google/wiki40b huggingface dataset:
הקמיע מסמרקנד

עלילה

נתנאל, שולייתו של הקוסם ארתור אנדרווד, מזמן שד בן 5,000 שנה, ברטימאוס. משימתו של ברטימאוס היא משימה מעניינת: עליו לגנוב את הקמיע מסמרקנד מסיימון לאוולייס, קוסם אכזר ושאפתן, אשר פגע בנתנאל בילדותו. במהרה נכנסים נתנאל וברטימאוס לתסבוכת של קנוניית קוסמים, מרד ורצח- תסבוכת שנתנאל לא חזה כאשר זימן את השד.
נתנאל נלקח ממשפחתו הביולוגית ועומד להיות קוסם. כשמתפוגג ההלם הראשוני והוא מתרגל לסביבתו החדשה, נתנאל שואף להפוך לקוסם דגול ורב-עצמה. בהגיעו לגיל 12 הוא מזמן את ברטימאוס, שד עוקצני עם טינה כלפי משעבדיו הקוסמים. נתנאל שולח אותו לגנוב חפץ קסמים בעל כוחות מסתוריים- הקמיע מסמרקנד, מהקוסם סיימון לאוולייס. נתנאל משתוקק לנקום בלאולייס על ההשפלה שספג ממנו כשהאחרון ביקר בבית אדונו, והוא מחביא את הקמיע מסמרקנד בחדר העבודה של אנדרווד. נתנאל אינו מודע לכוחו העצום של החפץ שגנב, וכאשר לאוולייס מגלה היכן הקמיע נמצא, הוא מגיע לביתו של נתנאל על מנת להשיב את שאבד לו. כשאדונו של נתנאל מנסה להאבק בסיימון לאוולייס, לאוולייס הורג אותו ואת אשתו, ונעלם עם הקמיע. לאחר שאיבד הכל, נתנאל דולק בעקבות הנבל על מנת לנקום בו ולסייע לממשלה.
העלילה מגיעה לשיאה כאשר סיימון לאוולייס כולא את צמרת הממשלה- המורכבת ממגוון קוסמים השייכים לאליטה במדינה- בחדר החסום בלחשי קסם. בהיותו מוגן על ידי הקמיע מסמרקנד, מזמן לאוולייס שד בעל עוצמה נוראה (בשם ראמותרא), במטרה לחסל את הנוכחים בחדר ולתפוס את השלטון. נתנאל נאבק בו, חוטף את הקמיע ומשחרר את השד. לפני שהשד מתפוגג בחזרה אל הממד ממנו זומן, הוא מחסל את לאוולייס. בזכות מעשהו האמיץ והצלת הממשלה, נתנאל זוכה לתשבחות רבות והוקרה, וכן הופך לשוליה לקוסמת ידועה בשם ג'סיקה וויטוול. הספר מסתיים בשחרורו של ברטימאוס.
רחוב לאפונסקאיה

היסטוריה

בתוכנית העיר משנת 1798 סומן הרחוב בשם רחוב המנזר (Монастырская улица) ורחוב בית התמחוי (Богадельная улица). השם הראשון ניתן על שם מנזר סמולני, השם השני על שם  בית התמחוי ששכן בבית מספר 3. השם האחרון שימש כשם הרחוב עד 1822.
משנת 1810 ועד 1829 נקרא בשם רחוב פשצ'נאיה (Пещаная улица). באותה עת הרחוב השתרע מככר ראסטרלי ועד לרחוב קירוצ'נאיה, כולל החלק המודרני של שדרות סובורוב. בחלק מהרחוב, באזור שדרות סובורוב, השם נותר שמו עד שנת 1798.
מ-1821 ועד 1849 — רחוב החול (Песочная улица) ועד 1858 — סמטת החול (Песочный переулок). בתוכנית משנת 1821, השם היה חלק מהרחוב המודרני של רחוב הדיקטטורה של הפרוליטריון. 
ב-14 ביולי 1859 רחוב החול התחבר עם רחוב יארוסלבל ומספור הבתים השתנה בכיוון ההפוך מכפי שהיה קודם.
משנת 1836 עד 1846 — הרחוב הפך לרחוב החול 1 כדי להבדילו משאר חלקי הרחוב. מ-1860 עד 1864 נכלל הסמטה ברחוב אורל. ב-30 ביולי 1864 קיבל את השם רחוב לאפונסקאיה לכבוד מאה שנה לתחילת פעילותה של סופיה דה לאפון שעמדה בראש מכון סמולני, שהוקם ב-1764 על ידי הקיסרית יקטרינה השנייה כמוסד חינוכי עבור נשות העיר, לאפון ניהלה את המכון במשך 33 שנים.
מ-15 בדצמבר 1952 עד ה-17 באוגוסט 2017 הרחוב נקרא בשם רחוב הדיקטטורה של הפרוליטריון על שם ככר הדיקטטורה של הפרוליטריון הסמוך. בעבר נקרא הרחוב בשם לאפונסקאיה במשך כמעט מאה שנים והוחזר בצו מינהל העיר של סנקט פטרבורג מספר 695.
אילאנה קוסנזאנה

אילאנה קוסנזאנה (‏Ileana Cosânzeana) היא דמות במיתולוגיה הרומנית.
אילאנה קוסנזאנה הוא שמה של גיבורת אגדות, נסיכה יפהפייה הנחטפת על ידי באלאור או זמאו (בשל אהבתם אליה) והנכלאת במגדל גבוה. בדרך כלל, אך לא תמיד, המציל הוא פט פרומוס (‏Făt-Frumos שפירושו נולד יפה) שאף מתחתן עם הנסיכה וחי איתה בעושר ובאושר עד סוף כל הימים.
באף אחת מהאגדות אהבתו של הבלאור או הזמאו ליפהפייה לא ממומשת ביחסי מין.
אייסן

גאוגרפיה

חופיה של אייסן מפורצים וכוללים פיורדים, בהם פיורד אייסן (70 ק"מ) ופיורד מיטשל (50 ק"מ). מול החופים ארכיפלגים צפופים הנפרדים זה מזה ומהיבשה בתעלות.
חלקו הדרומי של רכס הרי האנדים, שמשמש גבול בין צ'ילה וארגנטינה, נושק באזור זה לאוקיינוס השקט. הוא כולל מספר הרי געש, בהם לאוטרו (3,623 מ'), ארנאלס (3,437 מ'), מלימויו (2,440 מ'), מקה (2,300 מ'), קיי (2,090 מ') והדסון (1,905 מ'). פסגות בולטות של הרים אחרים כוללות את ההר הגבוה ביותר בפטגוניה הצ'יליאנית, סן ולנטין (4,058 מ') ואת סן לורנסו (3,706 מ'), הר סטפן (3,056 מ') ופארד נורטה (3,005 מ').
שדה הקרח הפטגוני מכסה חלקים נרחבים במחוז, והוא כולל מספר קרחונים גדולים כגון קרחון או'היגינס (820 קמ"ר), קרחון סן רפאל (760 קמ"ר), קרחון ברנרדו (536 קמ"ר), קרחון חורחה מונט (464 קמ"ר), קרחון קולוניה (437 קמ"ר) וקרחון נף (164 קמ"ר). קרחונים קדומים יותר הפכו לאגמים קרחוניים, בהם אגם חנרל קאררה (האגם הגדול בצ'ילה, 1,850 קמ"ר, רובו בשטח ארגנטינה), אגם או'היגינס (1,013 קמ"ר, בחלקו בארגנטינה), אגם קוקרן (325 קמ"ר, בחלקו בארגנטינה), אגם פרסידנטה ריוס (313 קמ"ר) ולגונה סן רפאל (123 קמ"ר).
בשל תוואי השטח של האזור, אין מעבר יבשתי בין אייסן לבין המחוז שמדרום לו, מגאייאנס, והמעבר ביניהם נעשה או בדרך הים או דרך ארגנטינה. הכביש החוצה את המחוז מצפון לדרום, הקארטרה אאוסטרל מסתיים באגם או'היגינס.
בשטח המחוז ארבעה פארקים לאומיים: לגונה סן רפאל (17,420 קמ"ר), איסלה מגדלנה (1,576 קמ"ר), קאולט (1,541 קמ"ר) ואיסלה גואמבלין (106 קמ"ר).

כלכלה

כלכלת המחוז מבוססת על משאביו הטבעיים. הדיג הוא ענף חשוב במחוז, ו-80% מדיג הסלמון של צ'ילה כולה נעשה במחוז. ענפים חקלאיים בולטים נוספים כוללים גידול בקר, בעיקר למאכל, וגידול כבשים, בעיקר לתעשיית הצמר. יערנות אף היא ענף משמעותי באייסן. המחצבים הנכרים במחוז, אבץ, זהב וכסף אינם משמעותיים בקנה מידה לאומי, אך יש להם תפקיד חשוב בכלכלת המחוז.
ויסקי יפני

הוויסקי היפני מיוצר החל משנת 1870. הייצור המסחרי הראשון של הוויסקי החל בשנת 1924 בחברת קוטובוקאיה ששינתה מאוחר יותר את שמה לסנטורי. הוויסקי היפני ידוע במותגי הסינגל מאלט הרבים שלו, בחוזק ובסגנון המזכיר את הוויסקי הסקוטי. כיום ישנן שתי חברות ויסקי מרכזיות ביפן, בשם Nikka ו-Suntory. לכל אחת מהחברות יש מספר מותגים וכמה גרסאות לכל מותג. סנטורי וניקה מייצרות גם ויסקי מסוג סינגל מאלט וגם ויסקי מסוג בלנדד.

היסטוריה

הייצור המסחרי של הסינגל מאלט היפני התחיל בשנת 1924 על ידי שינג'ירו טורי ומאסטאקה טאקטסורו. ראשית, שינג'ירו טורי פתח חברת יין אשר נקראה Akadama port wine שעסקה בייבוא יין פורטוגלי מסוג פורט וגם בייצור יין בסגנון הפורט.
שינג'ירו טורי לא הסתפק בהצלחת ה-Akadama port wine ולכן הוא שם לעצמו למטרה לייצר ויסקי יפני. שינג'ירו טורי הקים מזקקה ב-Yamazaki, פרבר של קיוטו, מקום אשר מפורסם במים הזכים והאיכותיים הנמצאים בו. שינג'ירו טורי צירף לחברה את מאסטאקה טאקטסורו כאחראי על נושא הזיקוק בחברה.
מאסטאקה טאקטסורו למד את אומנות זיקוק הוויסקי בסקוטלנד והביא את הידע איתו ליפן. למאסטאקה טאקאסורו היה תפקיד חשוב בהקמת מזקקת Yamazaki. מאוחר יותר בשנת 1934 מאסטאקה טאקאסורו עזב את מזקקת Yamazaki והקים חברה חדשה משל עצמו בשם Dainipponkaju שלימים נקראה Nikka והפכה לחברה המתחרה הראשית לחברת הוויסקי של שינג'ירו טורי שנקראת Suntory.

הוויסקי היפני בעולם

הוויסקי היפני ידוע בעיקר בשל קרבת הטעם שלו לוויסקי הסקוטי ולטעם החזק של הוויסקי היפני מסוג סינגל מאלט, אך ישנם סוגים שונים של ויסקי יפני כמו ה-Super Nikka, ויסקי מסוג בלנדד אשר מתיישן בחביות sherry) sherry הוא סוג של יין ספרדי), או ה-Nikka coffee Grain whisky.
מאז שנות ה-2000, הוויסקי היפני החל לנצח בתחרויות ויסקי רבות כולל בתחרויות ויסקי בינלאומיות כנגד ויסקי מתוצרת סקוטלנד אירלנד וצפון אמריקה. בשנת 2003 בתחרות ה-International Spirits Challenge, הוויסקי של מותג הYamazaki של חברת Suntory ניצח במדליית זהב ומאז מותגים של חברת Suntory זכו במדליית זהב כל שנה עד שנת 2013. בשנים 2010 ,2012, ו-2013 חברת Suntory זכתה בתואר המכובד של מזקקת השנה.
בתחרויות טעימה עיוורת שאורגנו על ידי מגזין הוויסקי (Whisky magazine), שבה השתתפו סוגי ויסקי רבים מסגנון סינגל מאלט מיפן ומסקוטלנד, הוויסקי היפני קיבל את הניקוד הגבוה ביותר וקטף את המקום הראשון.
לימפומת הודג'קין

אפידמיולוגיה

בניגוד לסוגים אחרים של לימפומות בהם השכיחות עולה עם העלייה בגיל, ללימפומת הודג'קין ישנה עקומת שכיחות דו-מצבית. כלומר, השכיחות המרבית של המחלה מתרחשת עבור שתי קבוצות גיל שונות, האחת צעירה והשנייה מבוגרת. הקבוצה הראשונה היא קבוצת הגילאים שבין 15-35 והשנייה היא גילאי 50 ומעלה. לימפומה זאת שכיחה יותר בקרב גברים.
שכיחות לימפומה זאת היא ארבעה מקרים בשנה על כל מאה אלף איש, המהווה קצת פחות מאחוז מכלל מקרי הסרטן בעולם.

תסמינים

התסמין הנפוץ ביותר הוא קשרי לימפה מוגדלים ללא הרגשת כאב, לרוב באזור הצוואר. גם קשרי הלימפה בחזה מושפעים לעיתים תכופות, מצב אותו ניתן לאבחן בעזרת צילום רנטגן.
תסמין נוסף הוא הגדלה של הטחול בכ 30% מהמקרים, כאשר ברובם לא מדובר בהגדלה מאסיבית. גם הכבד עלול לגדול בכ 5% מן המקרים.
כשליש מהחולים בלימפומת הודג'קין עלולים לסבול מהתסמינים המערכתיים הבאים: חום, הזעת לילה, ירידה במשקל, גרד או עייפות. ירידה במשקל, חום והזעת לילה המאפיינים גם לימפומות שאינן הודג'קין נקראות תסמינים מסוג B.

אבחון

יש לאבחן את לימפומת הוג'קין ולוודא שלא מדובר בסוגים אחרים של סרטן, או בגורם אחר להגדלת קשרי הלימפה כמו זיהומים שונים. הדרך המקיפה ביותר לאבחון היא על ידי ביופסיה. גם בדיקות דם נערכות לשם הערכת תפקודם של איברים מרכזיים, איתור מרבצים לימפטיים, והערכת בטיחות טיפולי כימותרפיה. נהוג להשתמש גם בשיטות הדמיה נוספות, לרוב בטומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET Scan). כדי לאתר מרבצים לימפטיים נוספים.

טיפול

חולים בשלב מוקדם (IA או IIA) מטופלים ביעילות בהקרנות, למרות שגם במקרים אלו נעשה לפעמים שימוש בכימותרפיה. חולים בשלב מתקדם יותר (III, IVA או IVB) מטופלים בכימותרפיה. חולים בכל שלב עם הצטברות מאסיבית בחזה מטופלים בשילוב של טיפול קרינתי וכימותרפיה.
הטיפול הנפוץ ביותר כיום הוא שילוב של כימותרפיה עם ארבע התרופות: אדריאמיצין, בלאומיצין, וינבלסטין ודקרבזין (ABVD). טיפול זה פותח באיטליה בשנות השבעים ונמשך בדרך כלל בין שישה לשמונה שבועות, אך לפעמים גם יותר. טיפול נוסף וחדיש יותר הוא ה"סטנפורד V" שנמשך בדרך כלל מחצית מזמן טיפול ה־ABVD, אך כולל טיפולי כימותרפיה אינטנסיביים יותר ולפעמים גם טיפולי הקרנה.
בעזרת טיפול הולם מעל 85% ממקרי לימפומת הודג'קין ניתנים לריפוי.
אחוזי ההחלמה הגבוהים אצל חולי לימפומת הודג'קין העלו למודעות תופעה מעוררת דאגה בכל הקשור להשפעות ארוכות הטווח של הטיפולים. השפעות אלו כוללות התפתחות של מחלות לב ריאה, סרטן הדם, לימפומות וגידולים ממאירים נוספים.  למעשה, בחלק מהסדרות של החולים שנחקרו, נמצא כי יותר חולים מתו מסיבוכים מאוחרים של הטיפול במחלה מאשר כתוצאה ממוות מהמחלה עצמה. הסיבוכים העיקריים הללו כוללים נזק ללב כתוצאה מהטיפול הכימותרפי וכן ממאירויות שונות נוספות כגון לויקמיה וקרצינומות שונות- מצבים אלו הביאו לכך שמטופלים נמצאים במעקב מספר שנים לאחר הטיפול. כך למשל, נשים צעירות שחלו בהודג'קין וקיבלו קרינה לאזור הצוואר, צריכות לבצע ממוגרפיות במהלך 5-10 שנים לאחר הטיפול. סיבוכים אחרים כתוצאה מהטיפול במחלה ושאינם סרטן כוללים עליה בסיכון למחלות לב קורונוריות כתוצאה מההקרנה לאזור וכן תת פעילות בלוטת התריס. לאור האמור, חולים בשלבים ראשוניים מקבלים כיום טיפולים כימותרפיים מקוצרים והקרנות בעוצמה מופחתת.
בשנת 2011 אושרה לטיפול במחלה התרופה הראשונה מאז 1977,Adcetris. התרופה נימצאה כיעילה במיוחד בשימוש נגד לימפומה אנאפלסטית של תא גדול (anaplastic large cell lymphoma). התרופה מיועדת למטופלים אשר הכימותרפיה לא סייעה להם. התרופה מיועדת לטפל באנטיגן CD30. לפני הטיפול בתרופה נערכת פרוצדורה אבחונית הבודקת האם יש טעם בטיפול זה.
סמל רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית

כותרת

הסמל מורכב מזוג רובים מוצלבים, מכל אחד מהם יוצא דגל רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית. לצדי הרובים תומכים זוג עלי זית מוזהבים. המוטו של הסמל, הנמצא מתחת לרובים ולעלים הוא: "حرية ديمقراطية وحدة", חירות, דמוקרטיה, אחדות. מעל הסמל מוצבים ירח וסהר אדומים.
יורי פרנץ קולצ'יצקי

ביוגרפיה

הוא נולד בקולצ'צי הקרובה לסמבור שבכתר מלכות פולין בתוך האיחוד הפולני-ליטאי (כעת מחוז לבוב באוקראינה) במשפחת האצולה (שלאכטה) קולצ'יצקי-שלסטוביצ'י.
בצעירותו הצטרף לקוזאקים של נהר הדנייפר, נשבה על ידי העות'מאנים ולמד בשבי את השפה הטורקית ומנהגי המקום. כמו כן שלט בפולנית, גרמנית, הונגרית ורומנית. נקנה מן השבי על ידי סוחרים סרבים והמשיך לעבוד בסניף חברת המסחר האוסטרית המזרחית (בגרמנית: Orientalische Handelskompagnie) כמתורגמן. בעקבות אישום הטורקים בהיותם של סוחרים מרגלים מוסווים השתמש בנתינות האיחוד הפולני-ליטאי שלו ועבר לווינה. שם, בהמשך ב-1678 פתח בווינה חברת מסחר משלו.
נוכח בווינה כאשר העיר הייתה במצור על ידי הוזיר הגדול קרה מוסטפא פאשה ב-1683. על העיר הגן חיל משמר של כ-16 אלפים חיילים בהנהגתו של ארנסט רודינגר פון שטרמברג והיה זה שהציע עזרה אחרי שהעיר הייתה קרובה להיכנע לעות'מאנים בעקבות המחלות ורעב ששררו בה. הוא נשלח על ידי שטמברג עם המכתבים ללאופולד הראשון ודוכס לורן קרל החמישי. יורי יחד עם משרתו הסרבי הנאמן ג'ורג'ה (או ירז'י) מיכאילוביץ' (Đorđe Mihajlović) חצו את הביצורים העות'מאניים ב-13 באוגוסט בלבוש טורקי ושירת שירים והצליחו בהמשך להטעות את הקצין הטורקי בכיסוי סוחרים שמספקים אוכל לצבא הסולטאן. בעקבות הלבוש שניהם כמעט ונרצחו על ידי איכרי הסביבה אך הצליחו להחזיר לעיר מכתב מקרל החמישי שמנע ממועצת העיר להיכנע לצבא העות'מאני.
ב-12 בספטמבר נערך קרב וינה בו כוחותיו של יאן סובייסקי הביסו את צבא הסולטאן. בעקבות הניצחון מועצת העיר העניקה לקולצ'יצקי סכום כסף נכבד (כ-100 דוקטים), בית בלאופולדשטדט ועסקיו היו פטורים ממיסים ל20 שנים. כמו כן, ב-1684 הוא מונה להיות המתורגמן האישי של האימפרטור (Kaiserlicher Dolmetscher) מטורקית וקיבל מעמד "שליח חצר האימפרטור" בטורקיה.
כשביקש לקחת שלל הטורקי לקח 300 שקי קפה ופרסם את המשתה בהליכה מדלת אל דלת בהוספת חלב וסוכר - מסורת שלא הייתה ידועה אצל העות'מאנים: שילוב שקיבל שם "קפה וינאי". לפי אחת המסורות, הוא גם היה זה שהמציא קרואסון: עוגיה בצורת סמל הירח המוסלמי. 
ב-1686 הוא פתח את בית הקפה הראשון בווינה "בית תחת בקבוק כחול" ("Hof zur Blauen Flasche") שבו שירת את מבקריו בלבוש טורקי מסורתי. לאחר שנפתחו בתי קפה נוספים יורי נעמד בראש הגילדה של מוכרי הקפה ותמונתו המשיכה להתנוסס במקום אספת הגילדה גם לאחר מותו (הקפה נסגר גם כן תוך זמן קצר). על דגל הגילדה צוירה הענקת לקולצ'יצקי אישור לפתוח בית קפה שמעניק לאופולד הראשון.
יורי קולצ'יצקי מת משחפת בווינה. עד לא מזמן כל אוקטובר נערך לכבודו יריד בתי הקפה הוינאיים.

משפחתו

הוא היה נשוי ללאופולדינה מאייר (Leopoldina Maier) או מריה אורשולה (Maria Urshula).
אנטוני טאפייס

ביוגרפיה

טאפייס נולד בברצלונה שבספרד ובצעירותו התגורר בפריז. לאחר שלמד שלוש שנים משפטים החליט בשנת 1943 להקדיש את חייו לציור בלבד. ב-1950 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו, בברצלונה. טאפייס היה ממייסדי תנועה אמנותית שנקראה "דאו-אל-סט", שקמה בספרד לאחר מלחמת העולם השנייה, ושהייתה קרובה ברוחה לסוריאליזם ולזרם הדאדא. האמנות של טאפייס הושפעה רבות מפאול קלי וז'ואן מירו.
טאפייס זכה בהכרה עולמית החל מסוף שנות ה-50. מסוף שנות ה-50 ועד תחילת ה-60 עבד עם מספר ציירים ספרדים מפורסמים, בהם אנריקה טברה ומנואלו מילרס. משנות ה-70 (בהשפעת אמנות הפופ) החל להכניס לציוריו אלמנטים בולטים יותר, כמו חלקים מרהיטים.
ב-1981 זכה טאפייס בפרס וולף לאומנות. ב-2010 זכה לקבל מעמד אצולה ספרדית מחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, וקיבל את התואר "המרקיז מטאפייס".
מכון אנטוני טאפייס שנמצא בברצלונה הוא מוזיאון המוקדש לעבודתו והוקם בשנת 1990. על גג המבנה מוצגת יצירתו של טאפייס "ענן וכיסא" (Núvol i cadira), המוארת בשעות הלילה.
מלון דן אילת

היסטוריה

בית המלון נבנה בידי רשת מלונות דן. תחילה תוכנן המלון על ידי האדריכל היינץ פנחל אך עם פטירתו עברה העבודה לידי שניים מעובדיו - האדריכלים אלברט סגל ויחיאל קומט. על עיצוב הפנים הופקד האדריכל אדם טיהאני שהתמחה באותה עת בעיצוב מסעדות אך מאז קנה לעצמו שם עולמי בעיצובם של בתי מלון. הבנייה החלה בשנת 1992 והושלמה ב-1995 לאחר עיכובים שנבעו משריפה ורעידת אדמה שפגעו בבניין.
הבניין מתנשא לגובה 14 קומות וכולל שלוש קומות ציבוריות ובהן, לבד מלובי המתפרס על פני שתי קומות, גם מתחם ילדים ונוער, חדר כושר, חמאם טורקי, מגרשי סקווש, מרכז כנסים, מרכז מסחרי, בית כנסת ובריכת שחייה מחוממת.
טריטוריית אריזונה (ארצות הברית)

טריטוריית אריזונה הייתה טריטוריה מאורגנת של ארצות הברית שהתקיימה בין 1863 ל-1912.

היסטוריה

בעקבות היווצרה של טריטוריית אריזונה בחלקה הדרומי של טריטוריית ניו מקסיקו ב-1861 (לאחר פרוץ מלחמת האזרחים) וקבלתה לקונפדרציה בפברואר 1862, עברה במרץ של אותה השנה בבית הנבחרים של ארצות הברית הצעת חוק ליצירת טריטוריית אריזונה של ארצות הברית. גבולה של הטריטוריה המוצעת היה שונה במכוון מזה של טריטוריית אריזונה הקיימת וזאת על מנת שלא להכיר בה דה פקטו. ההצעה עברה בסנאט בפברואר 1863 ונחתמה ב-24 בפברואר על ידי הנשיא לינקולן. בשעת היווצרה של הטריטוריה הייתה נתונה הבירה המוצעת טוסון בשליטת הקונפדרציה ולכן שימשה פרסקוט כבירה הזמנית. ב-1867 לאחר סיום המלחמה עברה הבירה לטוסון, וב-1889 עברה היא שוב לפיניקס. ב-14 בפברואר 1912 הייתה הטריטוריה למדינה ה-48 של ארצות הברית, המדינה האחרונה שהצטרפה לארצות הברית מבין 48 המדינות בארצות הברית גופא.
שלמה שירזי

קריירה

שירזי שיחק בקבוצות מכבי נתניה, מכבי יפו, בית"ר ירושלים, הפועל ראשון לציון ובית"ר רמלה. זכה בשתי אליפויות בקריירה שלו, עם מכבי נתניה בשנת 1983, ועם בית"ר ירושלים בשנת 1987. זכה גם בשלושה גביעים עם בית"ר ירושלים בשנים 1985, 1986 ו-1989.
בשנת 1991 פרש ממשחק פעיל.
שירזי נודע גם כאדם סוער ופרובוקטיבי והסתבך מספר פעמים בפלילים. ב-1986 שימש כעד מדינה נגד חברי כנופיה מנתניה בפרשות שוד וייבוא וסחר בהרואין, דבר שהוליך להשעייתו לצמיתות מנבחרת ישראל לאחר 11 הופעות. באותה שנה הורחק לחודשיים מפעילות על ידי בית הדין המשמעתי של ההתאחדות לכדורגל, לאחר שהורשע בהתנהגות בלתי ספורטיבית והעלבת שופט.
שירזי נשוי, אב לשלוש בנות, ומתגורר בראשון לציון. אחיו הוא העבריין הנתנייתי ריקו שירזי.
יבין מלך חצור

יבין מלך חצור (או יבין מלך כנען) הוא מלך כנעני שנזכר במקרא בשני אירועים:  מלחמת מלכי הצפון (ספר יהושע, פרק י"א) ובמלחמת סיסרא (ספר שופטים, פרק ד'). לפי דעה אחרת, בשני האירועים מדובר בשני מלכים שונים שנקראו שניהם בשם "יבין", או שכונו כך על שם שושלתם המשותפת.

מלחמת מי מרום

יבין מלך חצור נזכר לראשונה במקרא בימי כיבוש יהושע בן נון את ארץ ישראל (ספר יהושע, פרק י"א). לפי המקרא, שמע יבין, מלך חצור, שיהושע מתכוון לתקוף אותו ושמע גם על ניצחונותיו האחרים, ולכן הוא החליט לצאת למלחמה נגדו, וצירף לצבאו את צבאות יובב מלך מדון (מדון היא עיר כנענית קדומה, המזוהה כיום עם חורבת מדין שמצפון לטבריה), צבאות מלך אכשף (עיר ממלכה כנענית קדומה) וצבאות מלך שימרון. הוא צירף לצבאו גם את צבאות מלכי הכנעני, האמורי, החיתי, הפריזי והיבוסי.
הצבא המאוחד התקדם למי מרום (מעיין העיר מרום - עיר כנענית קדומה בגליל העליון). הם חנו שם והתכוננו למלחמה  בצבא ישראל. 
צבא ישראל הצליח לנצח את יבין וצבאו. הם באו בהפתעה למחנה יבין, ושם הם התנפלו על החיילים הכנעניים, והחלו להרוג אותם. הם רדפו אחרי צבא יבין עד לצידון (עיר נמל פיניקית מפורסמת), ועד להרי הלבנון החלק הצפוני של בקעת הלבנון.
לאחר המלחמה, חזר יהושע מרדיפתו אחרי מחנות הצבא הכנעני לחצור, ולכד את העיר. מלך חצור נמלט משדה המערכה אל חומות עירו ויהושע הצליח ללכוד אף אותו. יהושע וצבאו הרגו את כל תושבי חצור, ולאחר ההרג הרב הם אף שורפו את העיר. לאחר כיבוש חצור, המשיך יהושע לשאר ערי הממלכה שעזרו ליבין מלך חצור, והרג בתושבי הערים גם. אך הפעם לא שרף את הערים.
חיים הלחמי

חיים דב הלחמי (1 במאי 1902 – 13  באפריל 1979) היה מראשוני במאי הסרטים בארץ ישראל. ייסד את סטודיו פא"י, הפיק וביים את הסרט העלילתי הקצר "ויהי בימי" ואת "עודד הנודד". שיחק בהצגות "הדיבוק", "במקום הדוד", "הצרצר מאחורי התנור" (לורד טייקלטון) ועוד, ותרגם מחזות לתיאטרון.

ביוגרפיה

הלחמי נולד בשם חיים חלמר בכ"ד בניסן תרס"ב בעיירה ליובר שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), בנם של יעקב-יוסף ומרים-שפרינצה (הלמן) חלמר, במשפחה מיוחסת.
לאחר מות אמו בשנת 1904, עבר לגור בבית זקניו (מצד אמו) בעיר פרוסקורוב (כיום חמלניצקי), בגיל 10 התייתם גם מאביו, ובשנות העשרה שלו חווה את אימי מלחמת העולם הראשונה והפוגרומים שבאו בעקבותיהם. התחנך חינוך יהודי וכללי רחב. גדל באווירה ציונית נלהבת. שם החל להתעניין בתיאטרון ושיחק בלהקת חובבים.
בהיותו בן 18 נמלט משלטון הסובייטים דרך פולין אל פרוסיה המזרחית, והחל לעבוד אצל קרוביו ממשפחת זלצמן. שמע שיעורים מטעם הסטודיו של מקס ריינהרדט באוניברסיטאות קניגסברג וברלין בפסיכולוגיה, תיאטרון וקולנוע.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, ובה הצטרף לסטודיו של מנחם גנסין (התיאטרון הארץ-ישראלי – התא"י), התקדם להיות מדריך למשחק ודרמה וכלל בלימודים פרק על משחק בסרטים. משחק בהצגות שונות: המשולח ב"הדיבוק", "במקום הדוד", "הצרצר מאחורי התנור" (לורד טייקלטון) ועוד. בנוסף תרגם מחזות לתיאטרון.
חבר התיאטרון הסאטירי "המטאטא" משנת 1928.
משנת 1926 היה חבר "ההגנה".
בשנת 1929 נישא לדבורה לבית ספיבק (תלמידתו בסטודיו של התא"י), וב-1933 היו השניים הורים לבן, יעקב יוסף הלחמי.
בשנת 1929 השתתף בהקמת חברת הסרטים "זהר פילם" (ביוזמת שלמה בן-ישראל) ושימש כבמאי שלה. ייסד את "קינו-סטודיה" – בית ספר מקצועי למשחק בסרטים בארץ ישראל. כתב תסריטים לפי הסיפורים: "ליד הקיר" (אהרון ראובני), "עץ השדה" (אביגדור המאירי), "העיניים המצוות" (חיים הלחמי) וניסה לרכוש את תסריטו של זאב ז'בוטינסקי "גן צרי".
כמו כן ניסה לרכוש ציוד הסרטה ל"זהר פילם" וביים צילומי ניסיון, המשיך במאמצים להפקת סרט עם הצייר והתפאורן צבי גולדין. בשנת 1932 ייסד את סטודיו פא"י (פילם ארץ-ישראלי) הלחמי ושות'. הפיק וביים את הסרט העלילתי הקצר "ויהי בימי". מתסרט את "עודד הנודד" – לפי סיפור של צבי ליברמן (ליבנה), הפיק וביים את הסרט, הנחשב לסרט העברי העלילתי הארוך הראשון בארץ-ישראל, שנעשה בכוחות ובמימון מקומי בלבד, לקהל של קוני כרטיסים. שנה לאחר מכן יצר את "יומן פא"י מס' 1". 
ניסיונותיו להמשיך את תנופת היצירה הקולנועית של החברה, על ידי מאמץ להשיג משקיעים ושותפים, נכשלו בגלל התנאים הכלכליים. הוזמן כשחקן לחברת הסרטים "אופק".  
בגלל מחלה נאלץ לנטוש את בימת התיאטרון בשנת 1934, אך כל ימיו המשיך בעבודה אמנותית, בהדרכת חוגי דרמה ונוער והרצאות. לפרנסתו עבד ב"קרן היסוד". 
ביים צילומים של אימוני חברי ארגון "ההגנה" (צלם: ברוך אגדתי), כדי לאשש את הטענה שקבוצת מתאמנים בנשק שנתפשו בידי המשטרה הבריטית לא היו אלא קבוצת שחקנים שעבדו אצלו. יוזם סרט עלילה על רקע "המכביה" ומביים צילומי ניסיון שלו (צלם הונגרי). שותף עם בן-ישראל בכתיבת התסריטים "סוד הכותל המערבי" ו"פרשת אבו לֶבֶּן".
בסוף שנות החמישים שיחזר את הסרטים "ויהי בימי" ו"עודד הנודד" עם בנו יוסף ולאחר מכן עסק בתרגום ספרי "בלש" להוצאת "מאיר מזרחי".
חיים דב הלחמי נפטר בט"ז בניסן תשל"ט, בגיל 77. ונטמן בבית העלמין מורשה ברמת השרון. הותיר את אשתו ואת בנו יעקב יוסף הלחמי (שהיה במאי, מפיק ועורך בטלוויזיה החינוכית הישראלית) ומשפחתו.
קרחון פקהאם

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 
הקרחון נקרא על שמו של ורן אי. פקהאם (Verne E. Peckham), ביולוג שהיה חלק ממשלחת החקר ששהתה בתחנת מקמרדו בשנת 1962.  
פקהאם ביצע צלילות חקר רבות מתחת לקרח הים שכיסה את מפרץ מגורי החוף במצר מקמרדו, וכן בסמוך לכף אוונס.
מרחק נקודה מישר

מרחק בין נקודה לישר הוא מושג בגאומטריה אנליטית. הוא מוגדר כמרחק בין נקודה נתונה אל הנקודה הקרובה ביותר אליה שנמצאת על הישר הנתון.
נקודה, וישר שאינו מכיל אותה, מגדירים מישור. אם הנקודה נתונה על ידי הקואורדינטות הקרטזיות שלה: , ואם הישר נתון על ידי המשוואה מהמעלה הראשונה: , כי אז ניתן לחשב את המרחק במישור בין הנקודה לישר באמצעות הנוסחה:
 
הנוסחה מתקבלת על ידי פתרון מערכת פשוטה של שלוש משוואות המתקבלות כאשר מעבירים ישר המאונך לישר הנתון, ושעובר דרך הנקודה הנתונה.
משוואת הישר המאונך היא:
, וזאת מפני שהשיפוע של הישר המאונך שווה ל-  ("הופכי ונגדי"). מהצבה של הנקודה הנתונה ושל הנקודה המבוקשת במשוואות המתאימות, מתקבלות שלוש משוואות. מפתרון המערכת מתקבלת הנוסחה למרחק בין הנקודה הנתונה לישר הנתון.
איגרת על הסובלנות

ה'איגרת על הסובלנות' (בלטינית: Epistola de Toeration) היא אחד מחיבוריו החשובים והמשפיעים ביותר של הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק (Locke, 1632-1704). באגרת זו שהתפרסמה תחילה בלטינית בשנת 1689 מצדק לוק את הסובלנות מתוך הישענות על ההפרדה בין דת ומדינה שהלכה והתפחתה בעידן המודרני.

רקע

הרקע לכתיבת האיגרת הוא חשיבותה ודחיפותה של סוגיית הסובלנות באירופה, בעיקר בעקבות החלטתו של לואי ה-14 בשנת 1685 לבטל את האֶדִיקְט של נָאנְט (Nantes); מסמך שהגן למעלה משבעים וחמש שנה על החירות הדתית של הפרוטסטנטים בצרפת. האיגרת נכתבה בעת שהותו של לוק בהולנד (1689-1683), והוקדשה לידידו פיליפ ואן-לימבורך (Limborc) בתגובה לפולמוסים שונים שנערכו בהולנד באותה תקופה על שאלת הסובלנות הדתית. האיגרת פורסמה בעילום שם בלטינית בשנת 1689, אך היא מוכרת יותר בתרגום האנגלי שהתפרסם שנה מאוחר יותר ונוצר על ידי וילאם פופיל (Popple). תרגומה של האיגרת לעברית נעשה על ידי יורם ברונובסקי והתפרסם בסדרת ספרי-מופת פילוסופיים בהוצאת מאגנס (1990).

הטיעון המרכזי של האיגרת

הטיעון המרכזי של האיגרת מושתת על עיגון כפול לרעיון הסובלנות: עיגון דתי מצד אחד ועיגון רציונלי מצד שני. ובמילותיו של לוק עצמו:
הסובלנות ביחס לאלה המחזיקים בדעות שונות בענייני דת עולה בקנה אחד עם האוונגליון ועם השכל.
בחזית הדתית קובע לוק כי כפייה דתית היא מושג המכיל סתירה פנימית, שכן (א) האל לא העניק לשליט את הזכות לכפות על האזרחים את הדת. (ב) לא ניתן להשיג גאולה על ידי פעולה חיצונית בלבד אלא אך ורק על ידי שכנוע פנימי (ג) כפייה דתית היא חיצונית מטבעה, והיא מובילה לצביעות בלבד. לוק טוען כי הכנסייה היא ארגון וולנטרי, ולכן, לכל היותר, היא רשאית לשלול את חברותם של מאמינים אך אסור לה לפעול בכוח כפייה כנגדם. בחזית הרציונלית טוען לוק כי המדינה היא מוסד שתפקידו להגן על החיים, הרכוש והזכויות של האזרחים, ולא יותר מכך. ולכן  המדינה לא יכולה, וגם אין לה זכות, להגן על גאולתם הדתית.

השפעה

לאגרת על הסובלנות הייתה תהודה גדולה: קריאתו של לוק להפריד בין הדת למדינה, וקריאתו להגביל את תפקידה של המדינה לשמירה על חייהם, זכויותיהם ורכושם של האזרחים (תוך כדי הימנעות מניסיונות לעצב את השקפת עולמם) הדהדה בהגות הליברלית באירופה ובארצות הברית, והיא מוצאת לה ביטוי גם בהקשרים של דיונים עכשוויים על היחס שבין דת וסובלנות.
ג'ני צ'רוואני

ביוגרפיה

צ'רוואני נולדה בקזחסטן הסובייטית דאז, ועלתה לישראל ב-1990 בגיל תשע. כשהייתה בת ארבע עשרה בשנת 1996 הוכתרה כ"מיס אשדוד", ובאותה השנה נסעה לדגמן במילאנו שבאיטליה.
ב-1997 זכתה במקום השלישי בתחרות תגלית השנה, וב-1999 זכתה במקום השני בתחרות מלכת היופי אחרי רנא רסלאן. בתחרות מיס עולם זכתה בתואר סגנית שלישית.
היא הובילה את הקמפיין של H&O, דיגמנה עבור המשביר לצרכן, והופיעה במספר מגזינים בחוץ לארץ, בין היתר בקוסמופוליטן.
ב-2007 השתתפה בפרק בסדרה "החברים של נאור". ב-2014 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "6 אימהות" ב'רשת' בערוץ 2. בין השנים 2015 –2016 השתתפה בעונה השביעית של תוכנית המציאות "הישרדות" בהפקת "רשת מדיה".
צ'רוואני נשואה לאיש העסקים רוני מאנה המבוגר ממנה ב-23 שנים. ביולי 2013 נולדה לזוג בת, וב-2018 נולדה לשניים בת נוספת.