google/wiki40b huggingface dataset:
מושל צ'ילה

מושל צ'ילה (בספרדית: Gobernador de Chile) היה המושל המנהלי, הצבאי והאזרחי של האזור הקולוניאלי באימפריה הספרדית שכונה ממלכת צ'ילה (Reino de Chile). מכיוון שכך נשא המושל של צ'ילה גם בדרגה הצבאית-מנהלית של קפטן-חנראל. במהלך התקופה הקולוניאלית בהיסטוריה הצ'יליאנית היו 66 מושלים בצ'ילה.
בזמן קיומה של האודיינסייה המלכותית של צ'ילה (Real Audiencia de Chile; בשנים 1565–1575, 1609–1811, ו- 1815–1817) עמד המושל בראשה ונשא בתואר "נשיא" בית משפט זה. תואר זה דבק בבעל המשרה ולעיתים קרובות כונה מושל צ'ילה "נשיא". כאשר לא התקיימה אודיינסייה בצ'ילה, היה המושל החוסטיסיה מיור (justicia mayor) של הממלכה.
מכיוון שכך נשא בעל המשרה בתואר "מושל" מתוקף היותו ראש המנהל והממסד הפוליטי המקומי; בתואר "קפטן-חנראל" כמפקד הצבאי העליון; ובתואר "נשיא האודיינסייה המלכותית", או לעיתים "נשיא" בלבד, מתוקף ישיבתו בראש מוסד זה.
ריכוז סמכויות אלו העניקו למושלים כוח רב וחסר תחרות של ממש ברחבי צ'ילה. מכיוון שכך אחדים מהם ניצלו זאת לרעה ולתועלתם האישית. מאידך, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-18, תחת בית בורבון וכחלק מהשינויים המנהליים שנערכו ברחבי האימפריה הספרדית במסגרת הרפורמות הבורבוניות, קודמו ארבעה מתוך שבעת המושלים של צ'ילה לתפקיד הרם של משנה למלך במלכות המשנה של פרו, ואחד לתפקיד המשנה למלך של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה. לאלו קדם מושל אחד בלבד אשר הפך למשנה למלך של פרו בסוף המאה ה-16, אולם הוא הגיע למשרה הודות להשפעתה של משפחת האצולה לה השתייך, ולא לכשרונו.
כאשר התפנתה המשרה כתוצאה ממותו של המושל, התפטרותו או מכל סיבה אחרת, וכתוצאה מהניתוק היחסי של צ'ילה משאר חלקי האימפריה, נתמנה בדרך כלל ממלא מקום מקומי עד להגעת המושל הממונה החדש. ממלא המקום היה לרוב אחד הוקאלס (vocal), חבר באודיינסייה, בדרך כלל הוותיק שבהם (decano). כאשר לא תיפקדה האודיינסיה יכול היה להתמנות לתפקיד החוסטיסיה מיור או אחד מהוסינוס (vecino), תושב עיר בעל רכוש, של אחת משתי הערים המרכזיות בממלכה: סנטיאגו דה צ'ילה וקונספסיון, בהתאם למקום בו הפסיק נושא המשרה לכהן. נושא משרה זמני זה המתין לאישורו של הממונה הישיר עליו, המשנה למלך שבפרו. זה לרוב שלח מושל זמני מטעמו, עד שיגיע אחד שמונה ישירות על ידי המלך. בידודה של צ'ילה וריחוקה ממרכזי העוצמה הקולוניאליים והאימפריאליים הביאו למצב בו תקופות ארוכות מילאו את המשרה ממלאי מקום מקומיים. כך, למשל, במשך 23 שנות שלטונו של פליפה השלישי, רק אחד מתוך תשעת המושלים של צ'ילה מונה בידי המלך.
מייקל סטגר

ביוגרפיה

סטגר הוא הרביעי מבין ארבעה בנים למנהלת חשבונות ומנהלת תפעול המשפחה. הוא גדל למשפחה במעמד הבינוני. הוא סיים את האוניברסיטה עם תואר ראשון בתיאטרון ובספרדית. כשהיה ילד למד אמנויות לחימה, ובגיל 18 קיבל חגורה שחורה בטאי קוון דו. הוא נישא לברנדי טאקר בנובמבר 2008.
הקריירה שלו החלה בצילום לפרסומות שונות, וב-1994 הוא התארח ב"VR Troopers". ב-2005 הוא שיחק בסרט הבוליוודי העצמאי "3 Girls and the Golden Cocoon", וגילם צלף ב-"NCIS". ב-2007 היו לו תפקיד משני בסדרה "רוצה להיות ווינר". הוא לוהק על ידי טים ברטון לקליפ של הקילרס "Bones" ב-2006.
ב-2007, הוא הופיע בכמה הפקות של ערוץ דיסני. הוא שיחק באחד מפרקי הסדרה "האנה מונטנה" ו"קורי בבית הלבן", וכיכב בסרט המקורי של ערוץ דיסני "נערות הצ'יטה 3: עולם אחד" שיצא לאקרנים ב-22 באוגוסט 2008. הוא ביצע גם תפקיד אורח ב"מחשבות פליליות".
הוא ידוע מגילום דמותו של 'נביד שירזי' בסדרה "90210" מבית CW ששודר בשנים 2009–2013.
הוא ובת זוגו, ברנדי, התחרו בתוכנית טלוויזיה בשם "Lingo" שמשודרת בGSN.
רוחות השמיים

ארבע רוחות השמיים הן הכיוונים צפון, דרום, מזרח ומערב. הן משמשות לרוב להתמצאות גאוגרפית על פני כדור הארץ, אך ניתן להשתמש בהן על פני כל גרם שמים מסתובב. הצפון והדרום מצביעים על הקטבים המוגדרים על ידי ציר הסיבוב, כך שממבט מעל הקוטב הצפוני נראה כי הגוף מסתובב כנגד כיוון השעון. המזרח והמערב הם בזווית ישרה לצפון ולדרום כך שהמזרח הוא בכיוון הסיבוב, ואילו המערב נגדי לו. בקרטוגרפיה לרוב מציירים מפות כאשר הצפון למעלה והמזרח בימין.

אטימולוגיה

מקור הביטוי "רוחות השמים" הוא בתנ"ך בספר זכריה, פרק ו' פסוק ה': "וַיַּעַן הַמַּלְאָךְ, וַיֹּאמֶר אֵלָי: אֵלֶּה, אַרְבַּע רוּחוֹת הַשָּׁמַיִם, יוֹצְאוֹת, מֵהִתְיַצֵּב עַל-אֲדוֹן כָּל-הָאָרֶץ. אֲשֶׁר-בָּהּ הַסּוּסִים הַשְּׁחֹרִים, יֹצְאִים אֶל-אֶרֶץ צָפוֹן, וְהַלְּבָנִים, יָצְאוּ אֶל-אַחֲרֵיהֶם; וְהַבְּרֻדִּים--יָצְאוּ, אֶל-אֶרֶץ הַתֵּימָן". ביטויים דומים יש בספרים אחרים בחטיבת הנביאים האחרונים - "ארבע קצות השמים" (ירמיה מט, לו) ו"ארבע כנפות הארץ" (ישעיה יא, יב; יחזקאל ז, ב). ביטוי מקביל אחר בעברית הוא "ארבעה כיווני אוויר".
רוחות השמיים הן חלק משושנת הרוחות.

אמצעי מציאת רוחות השמים

כאשר אדם פונה לכיוון צפון, הדרום נמצא מאחוריו, המזרח לימינו והמערב לשמאלו. כדי למצוא את רוחות השמים ניתן להיעזר במיקום השמש בשמים, אשר זורחת במזרח ושוקעת במערב. שיטה זו מוצלחת במידה פחותה ככל שמתקרבים לקו המשווה, כלומר בין חוג הגדי לחוג הסרטן. ניתן להשתמש גם בכוכבים ובמיוחד בכוכב הצפון בחצי הכדור הצפוני ובקבוצת הכוכבים הצלב הדרומי בחצי הכדור הדרומי. בעוד שנעשה שימוש נרחב במצפן לידיעת הכיוונים, מכשיר זה מתבסס על השדה המגנטי של כדור הארץ ומצביע לכיוון הקוטב המגנטי הצפוני כצפון, שמיקומו שונה מאשר הקוטב הגאוגרפי הצפוני. המצפן הגירוסקופי, אשר הומצא במאה ה-19, מצביע על הצפון האמיתי, והחליף את השימוש במצפן בניווט על ספינות.

רוחות השמים ומעגל היחידה

השימוש ברוחות השמים נעשה בהקשר של זוויות מעגל היחידה באופן שכיח, בטריגונומטריה ועבור מערכת ניווט לוויינית כגון GPS. הצפון מסומן ב-0° או ב-360°, המזרח ב-90°, הדרום ב-180° והמערב ב-270°. בהתאם, כיווני הביניים מסומנים גם הם - צפון מזרח ב-45°, דרום מזרח ב-135°, דרום מערב ב-225° וצפון מערב ב-315°.
קרצג

היסטוריה

החל מהמאה ה-13 התיישבו באזור שבטי הקומנים. שמו של היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14. במאה ה-16 היישוב הפך למרכז אזור נאג'קון (Nagykunság) – מקום יישובם של הקומנים. רק לאחר 1745 החל תהליך העיור של היישוב. בהמשך היא הפכה לעיר שדה.

תולדות היהודים

המצבה העתיקה ביותר בבית הקברות היהודי בעיר מתוארכת ל-1840, אך התיישבות מסודרת של יהודים החלה רק מ-1850. קהילה מאורגנת נוסדה ב-1855 והייתה אחראית גם על יהודי האזור. חמש שנים לאחר מכן חיו ביישוב כבר 100 יהודים. בית הכנסת הראשון נבנה ב-1872. הקהילה – שהייתה שייכת לזרם האורתודוקסי – גדלה במהירות ובשנים 1898–1899 נבנה בית כנסת חדש. הקהילה היהודית הגיע לשיא פריחתה ב-1910 כאשר נמנו בה יותר מ-1000 נפשות. בנוסף למוסדות המסורתיים של הקהילה, כמו מקוה טהרה, חברא קדישא ובית מטבחיים, הוקם גם בית ספר יהודי ונוסדו ארגוני צדקה שתמכו במעוטי היכולת, בחולים ובקשישים. כמו כן פעל במקום חוג קטן של תנועת "פועלי ציון".
על-פי מיפקד שנערך באפריל 1944, מנתה הקהילה כ-700 נפשות. בתחילת מאי 1944, ניתנה הוראה לרכז את יהודי העיר בגטו. הגטו בקרצג כלל שלושים בתים קטנים בקרבת בית העלמין היהודי. באמצע חודש מאי 1944 רוכזו כל יהודי קרצג יחד עם יהודי האזור בגטו. 
ב-10 ביוני 1944 הועברו תושבי הגטו למרכז השילוח המחוזי בבית חרושת לסוכר בסולנוק. חלקם גורשו משם למחנה שטרסהוף שבאוסטריה, וחלקם נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הוקמה הקהילה מחדש. מספר הנספים בשואה לפי ספרי הקהילה הגיע ל-461 נפש. ב-1949 מנתה הקהילה 363 נפשות. כיום נותרו במקום יהודים בודדים.
שאבאץ

שם העיר

מקור השם "שאבאץ" אינו ידוע בוודאות, אך ייתכן כי מקורו ב"סאווה". בסרבית ובבוסנית שם העיר "שאבאץ" (Šabac), בגרמנית: "שאבאץ" (Schabatz) ובהונגרית: "סאבאץ'" (Szabács).

היסטוריה

ההתיישבות האנושית באזור החלה עוד בתקופה הנאוליתית. בימי הביניים התקיימה באזור ההתיישבות הסלאבית זסלון (Zaslon). ההתיישבות הייתה תחת שלטון דספוטט סרביה עד שנפלה לידי האימפריה העות'מאנית ב-1459. העות'מאנים הקימו מבצר בעיר וקראו לו בּוֹיוּרְדֶלֶן (Böğürdelen)‏, "המאגף". ב-1476 מתיאש הראשון מלך הונגריה כבש את המבצר והוא הפך לחלק מממלכת הונגריה עד 1521, כשנכבש מחדש בידי האימפריה העות'מאנית. בתקופה העות'מאנית העיר הייתה מרכז אזורי וכללה רחובות צרים, חנויות קטנות ומספר מסגדים. אוכלוסיית העיר הורכבה מסרבים ומוסלמים גם יחד.
עד המאה ה-19 העיר עברה בין שליטת האימפריה העות'מאנית לשליטת בית הבסבורג מספר פעמים. העיר הפכה לאתר חשוב בהיסטוריה הלאומית הסרבית במרד הסרבי הראשון, ב-1806, כשג'ורג'ה פטרוביץ' (קאראג'ורג'ה) הוביל את המורדים בהנהגתו לאחד מניצחונותיהם הראשונים על האימפריה העות'מאנית בכפר מישר (Mišar) בקרבת העיר. עד 1813, העיר הייתה בשליטתו. אחרי נפילת סרביה, העיר חזרה לשליטה עות'מאנית לשנתיים, עד המרד הסרבי השני שהחזיר את העיר לשליטת נסיכות סרביה. עם זאת, הצבא העות'מאני נשאר במבצר העיר עד כמה עשורים לאחר מכן. בשנים 1820 עד 1850 העיר עברה תהליכי מודרניזציה ואורבניזציה, בתרומתה הרבה של שושלת אוברנוביץ'.
העיר שגשגה עד מלחמת העולם הראשונה עת נכבשה ונהרסה על ידי הצבא האוסטרו-הונגרי ואוכלוסייתה הצטמצמה בכ-50 אחוז (מכ-14,000 לכ-7,000). קרב צר התרחש באזור ההר "צר" (Cer) ובתוך העיר בין סרביה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ונגמר בניצחונם של הכוחות הסרבים בפיקודו של סטפה סטפנוביץ'. לאחר המלחמה העיר זכתה במספר עיטורים.
עד מלחמת העולם השנייה, העיר הייתה חלק מממלכת יוגוסלביה. שיקום העיר נקטע ב-1941, כשהיא נכבשה על ידי גרמניה הנאצית. בעיר הוקם מחנה ריכוז ומעבר, וכמה אלפים מתושבי העיר נרצחו. העיר שוחררה בידי הפרטיזנים היוגוסלבים ב-1944. לאחר המלחמה העיר הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והפכה לעיר תעשייתית ומודרנית.
ארנושט לוסטיג

חייו

נולד בפראג, שרד את מחנות הריכוז הנאציים טרזיינשטאט (טרזין), אושוויץ ובוכנוואלד במהלך תקופת השואה בשנת 1945 הצליח להמלט מרכבת שהובילה יהודים אל מחנה הריכוז דכאו, והוא חזר לפראג ונטל חלק בפעילות אנטי נאצית. לאחר מלחמת העולם השנייה למד עיתונאות ועבד ברדיו הצ'כי. כחלק מעבודתו סיקר את מלחמת העצמאות. החל לכתוב רומנים וסיפורים קצרים בשנות ה-50 ספריו תורגמו לעשרות לשונות בכל רחבי העולם. כמו כן, כתב בהמשך מחזות ותסריטים, הוא היה מראשי הגל החדש בקולנוע הצ'כי. רבות מיצירותיו עוסקות בהשלכות של מלחמת העולם השנייה על בני אדם, וגיבורי סיפוריו מגוונים מבחינת מעמדם האזרחי ודתם. ארנושט לוסטיג נחשב לסופר ותסריטאי צ'כי חשוב ומרכזי והיה חברו הקרוב של העיתונאי והסופר אוטה פאוול. הוא נחשב למתנגד למשטר הקומוניסטי בצ'כיה ולידיד ישראל ובעקבות מלחמת ששת הימים, הוא ביקר את המשטר הצ'כי אשר החליט לנתק את היחסים עם ישראל. 
זמן קצר לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 הוא עזב את צ'כוסלובקיה והגיע לישראל. ומישראל עקר לארצות הברית והשתקע בה, הוא היה חוקר ספרות וקולנוע באוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון. החל מ-1989 בעקבות נפילת הקומוניזם הוא חלק את חייו בין פראג לוושינגטון ובשנת 2003 בעקבות פרישתו מהאוניברסיטה בוושינגטון ויחסי הידידות שלו עם נשיא צ'כיה ואצלב האוול הוא חזר להתגורר במולדתו צ'כיה ושם הוא חי עד יום מותו. בשנת 2006 זכה הסופר לרגל יום הולדתו השמונים לקבל
אות הערכה על תרומתו לספרות והתרבות הצ'כית, הוא קיבל דירה המצויה במצודת פראג.
בשנת 2008 זכה בפרס פרנץ קפקא לספרות צ'כית. נפטר ב-2011 לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
נביל שעת

ביוגרפיה

שעת נולד בצפת וגדל ביפו. מוצא משפחתו בחאן יונס, שם מתגוררים עד היום רבים מבני חמולת שעת. עם קום מדינת ישראל היגרה משפחתו למצרים, שבה גדל וסיים את לימודיו. בשנת 1959 נסע ללמוד באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית. לשעת תואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון (1961), וכן תואר דוקטור (1965). ב-1996 העניק לו בית הספר תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים. עם שובו בשנת 1965 היה לאזרח מצרי.
בשנת 1969 עזב שעת לביירות והחל להרצות באוניברסיטה האמריקנית בתחום ניהול תעשייה. בתחום זה הוא החל בייסודה של חברת ייעוץ בשם "TEAM" (הוקמה ב-1975), שסיפקה שירותים עבור חברות ערביות ברחבי המזרח התיכון. במהלך תקופה זו החל גם בפעילות בפת"ח ואש"ף לצדו של יאסר ערפאת. באמצעות החברה בבעלותו החל שעת לקיים קשרים עם יהודים אמריקאים וליטול חלק במשא ומתן בין אש"ף ומדינת ישראל. הוא לקח חלק בוועידת השלום במדריד (1991) ולאחר מכן בהסכמי אוסלו.
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית נבחר שעת בשנת 1994 לחבר המועצה המחוקקת הפלסטינית מטעם מחוז חאן יונס. הוא כיהן כשר בממשלות הרשות והחזיק בתפקידים שונים, בהם שר התכנון ושיתוף פעולה בינלאומי. בשנים 2003–2005 הוא היה הראשון בתפקיד שר החוץ שנוצר בממשלה, ובשלהי 2005, לאחר סיום תפקידו, מונה לממלא מקום ראש הממשלה בתקופת הביניים שלאחר התפטרותו של אחמד קריע מהתפקיד. באוגוסט 2009 נבחר שעת כחבר הוועד המרכזי של פתח.
בפברואר 2010 ביקר ברצועת עזה לראשונה מאז פרוץ העימות בין החמאס לפת"ח. בביקור זה וכן בביקורו במאי 2011 פעל לסיום הסכסוך בין שני הפלגים.

עמדותיו

במסיבת עיתונאים שנערכה בספטמבר 2010 הצהיר שעת, המכהן כחבר בצוות המשא ומתן הפלסטיני לשיחות עם ישראל, כי הרשות הפלסטינית לא תיסוג מעמדתה השוללת את הגדרתה של ישראל כמדינה יהודית. הוא הסביר כי "הכרה בישראל כמדינת הלאום של העם היהודי מאיימת באופן ישיר על הפלסטינים המוסלמים והנוצרים המתגוררים בישראל, ותמנע מהפליטים שעזבו את בתיהם לפני עשורים רבים את זכות השיבה". דברים דומים השמיע בראיון לרשת anb הלבנונית ביולי 2011.
ב-2011 אמר ביחס למאבק בישראל: "19 שנים של משא ומתן ומאבק מזוין לא הצליחו להביא לשחרור של שעל אחד מאדמת פלסטין. אנו מודעים לכך שבזמן הנוכחי אי אפשר לחזור אל המאבק המזוין, למרות היותו זכות של הפלסטינים".

חיים פרטיים

ב-1995 נישא לרג'א אבו ע'זאלה באוריינט האוס ולהם ארבעה ילדים.
עידו ארליך-ובר

ביוגרפיה

נולד בירושלים לתלמה ומשה אילת (במקור ארליך). אביו היה יועץ תקשורת, מעורכי ביטאון תנועת החירות ומקורב למנחם בגין, אבי אמו היה ד"ר ישראל בן-זאב – היסטוריון וחוקר הערבית והאסלאם. ובר הוא דור שביעי לילידי ירושלים.
בילדותו התגורר עם הוריו בגבעת שמואל ולמד בבית הספר הממלכתי בעיר. בהמשך למד בבית הספר תיכון חדש בתל אביב-יפו. בשנת 1976 עבר עם אביו לבוסטון שבמדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית, שם ניהל אביו את שלוחת אל-על בניו-אינגלנד. הוא המשיך שם את לימודיו התיכוניים בברוקליין הסמוכה. ב-1980 חזר לישראל לצורך שירות בצה"ל ושירת בחיל ההנדסה הקרבית. בהמשך שימש מש"ק דת מטעם הרבנות הצבאית והשתתף במלחמת לבנון הראשונה.

היכרותו עם הרב משה ובר

בשנת 1983, במהלך שירותו הצבאי, הכיר את הרב משה ובר משכונת בתי אונגרין בירושלים, ובהשפעתו התקרב לחסידות חב"ד. במשך תקופה, במקביל לשירותו הצבאי, למד בישיבת הר עציון, ובישיבת מיר בירושלים. לאחר תקופה חזר לשם משפחתו המקורי, "ארליך", והוסיף אליו את שם משפחתו של הרב ובר, שהיה חשוך ילדים.
לאחר נישואיו בשנת 1986 החל במסלול ללימודי סמיכה לרבנות. בשנת 1999 הוסמך לרבנות על ידי הרב מרדכי אהרן שיינברגר, על כתב ההסמכה חתמו גם הרב עובדיה יוסף והרב ובר. בשנת 2000 מונה לרב בית הכנסת המרכזי בשכונת מוסררה (מורשה) בירושלים]. בין השנים 2000–2005 שימש ראש ישיבת 'שובה ישראל' לחוזרים בתשובה בירושלים. בשנת 2001 המשיך את לימודי הרבנות במכון היכל שלמה שבמכון אריאל בירושלים, בראשות הרב זלמן נחמיה גולדברג. בשנת 2005 השלים את לימודי הרבנות והוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל]. במקביל, מונה על ידי המועצה הדתית בירושלים במינוי זמני לתפקיד רבה של שכונת מלחה בעיר].

פעילות

ארליך-ובר מרצה בתחומי היהדות. במהלך שנות ה-90 הוציא לאור מעל 500 קלטות בשם 'שמעו ותחי נפשכם', שעסקו בפרשיות התורה, מועדי ישראל, מעגל השנה וגדולי הדורות.
בשנת 1993 החל הרב משה ובר להוציא לאור עלון בשם 'שמעו ותחי נפשכם'.
בהמשך החל ארליך-ובר להוציא את העלון. בעלון מובאים דוברי תורה של רבו הרב משה ובר, טור אישי בנושאים אקטואליים וסיפורי צדיקים. בשנת 2010-2019 היה מפרסם מדור שבועי של סיפור חסידי בשבועון כפר חב"ד.
בשנות התשעים הגיש במוצאי יום הכיפורים את התוכנית 'דף חדש' שעסקה בחגי תשרי בערוץ הראשון. בתוכנית התארחו רבנים, אמנים ויוצרים במוזיקה יהודית.
מגיש תוכניות רדיו בהן הוא מייעץ לאנשים על פי שמם ותאריך לידתם. בין השנים 2002–2007 הגיש תוכניות תורניות ותוכניות ייעוץ אישי ברדיו קול חי. בשנים 2007–2012 הגיש תוכנית מאזינים ברדיו 103fm, שבה ייעץ למאזינים במגוון תחומים אישיים. היה בעל פינה שבועית בימי שישי ברשת ב'.
בשנת 2010, עם ייסודו של רדיו קול ברמה, מגיש תוכניות והרצאות בנושאי יהדות.

חיים אישיים

ארליך-ובר נשוי לדליה ואב ל-12 ילדים. בנו הוא העיתונאי והסופר אריה ארליך.
סם ספייד

סם ספייד (באנגלית: Sam Spade) הוא דמות ספרותית בדיונית, חוקר פרטי גיבור ספר המתח הנץ ממלטה מאת הסופר דשייל האמט. דמותו של ספייד הפכה לקאנונית בספרות הבלשית.

ביוגרפיה בדיונית

סמואל "סם" ספייד, המתואר כגבר קשוח, ציני, חד לשון ושנון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, הפועל בסביבה העירונית המאוכלסת בסן פרנסיסקו. ספייד הוא רווק כבן שלושים ובעברו שירת כחייל במלחמת העולם הראשונה וכן שימש כבלש משטרה. ספייד נשכר על ידי לקוחה יפהפייה בשם מיס וונדרלי למצוא את אחותה שנעלמה. שותפו של ספייד, מיילס ארצ'ר, מסכים לעקוב אחר האדם בו חושדת וונדרלי, איש מסתורי בשם פלויד ת'רסבי. ארצ'ר נרצח, וכך גם ת'רסבי, וספייד הופך לחשוד העיקרי ברציחתם. לאורך הספר מתגלה ספייד כמי שבקי היטב בשימוש באקדח וכן כבעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף.
יונה תאומים-פרנקל

ביוגרפיה

נולד בפראג בשנת שנ"ו (1596), לרב ישעיה תאומים. בצעירותו למד בקראקא שבפולין, בה התגורר דודו הרב פנחס הורביץ, גיסו של רבי משה איסרליש (הרמ"א). הוא הראשון בשושלת רבני משפחת תאומים שנקרא גם פרנקל, וגם בדורות שאחריו לא אימצו הכל את שם המשפחה המורחב "תאומים-פרנקל".
כבר בהיותו כבן 20 החל מרביץ תורה לתלמידים, ובמשך 53 שנים עד יום מותו, העמיד אלפי תלמידים. עם גדולי תלמידיו נמנים: רבי  יצחק הגדול רבה של פוזנא, מחבר "שו"ת רבינו יצחק הגדול מפוזנא - באר יצחק"; ורבי יהודה בן ניסן מחבר "בית יהודה".
בישיבתו שנדדה עמו בין הערים בהן שימש ברבנות, הנהיג את שיטתו בלימוד, בה נלמדה הגמרא עם פירושיהם של רש"י ובעלי התוספות, בסגנון הפלפול המתון מבית מדרשם של מפרשי הש"ס העיקריים מהרש"א, מהרש"ל ומהר"ם, תוך דיון בדבריהם. הוא השאיר אחריו כתבים רבים ובהם חידושים לתלמוד, פירושים על התורה וכתבים נוספים, אך בצוואתו הורה להדפיס רק את חידושיו למסכתות הש"ס, אותם כתב בעת זקנותו. בשל אובדן חידושיו לחלק מן המסכתות, וקושי העתקה מכתב ידו, הדפיסו בניו את ספרו "קיקיון דיונה" בצורה חסרה, והמהדורה שבדפוס אינה מקיפה את כל סוגיות הש"ס.
במקביל לעיסוקו בהוראת התלמוד, היה גם דיין ופוסק הלכה ושימש ברבנות בכמה קהילות יהודיות. לפני מאורעות ת"ח ות"ט שימש כרבן של הערים נמירוב, לובומל (לובמלא), בלז, הורודנה, ופינסק. בזמן הפוגרומים נמלט לווינה, בה שהו אותה העת, מחותנו הרבי ר' העשיל מקראקא, ורבי שפטל הורביץ. לאחר שוך הפרעות התקבל כרב בקהילת מץ, בה שימש ברבנות עד יום מותו. לפני מותו בחר בו ועד הקהילה היהודית בפוזנא לשמש כרבה של העיר, אך הוא שמר אמונים לבני קהילתו וסירב להצעה. במקומו נתמנה אחד מבחירי תלמידיו רבי יצחק הגדול מפוזנא. 
רבי יונה תאומים-פרנקל נישא פעמיים. הוא נפטר בגיל 73, ביום החג הראשון של פסח, ט"ו בניסן תכ"ט (1669). ונקבר בעירו מץ.

ספרו "קיקיון דיונה"

ספרו "קיקיון דיונה" נדפס לראשונה באמסטרדם לאחר מותו, בשנת ת"ל (1670) בידי בניו. הספר בנוי בדרך לימודו של המחבר, כהערות על סדר דברי הגמרא ומפרשיה הנזכרים. הוא נפוץ במהירות וזכה למהדורה נוספת בהנאו (תע"ב 1712), בהסכמת רבי שמואל שאטין מפרנקפורט (המהרשש"ך), והתקבל כאחד מספרי העיון היסודיים על סוגיות התלמוד בני תקופת האחרונים. בשנת תרצ"ד (1934) הודפס הספר מחדש במהדורה מוערת על ידי הרב מיכאל דוב וייסמנדל בהוצאת ישיבת נייטרא, לאחר מלחמת העולם השנייה תכנן הרב וייסמנדל את הדפסת הספר מחדש, מאחר שרוב העותקים אבדו באירופה. התוכנית לא יצאה אל הפועל, אך עם מותו בשנת תשי"ח (1958), הדפיסה הישיבה שנית את מהדורתה בדפוס צילום, במקום גלותה בארצות הברית.
מחר ולתמיד

העלילה

העלילה מספרת את סיפור אהבתם של פרננדה אליסלדה, בתו של גונסלו אליסלדה, בעליה של חווה חקלאית רחבת ידיים ושל מפעל "לאקטוס" לייצור ושיווק תוצרת חלב, ושל אדוארדו קרוס, בנה של אומנת וטבחית המשפחה, סולדד קרוס. על אף הבדלי המעמדות החברתיים ביניהם, אדוארדו ופרננדה המשיכו להיפגש ולאהוב אחד את השני, אך אהבתם נקטעת, כאשר מגיעה לאחוזה אישה מרשעת בשם ברברה גרקו, שנשלחה על ידי איש מסתורי בשם ארטמיו בראבו, אשר ברצונו להרוס את משפחת אליסלדה.
בפקודותו של ארטמיו בראבו, ברברה מחבלת ביחסיהם של פרננדה ואדוארדו, ובעזרת כישרון שכנועיה, היא מצליחה לגרום לאמה של פרננדה, מונסראט, להאמין שאדוארדו מסכן את פרננדה ומשכנעת אותה לשלוח את אדוארדו לפנימייה מרוחקת. מטרתה הבאה של ברברה, על פי פקודתו של ארטמיו, היא להרוג את מונסראט. לאחר שעשתה זאת, היא מצליחה להפיל את האשמה על בתם הבכורה של מונסראט וגונסלו, ליליאנה, ובכך גורמת לשליחתה לבית משוגעים. היחידה שמצליחה לגלות את האמת מאחורי מעשיה המרושעים של ברברה, היא סולדד, אך לאחר שברברה מאיימת על בנה אדוארדו, היא נאלצת לשתוק.
חולפות 15 שנים, וברברה מתחתנת עם גונזלו אליסלדה. לאחר שסיים את לימודיו, אדוארדו חוזר לארצו, ומגלה שפרננדה שכחה אותו ושהיא מאורסת לאיש בשם דמיאן גאיארדו, המנהל הפיננסי של חברת "לאקטוס". דמיאן הוא למעשה מאהבה של ברברה, שהביאה אותו לחברה ולחייה של פרננדה כדי להרוס את משפחת אליסלדה. כאשר מגיע לבית אימו, הוא מגלה מפיה את האמת על מעשיה של ברברה, אך לא מצליח לגלות על ידי מי היא נשלחה, שכן סולדד נפטרה ביום שלמחרת. לאחר שקבר את אמו, אדוארדו נשבע לנקום בברברה גרקו, ולגרום לה לשלם על המעשים הנוראיים שעשתה לו, לאמו, ולמשפחת אליסלדה.
חופש המידע

חופש המידע מתייחס להגנה על הזכות לחופש הביטוי בהקשר לאינטרנט ולטכנולוגיית המידע (ראו גם זכויות דיגיטליות). חופש המידע גם קשור למניעת צנזורה בהקשר לטכנולוגיית המידע, כלומר היכולת לאחזר מידע מהאינטרנט בלא הגבלות או צנזורה.
חופש המידע הוא הרחבה של חופש הביטוי, זכות אנושית בסיסית המוכרת במשפט הבינלאומי. כיום מקובל לפרש זכות זו באופן נרחב יותר כחופש הביטוי בכל סוג של מדיום: בדיבור, בכתב, בדפוס, דרך האינטרנט או באחת מצורות האמנות. לפיכך, ההגנה על חופש הדיבור כזכות כוללת לא רק את התוכן, אלא גם את אמצעי הביטוי. חופש המידע יכול גם להתייחס לזכות לפרטיות בהקשר לאינטרנט ולטכנולוגיית המידע. כמו בחופש הביטוי, הזכות לפרטיות היא אחת מזכויות האדם וחופש המידע פועל כהרחבה לזכות זו.

חברת המידע וחופש הביטוי

הצהרת העקרונות של הפסגה העולמית למען חברת המידע (WSIS‏ - World Summit on the Information Society) שאומצה בכנס ב-2003 אישרה מחדש את התמיכה בדמוקרטיה, ובאוניברסליות, בשלמות ובתלות ההדדית של זכויות האדם הבסיסיות. ההצהרה גם מתייחסת במפורש לחשיבות הזכות לחופש הביטוי עבור חברת המידע בהצהירה:
אנו מאשרים מחדש, כי כבסיס מהותי של חברת המידע, וכשם שנכתב בסעיף 19 של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, הזכות לחופש הביטוי והדעה מגיעה לכל אחד, שזכות זו כוללת את החופש להחזיק בדעות בלא הפרעה, ולחפש אחר, לקבל, ולהעביר מידע ורעיונות דרך כל מדיום ובלא קשר לגבולות. תקשורת היא תהליך חברתי יסודי, צורך אנושי בסיסי, והתשתית לכל ארגון חברתי. היא מרכזית לחברת המידע. לכל אחד, בכל מקום, צריכה להינתן ההזדמנות להשתתף, ואין לשלול מאיש את היתרונות שחברת המידע מציעה.
— מתיאס קלאנג ואנדריו מרי, "זכויות האדם בעידן הדיגטלי", הוצאת רוטלדג', 2005
הצהרת העקרונות של כנס חברת המידע מ-2004 גם היא מכירה בכך ש"הכרח למנוע את השימוש במשאבי המידע ובטכנולוגיות המידע למטרות פליליות וטרוריסטיות, תוך כיבוד זכויות האדם". וולפגנג בנדק (Wolfgang Benedek) מציין שההצהרה של הכנס מכילה כמה התייחסויות לזכויות האדם, אבל אינה מפרטת נהלים או מנגנונים שיבטיחו שזכויות האדם יכובדו בפועל.

יוזמת הרשת הגלובלית

ב-29 באוקטובר 2008 נוסדה יוזמת הרשת הגלובלית (GNI ראשי תיבות של Global Network Initiative), כשהיא מתבססת על "עקרונות חופש הביטוי והפרטיות". היוזמה הוקמה ביום השנה ה-60 להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, והיא מבוססת על חוקים ותקנים של זכויות האדם חופש הביטוי והזכות לפרטיות המקובלים בעולם, והקבועים בהכרזה, באמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות ובאמנה הבינלאומית לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות . הארגונים החברים ביוזמה כוללים את קרן החזית האלקטרונית, משמר זכויות האדם, גוגל, מיקרוסופט, יאהו, חברות גדולות אחרות, ארגוני זכויות אדם, משקיעים וחברי אקדמיה.
על פי הדיווחים הוזמנה גם חברת סיסקו להשתתף בדיונים המקדימים, אבל לא השתתפה ביוזמה. חברת ההשקעות הרינגטון (Harrington Investments), שהציעה שסיסקו תקים חבר מנהלים לנושא זכויות האדם, פטרה את היוזמה כסוג של קוד התנהגות רצוני שאין לו שום השפעה. ג'ון הרינגטון, מנכ"ל החברה כינה את היוזמה "רעש חסר משמעות", ובמקום זאת קרא לחקיקת חוקי עזר שיכריחו את חבר המנהלים ליטול על עצמם אחריות בנושא זכויות אדם.
כוכב הבוקר (חברה)

פעילות חברה

החברה אחראית על כ-25% מייצור העגבניות המעובדות בקליפורניה, וכ-40% מהאספקה התעשייתית של רסק עגבניות ועגבניות חתוכות. לחברה כ-400 עובדים, והכנסות של כ-700 מיליון דולר.
החברה מפורסמת בעיקר בשל הפילוסופיה הליברטראנית שלה, המטיפה למספר קטן ככל האפשר של מנהלים. העובדים מעודדים לחשוב באופן עצמאי, להגדיר את האחריות לעבודה בעצמם ואף לקבל החלטות על רכישת ציוד בהתייעצות עם מומחים.
ברוריה זבולוני

ברוריה זבולוני (נולדה בשנת 1958) היא רבנית ישראלית. ידועה בשם 'הבוררת'. היא משמשת כבוררת בסכסוכים שונים כולל סכסוכים שמעורבים בהם ראשי העולם התחתון בישראל.

ביוגרפיה

נולדה לשלום ואסתר איפרגן בנתיבות. בילדותה התגוררה בביתו של הרב יצחק אביחצירא הבאבא-חאקי. בנערותה למדה בבני ברק בסמינר אור-החיים, נישאה ועברה לגור בירושלים.
אביה נולד במרוקו, במחוז תרודאנת שבעמק הסוס, גדל בכפר תזנית ועסק בסחר בבדים. המשפחה עלתה לישראל בשנת ה'תשי"ז. האב עסק בלימוד זוהר והתקרב אל הבאבא סאלי. הוא נפטר בח' בתמוז ה'תשנ"ד. על שמו נקראו רחובות בערים רמלה ונתניה.
לאחר מות אביה הופצו שמועות על גדלותו בתורת הנסתר ואחיה הרב יעקב ישראל שלימים כונה 'הרנטגן' התפרסם כמקובל וחצרו בנתיבות גדלה. זבולוני התפרסמה כרבנית מייעצת וכבוררת ומגשרת בין סכסוכים שונים, בביתה יש בית כנסת קטן והיא מקבלת קהל בחדר הצמוד אליו. בכתבות שהתפרסמו אודותיה נטען כי בביתה עשויים להיפגש מהצד האחד העבריינים המסוכנים ביותר בישראל ומן הצד השני אנשי משטרה ורופאים בולטים. בראיון היא אמרה שהיא מקפידה לא לקבל תשלום עבור הגישורים שלה, יש קופה בבית הכנסת וכל החפץ תורם כרצונו.
בשנת 2012 נכנסה זבולוני לשותפות במפעיל הסלולרי Hallo 015. בתה של זבולוני, שרי, הייתה משנה למנכ"ל, וברוריה זבולוני החזיקה 23% ממניותיה. החברה ניסתה לשווק שיחות מחוץ לישראל וחבילות שיחות סלולריות, החברה קרסה ולבסוף נרכשה על ידי רמי לוי תקשורת. בדו"ח שכתבו מפרקי החברה התברר כי בחברה הועסקו ברמות שכר גבוהות מקורבים לבעלי השליטה רובם חסרי ניסיון מתאים.
היא נשואה ואם לשמונה. ביתה מתואר כצנוע ושונה מבתים של מקובלים ורבנים אחרים, עם זאת ב-2013 דורגה במקום העשירי בין הרבנים העשירים בישראל, על דירוג זה הגיבה כי הוא שגוי לגמרי: "חוץ מבית עם משכנתא אין לי כלום".