google/wiki40b huggingface dataset:
קרבונארי

קרבונארי (באיטלקית: Carbonari, מבעירי הפחמים) היו אגודות סתרים שנוסדו בתחילת המאה ה-19 באיטליה. מטרותיהן היו פטריוטיות וליברליות. הם שיחקו תפקיד חשוב בתחילת התנועה לאיחוד איטליה, ובהתגבשות התודעה הלאומית האיטלקית. הקרבונארי היו מאוגדים בתאי סתר קטנים הפזורים לאורכה של איטליה. מטרתם הייתה יצירת איטליה מאוחדת וליברלית, בתקופה בה הייתה איטליה מפוזרת למדינות קטנות, רובן תחת שלטון זר, ששאף למונרכיה סמכותנית בנוסח הישן, שקדם למהפכה הצרפתית ולתקופת נפוליאון, ברוחו של מטרניך. הקרבונארי היו תנועה חילונית, שיצאה גם כנגד סמכותו של האפיפיור, ועוררה את זעמם של האפיפיורים.

מקורות

במסמכי האגודה יש טענה שמקור האגודה הוא בצרפת של ימי הביניים, ושאבותיה זכו לחסותו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת במאה השש עשרה, אולם לא ניתן לאמת זאת ממקורות חיצוניים. אף כי הוצעו שפע של רעיונות לגבי מקורות הקרבונארי, סביר להניח שהם נבעו מהבונים החופשיים, כחלק מהתפשטות רעיונות ליברליים הקשורים למהפכה הצרפתית.

מהפכות

פעולתם החשובה הראשונה של הקרבונארי הייתה בממלכת נאפולי בתקופת המלחמות הנפוליאוניות. הקרבונארי התנגדו לשליטים הזרים, ובמיוחד לז'ואקים מירא, מלכה הבונפרטיסטי של ממלכת נאפולי. עם זאת, כאשר הסתיימה המלחמה במותו של מירא, ובהשבתו לשלטון של הסדר המדיני שקדם לנפוליאון - שלטונו של המלך פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ששלט בסיציליה ובדרום איטליה - הפכו הקרבונארי לארגון לאומני, בעל נטייה אנטי אוסטרית בולטת, ושיחקו תפקיד חשוב במהפכות באיטליה ב-1820–1821 וב-1831. מהפכת 1820 החלה בנאפולי כהתקוממות נגד המלך פרננדו, שנאלץ להכריז על ויתורים ולהבטיח מונרכיה חוקתית ורפורמות ליברליות.
הצלחה זו השפיעה על הקרבונארי בצפון. ב-1821 הכריזה ממלכת סרדיניה על מונרכיה חוקתית ועל רפורמות ליברליות כתוצאה מפעילות הקרבונארי. עם זאת, הברית הקדושה של רוסיה, אוסטריה ופרוסיה לא ראתה הצלחות אלו בעין יפה, ובפברואר 1821 שלחה צבא על מנת לדכא את המהפכנים בנאפולי. גם מלך סרדיניה הזמין התערבות אוסטרית. אל מול יריב העולה עליהם במספרו, התמוטטו מרידות הקרבונארי, ומנהיגיהם יצאו לגלות. 
ב-1830 לקחו הקרבונארי חלק במהפכת יולי בצרפת כנגד משטר בית בורבון. הצלחת המהפכה הביאה למסקנה כי מהלך דומה יוכל להצליח גם באיטליה. ניסיון במודנה כשל, אך בפברואר 1831 התקוממו מספר ערים במדינת האפיפיור, כשהן מניפות את דגל הטריקולור של הקרבונארי. צבא מתנדבים צעד לעבר רומא, אך הושמד על ידי חיילים אוסטרים אותם הזעיק האפיפיור גרגוריוס השישה עשר. לאחר כישלון מרידות 1831 הצליחו ממשלות המדינות באיטליה להשתלט על הקרבונארי, שחדלו, למעשה, מלהתקיים. חברי הקרבונארי, שהבינו כי לעולם לא יהיו יריב שקול לצבא האוסטרי בהתמודדות פנים אל פנים, יצרו תנועה חדשה, "איטליה הצעירה" (Giovane Italia), בראשותו של המנהיג הלאומי והבונה החופשי ג'וזפה מציני.

מורשת

תנועה דומה בשם קרבונאריה (Carbonária) נוסדה בפורטוגל בשנת 1822, אך חדלה מפעילותה תוך זמן קצר. ב-1896 נוצרה התנועה מחדש, ומטרתה הייתה להעניק לעם הפורטוגלי חינוך, אך בד בבד היו חבריה מעורבים בפעולות נגד המונרכיה, לרבות רציחתו של קרלוש, מלך פורטוגל, ושל יורשו, הנסיך לואיס פיליפה, ב-1908. כן השתתפו חברי התנועה במהפכה הרפובליקנית בפורטוגל ב-1910.
סמואל ג'ונסון (מחנך אמריקאי)

חייו

ג'ונסון נולד ב-14 באוקטובר 1696 בגילפורד קונטיקט שבארצות הברית. ג'ונסון היה חבר קרוב של הפילוסוף האירי ג'ורג' ברקלי, והיה מתכתב עמו לעיתים תכופות. נפטר ב-6 בינואר 1771 בסטרטפורד, קונטיקט.

הקמת קינג'ס קולג'

הלימודים בקולג' החלו בתאריך 17 ביולי 1754 כאשר ג'ונסון היה המרצה היחיד. הקולג' הוכר רשמית ב-31 באוקטובר 1754 ולימים הפך להיות אוניברסיטת קולומביה ב-1 במאי 1784.
פורארלברג

היסטוריה

פורארלברג הייתה מיושבת לפחות מאז שנת 500 לפני הספירה בידי השבט הקלטי של הבריגאנטיים. בשנת 15 לפני הספירה כבשו הרומים את האזור. בשנת 260 החלו כיבושיהם של האלמאנים שהתיישבו בה החל בשנת 450 לערך, ואחר כך הייתה פוראלברג לחלק מהממלכה הפרנקית. במאה ה-14 עברו השלטונות המקומיים השונים בפורארלברג לידי בית הבסבורג, בתהליך רב שלבים שסופו רק בשנת 1814. בתקופתו של נפוליאון, בשנים 1806-1814, השתייכה פורארלברג לבוואריה ואחר כך שבה כמעט כולה לשלטונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1919, לאחר קריסתה של זו והקמתן של גרמניה ואוסטריה לאחר מלחמת העולם הראשונה זכתה ההצעה לסיפוחה של פורראלברג לשווייץ במשאל עם לרוב של 80%, אלא שיוזמה זו לא יצאה לפועל בגלל חוסר נכונותו של השלטון השווייצרי להפר את האיזון העדין בין הדתות והשפות השונות בשווייץ ביצירתו של קנטון קתולי דובר גרמנית חדש, וכן בשל פרטיהם של הסכם סאן ז'רמן והסכם ורסאי. מאז שנת 1918 משתייכת פורארלברג לאוסטריה, למעט תקופת הביניים במהלך הרייך השלישי, שבו הייתה חלק ממחוז טירול-פורארלברג שהקימו הנאצים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה פורארלברג באזור הכיבוש הצרפתי. בשנים 1999 ו-2005 גרמו שטפונות קשים לנזקים בשטחים נרחבים של פורארלברג.

פוליטיקה

מאז הקמתה של הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה ב-1949 נשלטה פורארלברג בידי מפלגת העם האוסטרית, ÖVP והמפלגות שקדמו לה. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, SPÖ, פרשה מממשלת מדינת המחוז בשנת 1974. במשך תקופה ארוכה הייתה פורארלברג מדינת המחוז האוסטרית היחידה שבה חלוקת הכוח בממשלה הייתה לפי עקרון הרוב ולא לפי העקרון היחסי, עד שבשנת 1999 הצטרפו אליה מדינות המחוז זלצבורג וטירול לשיטה זו. למעט בשנים 1999-2004 נהנתה מפלגת העם בפורארלברג תמיד מרוב מוחלט. מאז 1983 מיוצגת גם מפלגת הירוקים האוסטרית בבית הנבחרים של פורארלברג. 
ראש מדינת המחוז הוא דוקטור הרברט זאוסגרובר (Herbert Sausgruber) ממפלגת העם האוסטרית. 

ממשלת המחוז יושבת בעיר ברגנץ.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מיון אפרוחים

מיון אפרוחים מהווה פרקטיקה שגורה בתעשיית הביצים המתבצעת במדגרה לאחר בקיעת הביצים. במהלך המיון מופרדים אפרוחים זכרים (אשר אינם יכולים להטיל ביצים) וכן אפרוחות הסובלות מפגמים, ומושמדים.
המיון מתבצע על ידי עובדים הבוחנים את מינו של האפרוח. ההבחנה מתבצעת באמצעות השוואת 2 שורות של נוצות באחת מהכנפיים, כאשר אורך הנוצות אצל הנקבות אינו זהה וכך ניתן להבדילן מהזכרים.
בחקלאות המודרנית מגדלים זנים שונים של תרנגול הבית ששונו גנטית כדי להתאימם להטלת ביצים (וזנים אחרים ששונו גנטית - לבשר עוף). בלולי הטלה אין למגדלים צורך באפרוחים זכרים שכן אינם יכולים להטיל. גידולם לבשר אינו משתלם מבחינה כלכלית מכיוון שקצב גדילתם איטי וגודל החזה שלהם קטן יחסית למקובל בזנים המיועדים לבשר עוף (באפרוחים המיועדים לגידול לבשר, מופרדים ומושמדים באופן דומה האפרוחים הסובלים ממומים או פגמים). ארגונים לזכויות בעלי-חיים ורווחת בעלי חיים מבקרים את שיטות הריגת האפרוחים הלא רצויים (בחשמול, גריסה, חנק או מעיכה) ואת הרג האפרוחים בכללו.
בדצמבר 2013 נערך דיון בוועדת החינוך של הכנסת על הצורך בהסדרה חוקית לנושא. ב-7 בינואר 2014 התפרסם תחקיר כלבוטק על השמדת אפרוחים.
נכון להיום (2017), המינוח השיווקי "ביצי חופש" נוגע לתנאי הגידול של האפרוחות הנבחרות, אך אינו טוען להימנעות מהליך הברירה וההשמדה של אפרוחים ממין זכר וכו' המתואר לעיל.
דיים עדנה

ביוגרפיה פיקטיבית

במהלך הופעותיה לאורך השנים, המציאה לעצמה דיים עדנה ביוגרפיה. כחלק מהעניין, היא מכחישה את היותה דמות דמיונית, וטוענת שבארי האמפריז הוא בסך הכל האמרגן שלה. למעשה, לעיתים קרובות היא מציינת כי המחשבה על גבר הלבוש בבגדי אישה לשם בידור דוחה אותה.
לפי קורות החיים המומצאות, עדנה מיי ביזלי (Edna May Beazley) נולדה בעיירה וואגה וואגה שבניו סאות' ויילס, והחלה להופיע ב-19 בדצמבר 1955, כעקרת בית מפרוור של מלבורן, אשתו של נורמן אוורג'. יש לה אח אחד, ולו בן בשם בארי מקנזי, שמתואר כסטריאוטיפ של הגבר האוסטרלי. בעלה, נורמן, שהה זמן ממושך בבית חולים, עד שמת ב-1988 לאחר שסבל מ"רשרוש באשכים". לשניים נולדו שתי בנות (ולמאי ולוֹאיס) ושני בנים (ברוס וקני). מסיפוריה של דיים עדנה אודות הבן הצעיר, קני, עולה כי הוא הומו, אך אמו כלל אינה מודעת לכך.
דמות חשובה נוספת בחייה היא השושבינה שלה, מאדג' אולסופ (בגילומה של אמילי פרי), קשישה ניו זילנדית שהופיעה לעיתים בתוכניותיה כסייד קיק, אך מעולם לא הוציאה מילה מפיה.
סומי

היסטוריה

נוסדה ב-1655 על ידי הקוזקים של גרסים קונדרטייב, שהגיע עם קבוצה של 100 איש מבילה צרקווה. היישוב נוסד באישור המוסקבאים במטרה להגן על אוקראינה הסלובודית מפני התקפות הטטרים. בין 1658 -1765 שימשה העיר מרכז לחיל הקוזקי הסלובודי.את גרסים החליף בתפקיד מפקד הקוזקים בנו אנדריי, שנהרג ב-1706 בקרב עם הטטרים. בין 1708 -1709 חנה צבאו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה באזור. במאה ה-19 התפתחה בעיר תעשיית הסוכר על ידי גרסים חריטוננקו. בנו איוון וכל משפחתו המשיכו לאחר מותו בניהול העסק. מ-1939 העיר משמשת כמרכז המחוז. בין 1941- 1943 הייתה העיר תחת כיבוש גרמני.
חרטראודה וייסמילר-מאייר

חרטראודה וייסמילר-מאייר (בהולנדית, Geertruida Wijsmuller-Meyer ‏, אשר התפרסמה בכינוי הדודה טרוס Tante Truus‏; 1896 בבָּארְן, במחוז אוטרכט, הולנד - 1978) הייתה חסידת אומות העולם אשר הצילה בתקופת הרייך השלישי אלפי ילדים יהודים ו"לא-אריים" באמצעות הקינדר-טרנספורטים שארגנה.

חייה

על חייה הפרטיים של חרטראודה וייסמילר ידוע רק מעט. מקורה במשפחת סוחרי הים וייסמילר (Wijsmuller), צאצאיו של יורד הים יוהנס פרנסיסקוס וייסמילר. היא נולדה בבָּארְן (Baarn) ליד אוטרכט וגדלה כבת יחידה עם חמשת אחיה באחוזת המשפחה במחוז צפון הולנד. אביה יאן המשיך במסורת המשפחתית של עסקי המסחר בדרכי הים.
חרטראודה, אשר כונתה בקיצור טרוס, נישאה לפי הידוע לבנקאי בשם מאייר, והזוג נותר חשוך ילדים. מנישואיה אלה קיבלה את שם משפחתה הכפול.
על פי המסופר, הייתה וייסמילר אישה נחרצת והחלטית, צנועה וחסרת יומרות. באופייה העז השתלבה גישה סבלנית ולבבית לילדים.
בשנות השלושים התחילה וייסמילר לפעול ב"וועד לעניינים יהודיים מיוחדים" (בהולנדית, Comité voor Bijzondere Joodse Belangen), ובמסגרת פעילותה שם הייתה מעורבת במשלוח מוצרי מזון ותרופות לאזורים שונים באירופה שידעו מחסור.
עם הידרדרות מצבם של היהודים והקבוצות הלא-אריות האחרות בגרמניה הנאצית, נסעה בנובמבר 1938 מספר פעמים לווינה, ולא הרימה ידיים עד שהותר לה להיפגש עם אדולף אייכמן, אשר ניהל באותה עת את "המשרד המרכזי להגירה יהודית" ושממנו הצליחה להשיג לבסוף בתחילת חודש דצמבר את הסכמתו להגירתם של 600 ילדים לבריטניה בתוך חמישה ימים, אם ניתן יהיה לארגן את הקינדר-טרנספורט בזמן. לאחר הישגה המפתיע הזה, יצא הטרנספורט הראשון לבריטניה ב-11 בחודש, ובתקופה שעד לפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939 ניצלו כך כ-10,000 ילדים מגרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה.
גם במהלך המלחמה המשיכה וייסמילר בפעולות עזרה ליהודים ולנרדפים אחרים. היא נסעה לסקנדינביה, בלגיה וצרפת והייתה מעורבת במגוון גדול של מבצעי עזרה והצלה.
עם תום המלחמה הצטרפה ל"מפלגת החירות והדמוקרטיה" ההולנדית והייתה חברת מועצת העיר אמסטרדם בשנים 1945 עד 1966. בעבודתה זו התמקדה בטיפול במוגבלים, ובמיוחד בתעסוקה למוגבלים.
בשנת 1950 ראה אור ספרה "Geen tijd voor tranen" (אין זמן לדמעות), שתיאר את סיפור הקינדר-טרנספורט ואת פעולות העזרה שלה במלחמה.
על פעילות ההצלה הנועזת שלה במהלך המלחמה וגם לאחריה ניתנו לה אותות הוקרה שונים. היא הוכרזה "קצינה" במסדר של אורנג'-נסאו ויקירת העיר אמסטרדם. כן ניתן לה פרס מטעם ממשלת צרפת. בשנת 1980 הוקמה אגודה על שמה, הפועלת לטובת ילדים ובני נוער הלוקים בשכלם.
בשנת 1965 הוצב באמסטרדם פסל ארד לזכרה, וביישובים הולנדיים רבים קרויים על שמה רחובות, כיכרות ודרכים.
בשנת 1966 הכיר יד ושם בחרטראודה וייסמילר-מאייר בתור חסידת אומות העולם.
עזריה רפופורט

ביוגרפיה

עזריה רפופורט נולד בשנת 1924 בתל אביב, בנם של אליהו רפופורט, מראשי האצ"ל, ויוכבד בת הרב צבי לרינמן.
הוא למד בבית הספר אחד העם ובגימנסיה "בלפור" בתל אביב. היה חבר בהגנה ובמלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, בו שירת בפלוגה מס' 20 בבאפס. למד שנתיים באוניברסיטה העברית בירושלים הוא שיחק בהבימה ו"האוהל" וכן שיחק בשנת 1955 בסרטים "גבעה 24 אינה עונה" (שם שיחק קצין נאצי לשעבר המשרת בצבא המצרי) ובשנת 1956 ב" מעשה במונית". כמו כן קריין עזריה את הסדרה אנציקלופדיה לתולדות המוזיקה שיצאה לאור ב 1966 בהוצאת "מסביב לעולם". ב-1996 שיחק בסרטו של יהודה נאמן "מגש הכסף". הוא שימש כמנחה בטקסים ובפסטיבלים, בהם "המכבים", "הזמריה" וימי חגיגות העצמאות ובחנוכת משכן הכנסת החדש. שימש מנחה ועורך בקול ישראל ואחר כך כעורך, בעל טור ומבקר הקולנוע ב"מעריב" (גם בחתימת "ר. עזריה"). כמו כן היה כתב בשבועון "העולם הזה".
בשנת 1952 נישא לרותי, ולבני הזוג נולדו שלושה ילדים: חנני, יעל והעיתונאית טלי ליפקין-שחק. רותי ועזריה רפופורט הם דודיה של הזמרת עדנה לב.
ב-1964 הופיע בתפקיד ראשי במחזה בואינג בואינג ב"תיאטרון הוורוד".
באמצע שנות השבעים שירת רפפורט כנספח תקשורת בניו יורק. עבד בצמוד לשגריר ישראל באו"ם חיים הרצוג ולקונסול ישראל בניו יורק אורי בן ארי. אחד האירועים שטיפל בהם היה ביקור ספינות חיל הים שהגיעו לכבוד חגיגות 200 שנה לארצות הברית - מבצע פעמון החירות פעילותו של רפפורט בהנחיה ובתיאום סייעה רבות להצלחת הביקור.
עזריה רפופורט נפטר ב-1997, בגיל 72, ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
סקנדר קיינס

ביוגרפיה

קיינס, צאצא לצ'ארלס דרווין, מתגורר כיום בבריטניה. הוא בן זקונים לרנדל ולזלפה קיינס, ואח קטן לסאומיה. לקיינס קרובי משפחה מצד אמו בלבנון (בביירות ובמארג' עיון) והוא מבקר במדינה מדי שנה.

קריירה

את קריירת המשחק החל קיינס בשנת 2000 כשהיה בן 9, בהצגה "מקבת" שהעלתה הלהקה השייקספירית המלכותית עבור ערוץ 4 הבריטי. משם הוא המשיך למיני סדרה נוספת בשם "The Victorians" שהוקרנה ב-BBC2. קיינס המשיך להופיע על הבמה והופיע בעוד כמה הפקות טלוויזיוניות, עד שלוהק ב-9 בדצמבר 2005 לתפקיד אדמונד פבנסי ב"סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים", כשהיה בן 14. ב-16 במאי 2008, כשקיינס היה בן 17, המשיך את תפקידו בתור אדמונד פבנסי בסרט ההמשך "סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן". קיינס שיחק בסרט השלישי "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר", שיצא ב-8 בדצמבר 2010.
יחסי מקסיקו–ערב הסעודית

היסטוריה

מקסיקו וערב הסעודית החלו לקיים יחסים דיפלומטיים ב-12 בספטמבר 1952. ב-31 ביולי 1975, ביקר נשיא מקסיקו לואיס אלווארס במשך חמישה ימים בערב הסעודית ונפגש עם המלך ח'אלד בג'דה. שני המנהיגים דנו גם על אירועים שהתרחשו במזרח התיכון באותה תקופה.
באוקטובר 1981, ביקר הנסיך הסעודי באותה תקופה, פהד, במקסיקו כדי להשתתף בכנס הבינלאומי בשיתוף פעולה ופיתוח, ונפגש עם נשיא מקסיקו, חוסה לופס פורטייו. ב-1981, פתחו שתי האומות שגרירויות כל אחת בבירת השנייה. ביוני 2010, ביקרה שרת החוץ המקסיקנית, פטריסיה אספינוסה, בערב הסעודית. ב-2012, שתי מדינות חגגו את יום השנה ה-60 לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. במרץ 2014, ביקר שר החוץ המקסיקני, חוסה אנטוניו מאדה קוריברניה, גם הוא בערב הסעודית.
בינואר 2016, ביקר נשיא מקסיקו, אנריקה פניה נייטו, באופן רשמי בערב הסעודית. במהלך הביקור הנשיא פניה נייטו נפגש עם המלך סלמאן ויחד הם חתמו על 17 הסכמים בילטרליים בנושאים שונים: שיתוף פעולה במאבק נגד פשע מאורגן; העלמת מס וביטול כפל מס; אנרגיה; מסחר; הגנה על השקעות, והסכמים על תרבות וספורט. בנוסף, הנשיא פניה נייטו העניק למלך סלמאן את תואר מסדר הנשר האצטקי.

יחסי מסחר

ב-2015, הסתכם סך כל הסחר בין שתי המדינות בכ-387 מיליון דולר. ערב הסעודית היא שותפת המסחר הגדולה ביותר של מקסיקו מבין המדינות הערביות וה-41 בעולם. היצוא העיקרי של מקסיקו לערב הסעודית כולל: חוטי נחושת, סגסוגת אלומיניום ודבש. היצוא העיקרי של ערב הסעודית למקסיקו כולל: דלק וגז פרופן. החברה הבינלאומית המקסיקנית, KidZania, מתופעלת בערב הסעודית.
רחוב 42 מערב 330

אדריכלות

חזיתות הבניין מחופות באריחי טרה קוטה בגוון כחול-ירקרק בשילוב עם חלונות בעלי מסגרת אלומיניום בצבע דומה. שילוב זה מדגיש בצורניותו את הקווים האופקיים של הבניין. הבניין הוא היחיד בניו יורק שהוצג בתערוכת הסגנון הבינלאומי שהתקיימה בשנת 1932 והוא אחד מסמלי האר דקו שאיפיינו את העיר באותה תקופה.
Live ?!*@ Like a Suicide

עטיפה

עטיפת מיני-האלבום מכילה תצלום של חברי הלהקה, אקסל רוז ודאף מק'אגן (מימין לשמאל), בנוסף ללוגו ישן של הלהקה, אשר עוצב על ידי הגיטריסט סלאש.
זורם

זורם (Fluid) הוא כל חומר העובר מעוות רציף (שינוי צורה מתמשך) תחת מאמץ גזירה.
זורם ימשיך לשנות את צורתו (מעוות רציף) בהפעלת מאמץ גזירה עליו, ושינוי צורה זה מתבטא בתנועת החומר: ה"זרימה".
זאת לעומת מוצק, שיהיה נתון לשינוי צורה סופי (מעוות זוויתי קבוע) עם הפעלת מאמץ הגזירה, בהתאם למודול הגזירה שלו.
שינוי הצורה המתמשך בזורם, הוא המהירות היחסית בין שכבות החומר- "גרדיינט המהירות", ומאמץ הגזירה, הוא למעשה החיכוך בין שכבות הזורם בתנועתם היחסית. 
ההבחנה בין מוצק לנוזל נעשית בעזרת מספרים חסרי מימד: מספר דבורה או מספר ויסברג.  
תחת הגדרת הזורמים נכללים מספר מצבי צבירה: נוזל, גז, פלזמה, ובמידה מסוימת, מוצקים פלסטיים.
תחום מכניקת הזורמים עוסק בתיאור התנהגותם של הזורמים, כתת-תחום במכניקת הרצף.
זורמים נבדלים ביניהם לפי התכונות הראולוגיות שלהם: הקשר בין מאמץ למעוות (דפורמציה). 
התנהגותו של זורם ניוטוני כפופה ל"חוק הצמיגות של ניוטון", הקובע יחס ישר בין המאמץ לקצב-המעוות, כאשר מקדם היחס (הפרופורציה) נקרא צמיגות. 
בזורם לא ניוטוני הקשר אינו ליניארי פשוט.
"זורם מושלם" הוא מודל לזורם ללא צמיגות ומקדם הולכה אינסופי. 
מודל הזורם המושלם מוביל לפיתוח מודל ה"זרימה הפוטנציאלית" המתאר את שדה הזרימה בצורה מתמטית פשוטה יחסית: 
משוואת לפלס בזרימה תמידית.

זורם סופרקריטי (תרמודינמיקה)

בתורת התרמודינמיקה נעשה שימוש במונח "זורם סופרקריטי"("supercritical fluid").
זורם סופרקריטי מוגדר כמצב בו החומר מצוי מעל לנקודה הקריטית, ובו אין הבחנה בין פאזות נוזל-גז.
הזורם מצוי באזור ימני עליון בדיאגרמת פאזות.
אלכסנדר אבדולוב

חייו

אלכסנדר אבדולוב נולד בעיר טובולסק שבמחוז טיומן. אביו היה במאי בתיאטרון המקומי. בשנת 1956 המשפחה עברה לפרגנה (באוזבקיסטן של היום) ובעיר זו עברה ילדות של אבדולוב. בגיל חמש הוא לראשונה השתתף בהצגת תיאטרון. לאחר סיום בית הספר הוא נסע למוסקבה במטרה להתקבל לבית הספר למשחק אך נכשל במבחני קבלה. אבדולוב חזר לעירו ושנה למד במכון לספורט ובמקביל עבד כפועל במה בתיאטרון. כעבור שנה הוא נסע בפעם השנייה והפעם התקבל ללימודי משחק באקדמיה רוסית לאמנויות התיאטרון.
בשנת 1975 מארק זכארוב הזמין את השחקן הצעיר לתיאטרון לנקום. מייד עם הגעתו לאבדולוב ניתן תפקיד ראשי באחד ההצגות והוא קיבל פרס על גילום תפקיד זה. מאז כל הקריירה שלו הייתה קשורה לתיאטרון של זכארוב. במהלך הקריירה אבדולוב השתתף במספר רב של הצגות וקיבל מספר פרסים.
החל ממחצית שנות ה-70 אבדולוב הצטלם בסרטי קולנוע. ההצלחה הגדולה הגיע לשחקן הצעיר לאחר השתתפות בסרט "הנס הגדול" לפי בימוי של מארק זכארוב על פי המחזה של יבגני שוורץ. בשנת 1979 הוא הצטלם בסרט חדש לצד אשתו באותה תקופה אירינה אלפיורובה. בהמשך הוא הצטלם בסרטים רבים, כצוערי הצי, קדימה! ועוד. בשנת 1997 אבדולוב אף כתב תסריט של אחד הסרטים. בשנת 2000 אבדולוב ביים סרט וגם שיחק בו אחד התפקידים.
אבדולוב פעל לחידוש פעילות של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ומספר שנים היה מנהלו.
בפברואר 2007 אבדולוב סיים להצטלם בסרט "אנה קרנינה", הסרט יצאה להקרנה כבר לאחר פטירת השחקן. באוגוסט 2007 אבדולוב נותח בהמלך צילומי סרט חדש לאור בעיה חריפה של כיב פפטי. מספר שעות לאחר הניתוח החלו בעיות לב ולאחר שישה ימים בטיפול נמרץ הוא הוטס מסבסטופול למוסקבה. בתחילת ספטמבר אבדולוב הגיעה למרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי ותוך זמן קצר הובחן אצלו סרטן הריאה. בינואר 2008 אבדולוב נפטר בהיותו בבית חולים במוסקבה.
ולדימיר שקולניק

ביוגרפיה

ולדימיר שקולניק נולד בשנת 1947 באוקראינה הסובייטית. הוא השלים לימודי קומפוזיציה באוניברסיטת בוקרשט שברומניה ב-1972. בשנת 1977 עלה לישראל. בשנת 1994 קיבל תואר דוקטור בציון מעולה (Summa Cum Laude) מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הדיסרטציה שהגיש הייתה בנושא "ארגון גובה הצליל בקונטרפונקט אליאטורי במוזיקה של לוטוסלבסקי משנות השישים".
שקולניק משמש כדקאן הפקולטה לקומפוזיציה, ניצוח וחינוך מוזיקלי של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בשנת 2002 זכה בפרס מאוניברסיטת ניו יורק. בשנת 2004 זכה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים. 
המוזיקה של שקולניק כוללת יצירות לתזמורת סימפונית, תזמורת קאמרית, תזמורת מיתרים, יצירות לסולן ולתזמורת ועוד. יצירותיו מבוצעות תדיר במדינות רבות בעולם.
ביצירותיו פיתח שיטות הלחנה המבוססות על שילוב מרכיבים לא סימטריים בתהליכים פלינדרומיים. כמוזיקולוג, בנה שיטת ניתוח מקורית למוזיקה בת זמננו. כמורה, פיתח שיטה לפיתוח שמיעה.
עינוי דין

עינוי דין הוא התמשכות משפטו של אדם לאורך זמן ללא סיבה מוצדקת. דבר זה אסור במדינות רבות בעולם, כולל ישראל, והוא מעוגן במספר אמנות בינלאומיות.
בהלכה היהודית עינוי הדין אסור. וחכמים אף אמרו כי "חרב בא לעולם על עינוי הדין..."‏
בארצות הברית נאסר עינוי הדין על פי התיקון השישי לחוקה הקובע כי "בכל תביעה פלילית, לנאשם תהיה הזכות למשפט מהיר". אך עם זאת התיקון לא קובע זמן שנחשב לסביר לצורך בדיקת הראיות והגשת כתב האישום, ומותיר זאת לשיקול דעת בית המשפט. במקרה Barker v. Wingo (אנ') בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע ארבעה קריטריונים לפיהם תיבדק הסבירות של התמשכות ההליכים, המבחן כולל את משך העיכוב, הגורם לעיכוב, יחס הנאשם כלפי זכותו למשפט מהיר וקיומו של נזק מהתמשכות ההליכים. במקרה שהתבצע עינוי הדין עשוי האישום להתבטל. מדינות מסוימות בארצות הברית קבעו זמן מוגדר לצורך הגשת התביעה; ניו יורק, למשל, קבעה בחוק שעל כל עבירה למעט רצח על התביעה להיות מוכנה למשפט תוך שישה חודשים לכל היותר.
מדאאן סאלח

היסטוריה

אתר עתיק בשם "אגרה" ביוונית ו"הגרה" (Haegra) בלטינית נזכר מספר פעמים על ידי סטראבון (גאוגרפיקה, 16, 4, 24), פליניוס הזקן (תולדות הטבע, 6, 32) ובמקומות נוספים, אך אין וודאות כי מקורות אלה אכן התייחסו למדאאן סאלח. האתר שכן לאורך הדרך שקישרה בין פטרה לאל מדינה, והחל במאה ה-1 לפנה"ס הקימו בו הנבטים עיר חצובה בסלע, שנבנתה באופן דומה לאופן בו הוקמה פטרה.
העיר, ששכנה במרחק של כ-320 ק"מ דרומית לפטרה, סימנה את גבולה הדרומי של הממלכה הנבטית. בשנת 106, עת נוצרה הפרובינקיה הרומית ערביה, הייתה מדאאן סאלח למעוז בגבולה הדרומי של האימפריה הרומית, ושימשה כמחנה של הליגיון הרומי השלישי. מקור בעל אופי נבטי מאמצע המאה ה-4 מאזכר נסיך מקומי, דבר המעיד על כך שהיישוב עדיין היה נושב בתקופה זו.
מדאאן סאלח נזכרת בקוראן בסורת אל-אעראף 71–73 ובמיוחד בסורת אל-חג'ר (15), פסוקים 80–84, הנקראת על שמה. לפי הקוראן ניסה סאלח (صالح) להמיר את דתם של תושבי העיר התמודים (ثمود) לאסלאם, אך ללא הצלחה, והדבר המיט אסון על העיר:
"אנשי אל-חג'ר הכחישו את אזהרות השליחים;
נתנו להם את אותותינו, ואולם הם פנו להם עורף;
הם חצבו בתים בהרים וישבו לבטח;
אך עם בוקר הלם בהם קול שאגה;
כל מפעלותיהם לא הועילו להם".
— סורת אל-חג'ר, 80-84
השם "מדאאן סאלח", היינו "עריו של סאלח", הוענק לאתר על שמו של סאלח, ובעקבות האירועים המתוארים בקוראן. יש הרואים באתר מקום מקולל שעד היום ראוי להתרחק ממנו. לפי אחת המסורות קבור סאלח במסגד הלבן ברמלה.
חוקרים מערביים החלו לחקור את האתר ב-1876, ושוב בעשור הראשון של המאה ה-20. מאז נחקר במספר הזדמנויות, ולאחרונה בין השנים 2001 ו-2002‏. האזור ידע התפתחות מסוימת עם סלילת מסילת הרכבת החיג'אזית. במדאאן סאלח הוקמה תחנת רכבת והאתר שכן בדרכם של עולי הרגל המוסלמים למכה.
דסקת סקי

דִסְקַת סֶקי (באיטלקית: Disco di Secchi) היא מכשיר למדידת שקיפות של גופי מים שהמציא הישועי פייטרו אנג'לו סקי (Pietro Angelo Secchi‏ 1878-1818) ב-1865. במקור הייתה זו דסקה עגולה לבנה פשוטה בקוטר 30 סנטימטרים שלמרכזה חובר מוט או חבל והורדה באיטיות לתוך המים. העומק שבו לא ניתן יותר לראות את הדסקה מהווה מדד לשקיפות המים. מדד זה מכונה "עומק סקי" והוא תלוי בעכירות המים. מאז שהומצאה השיטה היא שוכללה, ועבור מדידת שקיפות של מים מתוקים מקובל להשתמש בעיצוב מעט שונה של דסקה, הכולל הקטנת קוטר הדסקה ל-20 סנטימטרים, וחלוקתה לרבעים הצבועים לבן ושחור לסירוגין.

היסטוריה

דסקת סקי המקורית הייתה דסקה לבנה פשוטה והשתמשו בו למדידת הצלילות של מי הים התיכון. גם כיום משמשת דסקה לבנה בקוטר 30 סנטימטרים כמכשיר התקני למדידת צלילות של מי ים. ב-1899 שינה ג'ורג' ויפל (George Chandler Whipple‏; 1924-1866) את הדסקה המקורית בלבן ל: "דסקה בקוטר 8 אינץ' לערך, מחולקת לרבעים הצבועים לבן ושחור לסירוגין כמו המטרה של מוט-מדידה..". דסקת סקי משופרת זו היא כיום הדסקה התקנית בשימוש במחקרים בלימנולוגיה (מחקר גופי מים מתוקים).
טונאלמאטל

טונאלמאטל (בנאהואטל: Tonalamatl) הוא אלמנך מקודש שהיה בשימוש במרכז מקסיקו בעשורים, ואולי אף במאות, שקדמו לכיבוש מקסיקו. משמעות המילה בשפת הנאהואטל היא "דפי הימים".
הטונאלמאטל נבנה סביב טונאלפוואלי, השנה המקודשת בת 260 ימים. שנה זו הורכבה מ-20 טרסנות (trecena) בנות 13 יום כל אחת. כל עמוד בטונאלמאטל מציין טרסנה אחת, והוא מקושט בציור הישות האלוהית שנתנה את חסותה לטרסנה זו, ומעוטר בסימני 13 הימים וקישוטי דמויות נוספות. סימני ימים וקישוטים שלו נועדו לכתיבת הורוסקופ ולניבוי העתיד.
הטונאלמאטל הטובים ביותר ששרדו עד לימינו הם קודקס בורבוניקוס וקודקס בורג'ה.