כוח דלתא

מידע כללי

היחידה שייכת לצבא ארצות הברית (שהוא הזרוע היבשתית בכוחות המזוינים של ארצות הברית), ונתונה תחת פיקודה של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים של צבא ארצות הברית (JSOC). יעודה העיקרי הוא לוחמה בטרור והיא המקבילה היבשתית של יחידת הלוחמה בטרור של צי ארצות הברית - DEVGRU ), הידועה גם בשם SEAL Team Six.
היחידה ממוקמת במתחם סגור ומבודד בבסיס פורט בראג, הנמצא במדינת צפון קרוליינה בארצות הברית. המתקן הוא מהמתקדמים מסוגו בעולם, וכולל מתקני אימונים רבים ומגוונים המאפשרים דימוי של תרחישים מגוונים. לוחמי היחידה מכונים "מפעילים" (Operators). מהות ואופי היחידה מקבילים ליחידת סיירת מטכ"ל, יחידת הקומנדו הישראלית.

הופעה

היות שהפנטגון רוצה לשמור על האופי החשאי של לוחמי היחידה, וכדי למנוע זיהוי, לוחמי היחידה בדרך כלל אינם לובשים מדים, לרוב גם בפעילות מבצעית, ותספורתם אינה תקנית. כשהם לובשים מדים הם ללא סימנים מזהים, אך לעיתים הם עונדים את סמל פיקוד הכוחות המיוחדים של ארצות הברית (JSOC). אחד הפריטים המזוהים עם היחידה הם "קסדות ההוקי" השחורות שהם חובשים, בשונה מהקסדות התקניות של חיילי צבא ארצות הברית.

גיוס ומסלול הכשרה

כוח דלתא מגייס את חייליו מכל זרועות הצבא, אך מקורותיו העיקריים כוללים את הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית ("הכומתות הירוקות") ואת חטיבת הריינג'רס (75th Ranger Regiment). על פי מודעות ה"דרושים" בעיתוני צבא ארצות הברית (שם היחידה עצמה לא נכלל בהם), על המועמדים להיות חיילים בצבא ארצות הברית, בעלי דרגות של E-4 (מקביל לרב"ט בצה"ל) עד E-8 (מקביל לרס"ר), עם ותק של לפחות שנתיים וחצי בשירות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, ועומד בתנאי הכושר של הצבא. הגיבוש ליחידה ידוע כגיבוש הקשה ביותר בכל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, והוא כולל ניווט מתגלגל הנמשך מספר ימים של תנועה רצופה בשטח קשה, וכן מבדקים מנטליים רבים. לאחר הקבלה, עוברים הלוחמים קורס בן 6 חודשים במסגרת היחידה.

מפקדי היחידה

על היחידה פיקדו בין היתר צ'ארלי "המסתער" בקווית' (1977–1980), ג'יימס פסקל (1980–1982), שרמן וילפורד (1982–1985), ויליאם גריסון (1985–1989), פיטר שומייקר (1989–2002), ויליאם בויקין (1992–1994), ברנרד מק'קבי (1994–1996), אלדון ברגוול (1996–1998), גרי הארל (1998–2000), ג'יימס שוויטרס (2000–2002), בנט סקוליק (2003–2005), אוסטין מילר, ומארק אוניל (2009–2011).

הקמת היחידה

הכוח הוקם לאחר שמספר אירועי טרור (בין היתר חטיפת מטוס אייר פראנס ב-1976 שקדמה למבצע יונתן) בשנות ה-70, הובילו את ממשל ארצות הברית להורות על הקמת "יחידת מדף" שתהיה זמינה להתמודד עם אירועים מסוג זה, בעיקר פיגועי מיקוח. 
למעשה מספר גורמים בממשל ובצבא כבר העלו את הרעיון למודל של יחידה כזו כבר בשנות ה-60. צ'ארלי "המסתער" בקווית', קצין מהכוחות המיוחדים של צבא היבשה האמריקאי (הכומתות הירוקות) שירת באותן שנים כנספח צבאי ביחידת ה-SAS הבריטית. לאחר חזרתו חיבר דו"ח מפורט בו הוא התריע כי לצבא האמריקאי אין יחידה המקבילה ל-SAS. הכומתות הירוקות, לדבריו, שהיוו את הגורם הדומיננטי בין הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, התמחו ב"לוחמה לא קונבנציונלית" (המונח המשמש בצבא האמריקאי לתיאור פעולות שמבוצעות בדרך כלל על ידי כוחות מיוחדים, בפרט הכומתות הירוקות - לוחמה נגד גרילה, לוחמה פסיכולוגית, אימון כוחות גרילה במדינת אויב ועוד) - אולם בקווית' זיהה את הפער בקיום צוותים עצמאיים, מאומנים היטב, שיתמחו בפשיטות ופרט בלוחמה נגד טרור. הוא תידרך מספר גורמים בפנטגון ובצבא, אך הללו התנגדו לקיום יחידה מחוץ למסגרות הקיימות של הכומתות הירוקות. אולם לאחר שאיום הטרור גבר במחצית השנייה של שנות ה-70, הורה הפנטגון לבקווית' לייסד את היחידה.
בקווית' העריך שיקח ליחידה החדשה כשנתיים כדי "להבשיל" למוכנות מבצעית. בהתאם לזאת, הוקמה יחידה קטנה בשם "blue light" תחת קבוצת הכוחות המיוחדים ה-5 של הכומתות הירוקות, שתופקד בינתיים על תחום הלוחמה בטרור, עד ש"דלתא" תהיה מבצעית ומוכנה לגמרי בתחילת שנת 1980.