google/wiki40b huggingface dataset:
אנדרס נוצ'יוני

קריירה אירופית

נוצ'יוני גדל במחלקות הנוער והנערים של אולימפיה ונאדו טוארטו. בגיל 17 הוקפץ לקבוצה הבוגרת ועמה שיחק במשך כל עונת 1996/97. בסיום עונה זו עבר למדי קבוצת אינדפנדיינטה, עבורה שיחק במשך שתי עונות, מ-1997/98 עד ל-1998/99. לאחר מעקב על ידי סקאוט של טאו ויטוריה, חתם ב-1998 בקבוצת טאו ויטוריה הספרדית. למרות ההתרשמות מכישרונו שגרמה לקבוצה להחתימו, בעונתו הראשונה הרבה לשבת על ספסל המחליפים ושיחק דקות משחק מעטות הן בליגה הספרדית והן במסגרת היורוליג. עקב כך, הועבר למנרסה. במנרסה הציג יכולת משופרת וקיבל דקות משחק רבות. נוצ'יוני סיים את אותה עונה עם ממוצעים של 10.2 נקודות, ו-5 ריבאונדים למשחק.
בסיום אותה עונה חזר לטאו ויטורה, הפעם כשחקן חמישייה, ושחק עמה במשך שלוש עונות. במדי טאו זכה באליפות ספרד ופעמיים בגביע הספרדי, וכן הוביל את טאו לשתי העפלות לפיינל פור היורוליג כשבעונת 2004/05, הוא וקבוצתו הפסידו במשחק הגמר למכבי תל אביב. בעונות 2003/04 ו-2004/05 נבחר נוצ'יוני לחמישיית העונה השנייה של היורוליג.

קריירת NBA

לאחר שזכה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, נוצ'יוני שלא נבחר בדראפט ה-NBA חתם כשחקן חופשי בשיקגו בולס מליגת ה-NBA, ובכך הצטרף לשני חבריו לנבחרת - מאנו ג'ינובילי וקרלוס דלפינו - ששיחקו עוד קודם לכן ב-NBA.
הוא שותף בעונתו הראשונה ב-81 משחקים בהם העמיד ממוצעים של 8.3 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים בכ-23.5 דקות למשחק. משחקו הפיזי ומזגו החם של נוצ'יוני התפרסמו ברחבי הליגה. למרות זאת, מקרים אלו לא הפריעו לנוצ'יוני לבסס את עצמו כשחקן רוטציה לגיטימי ב-NBA ולשחקן השישי המובהק של בולס. במשחקו הראשון בפלייאוף ה-NBA נגד וושינגטון ויזארדס, נוצ'יוני רשם 25 נקודות ו-18 ריבאונדים כשהוא משחק את כל 48 דקות המשחק. משחק זה רומם את קרנו של נוצ'יוני בעיניי אוהדי הקבוצה.
בעונתו השנייה בקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 13 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים ב-82 משחקים, מתוכם פתח ב-43. נוצ'יוני עזר לבולס לפלייאוף ה-NBA, בו הפסידו למיאמי היט בסיבוב הראשון בתוצאה 4-2, למרות תצוגת שיא של נוצ'יוני שהוביל את הבולס עם ממוצעים של 22.3 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק. במשחק השני של הסדרה הציג את משחקו הטוב ביותר מאז הגיעו ל-NBA, בו קלע 30 נקודות תוך שהוא קולע 10 מתוך 12 מזריקותיו (83.3% מהשדה).
במהלך עונת 2008/2009, ב-18 בפברואר 2009, נשלח נוצ'יוני בטרייד לסקרמנטו קינגס, יחד עם דרו גודן, מייקל ראפין וסדריק סימונס, בתמורה לג'ון סלמונס ובראד מילר. בסקרמנטו חל פיחות במעמדו שהתבטא בדקות המשחק שלו ובסיומה של עונת 2009/2010 עבר בטרייד לפילדלפיה 76', יחד עם ספנסר האווס, בתמורה לסמואל דלמברט.

חזרה לאירופה

לקראת סיום עונת 2011/2012, ב-20 במרץ 2012, שוחרר נוצ'יוני מפילדלפיה וחזר לויטוריה תחת חוזה חדש. לקראת עונת 2014/2015 חתם נוצ'יוני בריאל מדריד על חוזה לשנתיים. באותה עונה זכתה ריאל באליפות הליגה הספרדית וכן באליפות היורוליג, לאחר שגברה בגמר על אולימפיאקוס בתוצאה 78-59. נוצ'יוני זכה בפרס ה-MVP של פיינל פור היורוליג לאחר שהעמיד ממוצעים של 12 נקודות ו-6.5 ריבאונדים בשני משחקי ההכרעה.
בקיץ 2017 הודיע על פרישה.

קריירה בינלאומית

במדי נבחרת ארגנטינה היה נוצ'יוני חלק מ"תור הזהב" שלה, לצד כוכביה מאנו ג'ינובילי, קרלוס דלפינו, לואיס סקולה ופאבלו פריג'יוני. במדי הנבחרת זכה נוצ'יוני בתארים ובהישגים רבים ובהם מדליית הזהב באולימפיאדת 2004 ומדליית הארד באולימפיאדת בייג'ינג.
קארל שקורפיל

ביוגרפיה

שקורפיל נולד בעיירה ויסוקה מיטו אשר בחבל בוהמיה. הוא רכש השכלה תיכונית בפרדוביצה ובהמשך רכש השכלה אקדמית והנדסית באוניברסיטת קארל בפראג ובאוניברסיטה הטכנית שבעיר. ב-1881 עבר לבולגריה ועסק בהוראה בפלובדיב, סליבן, וליקו טרנובו ווארנה. הוא השתקע בווארנה ובה ייסד את המוזיאון הארכאולוגי אותו ניהל מ-1915 ועד מותו, ואת האגודה הארכאולוגית בעיר.
ביחד עם אחיו הרמן שקורפיל הוביל משלחות ארכאולוגיות אשר חשפו את הערים פליסקה ופרסלב שהיו ערי הבירה של הממלכה הבולגרית הראשונה. שקורפיל איתר שרידי בתי כלונסאות קדומים באזור אגם וארנה. היה חבר האקדמיה הבולגרית למדעים. הוא הלך לעולמו ב-1944 והוא בן 84 שנים. קארל שקורפיל נקבר סמוך לאתר העיר העתיקה פליסקה.

הרמן שקורפיל

הרמן שקורפיל (1923-1858) עסק בארכאולוגיה ביחד עם אחיו. רכש תואר אקדמי במדעי הטבע באוניברסיטה הטכנית בפראג. לאחר לימודיו היגר לנסיכות בולגריה ועסק בהוראה ובארכאולוגיה. הקים את מוזיאונים בסליבן וברוסה ובהמשך כיהן כאוצר המוזיאון הארכאולוגי בווארנה.

מחקריו

קארל שקורפיל נמנה עם האבות המייסדים של הארכאולוגיה בבולגריה המודרנית. בעוד שאין חולק על חשיבות ממצאיו, המחקר המודרני שולל את הפרשנות הראשונית שניתנה לחלק מהממצאים. במהלך חפירותיו באזור חוף הים השחור נמצאו ממצאים פיניקיים, תסלים וקווקזים. באותה העת פורשו הממצאים כמעידים על התיישבות גורמים אלו באזור. מחקרים מאוחרים יותר שללו הנחה זו וציינו כי הם מעידים על קיומה של מערכת סחר חליפין ענפה בין השבטים התראקים ליושבי חבלי ארץ אילו וכן נוספים כגון באסיה הקטנה, שברובו בוצע דרך הים השחור והתיכון. 
הפרשנות המוקדמת לממצאיו של שקורפיל היוותה אסמכתה להנחה כי ראשוני היהודים הגיעו לאזור בולגריה במהלך המאה ה-5 לפנה"ס. המחקר המודרני נוטה שלא לקבל הערכה זו, וקובע לאור ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו בגיגן, פלובדיב וקיוסטנדיל, כי ראשוני היהודים התיישבו באזור בולגריה במהלך המאה ה-2, עת נשלט האזור על ידי הקיסרות הרומית.
גבירגסייגר

גבירגסייגר (בגרמנית: Gebirgsjäger; הלחם של המילים Gebirge, "הרים", ו-Jäger, "צייד") הם חיילים המאומנים בלוחמה הררית בהיסטוריה המודרנית של גרמניה ואוסטריה.
חיילי הגבירגסייגר מזוהים עם מסורות וסמלים שונים, בהם סמל האדלווייס (פרח הגדל בחלקים הגבוהים של הרי האלפים), כובע ה"ברגמיצה", ומדים ונעליים מיוחדות. בצבא הגרמני יחידות הגבירסייגר, לצד יחידות הפאלשירמייגר, נחשבות ליחידות עילית, והשירות בהן יוקרתי במיוחד.

היסטוריה

מקורן של יחידות הגבירגסייגר בשלושה רגימנטים של לוחמה הררית בצבא האוסטרו-הונגרי שהוקמו בשנת 1870 ונקראו "קייזרשיצן" (Kaiserschützen). בתוך רגימנטים אלו, שאורגנו בדומה ללוחמי האלפיני האיטלקיים, היו חטיבות הלנדסשיצן (Landesschützen), שאומנו כיחידות רגליות ללוחמה הררית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגבשה הזהות הייחודית של חיילי הגבירסייגר כאשר יחידות 'קורפוס האלפים' (Alpenkorps) של הצבא הגרמני נלחמו לצד יחידות הלנדסשיצן האוסטריות בקרבות נגד הצבא האיטלקי בהרי האלפים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקמו בגרמניה הנאצית יחידות הרריות רבות לשירות בעיקר בהרי הקווקז, בגבול הצפוני בסקנדינביה, ובאלפים. אלה הוקמו גם במסגרת הוורמאכט והוואפן אס אס בעיקר כדיוויזיות הרריות של יחידות גבירגסייגר.

יחידות גבירגסייגר כיום

היחידות ההרריות בצבא המודרני הגרמני (הבונדסוור) מרוכזות לכדי 'חטיבת הגבירסייגר ה-23' (Gebirgsjägerbrigade 23), זאת לצד מתקני אימונים ויחידות סיוע הרריות.
היחידות ההרריות בצבא המודרני של אוסטריה מרוכזות ב-'חטיבת הייגר השישית' (6th Jägerbrigade) היושבת באינסברוק, מערב אוסטריה. חטיבה זו מחולקת לשלושה גדודים; הגדוד ה-23, הגדוד ה-24 והגדוד ה-26. המסורות השונות המזוהות עם חיילי הגבירסייגר הגרמנים שותפים גם לאלו האוסטרים, כמו סמל האדלווייס, הכובע הייחודי ואף מוזיקת הצעידה בטקסים.
יהודה לירמה

קורות חייו

יהודה לירמה נולד בקושטא לשמואל, ולמד בישיבתו של הרב יחיאל באסאן שנחשב לרבו המובהק. ב-1597 תועד יהודה לירמה כמורה צדק בבלגרד, בעת כהונתו של מאיר אנג'יל כרב הראשי של הקהילה. הרב אפרים הכהן מכנה בספרו "שער אפרים" את יהודה לירמה כ"רב מובהק ופסקן גדול".
ב-1617, לאחר שעזב הרב מאיר בן אברהם אנג'יל את בלגרד, התמנה לירמה לרב הראשי של הקהילה. הוא הקים ישיבה גבוהה בבלגרד ובתקופתו הפכה העיר למרכז הלכה. תלמידו המובהק וממשיך דרכו הרב שמחה אפרים בן גרשון הכהן מציין כי הרב לירמה כתב ספרי שאלות ותשובות רבים ובהם 400 תשובות ארוכות.
בשלהי תקופת כהונתו או בתקופת כהונת תלמידו ומחליפו שמחה בן גרשון הכהן, אירעה שריפה גדולה בבלגרד אשר כילתה את מבנה הישיבה והספרייה שבה. רוב כתביו אבדו. שמחה בן גרשון הכהן הצליח להציל 29 מתשובותיו של הרב לירמה, וב-1647 פרסם בוונציה את התשובות בשם "פליטת בית יהודה". 
הרב יהודה לירמה נפטר בבלגרד ב-1642 והוא בן 62. נקבר בבלגרד וקברו אבד או נהרס, ככל הנראה במהלך כיבוש בלגרד ב-1688. אחיינו יוסף אלמושנינו כיהן בהמשך המאה ה-17 כרב הראשי של בלגרד.
לאורך השנים חל בלבול בין הרב יהודה (בן שמואל) לירמה מבלגרד, לבין הרב יהודה בן שמואל לירמה מאיטליה בעל ה"לחם יהודה", שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-16. ככל הנראה הטעות החלה בכתביו של משה שטיינשניידר. אין תימוכין לקשר משפחתי בין השניים.
רנו טוויזי

רנו טוויזי (.Renault Twizy Z.E) הוא שמו של דגם ניסיוני של מכונית מיקרו עירונית, חשמלית, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אשר הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בפרנקפורט בשנת 2009. הזמנות ראשונות התקבלו במאי 2011, והמסירות החלו במרץ 2012. עד דצמבר 2018 נמכרו 21,874 כלי רכב מדגם זה.

תיאור הרכב

רנו טוויזי מציגה עיצוב ייחודי וחדשני של תנוחת נסיעה בכלי רכב ארבע גלגלי המיועד לשני נוסעים. למעשה מדובר בשילוב מהפכני של אופנוע, אשר בו יושבים הנוסעים זה מאחורי זה, (לעומת מכונית רגילה בה יושבים זה לצד זה), בתוך מרכב "קופסתי" סגור המאפיין כלי רכב ארבע גלגלי.
הנוסע יושב מאחורי הנהג בתנוחה הדומה לאופנוע אולם מערכות השליטה של הנהג הן כמו של מכונית רגילה הכוללת הגה ודוושות. השימשה הקידמית נמשכת לאורך הגג ומאפשרת מבט סביבתי בגזרה רחבה במיוחד. הדלתות נפתחות בסגנון "כנפי שחף".

הנעה

רנו טוויזי מוצעת בשתי גרסאות של יחידת הכוח, האחת בעלת הספק של 20 כוחות סוס והשנייה בהספק של 5 כוחות סוס אשר במדינות מסוימות באירופה אינה מחייבת ברישיון נהיגה.
הסוללה מסוג ליתיום-יון ממוקמת מתחת למושב הקידמי. החלפת הסוללה הריקה מתבצעת בנוחות מכיוון שהיא מחוברת למנוע באמצעות כבל ספירלי מכיוון חזית הרכב, שם ממוקמת גם נקודת הטעינה. הסוללה ניתנת להטענה ממתקני טעינה בדרכים, כולל מן הרשת הביתית, וזמן הטעינה המרבי הוא כ-3.5 שעות.

בטיחות

מבנה המרכב של המכונית  מעניק הגנה מרבית לנוסעים מכיוון שבנוסף לגמישותו המקנה לו יכולת ספיגת זעזועים, הרי שמיקום הגלגלים הבולט החוצה ממנו, וחיבורם לקורות הרוחב של השילדה, מעניק הגנה נוספת מפני פגיעות צד.
אביזרי בטיחות נוספים כוללים כרית אויר לנהג, חגורות בטיחות הננעלות בארבע נקודות עגינה לנהג, ובשלוש נקודות עגינה לנוסע היושב מאחור. המכונית מספקת יציבות דינמית גבוהה הודות למרכז כובד נמוך במיוחד ומערכת בלימה חזקה הכוללת בלמי דיסק בכל אחד מארבעת הגלגלים.
פאגנר

קריירת מועדונים

פאגנר החל לשחק כנער בקורינתיאנס מעיר הולדתו סאו פאולו. בשנת 2006 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, וערך בה שבע הופעות עד שעבר לאירופה, כשחתם בשנת 2007 בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית. פאגנר לא התאקלם היטב באיינדהובן, וערך בשורותיה רק שלוש הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד. עם זאת, זכה פאגנר עם הקבוצה בדאבל. במהלך העונה חזר פאגנר לברזיל, כשהושאל לויטוריה, שגם בשורותיה ערך שלוש הופעות ליגה בלבד, אך זכה עמה באליפות מדינת באהיה. 
בשנת 2009 החל לשחק בואסקו דה גאמה הברזילאית, ושם הפך עם הזמן לשחקן הרכב קבוע. בשנת 2009 העפילו ואסקו דה גאמה ופאגנר לליגת העל הברזילאית, וסיימו את עונת 2010 במקום ה-11. בעונת 2011 ואסקו דה גאמה ופאגנר סיימו במקום השני בליגת העל הברזילאית, בעונת שיא אישית של פאגנר, שערך 35 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים. באותה עונה זכו ואסקו דה גאמה ופאגנר בגביע הברזילאי, לאחר ניצחון במפגש כפול מול קוריטיבה. עם זאת, פאגנר לא נטל חלק בצמד משחקי הגמר, וישב בהם על הספסל. הצטיינותו של פאגנר בעונת 2011 העניקה לו מקום בנבחרת העונה בברזיל. את עונת 2012 בברזיל פתח פאגנר במדי ואסקו דה גאמה, והספיק לערוך בשורותיה שבע הופעות בעונה זו, עד שנמכר לוולפסבורג, שם חתם על חוזה לארבע עונות. בעונת 2012/2013 בבונדסליגה, ערך פאגנר 26 הופעות במדי וולפסבורג, וסיים עם הקבוצה במקום ה-11 בליגה. בשלהי עונה זו, הושאל פאגנר לקבוצתו הקודמת ואסקו דה גאמה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה אל ליגת המשנה הברזילאית בתום עונת 2013 בברזיל, וחזר לוולפסבורג.
לקראת עונת 2014 חתם פאגנר במועדון נעוריו קורינתיאנס. תחילה הושאל מוולפסבורג, ובהמשך הפכה ההשאלה לרכישה. בעונת 2014 סיימו קורינתיאנס ופאגנר במקום הרביעי בליגת העל הברזילאית. בעונת 2015 זכה פאגנר עם קורינתיאנס באליפות ליגת העל הברזילאית, אך הודח עם הקבוצה בשמינית גמר גביע ליברטדורס על ידי גוארני מפרגוואי. בעונת 2016 סיימו פאגנר וקורינתיאנס רק במקום השביעי בליגה, ושוב הודחו בשמינית גמר גביע הליברטדורס, הפעם על ידי נסיונל מאורוגוואי. בעונת 2017 זכו פאגנר וקורינתיאנס שוב באליפות ליגת העל הברזילאית, אך הודחו בשמינית גמר גביע סודאמריקנה על ידי ראסינג קלוב מארגנטינה. באותה שנה זכו פאגנר וקורינתיאנס גם באליפות סאו פאולו בכדורגל. פאגנר נכלל בנבחרת העונה לשנת 2017, לאור הצטיינותו בעונה זו, וזכה אף בפרס כדור הכסף הברזילאי.

קריירה בינלאומית

בשנת 2007 היה פאגנר חלק מסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20, וזכה עמה באליפות דרום אמריקה עד גיל 20. בשנת 2016 נכלל פאגנר בסגל ההתחלתי של נבחרת ברזיל הבוגרת לקופה אמריקה 2016, אך נופה לבסוף מהסגל הסופי. בשנת 2017, ערך פאגנר את הופעות הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל, במשחקי מוקדמות מונדיאל 2018 מול נבחרות אקוודור וקולומביה. 
בשנת 2018 נכלל פאגנר בסגל הסופי של נבחרת ברזיל למונדיאל 2018. פאגנר נכלל בסגל בעקבות פציעתו של המגן הימני הקבוע, דני אלבס. החל מהמשחק השני בשלב הבתים, נכנס פאגנר בקביעות להרכב ברזיל במקום דנילו שנפצע אף הוא באימון הנבחרת, ונשאר בהרכב עד להדחתה של ברזיל בשלב רבע הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת בלגיה.
בשנת 2019 זומן פאגנר לסגל הברזילאי לקופה אמריקה 2019. פאגנר זכה עם הנבחרת בטורניר זה, שנערך בברזיל, אך לא שותף אפילו דקה אחת.
צ'ארלס מקארתור

ביוגרפיה

צ'ארלס מקארתור נולד כבן השני הצעיר ביותר מבין שבעת ילדיהם של המטיף הבפטיסטי האורתודוקסי ויליאם טלפר מקארתור ואשתו ג'ורג'יאנה ולסטנד מקארתור. כבר מגיל צעיר התאפיין בתשוקה לקריאה. צ'ארלס סירב ללכת בעקבות אביו ולהקדיש את חייו לדת, ובמקום זאת עבר למערב התיכון של ארצות הברית והיה לכתב מצליח בשיקגו, בעיתונים כמו Chicago Tribune ו-Chicago Daily News. הוא גם חיבר כמה סיפורים קצרים באותה תקופה; שניים מהם, "Hang It All" ‏(1921) ו-"Rope"‏ (1923), פורסמו בכתב העת הספרותי The Smart Set של ה.ל. מנקן. לבסוף השתקע בניו יורק, ובה החל לעסוק במחזאות.
מקארתור ידוע בעיקר בשל המחזות שחיבר בשיתוף פעולה עם התסריטאי בן הכט, Ladies and Gentlemen (שעובד לקולנוע בשם Perfect Strangers, בכיכובם של ג'ינג'ר רוג'רס ודניס מורגן), Twentieth Century ו-The Front Page שזכה לארבעה עיבודים לקולנוע, לרבות הסרט "נערתו ששת" (1940) של הווארד הוקס, ושמבוסס בחלקו על חווייתיו האישיות של מקארתור בלשכת החדשות של שיקגו. מקארתור אף כתב, יחד עם אדוארד שלדון (Edward Sheldon), את המחזה Lulu Belle, שהועלה על הבימות בבימויו של הבמאי דייוויד בלסקו (David Belasco) בשנת 1926 וזכה להצלחה.
הוא היה נשוי בנישואיו השניים לשחקנית הקולנוע והתיאטרון הלן הייז, שהייתה אשתו משנת 1928 ועד מותו ב-1956. הם התגוררו יחדיו בניאק (Nyack), ניו יורק. בשנת 1949 מתה בפתאומיות בתו מארי בגיל 19, ממחלת שיתוק ילדים. על פי מקורביו של מקארתור, ההלם שליווה את מות בתו החיש את מותו שלו.
בנם המאומץ, ג'יימס מקארתור, היה אף הוא שחקן, והוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כדני ויליאמס בסדרת הטלוויזיה האמריקנית "הוואי 5-0".
אחיו, ג'ון ד. מקארתור, היה הבעלים והמנהל של חברת ביטוח, והמקים של קרן ג'ון ד. וקתרין ט. מקארתור, שמנהלת את תוכנית עמיתי מקארתור.

ייצוג דמותו בקולנוע

דמותו של מקארתור הוצגה בסרט "גברת פרקר והחוג המרושע" (1994) בגילומו של מתיו ברודריק.
תמר ירדני יפה

תמר ירדני יפה (פברואר 1918 – 2005) הייתה מורה למוזיקה ומראשוני המטפלים באמצעות מוזיקה ובאמצעות תנועה בישראל, מקימת המרכז לטיפול באמנויות בעמק בית שאן.

ביוגרפיה

נולדה בפברואר 1918 ברובנה, כשהעיר הייתה תחת שליטת רוסיה. בת ליעקב ולדורה (דבורה) ברמן, רופא שיניים וגננת. המשפחה עלתה לישראל ב-1921, שינתה את שמה לירדני והתיישבה במרכז ירושלים. האב החל לעבוד כרופא שיניים מהראשונים באזור, וטיפל באנשים גם בבתיהם בעיר ובסביבותיה. בין השאר טיפל באמנים ומוזיקאים רבים, ששילמו לו בציורים - ואף בשיעורי נגינה. כך החלה תמר ללמוד לנגן בפסנתר כבר בגיל הגן. בירושלים נולדו אחיותיה גליה, הצעירה ממנה בשבע שנים שהייתה עורכת וסופרת, ואלישבע הצעירה ממנה בתשע שנים.
למדה בבית הספר למל לבנות ולאחר מכן בגימנסיה העברית בירושלים, ששכנה אז בשכונת הבוכרים. במקביל למדה באקדמיה למוזיקה ירושלים. בהמשך השתלמה גם בסמינר לגננות ובסמינר למוזיקה בתל אביב.
בנעוריה הצטרפה לתנועת מחנות העולים, ושם הכירה את אורי יפה שהיה לבן זוגה. ב-1937 ירדו בני הזוג יפה לסדום, לעבודה במפעל האשלג במסגרת הפלוגה המקובצת של הקיבוץ המאוחד. באותה שנה היו בין חברי הגרעין המייסד של קיבוץ מעוז חיים בעמק בית שאן, שבו חיו בני הזוג עד מותם. בשנותיה הראשונות בקיבוץ שימשה כגננת וכמורה למוזיקה. 
ב-1958 הקימה את המרכז לטיפול באמנויות בבית שאן (שעבר בהמשך למתחם חומה ומגדל של המועצה האזורית עמק בית שאן, כיום עמק המעיינות). זה היה אחד המרכזים הראשונים בישראל לטיפול בתחום, וירדני יפה הייתה מהמומחים הראשונים שעסקו בנושא. בין השאר למדה את התחום בלונדון, ב-Guildhall School of Music, ב-1970–1971. ב-1971 הקימה בתוך המרכז לטיפול באמנויות את המרכז לתרפיה במוזיקה. המרכז שימש לאורך השנים את כל תושבי הצפון, ובכללם ילדים על הספקטרום האוטיסטי, ילדים עם לקויות ראייה או שמיעה ועוד, וסייע לאורך השנים גם להכשיר דורות נוספים של מטפלים.
לאורך השנים תיעדה ירדני יפה את עבודתה במספר ספרים שכתבה, ובהם "כלי זמר מעולם הצומח" (1964), "ביטוי ויצירה במוזיקה כתרפיה" (הקיבוץ המאוחד, 1981) ו"דרך הניגון - ביטוי, יצירה ותרפיה" (שראה אור רק לאחר מותה, ב-2006). במקביל ביימה סרטים בתחומי עבודתה, כגון "כלי זמר מעולם הצומח" (1970), וכן סרטים המתעדים את חיי הקיבוץ, כגון "בר מצווה בקיבוץ" (1966) ו"ילדי המקלטים" (1970).
לירדני יפה נולדו שלושה בנים ושתי בנות. אחד מבניה היה אלוף-משנה עמיר יפה.
דביר (קיבוץ)

היסטוריה

הקיבוץ דביר הוקם ב-13 בספטמבר 1951 על ידי עולים מהונגריה מתנועת השומר הצעיר ושמו כשם העיר העתיקה ששכנה באזור. הקיבוץ נמצא בסמוך לתל בית מירסים, אשר זוהה כדביר המקראית על ידי ויליאם פוקסוול אולברייט ב-1924 ועל כן נקרא על שמו. אולם מכיוון שזיהוי זה מוטל בספק וסביר שהוא שגוי החליטה ועדת השמות הממשלתית לקרוא לקיבוץ, עם עלייתו על הקרקע, "דבירה", לאמור "בדרך לדביר" (בדומה לשם היישוב אפרתה). אך תושבי המקום והציבור נוקטים בדרך-כלל בשם הבלתי-רשמי דביר והיו מקרים בהם חברי הקיבוץ מחקו את האות "ה" מעל שלט הדרכים של מע"צ המורה לכניסה לקיבוץ.
בתחילת דרכו שכנו תושבי הקיבוץ באוהלים והביאו מים למקום בעגלה רתומה לסוס, מקיבוץ שובל. עם השנים התפתח הקיבוץ והצטרפו אליו עולים מדרום אמריקה ותושבים מישראל. החל מ-2009 נבנתה בצמוד לקיבוץ הרחבה קהילתית בכמה שלבים, המיועדת לתושבים אשר אינם חברי קיבוץ, אך שותפים בכל שירותי היישוב ביחד עם חברי הקיבוץ. ילדי חברי הקיבוץ ותושבי הקיבוץ פעילים יחד בקן השומר הצעיר בקיבוץ, בו למעלה מ-100 חניכים ומדריכים.
רחל נפרסטק

רחל נפרסטק Rachel Naparstek היא אשת חינוך, סופרת ומשוררת.

קורות חייה

נפרסטק נולדה וגדלה בקיבוץ יבנה. 
מאז שנת 1992  מלמדת באוניברסיטת בר-אילן במסגרת היחידה להבעה עברית ואולפן,  מכשירה מורים לעברית מהארץ ומחו"ל במסגרת האקדמיה המקוונת, ומנהלת את הפורום הבין-לאומי למורים לעברית כשפה נוספת במכון מופ"ת-משרד החינוך. רחל בעלת תואר ראשון בחינוך מיוחד ובקרימינולוגיה ותואר שני בלשון עברית.
בגיל 24 הקימה מטעם משרד החינוך בית ספר לילדים עם פיגור שכלי עמוק, אך לאחר שלוש שנים פרשה מהתפקיד עקב רצונה להתמקד בגידול ילדיה. היא למדה תקשורת והשיבה במשך כמעט 15 שנה על שאלות אישיות במדור הייעוץ של העיתון יום ליום, מדור יחיד מסוגו בעיתונות החרדית.
פירסמה באתר "ביכורים" שבניהולה שירים וסיפורים בעילום שם, שאוגדו בשנת ה'תשס"ו לספרים. נפרסטק ניהלה במשך כשלוש שנים את אתר היצירה ביכורים.
נפרסטק חברה באגודת הסופרים העברים, באיגוד הסופרים וחברה באקו"ם.
רחל נפרסטק נשואה ואם לארבעה ילדים.
יריעה אלגברית פרויקטיבית

יריעה אלגברית פרויקטיבית היא יריעה אלגברית במרחב הפרויקטיבי, כלומר: קבוצת השורשים של קבוצת פולינומים הומוגניים. היריעות האלגבריות נחקרות במסגרת הגאומטריה הפרויקטיבית והגאומטריה האלגברית. למשל: קיימים מיונים של ישרים פרויקטיבים, עקומות קוניות פרויקטיביות (עקומות שמוגדרות על ידי פולינום הומוגני ממעלה 2) ועקומות קוביות פרויקטיביות (עקומות שמוגדרות על ידי פולינום הומוגני ממעלה 3) מישוריות. משפט בזו מנוסח אף הוא למקרה הפרויקטיבי. יריעות פרויקטיביות מופיעות גם במחקר של חבורות אלגבריות (למשל: אם G חבורה אלגברית ו-H תת-חבורה אלגברית שלה המנה G/H היא יריעה קווזי-פרויקטיבית).

יריעות קווזי-פרויקטיביות

קבוצה פתוחה בטופולוגיית זריצקי שמוכלת בקבוצה סגורה במרחב הפרויקטיבי נקראת יריעה קווזי-פרויקטיבית. הגדרה שקולה היא קבוצה סגורה מקומית. יריעה אלגברית אפינית ויריעה אלגברית פרויקטיבית הן מקרה פרטי של יריעה קווזי-פרויקטיבית.
צנזורה כלכלית

מיתוג סמוי

צנזורה כלכלית מושגת בין השאר באמצעות שילוב מיתוג סמוי (תוכן שיווקי) בתוך תכנים תקשורתיים שונים, כך שהמסרים המסחריים יהיו סמויים ומשולבים באופן רב שכבתי עם כל תוכן אחר בלי שהצופה יהיה מודע להם. מיתוג סמוי יוצר פער תודעתי בין חוויית הצפייה של אנשים מן השורה ובין תהליכי ההפקה של התוכניות. פרקטיקה זו גם אינה עולה בקנה אחד עם חוק הגנת הצרכן. תכנים שיווקיים יכולים להשפיע על בחירת הנושאים בתוכניות טלוויזיוניות, ולכוון את המסרים הנידונים או הנדחקים. מיתוג סמוי מופיע בכל סוגי התוכניות, כולל תוכניות מציאות, בישול, ייעוץ, סדרות דרמה וגם בחדשות.

מיתוג סמוי בישראל

התופעה משחקת בעשור השני של המאה ה-21 תפקיד חשוב ובולט בתקשורת המסחרית הישראלית ובכלל זה בערוצי טלוויזיה מסחריים ובאתרי חדשות. בפרק זמן קצר היא הפכה למנוע כלכלי דומיננטי בתעשייה הטלוויזיונית בישראל. מיתוג סמוי בתקשורת ישראלית אינו מוגבל לקידום מטרות מסחריות. נעשה בו גם שימוש לקידום תפיסות עולם, ערכים, וסדרי יום של גופים ואישים ציבוריים. נכון ל-2018 פעלו בישראל סוכני תוכן שיווקי עצמאיים שמקדמים את התחום בחברות הפקה עצמאיות.
בואינג 727

דגמים עיקריים

בואינג 727-100 הדגם הראשון של ה-727, הוצג ונכנס לשירות בשנת 1963. הוא יכול לשאת כ-190 נוסעים לטווח של כ-4,000 ק"מ. המטוס הונע במנועים מתוצרת החברה האמריקאית "פראט אנד וויטני" JT8D. ובעל יכולת שיוט עד לגובה של כ-35,000 רגל במהירות של כ-850 קמ"ש.
בואינג 727-200 הוא דגם מוארך של דגם ה-100. הנושא את אותה כמות הנוסעים לטווחים ארוכים יותר של כ-5,200 ק"מ במהירויות של כ-900 קמ"ש. הדגם מונע במנועים מתוצרת "רולס רויס" חזקים יותר. בואינג ייצרה גם דגם מטען של ה-727-200 (727-200F).

מכירות

בואינג מכרה 1831 מטוסי 727, המטוס נרכש בעיקר בחברות התעופה: אייר קנדה, אייר פראנס, אול ניפון איירווייז, אליטליה, אמריקן איירליינס, אוויאנקה, דלתא, לופטהאנזה, נורת'ווסט, איבריה, JAL, פאן אם, יונייטד איירליינס ועוד.
מרטיני (עיר)

גאוגרפיה

מרטיני שוכנת בגובה של 471 מטרים מעל פני הים בקצה המזרחי של עמק הרון, למרגלות רכסי האלפים הברניים מצפון והאלפים הפניניים מדרום.
העיר נמצאת במרחק 30 קילומטרים ממזרח למונטרה ו-30 קילומטרים ממערב לבירת הקנטון סיון.
הפועל שדות-ים

הפועל שדות-ים הוא אחד ממועדוני השיט המובילים בישראל, אשר החל את דרכו בשנת 1955. 
אזור האימונים והאחסון של המועדון ממוקם דרומית לשדות ים וצפונית מהארובות של תחנת הכח אורות רבין שבחדרה. באזור האימונים בוצע חלק השחייה בטריאתלון קיסריה-2008.
בהפועל שדות-ים חברים שייטים בולטים ברמה הארצית והבינלאומית כגון גל פרידמן (מיסטרל), הישראלי היחיד בעל 2 מדליות אולמפיות, ונופר אדלמן שהתחרתה באולימפיאדת בייג'ינג 2008 (לייזר רדיאל).
במסגרת הפעילויות של המועדון מתקיימות כשלוש אליפויות ברמה הארצית.
הפעילויות התחרותיות והעממיות מתקיימות במשך ימות השבוע החל מהלימוד הבסיסי בתחומי השיט השונים: שיט מפרשיות, גלישת רוח, ובהמשך התנסות בדגמים אולימפיים.
המועדון מכיל כיום את מספר השייטים הגדול בארץ בקטמרן]. השייטים מגיעים להישגים משמעותיים ומובילים בענף השיט. בסך הכל, המועדון כולל כ-150 שייטים תחרותיים פעילים ו-100 ילדים בחוגים השונים.
דגדג-אותי אלמו

דגדג-אותי אלמו (באנגלית: Tickle me Elmo) היא בובת צעצוע לילדים מתוצרת חברת "צעצועי טיקו" (Tyco Toys), המבוססת על דמותו של אלמו מסדרת הטלוויזיה לילדים רחוב סומסום. כאשר לוחצים עליה, בובת האלמו מצחקקת. כאשר לוחצים עליה שלוש פעמים רצופות, מתחילה הבובה לרעוד ולצחוק צחוק היסטרי.
הבובה פותחה על ידי שני מפתחי צעצועים ותיקים - רון דוברן (Ron Dubren) וגרג היימן (Greg Hyman), והוצגה תחילה לחברת טיקו כקוף צוחק. זמן קצר לאחר מכן זכתה החברה בזיכיון לייצור צעצועים על פי סדרת רחוב סומסום, ואז ניתנה לבובה דמותו של אלמו.
הבובה יצאה לשוק בארצות הברית ב-1996 והפכה במהירות לשיגעון קנייה, עד כדי כך שאירע שהורים נאבקו בהורים אחרים בחנויות על מנת להשיג בובה לילדיהם לחג המולד. עובד בחנות בקנדה אף נפצע כאשר נדרס על ידי המון קונים שראה בידיו קופסה של הבובות ושעט לעברו. מאחר שהביקוש לבובה עלה על ההיצע העלו כמה חנויות את מחירה באופן חד, עד למאות דולרים ואף יותר מזה.
בראשית 1997 הוציאה חברת טיקו לשוק מספר צעצועי המשך לדגדג-אותי אלמו – כמו דגדג-אותי ארני ודגדג-אותי עוגיפלצת, שניהם מרחוב סומסום - אך הם לא זכו אף להצלחה מסחרית קרובה לשלו.
בסתיו 2001 הוצאה לשוק מהדורת הפתעה של דגדג-אותי אלמו במסגרת תחרות פרסים. ב-9 בינואר 2002 הפסיקו חמש מן הבובות מסדרה זו לצחוק והודיעו למי שלחץ עליהן כי הוא זכה בפרס; הפרס הגדול ביותר עמד על 200 אלף דולר.
בספטמבר 2006 הוצאה לשוק בובת דגדג-אותי אלמו חדשה על ידי חברת הצעצועים מאטל (Mattel), שרכשה את חברת טיקו. בובה זו קיבלה את השם TMX (כלומר Tickle Me (Elmo) Ten או Tickle Me Extreme). בשונה מקודמתה, בובה זו מתגלגלת על הארץ כשהיא צוחקת, הולמת באגרופה בקרקע ומתחננת אל המדגדג שיניח לה. הביקוש לבובה זו היה גדול כלקודמתה. 
שני צעצועי המשך יוצרו לבובה זו, גם הם בדמותם של ארני ועוגיפלצת מרחוב סומסום.
ניבן נפיל

מאפיינים

מורנה זו היא הגדולה ביותר בעולם והיא יכולה להגיע לאורך של 4 מטר. צבע הקשקשים חום-אפור והתחתית בהירה יותר. העיניים קטנות וכחולת עם קרום חזק סביבם. למורנה ישנה לסת גדולה וחזקה וכמה זיזים מעל החרטום.
היא חיה בטבע באזור האינדו פסיפי בין הים האדום ומזרח אפריקה למזרח האוקיינוס השקט. המורנה חיה בחולות ובוץ באזור חיותה ונמצאת לפעמים גם במפרצים וסמוך לשפכי נהרות.
המורנה היא טורפת רעבתנית של דגים קטנים יותר וסרטנים המתקרבים אליה יותר מדי.