google/wiki40b huggingface dataset:
פוליטיקה של מאוריטניה

המבנה הפוליטי של מאוריטניה הוא רפובליקה בממשל צבאי, בה יושב ראש המועצה הצבאית לצדק ולדמוקרטיה המשמש כראש המדינה וכראש הממשלה. הרשות המבצעת היא הממשלה, ההרשות המחוקקת מפוצלת בין הממשלה לבין שני בתי הפרלמנט, האספה הלאומית, והסנאט.
לדמויות מפתח הייתה השפעה מכרעת על הפוליטיקה של מאוריטניה - כוח פוליטי אפקטיבי במדינה מותנה בשליטה במשאבים; דימוי ציבורי של בעל יכולת ואינטגריטי; ושיקולים אתניים, שבטיים, משפחתיים ואישיים. הסכסוכים בין המורים הלבנים, המורים השחורים וקבוצות אחרות, המתמקדות בשפה, שליטה בקרקע ובסוגיות אחרות, ממשיכים לאיים על האחדות הלאומית.

ממשל פוליטי

הביורוקרטיה הממשלתית מורכבת ממשרדי ממשלה מסורתיים, סוכנויות מיוחדות וחברות חצי-ממשלתיות. משרד הפנים שולט במערכת של מושלים אזוריים ומקומיים המעוצבת בדומה למערכת הממשל המקומי הצרפתית. מאוריטניה מחולקת לשלושה עשר מחוזות (וילאיה), ביניהם מחוז הבירה נואקשוט. השלטון האפקטיבי נותר בידי הממשלה המרכזית, אך מאז 1992 נערכים צעדים מוגבלים של ביזור.

היסטוריה פוליטית

לאחר השגת העצמאות מצרפת, בשנת 1960, הנשיא מוח'תאר אולד דאדה, שמונה במקור על ידי הצרפתים, חוקק בשנת 1964 חוקה שהפכה את מאוריטניה למדינה חד מפלגתית עם שלטון נשיאותי סמכותני. מפלגתו של דאדה עצמו, מפלגת העם המאוריטנית (Parti du Peuple Mauritanien, PPM) הפכה למפלגת השלטון. הנשיא הצדיק את החלטתו בכך שמאוריטניה עוד איננה מוכנה לשלטון רב מפלגתי בסגנון מערבי. תחת משטר חד מפלגתי זה, דאדה נבחר מחדש בבחירות ללא מתחרים בשנים 1966, 1971 ו-1976. הוא הודח בהפיכה ללא שפיכות דמים ב-10 ביולי 1978.
ועדה של קציני צבא שלטה במאוריטניה מיולי 1978 ועד אפריל 1992. משאל עם אישר את החוקה הנוכחית ביולי 1991.

ההפיכה הצבאית באוגוסט 2005

ב-3 באוגוסט 2005 תפס הצבא המאוריטני, כולל חברים מהמשמר הנשיאותי, נקודות מפתח בבירה נואקשוט, תוך ניצול העדרו של הנשיא טאיא, ששהה בסעודיה כדי להשתתף בלוויתו של פהד, מלך ערב הסעודית. ההפיכה הייתה ללא אבידות בנפש. הקצינים, שקראו לעצמם המועצה הצבאית לצדק ולדמוקרטיה, הכריזו כי הכוחות המזוינים וכוחות הביטחון החליטו פה אחד לשים קץ לפעולות הדיכוי של הממשל הנוכחי, מהם סבל עמנו במהלך השנים האחרונות'.
מאוחר יותר הכריזה המועצה הצבאית כנשיא על קולונל מוחמד ואל, מפקד המשטרה הלאומית מאז 1987, ונקבה בשמם של 16 קצינים אחרים כחברי המועצה.
ואל נחשב בעבר לבן ברית של הנשיא לשעבר טאיא, סיע לו בהפיכה שהביאה אותו לשלטון לראשונה בשנת 1984, ושימש כאחראי האבטחה שלו. הבגידה רמת הדרג, כמו גם היעדר שפיכות הדמים במהלך ההפיכה, מרמזים על אי שביעות רצון מתפקוד הנשיא בכל דרגי הממשלה.
המועצה יזמה בחירות דמוקרטיות לפרלמנט ב-19 בנובמבר 2006 ובחירות לנשיאות ב-11 במרץ 2007.

ההפיכה הצבאית באוגוסט 2008

ב-6 באוגוסט 2008 פיטר נשיא מאוריטניה את מפקד הצבא, ובתגובה ביצעו מפקדי הצבא הפיכה צבאית ועצרו את הנשיא וראש הממשלה.
פרשת חיי שרה

מות שרה

הפרשה נפתחת בתיאור מותה של שרה אשת אברהם. אברהם סופד לה ומבקש לקבור אותה בחברון ולשם כך הוא רוכש, בכסף מלא מאת עפרון החיתי, את מערת המכפלה. הדין ודברים עם עפרון ובני חת אודות הרכישה מתוארת בהרחבה בחלקה הראשון של הפרשה.

מציאת שידוך ליצחק

עיקר הפרשה הוא תיאור שליחותו של עבד אברהם (הגישה המקובלת בחז"ל זהו אליעזר, אך במדרש הראובני נכתב שהמדובר בעבד אחר בשם אליהו) בידי אברהם למצוא אישה ליצחק. אברהם מתנגד לכך שיצחק יקח אישה מבנות כנען, ולכן הוא שולח את עבדו אל משפחתו שבארם נהריים. העבד מגיע למקום ונושא תפילה אל ה' בבקשת סיוע למציאת אישה ראויה ליצחק, ואף קובע מבחן בו יתברר מי היא האשה הראויה: העבד יבקש להשקות אותו, והאשה הראויה ליצחק היא זו שתסכים ואף תציע להשקות את גמליו.
מיד בסיום תפילתו מגיעה רבקה אל הבאר, וכשהוא מבקש ממנה להשקותו, היא מסכימה ואף מציעה מיוזמתה להשקות גם את גמליו. לאחר סיום השקאת הגמלים ממהר העבד להעניק לרבקה תכשיטים ומתנות, שואל אותה למשפחתה, ומבקש ממנה להתארח בבית משפחתה. רבקה מספרת לעבד כי היא ממשפחת נחור (אחי אברהם), והעבד בא לבית משפחתה. לאחר דין ודברים עם בני משפחתה, בני המשפחה מסכימים להשיא את רבקה ליצחק, אך מציעים כי רבקה תלך לארץ כנען מאוחר יותר, בעוד עבד אברהם מבקש לקחת את רבקה מיד. לבסוף מחליטים בני המשפחה לקרוא לרבקה ולשאול אותה לדעתה, והיא מביעה את הסכמתה ללכת עם עבד אברהם.
העבד לוקח את רבקה איתו לארץ כנען, ושם היא נישאת ליצחק, המגלה כלפיה אהבה ומתנחם בכך מפטירת שרה אימו. פרשה זו של נישואי רבקה ליצחק היא ארוכה במיוחד, וכוללת חזרה משולשת על המבחן אותו ערך אליעזר לרבקה: פעם ראשונה בעת התכנון, פעם שנייה בעת המעשה, ופעם שלישית בעת סיפור הדברים למשפחת רבקה, כאשר ישנם מספר שינויים בין תיאור המעשה בפועל לבין סיפור הדברים למשפחת רבקה.

נישואי אברהם לקטורה וירושתו

בהמשך הפרשה מסופר על אחרית ימיו של אברהם: אברהם נושא אישה נוספת ושמה קטורה, ומוליד ממנה שישה בנים. את ירושתו הוא מוריש ליצחק בלבד, ואת שאר הילדים ('בני הפילגשים') הוא משלח עוד בחייו ל"ארץ קדם" לאחר שהעניק להם 'מתנות'.
אברהם נפטר בן 175, ונקבר במערת המכפלה על ידי בניו יצחק וישמעאל. לאחר מות אברהם מברך אלוהים את יצחק, ויצחק מתיישב בבאר לחי ראי. על פי התארוך המקראי, פטירת אברהם אירעה למעשה לאחר הולדת יעקב ועשו (שנולדו בגיל 160 של אברהם), המתוארת בפרשה הבאה, פרשת תולדות.
הפרשה נחתמת בפירוט תולדותיו של ישמעאל, צאצאיו ומקום מגוריו, ופטירתו של ישמעאל בגיל 137. גם פטירתו של ישמעאל מתרחשת למעשה זמן רב לאחר המאורעות המתוארים בתחילת פרשת תולדות (יעקב ועשיו נולדו בשנת 74 לישמעאל).

הפטרה

מפטירים בספר מלכים א', פרק א', פסוקים א'-ל"א. האיטלקים מוסיפים עד פסוק ל"ד, וחלק מהתימנים (קהילות השאמי)  מוסיפים בסוף פסוק מ"ו. ההפטרה מתארת את אחרית ימיו של דוד המלך וכיצד הוריש את מלכותו לבנו שלמה.

אירועים

הישוב היהודי בחברון מציין בשבת זאת את שבת חברון, בעקבות התיאור בתחילת הפרשה על קניית מערת המכפלה בידי אברהם. בשבת זו מתארחים רבים בקריית ארבע ובחברון. במסגרת ההסדרים שהונהגו במערכת המכפלה לאחר טבח מערת המכפלה, בשבת זו פתוחה כל מערת המכפלה (כולל אולם יצחק) לתפילת יהודים.

לקריאה נוספת

יונתן גרוסמן, אברהם: סיפורו של מסע, תל אביב : ידיעות אחרונות : ספרי חמד, תשע"ה
פאולו גורין

קורות חייו

נולד בשם פאול גורין בלייפציג שבגרמניה להורים ילידי רוסיה. החל לשיר בילדותו ובגיל 16 הופיע לראשונה בקונצרט בעיר מגוריו.
בשנים 1932–1935 למד זמרה ברומא ובמילנו. כמו כן שר ביידיש כממלא מקום החזן בבית הכנסת הגדול של פירנצה.
בשנים 1936–1939 הופיע בבתי האופרה בפראג, בטריאסט ובפארמה. 
במהלך מלחמת העולם השנייה, זמן קצר לפני הופעת הבכורה המתוכננת באופרה "לה סקאלה" שבמילנו, נעצר ונכלא. בשנת 1944 שוחרר על ידי בעלות הברית ממחנה בקלבריה וביוני אותה שנה עלה לארץ ישראל.
בארץ ישראל הצטרף לאופרה הארצישראלית העממית והופיע שם ב"טוסקה", ב"לה טראוויאטה" ובתפקיד הראשי באופרה "דן השומר".
עם הקמת האופרה הישראלית נמנה עם סולניה והופיע באופרות "מנון", "הספר מסביליה" ו"לה בוהם".
במקביל הופיע בקונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית.
בסביבות שנת 1950 השתתף בהקלטת האופרה דן השומר לרדיו יחד עם אברהם וילקומירסקי, שושנה שושן, תזמורת רשות השידור, מקהלת קול ישראל ובניצוחו של מרק לברי.
באוקטובר אותה שנה השתתף ב"קונצרט לשירה ישראלית", שכלל את שיריו של נחום נרדי. בקונצרט שרו אמנים נוספים, ביניהם אהובה צדוק ונעמה נרדי, בהופעת הבכורה שלה.
בשנת 1951 עזב את ישראל ועבר לאמסטרדם שבהולנד. 
לראשונה הופיע באוגוסט אותה שנה כזמר אורח באופרה של הולנד (De Nederlandse Opera) ב"לה טרוויאטה". מאוחר יותר התקבל ללהקה הקבועה של האופרה, נמנה עם הסולנים הבולטים בה והופיע בכ-50 תפקידים עד שנת 1965.
בין האופרות בהן הופיע בהולנד ניתן למנות את "ריגולטו", "דון קרלו", "נשף המסכות", "מאדאם באטרפליי", "האיטלקיה באלג'יר" (L’Italiana in Algeri), "כך עושות כולן", "כרמן", "דולי הפנינים" (Les pêcheurs de perles), "טנהויזר", דון פסקואלה ו"פיק דאם".
בשנת 1960 השתתף בהופעת הבכורה של האופרה "מרטין קורדה" מאת המלחין ההולנדי הנק בדינגס. 
במקביל השתתף בכל שנה ב"פסטיבל הולנד" ובקונצרטים של מוזיקה קלאסית.
בשנת 1962 קיבל אזרחות הולנדית.
ביוני 1964 הגיע לישראל לסדרת קונצרטים עם התזמורת הסימפונית חיפה.
בשנות ה-60 הופיע בתפקיד טביה החולב במחזמר "כנר על הגג" שהוצג בברלין, המבורג ודיסלדורף.
מסוף קיץ 1968 החל לשמש כמחליפו של החזן הקבוע בבית הכנסת "אדם" של הקהילה הליברלית באמסטרדם ומ-1969 ירש את מקומו. בתפקידו זה הופיע גם בבתי כנסת מחוץ לעיר וסייע בהכשרת צעירים בתחום החזנות.
פאולו גורין נפטר ב-1992 באמסטרדם. הוא הותיר אחריו את רעייתו ושני בנים.
בוסתן

בוסתן הוא גן-חקלאי ליד הבית אשר כולל בתוכו עצי פרי, שתילי ירקות ושיחי תבלינים. מקור המילה בפרסית (بوستان), שם פירושה: מקום של ריח. השימוש במילה החל ככל הנראה בתקופת האימפריה המוסלמית והוא מקביל לשימוש במילים 'גן' ו'פרדס' במקורות היהודיים. הבוסתן נבנה לרוב בקרבת מקור מים, ולכן הוא נפוץ במזרח התיכון שמאופיין במיעוט של גשמים. 
בבוסתן המודרני יש מערכות השקיה שתוכננו לצריכה חסכונית של מים, והן כוללות אמצעי עזר כמו מחשבים וטפטפות. המחשב יכול לקבוע את מועד ההשקיה, זמן ההשקיה, וכמות המים לכל אזור בגינה. כך למשל, ניתן לבצע את ההשקיה בשעות הלילה, דבר המונע התאדות המים.

על פי ספר בראשית בגן עדן היה בוסתן: 
וַיִּטַּע ה' אֱלֹהִים, גַּן-בְּעֵדֶן מִקֶּדֶם; וַיָּשֶׂם שָׁם, אֶת הָאָדָם אֲשֶׁר יָצָר. וַיַּצְמַח ה' אֱלֹהִים, מִן-הָאֲדָמָה, כָּל-עֵץ נֶחְמָד לְמַרְאֶה, וְטוֹב לְמַאֲכָל וְעֵץ הַחַיִּים, בְּתוֹךְ הַגָּן, וְעֵץ, הַדַּעַת טוֹב וָרָע. וְנָהָר יצֵא מֵעֵדֶן, לְהַשְׁקוֹת אֶת-הַגָּן; וּמִשָּׁם, יִפָּרֵד, וְהָיָה, לְאַרְבָּעָה רָאשִׁים.
— פרק ב' ח'-י'
הבוסתן נמצא במתחם מגודר היות שמצויים בו ירקות ופירות למאכל. אם מסביב לבוסתן נטעו עצים תהיה בכך הגנה מפני רוחות, העלולות לפגוע בעצים.
בתכנון טוב, אפשר לקבץ בבוסתן ירקות ופירות כך שיוכל לספק את צורכי המשפחה בעונות השנה. לעיתים, אפשר לגדל על אותו שטח עצים, שיחים וירקות - תלוי בטיבה של הקרקע, אשר קובע את מידת הניצול האפשרי שלה.
יחסי סנט קיטס ונוויס–צרפת

יחסים כלכליים

בשנת 2015 סנט קיטס ונוויס ייצאה לצרפת סחורה בשווי 209 אלף דולר אמריקאי, הסוגים העיקריים של הסחורות שיוצאו הם: חיות משק, כלי מדידה, שומן צמחי ומוצרי טלפוניה שונים. באותה השנה ייצאה צרפת לסנט קיטס ונוויס  סחורה בשווי 920 אלף דולר אמריקאי, הסחורה כללה בעיקר קוניאק ומשקאות חריפים אחרים, יין, טלפונים ומכוניות.
אלבניה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של אלבניה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת השתתפה בתחרויות בענפים אתלטיקה, ג'ודו, חתירה ושחייה אך לא הגיעה להישגים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. המשלחת השתתפה בענפים אופניים, אתלטיקה ושחייה אולם לא הגיעה להישגים משמעותיים.
הולנת'ון

הולנת'ון (Hollenthon) היא להקת בלאק מטאל אוסטרית. 
הלהקה עיצבה לעצמה צליל מקורי המערב השפעות מהמוזיקה הקלאסית והשפעות אתניות שונות עם בלאק מטאל. השירה מתחלקת בין מנהיג הלהקה, מרטין שירנק (במקור בלהקת הדת' מטאל האוסטרית האוונגרדית פנג'נט סטנץ') ואשתו אלנה, בצירוף של שירה גברית אופראית. 
אלבומם השני היה With Vilest Of Worms To Dwell ("לחיות לנצח בקרב התולעים המגעילות והמרושעות ביותר"). האלבום הראשון נוטה יותר מן השני לכיוונים אתניים.
מוצרט-קוגל

מוצרט-קוגל (מגרמנית: Mozartkugel, כדור מוצרט) הוא ממתק שיוצר לראשונה בשנת 1890 על ידי הקונדיטור הזלצבורגי פאול פירסט (Fürst), אשר קרא לו על שמו של המלחין האוסטרי הנודע וולפגנג אמדאוס מוצרט. במרכזו של המוצרט-קוגל כדור מרציפן-פיסטוק, המצופה בשכבת נוגט ומעליה שכבת שוקולד כהה.
קונדיטוריית פירסט עודנה מייצרת את ה-"Salzburg Mozartkugeln" המקוריים בעבודת יד לפי המתכון המקורי, ומוכרת אותם רק בחנויותיה ובאתר האינטרנט שלה. מאחר שהחברה אינה מחזיקה בסימן מסחר על ה"מוצרט-קוגל", קיימים בשוק כמה וכמה חיקויים, אשר רובם מיוצרים בייצור תעשייתי. היצרנית התעשייתית הגדולה ביותר של מוצרט-קוגל באוסטריה היא חברת מיראבל (בבעלות תאגיד קראפט הבינלאומי). לפי פרסומיה מייצרת מיראבל יותר מ-90 מיליון מוצרט-קוגל לשנה, ומייצאת אותם ליותר מ-30 מדינות (בסך הכל ייצרה על פי אותם הפרסומים יותר מ-1.5 מיליארד כדורי מוצרט-קוגל מאז 1945). היצרנית הגדולה ביותר של מוצרט-קוגל בעולם היא החברה הגרמנית רבר, שלפי פרסומיה מייצרת עד חצי מיליון כדורי מוצרט-קוגל ביום ומייצאת ליותר מ-40 מדינות.
הצלחתו של המוצר גררה מספר סכסוכים משפטיים. פאול פירסט ויורשיו דרשו מבית המשפט בלעדיות על השם (אם כי לא על המתכון). תחילה התנהל ההליך רק כנגד יצרנים אוסטריים, אולם מאוחר יותר היו מעורבים בו גם יצרנים גרמניים. בתום ההליך הושג הסכם שחייב את החקיינים להשתמש בשמות אחרים. חברת מיראבל בחרה בשם "מוצרט-קוגל זלצבורגי אמיתי". חברת רבר בחרה בשם "מוצרט-קוגל אמיתי של רבר". בשנת 1996 התעורר סכסוך נוסף בין יורשי פירסט לבין חברת בת של תאגיד המזון השווייצרי נסטלה שביקשה לשווק את "המוצרט-קוגל האוסטרי המקורי". בית המשפט קבע כי רק מוצרי פירסט יכולים להיקרא "מוצרט-קוגל מקורי".
בסוף שנות השבעים התנהל סכסוך נוסף בין מיראבל ורבר. בשנת 1981 הושג הסכם בין ממשלות אוסטריה וגרמניה, שלפיו רק יצרנים אוסטריים יוכלו להשתמש בשם "מוצרט-קוגל". אולם רבר מחתה כנגד ההסכם, ונציבות השוק האירופי בבריסל קבעה כי ההסכם בין אוסטריה לגרמניה משולל תוקף.
קייט ריצ'י

קריירה

ריצ'י, ילידת  גולברן, ניו סאות' ויילס, השתתפה ב"קרוב רחוק" החל מיומה הראשון. צילומי הסדרה החלו ב-1987, זמן קצר לפני יום הולדתה התשיעי, והפרק הראשון שודר באוסטרליה ב-17 בינואר 1988. ריצ'י גילמה בסדרה את דמותה של סאלי פלטשר, ילדה שגודלה בידי משפחת אומנה, ובבגרותה גידלה בעצמה ילדים בהסדר דומה. הפרק האחרון בהשתתפותה צולם ב-13 בדצמבר 2007 ושודר באוסטרליה ב-3 באפריל 2008. ריצ'י והשחקן ריי מאר, שגילם את דמותו של אלף סטיוארט, היו לשחקנים היחידים מהצוות המקורי של הסדרה שעדיין השתתפו בה באותה העת, ושניהם נרשמו בספר השיאים של גינס כשחקנים שהשתתפו בסדרת דרמה אוסטרלית במשך התקופה הארוכה ביותר. מאר המשיך להשתתף בסדרה גם לאחר עזיבתה של ריצ'י, והיא אינה מחזיקה עוד בשיא.
תפקידה ב"קרוב רחוק" זיכה את ריצ'י במספר פרסי לוגי, המוענקים בענף הטלוויזיה האוסטרלי: פרס האישיות הטלוויזיונית הפופולרית ביותר בשנים 2007 ו-2008, ופרס השחקנית הפופולרית ביותר בין השנים 2006 ל-2008.
בשנת 2006 השתתפה ריצ'י בשעשועון הטלוויזיה "It Takes Two" שבו ידוענים שרים לצד זמרים. היא הופיעה לצדו של הזמר טרוי קסאר-דיילי, והשניים סיימו במקום הרביעי. ב-2008 וב-2009 הייתה לצוות תוכנית הרדיו הקומית "מריק ורוסו". ב-2010 השתתפה בדרמת המשטרה Cops L.A.C., שלא זכתה להצלחה רבה, וירדה מהמרקעים לאחר עונה אחת.
מריה אנה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג

ביוגרפיה

מריה אנה נולדה ב-11 במרץ 1864 באלטנבורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג, למוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, ולאוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן ומריה פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל. ב-16 באפריל 1882 התחתנה מריה אנה עם גאורג, נסיך שאומבורג-ליפה, ממנו היו לה 9 ילדים.
בשנת 1907 חגגו גאורג ומריה אנה את חתונת הכסף, ולרגל המאורע העניק להם וילהלם השני, קיסר גרמניה את טירת שאומבורג, שהועברה לשליטת בית הוהנצולרן לאחר מלחמת אוסטריה-פרוסיה שבה תמכה שאומבורג-ליפה באוסטריה. כמו כן נועדה המתנה להוות הוקרה לגאורג על תמיכתו בקיסר במאבק הירושה בנסיכות ליפה. בשנת 1911 מת בעלה גאורג, נסיך שאומבורג-ליפה, וב-3 במאי 1918 מתה מריה אנה בביתה בביקבורג.
צלקת

צלקת בעור

צלקות בעור נגרמות כאשר השכבה העמוקה העבה של העור, הדרמיס, נפגעת. רוב צלקות העור הן שטחיות והסימן שנשאר הוא קל. האדמומיות הנשארת לאחר ריפוי פצע שטחי איננה נחשבת לצלקת, והיא בדרך כלל נעלמת לאחר מספר שבועות.
על מנת לתקן את הנזק שנגרם, הגוף מניח סיבי קולגן חדשים. תהליך זה מוביל ליצירת צלקת. כיוון שהגוף לא יכול לשחזר את הרקמה כפי שהייתה, הרקמה החדשה תהיה בעלת מרקם ואיכות שונה מהרקמה שמסביב.
שם הפועל

השימוש במקור המוחלט

השימוש בצורת המקור המוחלט נפוץ בלשון המקרא וכן בשירה בחלק מהתקופות. בעברית החדשה השימוש במקור מועט ומוגבל רק לביטויים קבועים, למשל בפתיחה הנפוצה לאגדות ילדים "הָיֹה הָיָה" המילה הראשונה "הָיֹה" היא צורת המקור של "להיות". צורות מקור מוחלט אחדות משמשות בעברית החדשה בתור חלקי דיבר אחרים, למשל המילים "הַרְבֵּה" ו"הֵיטֵב" הן צורות המקור המוחלט של הפעלים "להרבות" ו"להיטיב" והן משמשות בעברית החדשה כתוארי פועל.
בעבר היה נהוג לציין את צורת המקור בתור הצורה המילונית העיקרית של הפועל במילונים, למשל במילון עברי של יהודה גור (תש"ח) ובמילון אנגלי–עברי בעריכת יהודה אבן־שמואל קופמן (תש"ך). מכיוון שבימינו המקור כמעט שאינו משמש בשפה, במילונים של היום ערכים של פועל נקראים לפי צורת עבר נסתר (לָבַשׁ, הִלְבִּישׁ וכו'), בצורת הבינוני (לוֹבֵשׁ, מַלְבִּישׁ וכו') או בצורת שם הפועל עם ל' (לִלְבֹּשׁ, לְהַלְבִּישׁ וכו').
פלייסטיישן 2

יכולות כלליות

הקונסולה יכולה לקרוא מדיות מסוג CD ו-DVD. הפלייסטיישן 2 כולל תאימות לאחור והוא יכול לקרוא ולהריץ משחקי פלייסטיישן ישנים יותר (ואף תריץ אותם מעט מהר יותר, ועם שיפורים גרפיים מסוימים), ופועלת עם בקרים והתקני זיכרון של הקונסולה המוקדמת.
בניגוד לקונסולה הראשונה, ניתן להציג סרטי DVD. הקונסולה גם כוללת שקעי USB ו-IEEE-1394 לחיבור התקנים היקפיים (מותנה בתמיכת תוכנה), והכנה לכונן קשיח.
בתוספת של מתאם רשת מתאים, ניתן להשתתף במשחקים רבי-משתתפים מסוימים ברשת.
כל אלו תרמו רבות למכירות, על אף מחירה ההתחלתי הגבוה.

משחקים

חוזק השם פלייסטיישן הוביל להרבה משחקים מיוצרים צד שלישי לקונסולה. אפילו שהמשחקים שיצאו בזמן ההשקה לא היו מרשימים בשנת 2000, בזמן חג המולד בשנת 2001 יצאו מספר משחקים הנמכרים ביותר ועם הביקורות הטובות ביותר. משחקים אלו נתנו לקונסולה לשמור ולהרחיב את היתרון על פני המתחרים, אף על פי שיצאו מספר משחקים לקונסולות מיקרוסופט xbox והנינטנדו gamecube, במקרים רבים סוני עשתה עסקים עם מפתחים בשביל שיפתחו משחקים אך ורק לps2 ולא למתחרים. המשחקים שהיו רבי מכר ועזרו למכירות של הקונסולה ביותר הם: סדרת ה: דרגון בול Z: בודוקאי ובודוקאי טנקאיצ'י, Grand Theft Auto ו Final Fantasy, Metal Gear Solid 2, 3, Devil May Cry 1, 3 וארבעה משחקי SSX. Ace Combat Series, Kingdom Hearts I, II, Gran Turismo A Spec, 4, SOCOM. טרילגית Sly Cooper וטרילגית Ratchet & Clank, Ape Escape, סדרת ICO, Shadow of the Colossus, God of War, II, Champions of Norrath, Champions: Return to Arms ,Splinter Cell, בסוף שנת 2006 יצאו 8,571 משחקי פלייסטישן 2 ונקנו 1.205 מיליארד (1,205,000,000) משחקים.

הצלחה

הקונסולה שייכת לדור השישי של קונסולת משחקי הווידאו, והיא מחזיקה בשיא "קונסולת המשחקים הנמכרת ביותר בהיסטוריה", עם 155.5 מיליון יחידות בכל העולם נכון ל-23 ביוני 2010. כמו כן, היא שברה את השיא של הסגה דרימקאסט בקצב המכירה הגבוה ביותר לאחר השקתה. נכון ליולי 2006, הפלייסטיישן 2 היא הקונסולה הפופולרית ביותר, בהשוואה לXbox360, Xbox וה-GameCube (בארצות הברית ויפן). הפלייסטיישן 2 בעלת יותר מ-5000 כותרים. מספר שיא בכל הזמנים. (בהשוואה ל-Xbox מצד מיקרוסופט בעלת בערך 1100 כותרים ). בין הכותרים המוכרים ביותר לפלייסטיישן 2 הם: Jak & Daxter, Ratchet and Clank, סדרת Tekken הידועה, סדרת משחקי האקשן המוכרת God of War ועוד
ארט ספיגלמן

ביוגרפיה

ספיגלמן נולד בסטוקהולם, שוודיה לוולאדק ספיגלמן ואניה ספיגלמן (נולדה זילברברג), שהיו פליטים פולנים-יהודים. הוא גדל בשכונת רגו-פארק שבקווינס, ניו יורק וסיים את לימודיו בתיכון לאומנות ועיצוב שבמנהטן. לאחר מכן למד באוניברסיטת בינגהמטון (שבאותו הזמן נקראה "הארפור קולג") אותה לא סיים אך קיבל דוקטור לשם כבוד מטעמה 30 שנה מאוחר יותר.
אחיו רישיו נספה לפני שארט נולד. רישיו נשלח לחיות עם דודתו, טושה, בזמן מלחמת העולם השנייה, משום שהגטו שבו היא גרה נראה להוריו בטוח יותר מהגטו שבו התגוררו. כשהחלו הטרנספורטים מהגטו שלה, טושה הרעילה את עצמה, את רישיו, את בתה (ביבי) ואת אחייניתה (לוניה). בספרו "עכבר - סיפורו של ניצול", ארט מציין שהוא הרגיש בילדותו כאילו הוא ב"תחרות עם תמונה", משום שהוריו היו עדיין בדיכאון על מותו של בנם הבכור. החלק השני של מאוס מוקדש לרישיו ולאחותו של ארט, נדיה.
בשלהי חורף 1968 סבל ספיגלמן מהתמוטטות עצבים קצרה אך קשה, אירוע עליו מדובר רבות ביצירותיו. לאחר שחרורו מבית חולים לחולי נפש, אמו, אניה, התאבדה, ארט הוא זה שגילה את גופתה. ספיגלמן היה דמות מפתח בתנועת הקומיקס המחתרתי בשנות ה-60 וה-70 כשהוא תורם לפרסומים כמו Real Pulp, Young Lust ו-Bizarre Sex. הוא הקים במשותף שתי הוצאות קומיקס - Arcade (עם ביל גריפית') בתחילת שנות ה-70 ו-RAW עם אשתו, האמנית (ומאוחר יותר, העורכת האומנותית של הניו יורקר), פרנסואז מולי, ב-1980.
ביחד עם הרבה עבודות פורצות דרך, RAW פרסם בהמשכים את "מאוס" (עכבר), שעוקב אחרי סיפורם של הוריו בעודם שורדים את השואה. ב-1986 הוא פרסם את Maus I: A Survivor's Tale (תורגם לעברית: "מאוס: סיפורו של ניצול"), שנודע גם בשם Maus I: My Father Bleeds History ("מאוס I: אבי מדמם היסטוריה"). החלק השני, Maus II: And Here My Troubles Began (תורגם לעברית: "מאוס II: וכאן החלו צרותי") בא בעקבותיו ב-1991. "מאוס" משך כמות חסרת תקדים של תשומת לב ביחס לעבודה בצורת קומיקס, כולל תצוגה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ופרס פוליצר מיוחד בשנת 1992.
ספיגלמן עבד גם בפורומים מסחריים כל ימיו. לאחר התמחות קיץ (כשהיה בן 18) ב"מסטיקי טופס", הוא הועסק כיועץ, תפקיד אותו החזיק במשך 20 שנה. ל"טופס" שפיגלמן המציא "ממתק אשפה" (ממתק בצורה של אשפה הנמכר בפחי אשפה פלסטיים מיניאטוריים) ועוד כהנה וכהנה. 
בשנת 1992 החל לעבוד כמאייר עבור כתב העת ניו יורקר. בין השאר אייר, בצוותא עם רעייתו פרנסואז מולי, את עטיפת הגיליון של 24 בספטמבר 2001, מיד לאחר פיגועי 11 בספטמבר, עטיפה הזכורה היטב של שחור על גבי שחור ובה צללית שחורה של מגדלי התאומים, הנראית רק כשמחזיקים את העתון מול מקור אור או בזווית מסוימת. מאוחר יותר התפטר במחאה על מה שראה כצנזורה-עצמית של המגזין בסיקור הפוליטי שלו.
כיום חיים בארץ קרובי משפחתו ובני דודיו של ארט ספיגלמן.
שאול ביבר

ביוגרפיה

ביבר היה בנם הבכור של שפרה ולֶיְבּוש ביבר (בשמו העברי: לב-איש רביב), ולו אחות צעירה, צפרה. ביבר הציג עצמו כמי שנולד בקריית ענבים, אך למעשה נולד בחו"ל, בעת שהוריו עשו דרכם לארץ ישראל.
ילדותו עברה בקיבוץ קריית ענבים, עד שבשנת 1930, בהיותו בן שמונה, עברה משפחתו לשכונת קריית שמואל שבטבריה, שם ניהל אביו את סניף "תנובה". בתקופת מגוריו בעיר רכש את השפה הערבית והיכרות קרובה עם הפולקלור המזרחי.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר יסודי בעיר, עבר להתחנך בכפר ילדים שליד עפולה, ובהמשך עבר ללמוד בבית הספר המחוזי בגבעת השלושה, והמשיך בבית הספר החקלאי כדורי. לימודיו בכדורי השפיעו באופן מכריע על חייו. במהלך לימודיו הצטרף לתנועת "הנוער העובד" ולארגון "ההגנה". היה מראשוני המתנדבים לפלמ"ח. שימש מ"כ, ומאוחר יותר כמ"מ, לאחר שסיים את קורס המ"מים ב-1944, שבו חולקה לראשונה סיכת המ"מ הקיימת עד היום ומשמשת מוטיב מרכזי בכל סמלי צה"ל.
היה מפקד המחלקה הערבית שהוקמה לצורך מודיעין ביישוב הערבי בארץ ובארצות ערב השונות. בין היתר השתתף בשנת 1945 בפריצת מחנה עתלית. בשנת 1946 עבר השתלמות להכשרתו כמלווה מעפילים במפעל ההעפלה והיה המלווה בספינת המעפילים "המעפיל האלמוני" בפברואר 1947, בפיקודו של ימאי הפלי"ם יוסל'ה דרור. ביוני 1948 חזר ארצה באוניית הרכש "מיסטרלה", בפיקודו של בן ירושלמי, מפעילי המוסד לעליה ב' ומערכת הרכש.
במלחמת השחרור היה לתקופה קצרה למפקד פלוגת הג'יפים בגדוד התשיעי של חטיבת הנגב.
לימים נרתם לפעולת חינוך בצה"ל, תחילה בגייסות השריון ואחר כך במטכ"ל: בשנות ה-50 היה קצין החינוך של חיל השריון, המייסד והמפיק של להקת גייסות השריון (בדרגת רב-סרן), ומ-1964 ראש ענף הווי ובידור במפקדת קצין חינוך ראשי (בדרגת סגן-אלוף). מקובל לראות בו את אבי הלהקות הצבאיות. הביא לאוזני היישוב בארץ את מיטב הפזמונים שהושרו על ידי הלהקות הצבאיות.
היה מכוכבי תוכנית הרדיו הסאטירית "שלושה בסירה אחת" ששודרה בקול ישראל בשנות החמישים. כתב מספר פזמונים, בהם "אוכל" ("אוכל, קדימה אוכל!") והלחין את "הוא פשוט שריונר" למילים של יורם טהרלב. כמו כן כתב מערכונים לבומבה צור, גדי יגיל ואחרים.
ב-1962 השתתף בכתיבת התסריט לסרט חבורה שכזאת.
בשנת 1970 השתחרר מצה"ל, והתמנה למנהל מחלקת האירועים של מרכז ההסברה. בשנת 1971 גייס אותו עוזי נרקיס לסייע בקליטת אמנים עולים.
כתב את המחזמר "דבר מצחיק קרה לי בדרך לסואץ" וכן את סיפורי "עלילות אבו לַיש", שהתפרסמו בשלהי שנות ה-50 ב"במחנה נח"ל" וב-1975 ראו אור כספר.
ערך את "העמדה הקדמית" - סיפור ההגנה בכפר סבא, וכן את "ממחשך לאור יום" - סיפור ההגנה בגוש דן. תרם צ'יזבטים לספר "ילקוט הכזבים" והוא אחד מגיבוריו (תחת הכינוי "עופר").
בשנת 2008 זכה בפרס על מפעל חיים בפסטיבל "ימי זמר".
בשנת 2011 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו. 
התגורר בתל אביב, היה גרוש מאורנה ואב לשלוש בנות: יעל, מיכל ותמי, וכן לבן נוסף (שהכיר רק בבגרותו), רמי הוד.
נפטר ב-20 ביולי 2013, בגיל 90, ונטמן בבית הקברות גבעת השלושה. על מצבת קברו נכתב: "הייתי שאול ביבר הייתי בפלמ"ח". במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב, הוצבה ביולי 2017 לוחית זיכרון לזכרו של ביבר בכניסה לבית בו התגורר ברח' צבי שפירא 17 בתל אביב.