מה שעובד

עלילה

בוריס ילניקוף הוא מיזנתרופ אקסצנטרי כבן 60, פרופסור לפיזיקה בעברו, שכיום מלמד ילדים שחמט ונהנה לשבת עם חבריו בבתי קפה ולהתווכח עמם על פוליטיקה ואנתרופולוגיה. לפני מספר שנים ניסה להתאבד בקפיצה מחלון ביתו לאחר ויכוח עם אשתו. הניסיון נכשל, אך הוא נותר צולע. לאחר שהתגרש הרחיק עצמו מהעולם, והחל למתוח ביקורת על כולם על כך שאינם חכמים.
לילה אחד, כשחזר לביתו הדל מצא בכניסה למבנה שבו הוא גר,  את מלודי, בחורה פשוטה בת 21. הוא נענה לתחנוניה ומאפשר לה להיכנס לביתו כדי לאכול משהו. היא מספרת לו שברחה ממשפחתה הנוצרית והשמרנית במיסיסיפי. ניסיונותיה לדבר אתו ולהכיר אותו נענים בסרקזם מצדו. הוא מסכים תחילה לתת לה להישאר לישון בביתו לילה אחד, ולאחר מכן מסכים שתישאר לגור אתו עד שתמצא עבודה. הם מתחילים לבלות זמן ביחד, בוריס לוקח אותה לראות את האתרים המרכזיים של ניו יורק, ולמרות פער הגילאים של 40 השנים ביניהם, מלודי מתאהבת בבוריס ומעריצה את חוכמתו. היא מוצאת עבודה כמטיילת עם כלבים, ולאחר שהיא יוצאת לפגישה עם גבר אחר, בוריס מבין שגם הוא התאהב בה, למרות חוסר חוכמתה. הוא מציע לה נישואים ושבוע לאחר מכן הם נישאים.
שנה לאחר מכן, אמה של מלודי, מרייטה, מופיעה לפתע בביתם ומספרת למלודי כי המשפחה איבדה את כל רכושה בשל התרסקות שוק המניות, וכי היא נפרדה מג'ון, בעלה ואביה של מלודי. מרייטה מתעלפת כאשר היא שומעת על נישואי בתה לבוריס, והיא מנסה, ללא הצלחה, לשכנע את מלודי לעזוב אותו. בזמן שהם אוכלים במסעדה ומרייטה ניגשת לשירותים, עוצר אותה בחור צעיר ונאה בשם רנדי ג'יימס, ומתעניין במלודי. מרייטה מחליטה שהוא בן זוג ראוי למלודי, ומנסה להפגיש בין רנדי למלודי ולגרום להם להכיר ולהתאהב. במקביל, היא מפתחת מערכת יחסים עם חברו של בוריס, ליאו ברוקמן. ברוקמן מגלה שמרייטה היא צלמת מוכשרת, ומארגן לה תערוכת צילומים. במהלך השבועות הבאים מרייטה משתנה, מתחילה להתנסות בצילומים אמנותיים ולהשתמש בסמים, ואף עוברת לגור בשלישייה, ביחד עם ברוקמן ועם שותפו העסקי מורגנשטרן.
באחד מאותם מפגשים "מקריים" שארגנה מרייטה בין רנדי למלודי, הוא מצליח לעורר בה ספקות לגבי הקשר שלה עם בוריס. רנדי מזמין אותה לסירה שבה הוא מתגורר, ושם היא מתפתה לשכב אתו. מלודי מרגישה רגשי אשמה על בגידתה בבוריס. ג'ון, אביה של מלודי, מגיע לביתם של בוריס ומלודי, ומקווה להשיב אליו את אשתו. כשהוא מגלה על השינוי שחל בה מאז שהגיעה לניו יורק, הוא הולך לבר כדי להטביע את יגונו בשתייה. בבר הוא פוגש את האוורד, הומוסקסואל שנפרד לא מזמן מבן זוגו. השיחה עם האוורד גורמת לג'ון להבין שגם הוא בעצם הומוסקסואל.
למחרת מתוודה מלודי בפני בוריס על התאהבותה ברנדי. בוריס אומר לה שידע תמיד שהיום הזה יגיע. הוא מנסה פעם נוספת להתאבד בקפיצה מחלון ביתו, והפעם הוא נופל על אישה בשם הלנה ושובר את רגליה. כשהוא מבקר אצלה בבית החולים הוא שואל אותה אם יש משהו שיוכל לעשות למענה, והיא משיבה לו שתשמח לצאת אתו לארוחת ערב לאחר שתחלים.
בסצנת הסיום מתאספים כולם למסיבת סילבסטר בביתו של בוריס: מרייטה עם ברוקמן ומורגנשטרן, ג'ון עם האוורד, מלודי עם רנדי ובוריס עם הלנה. בוריס פונה לקהל הצופים ואומר לו שחייבים לקחת את כל האושר וההנאה שניתן להשיג, וחייבים למצוא את "מה שעובד".

הפקה

הסרט צולם בניו יורק. כך חזר אלן לעיר הולדתו, בה צילם את רוב סרטיו, לאחר שאת ארבעת סרטיו הקודמים צילם באירופה.
התסריט לסרט נכתב על ידי אלן כבר בראשית שנות השבעים, כשאת התפקיד הראשי הוא ייעד לזירו מוסטל. התסריט נגנז לאחר מותו של מוסטל ב-1977. שלושים שנים לאחר מכן חזר אלן אל התסריט הגנוז, בעקבות שביתת התסריטאים שהתרחשה ב-2008-2007. לדברי אלן, השינויים המשמעותיים היחידים שביצע בתסריט המקורי היו התאמות ועדכונים של האירועים החברתיים והפוליטיים שהוזכרו בתסריט.
במהלך הסרט פונה הגיבור, בוריס, מספר פעמים ישירות אל קהל הצופים. אלן השתמש בטכניקה (המכונה "שבירת הקיר הרביעי") זו בעבר בכמה מסרטיו, בהם "שחק אותה סם", "אהבה ומלחמה", "הרומן שלי עם אנני" ו-"שושנת קהיר הסגולה".

ביקורות והכנסות

הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה בניו יורק ב-22 באפריל 2009, במסגרת פסטיבל הסרטים טרייבקה. הסרט יצא לאקרנים ברחבי ארצות הברית ב-19 ביוני 2009. הסרט הופק בתקציב של כ-15 מיליון דולר, ונכון לאוקטובר 2009 כבר הניב הכנסות של יותר מ-21 מיליון דולר.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע. בהתבסס על 103 ביקורות, אתר הקולנוע האמריקאי "Rotten Tomatoes" (Rotten Tomatoes) דיווח כי 47% מהמבקרים העניקו לסרט ביקורת חיובית, עם ציון ממוצע של 5.4 מתוך 10. הסרט זכה לציון גבוה יחסית של 7.6 באתר IMDb.
יאיר רוה כתב על הסרט: "לא סרט משמעותי, אבל בעל חן רב... 'מה שעובד' הוא סרט שעובד, בעיקר כי נדמה שיש בכתיבה שלו משהו משוחרר לחלוטין". ינון ירוס הגדיר את הסרט "קומדיה וודי אלנית משובחת בטעם של פעם". שמוליק דובדבני כתב ב-ynet: "הסרט הוא עוד שיר הלל לאינטלקטואלים ניו יורקרים, עם מסרים פשטניים באריזה אליטיסטית. אבל בזכות האירוניה העצמית ולארי דייוויד, 'מה שעובד' עושה את העבודה". גידי אורשר העניק לסרט ציון 8 מינוס וכתב: "הסרט עובד על הקהל. הוא צוחק, לעיתים במבוכה, הוא נהנה מהשנינות שמרחפת בין השורות של אלן שיודע לחלק שנינויות... הבעיה היא שהשיאים של הסרט מגיעים לאט מדי ומעט מדי. אין כאן את הדרמה, או האינטנסיביות או היצירתיות החדשנית של הסרטים האחרים של אלן. האופטימיות שאהבנו אצל אלן מפנה כאן מקום לסוג של קבלת דין שהיא, אחרי הכל בת הברית של האדישות. והאדישות קצת מדבקת". לעומתם, מאיר שניצר התאכזב מהסרט: "הסרט הוא מחזור עייף של תסריט ישן של אלן, הטוחן מחדש את כל השטיקים הישנים. התוצאה מגושמת ונטולת חן".