריו בקבוצת הנוער פירזיה, ובמחלקות הנוער של קמבור ושל הירנפיין. בשנת 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן בוגר בהירנפיין, במשחק נגד א.ז. אלקמאר. בקיץ 2009 קוצ'אן-נז'אד סיים את חוזהו בהירנפיין, ושקל לא לחדשו על מנת להתמקד בלימודי תורת המשפט ומחשבה מדינית. בסופו של דבר באותו קיץ חתם בגו אהד איגלס.
ב ינואר 2010 קוצ'אן-נז'אד עבר לקמבור. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-22 בינואר, נגד פיינדום. במשחק זה כבש גם את שער הבכורה שלו בקבוצה, לאחר 9 שניות בלבד ממשחק הפתיחה, ובכך שבר את שיאו של יוהאן קרויף לשער המהיר ביותר בהולנד. במהלך התקופה בה שיחק בקמבור, החל לשחק גם כקיצוני. ב-14 בפברואר 2011 הוא כבש שלושער נגד אמן.
ביוני 2011 קוצ'אן-נז'אד חתם בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית. הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל הבלגית במשחק נגד קלאב ברוז'.
ב-31 באוגוסט 2012 קוצ'אן-נז'אד הגיע לסיכום על העברתו לסטנדרד ליאז', שיצאה לפועל בינואר 2013. הוא חתם על חוזה בקבוצה ל-3 וחצי שנים. בקיץ 2013 מונה למאמן הקבוצה גיא לוזון הישראלי. תחת לוזון קוצ'אן-נז'אד שיחק חצי עונה בלבד, עד חורף 2014, אז עבר לצ'רלטון את'לטיק מהצ'מפיונשיפ. מאוגוסט 2014 הושאל
קוצ'אן-נז'אד פעמיים: עד פברואר 2015 לאל-כווית מליגת העל הכוויתית ומפברואר 2015 לאל-וכרה מליגת העל הקטרית; לקראת עונת 2015/2016 שב לצ'רלטון.
בקיץ 2018 קוצ'אן-נז'אד חתם באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. ב-31 בינואר 2019 הושאל לסידני ב-2 בספטמבר 2019 חזר להולנד וחתם בזוולה.

נבחרת לאומית

בין השנים 2003 ו-2007 קוצ'אן-נז'אד שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד.
ב-16 באוקטובר 2012 קוצ'אן-נז'אד הופיע לראשונה במדי נבחרת איראן, בניצחון 0-1 על קוריאה הדרומית במוקדמות מונדיאל 2014. בקמפיין מוקדמות גביע אסיה 2015 כבש 5 שערים, ובכך היה מלך השערים של קמפיין המוקדמות, יחד עם עלי מבחוט מאיחוד האמירויות הערביות.
קוצ'אן-נז'אד שיחק עם איראן במונדיאל 2014. הוא כבש שער אחד בטורניר, בהפסד במשחק שלב הבתים 3-1 לבוסניה והרצגובינה. בכך הפך לשחקן הראשון של צ'רלטון את'לטיק שכובש בגביע העולם.
הספרייה האמברוזיאנית

היסטוריה

הספרייה הוקמה ביוזמתו של הקרדינל הישועי פדריקו בורומאו. לפתיחת הספרייה קדמו מספר שנים בהן שלח בורומאו שליחים ללקט ספרים וכתבי יד עתיקים מרחבי העולם. שליחיו יצאו לאיטליה, צרפת, ספרד, גרמניה, יוון, "סוריה הגדולה" (כולל ארץ ישראל) ומצרים והונחו לרכוש ספרים ומגילות בעברית, ערבית, יוונית עתיקה, לטינית, אשורית, געז ועוד. בין השליחים המלקטים היו הצנזור המומר, דומניקו ג'רוזלימיטנו, שנשלח לאסוף כתבי יד עבריים בקורפו; אנטוניו סאלאמציו (Antonio Salamazio) שנשלח ליוון, קושטא וארץ ישראל; אנטוניו גיגי (Antonio Giggi) שאסף כתבי יד בערבית ובפרסית; ופטרו פאוליני בוסקה (Petri Pauli Boschae), שהיה הספרן הראשון של הספרייה. רוב השליחים התמנו לאחר חזרתם משליחותם לדוקטורים בקולג' של הספרייה ועסקו בניהול, מחקר ותיעוד של האוסף שלהם, משרה שכללה גם פרשנות וצנזורה לחלק מהספרים. לצד הקולג' הקים בורומאו מכון טיפוגרפי להדפסת מחקרי הדוקטורים והנזירים.
מדפי הספרים כיסו את הקירות, עיצוב יוצא דופן בתקופה בה כוסו קירות הספריות בפרסקאות והספרים עצמם היו טמונים במדפים נסתרים. 
עם פתיחתה היו בספרייה 30,000 ספרים ו-15,000 כתבי יד ובקולג' שלה כיהנו תשעה דוקטורים.
הספרייה הגדילה את אוספיה באופן קבוע והתפרשה גם לתחום הרישום. כך נרכש האוסף Codex Atlanticus, המכיל למעלה מ-1,000 רישומים מאת לאונרדו דה וינצ'י. כיום כולל אוסף הרישומים מעל 12,000 רישומים מאת אמנים אירופאים מן המאה ה-14 ועד המאה ה-19. 
הספרייה הפכה למקום מפורסם לעלייה לרגל של מלומדים. ב-15 באוקטובר 1816 ביקר בה המשורר האנגלי לורד ביירון. הוא קרא באולם הקריאה בספרייה את חליפת המכתבים בין לוקרציה בורג'ה ופייטרו במבו והגדיר אותם כ"מכתבי האהבה היפים ביותר בעולם". ב-12 בספטמבר 1840 ביקרה בספרייה ידידתו, מרי שלי.
מונה (מיתוג)

מונה סינכרוני

במונה סינכרוני, כמו שמתחייב משמו, כל אותות המוצא (הפלטים) של הפליפ פלופים משתנים על פי שעון יחיד. בדומה למונה (מתפשט) אסינכרוני, מונה זה יכול למנות עד 2ⁿ-1 כאשר n הוא מספר הביטים במונה. במונה זה, הביטים מתעדכנים בעזרת מערכת של שערים לוגיים. דרך פשוטה ליישום (באמצעות השערים) הלוגיקה עבור כל ביט במונה סינכרוני עולה, היא לשנות את ערכו של כל ביט כאשר ערכם של כל הביטים הנמוכים ממנו הוא אחד. לדוגמה במונה בן ארבעה ביטים שנסמנם כביט 0, ביט 1, ביט 2 וביט 3, ביט 1 משתנה כאשר ערכו של ביט 0 הוא אחד, ביט 2 משתנה כאשר הערכים של ביט 0 וביט 1 הם שניהם אחד וביט 3 משתנה כאשר הערכים גם של ביט 0, גם של ביט 1 וגם של ביט 2 הם אחד.
מונים סינכרוניים ניתנים גם ליישום באמצעות חומרה של אוטומט סופי (מכונת מצבים), יישום זה אומנם מסובך יותר, אך הוא מאפשר מעברים חלקים ויציבים יותר.
מונים מבוססי־חומרה הם מסוג זה.

מונה טבעת

מונה טבעת הוא "אוגר הזזה" (shift register, חיבור בטור של פליפ פלופים) בו הפלט של הפליפ פלופ האחרון מחובר לקלט של הפליפ פלופ הראשון, כך שהחיבורים בין הפליפ פלופים יוצרים טבעת. בדרך כלל מועבר בטבעת אות המכיל ביט אחד (לרוב ערכו של הביט הוא אחד, וערכם של כל הפליפ פלופים למעט הפליפ פלופ שאליו הגיע האות הוא אפס), כך שמצב המערכת חוזר לעצמו אחרי N מחזורי שעון, אם השתמשנו ב־N פליפ פלופים. מונה זה יכול לשמש למניה מחזורית של N מצבים (כאשר מצב המערכת נקבע על פי הפליפ פלופ שאליו הגיע האות, לדוגמה, כאשר האות מגיע לפליפ פלופ ה־n המערכת נמצאת במצב ה־n).

מונה ג'ונסון

מונה ג'ונסון (Johnson; או מונה טבעת מעוקם, מונה מביוס) הוא גרסה שונה של מונה טבעת, ובו כל פליפ פלופ מעביר לפליפ פלופ הבא אחריו את הערך שלו, למעט הפליפ פלופ האחרון שמעביר לפליפ פלופ הראשון את ההפך מהערך שלו. הקוד שנוצר על ידי הפלט הסדרתי של מונה ג'ונסון נקרא "קוד ג'ונסון" (קידוד של מילה שנפלטת במחזור ה־i על ידי מונה פשוט יהיה הפלט של מונה ג'ונסון במחזור ה־i).
אריה לינדנבאום

אריה לינדנבאום (לין) (Arieh Lindenbaum; נולד ב-1929) הוא עיתונאי וסופר בולאי ישראלי.

ביוגרפיה

לינדנבאום נולד ב-1929 בעיירה בז'זנה, אז תחת שלטון פולין. הוריו ושני אחיו נספו בשואה, והוא מצא מקלט אצל אוקראינית בשם אולגה רומנישינה (שב-24.08.2000 הוכתרה על ידי מוסד יד ושם כחסידת אומות העולם).
עלה לארץ ישראל מאיטליה עם ילדי סלבינו. הוגלה למחנה המעצר בקפריסין, ועלה שנית לקבוצת משמר השרון, ממנה התגייס לפלמ"ח ונפצע קל בסביבת הקסטל. יחד עם חברים מהכשרת משמר השרון יצא להתיישבות בקיבוץ צאלים בנגב.
בעל השכלה פדגוגית עם השתלמות אוניברסיטאית במִנהל חינוכי. בשנים 1975–1977 פעל בשליחות מטעם הסוכנות היהודית באורוגוואי. בין השנים 1983–1995 היה מנהל היחידה להשכלה בהסתדרות העובדים בתל אביב, וממייסדי מפעל המכללות לגמלאים בתל אביב רבתי.
עבד שנים רבות בעיתון "דבר" וערך כמה מדורים.
פרסם מספר ספרים בנושא בולאות, בעברית ואנגלית. ערך והוציא לאור מגזינים בולאיים: "הירחון הישראלי לבולאות" (ביטאון התאחדות אגודות הבולאים בישראל), "בולים" (הירחון הישראלי לבולאות) ו"שבֶל" (מגזין הבולאים בישראל).
שנים משמש יו"ר אגודת אספני יודאיקה.
אלמן משולמית זוהר (הלר) (2016-1932), ואב לשניים.
דגל ימי אזרחי

דגל אזרחי ימי הוא דגל ימי המשמש ציי סוחר או כלי שיט אזרחיים של מדינות במקום דגלה הלאומי של המדינה לה הצי שייך.

שימוש

הדגל האזרחי הימי, בנוסף לדגל הצבאי הימי, הוא גרסה של דגל הלאום. בחלק מן המדינות לא הייתה הבחנה בין הדגל המונף על ספינות צי סוחר לבין ספינות צבאיות, או כפי שנוהגת צרפת, שם אין כל הבחנה בין הדגל הלאומי בשימושיו השונים. אולם, ברבות מן המדינות, נותר המנהג להניף דגל ייחודי לספינות הצי הסוחר בעינו.
הדגל הימי צבוע בדרך כלל בצבעים הבולטים בשמי הים וכולל התקנים השאובים מתוך הדגל הלאומי.
אין לבלבל בין הדגל הימי האזרחי שהוא דגל לאומי לבין דגלוני החרטום אשר כוללים לרוב חלקים מתוך הדגל הלאומי.

סימול

סימולו הוקסילולוגי הוא
שאול משה זילברמן

הרב שאול משה זילברמן (ט"ו באלול תר"י, אוגוסט 1850 - כ"ג בתמוז תרצ"ט, יולי 1939) היה רב בפולין, כיהן ברבנות במספר ערים, ונודע על שם רבנותו בוויירושוב. בסוף ימיו היה רבם של חסידי גור בארץ ישראל. וכן היה חבר ברבנות תל אביב.

תולדותיו

נולד לרבי יצחק אייזיק אלימלך זילברמן, מחסידי קוצק, ולמרים, בתו של רבי שר שלום יזרעאל אחיו של ר' מאיר קוואלער (מאיר בורנשטיין), אב בית הדין של פיונטקי ומצאצאי המהרש"ל. בילדותו חלה והיה על סף מוות, האדמו"ר מקוצק הבטיח לאביו שיאריך ימים ואכן הבריא. בהיותו בגיל 10 נסע עם דוד אמו ר' אלחנן מפיונטקי לחידושי הרי"ם מגור. החידושי הרי"ם דיבר עמו בלימוד, ולאחר מכן הורה לו ללמוד שולחן ערוך יורה דעה. עוד הורה לו האדמו"ר ללמוד אצל רבי שלום צבי הכהן בזגירש. עקב גילו, סירבו לקבלו בישיבה. כשנסע בשנית לחידושי הרי"ם, שאלו האדמו"ר האם הוא לומד בזגירש, ומשנענה בשלילה שלח אותו בשנית לשם, בצוותו שיאמר לראש הישיבה שהוא שלחו, והוא אכן התקבל לישיבה. בהיותו בגור התחבר לנכדו של האדמו"ר, רבי יהודה לייב אלתר. 
בשנת תרכ"ו בערך נסע ללמוד בקרושנוביץ אצל ראש הישיבה ורב העיר רבי אברהם בורנשטיין, לימים רבה של חסידות סוכטשוב. לאחר פטירת האדמו"ר מגור הוא נסע יחד עם רבי אברהם אל רבי חנוך הניך מאלכסנדר. בשנת תרכ"ח נישא לבתו של ר' אברהם מיכאל טונדובסקי מדווארט. לאחר פטירת רבי הניך מאלכסנדר בשנת תר"ל, החל רבו רבי אברהם מסוכטשוב לכהן באדמו"רות. הרב שאול משה נשאר חסיד גור, אך שמר אמונים לרבו ה"אבני נזר". בנוסף למד גם אצל הרב יהושע מקוטנא.
לאחר חתונתו התגורר אצל חמיו 14 שנים, שם הקים ישיבה בשם "ישיבת ר' שאול דווארטער" ועמד בראשותה. בשנת תרמ"ב הועמד ברבנות קוז'מינקה הסמוכה לקאליש. גם בעיר זו הקים ישיבה. בזמן זה נפטרה אשתו הראשונה והוא נישא בשנית לחנה, בתו של המקובל ר' חיים הכהן מנובידוואר. באדר תרמ"ט, לאחר שהראב"ד רבי יעקב נפתלי זילברברג עזב את וירשוב, נקרא לכהן בה ברבנות. הוא העביר לווירשוב את ישיבתו ומאות תלמידים למדו אצלו בתקופה זו.
בשנת תרע"ב ביקר בארץ ישראל בשליחות האדמו"ר מגור, על מנת ליישב את ההדורים בכוללים. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה ברח מעירו לאחר שנודע לו שהרוסים מתכננים לתופסו כבן ערובה, על מנת להבטיח שבני העיר לא ישתפו פעולה עם הגרמנים. הוא הגיע ללודז', מונה לראב"ד בעיר, ולמפקח על הכשרות.
בשנת תר"פ החל להתכונן לעזוב את פולין ובשנת תרפ"ד עלה לארץ ישראל והתיישב בדרום תל אביב. חסידי גור בארץ ישראל, ובפרט בשטיבל "נחלת בנימין", קיבלוהו כרב ומנהיג. הוא הצטרף לרבנות תל אביב, אך בהמשך פרש מהוועד הלאומי, בהוראת רבו מגור.
בשנת תרפ"ט, לאחר עזיבתו של הרב מנחם מנדל כשר את ארץ ישראל, נסע לירושלים לומר שיעורים במקומו בישיבת שפת אמת.
בנו רבי יהושע מילא את מקומו ברבנות חסידי גור בתל אביב וכחבר מועצת הרבנות תל אביב. בן נוסף היה הרב אברהם צבי, רבה של פראשקה וחותנו של הרב יששכר תמר. חתנו היה רבי אברהם מרדכי אלתר, בנו של רבי משה בצלאל אלתר וחותנו של רבי פנחס מנחם אלתר. חתן נוסף היה הרב ישראל מאנדל, אביו של מאיר מאנדל, שהיה חתנו של האדמו"ר מגור רבי שמחה בונים אלתר.
על שמו נקרא נינו הרב שאול אלתר.
שרה הדלנד

ביוגרפיה

שרה הדלנד נולדה בלונדון ולמדה מחול מגיל 3. בהיותה בבית הספר "וילמסלו היי סקול" בצ'שייר החלה לעסוק בביטבוקסינג ובתיאטרון חובבים עם להקת התיאטרון לנוער "טמפו" שבווילמסלו . היא למדה משחק ב-"Laine Theatre Arts College" באפסום שבמחוז סארי. הקריירה שלה בתיאטרון החלה כשהייתה בת 19 והופיעה במחזות זמר כמו "קאטס" ו"גריז" בתיאטראות וסט אנד שבלונדון.
אחרי שש שנים החלה הדלנד לשחק בסיבובי הופעות בין השאר במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". באותה תקופה החלה לפתח את כשרונה כקריינית (voiceover artist). היא השתתפה במשחקי וידאו כמו "Dragon Quest VIII" עבור פלייסטיישן 2.
בטלוויזיה הופיעה הדלנד בתפקידי משנה בסדרה "נערות רעות" ובסדרה "The Bill". אחר כך קבלה תפקידים גדולים יותר בסדרה הקומית "מחלקה אלטרנטיבית" ובקומדיה "Broken News". היא כיכבה בסרטי הקולנוע "קונפטי" ו-"Magicians" לצדם של הקומיקאים דייוויד מיטשל ורוברט וב, ובסרט הטלוויזיה "סטרטר לאהבה" של ערוץ BBC One. ב-2009 הצטרפה הדלנד למירנדה הארט בסדרה הקומית "מירנדה" שמבוססת על סדרת הרדיו "Miranda Hart's Joke Shop" ושכוללת את אותו צוות שחקנים.
ב-2007 החלה הדלנד להשתתף בסדרה הקומית של רדיו 4 של ה-BBC בשם "תקוות קודרות" (Bleak Expectations) פרודיה על הרומנים של צ'ארלס דיקנס ועל החיבה לתקופה הוויקטוריאנית . בסדרה גילמה את הדמויות לילי סורקוויל, בתו של סר פיליפ "פיפ" בין במשך ארבע עונות. עוד שיחקה בדמות ריפלי פסונד (אשתו השלישית של פיפ) ובדמות מיס כריסטמסשם (פרודיה על מיס האווישם מהספר "תקוות גדולות"). ב-2011 לוהקה הדלנד בתפקיד המורה החדשה לאנגלית, לינדה רדלי, בסדרת הדרמה של ה-BBC "דרך ווטרלו". עוד כיכבה בסדרה "Horrible Histories" בערוץ CBBC. ב-2013 החלה להופיע בתפקיד טריש, מנהלת לשכת תעסוקה, בסיטקום של ITV בשם "החבר'ה מהלשכה".
בורחה מיוראל

קריירת מועדונים

מיוראל נולד בפרלה שבספרד. הוא הצטרף בשנת 2007 למחלקת הנוער של ריאל מדריד.
הוא החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה החל מ-2014, רשם 38 הופעות וכבש 17 שערים.
ב-31 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד בליגה בניצחון 1–3 על לאס פאלמס.
בעונת 2016–2017 הושאל מיוראל לעונה אחת לוולפסבורג וערך בה 19 הופעות ליגה בעיקר כמחליף וכבש 2 שערים.
בעונת 2017–2018 חזר מיוראל לריאל מדריד.
ב-2018 הגיעה בהשאלה ללבאנטה וחזר לריאל מדריד בסוף עונת 2018/2019.