google/wiki40b huggingface dataset:
גוגולי גוגולי

גוגולי גוגולי
(ילדה קטנה בגאורגית) הוא שיר גאורגי מתקופת השלטון הסובייטי שהוקלט בישראל לראשונה ב-1966 בידי הצמד חדווה ודוד, זכה להצלחה רבה, לביצועים נוספים בשפת המקור, לגרסאות עבריות, והפך לחלק מהרפרטואר המקובל בקרב הקהילה הגאורגית בארץ - למרות שבגאורגיה עצמה הוא כנראה פחות מוכר.

המקור בגאורגיה

השיר הוקלט בגאורגיה בתקופת השלטון הסובייטי, וכמקובל באומנות המגוייסת דאז הוא בעל תוכן פטריוטי המעודד הצטיינות בעבודה ובקרב למען המולדת.

גרסאות מקומיות בגאורגית

לפי עדותם

של חברי הצמד חדווה ודוד הם קיבלו תקליט עם השיר הזה מרבקה מיכאלי באמצע שנות השישים, הקליטו אותו בעצמם בשפת המקור (בעיבוד דוד קריבושי) בתקליט "צמד זמרי עם" שיצא בשנת 1966 בחברת ישראפון ושזכה להצלחה מרובה.
מאוחר יותר, בסוף שנות ה-60, הוא זכה לגרסה נוספת בגאורגית מפי הצמד אילן ואילנית באלבום "שוב איתכם".
בשנות ה-90 יצאה הקלטה נוספת בפי להקת להקת קולן - הרכב שרוב חבריו הם עולים מגאורגיה ומבצע שירים עבריים וגאורגים. לפי עדות חברי הלהקה - הם התוודעו לשיר רק בישראל.
יש הקלטות נוספות של להקות המבצעות שירים בגאורגית באירועים של העדה.

גרסאות בעברית

הגרסה הראשונה בעברית הייתה של להקת משמרון מקיבוץ משמרות (בכיכובם של אילנה כרמי ומאיר אריאל)
משנת 1965
שלא יצאה בהקלטה מסחרית.
להקת הגשש החיוור הקליטה גרסה היתולית בעברית בשם "בלדה בשחור על שמשון הגיבור" למילותיו של נסים אלוני ועיבודו של יאיר רוזנבלום, בתקליט התוכנית קנטטה לשווארמה משנת 1969.
חוה אלברשטיין כתבה וביצעה גרסה בשם "שיר מגרש את החושך" שנכלל באלבום "האהבה מאלתרת" משנת 1991. יעל דקלבאום הקליטה גרסת כיסוי לגרסה זו באלבום המחווה של עבודה עברית "שרות חוה אלברשטיין" בשנת 2014.
גרסה נוספת שלא יצאה בהקלטה מסחרית נכתבה בידי אהוד מנור, עובדה בידי מתי כספי ובוצעה על ידי לאה שבת, אופירה יוספי, סימה עמיאל, שלומי שבת, בועז שרעבי, ומתי כספי.

גרסה נוספת שלא יצאה בהקלטה מסחרית נכתבה בידי לאה נאור בשם 'היי גוגולי', כש'גוגולי' הוא גבר. השיר הוקלט בידי חבורת הזמר מיתרים' משדרות.
אנדרואיד נוגט

היסטוריה

לפני ההשקה, הגרסה נקראה פנימית על ידי עובדי גוגל בשם "New York Cheesecake". ב-9 במארס 2016, חודשיים לפני כנס המפתחים Google I/O, גוגל שחררה את גרסת האלפה הראשונה של אנדרואיד N כחלק מתוכנית הבטא של אנדרואיד המיועדת לבדיקה על ידי מפתחים וחובבים לפני ההשקה הרשמית בקיץ. גרסת הבטא מתמכה על ידי הדור האחרון של מכשירי נקסוס של אז; ה-5X, 6P, 6, 9, Pixel C וה-Nexus Player. תוכנית הבטא של אנדרואיד מאפשרת לבודקים לקבל עדכונים "over-the-air" לגרסאות בטא עם יציאתן.
ב-13 באפריל 2016, גרסת הבטא השנייה של אנדרואיד N יצאה לאור. גוגל הרחיבה על אנדרואיד N במהלך כנס Google I/O 2016 והציגה את פלטפורמת המציאות המדומה שלה, Daydream. גרסת הבטא השלישית הייתה יותר יציבה מהקודמות והתאימה לבדיקה על ידי ציבור יותר רחב. גוגל גם הכריזה על תחרות שתקיים כדי למצוא שם לאנדרואיד N.
גרסת הבטא הרביעית יצאה ב-15 ביוני 2016. ב-30 ביוני 2016 גוגל הכריזה שהשם הרשמי של אנדרואיד N יהיה "נוגט"; גוגל גם אישרה שנוגט תהיה גרסה 7.0 של אנדרואיד.
הבטא החמישית והאחרונה יצאה ב-18 ביולי 2016.
אנדרואיד 7 יצאה באופן רשמי ב-22 באוגוסט 2016 עם המכשירים נקסוס 6, 5X, 6P, 9, Nexus Player, Pixel C, והג'נרל מובייל 4G בתור המכשירים הראשונים שקיבלו את העדכון. דייב בורק, סגן נשיא הנדסה באנדרואיד הצהיר באוגוסט 2016 שעדכונים לנוגט יצאו אחת לרבעון. ב-6 בספטמבר 2016, LG השיקה את ה-V20, הסמארטפון הראשון שמגיע ביחד עם נוגט.
עדכונים למכשירים קיימים תלויים ביצרן ובמפעיל. יצרנים גדולים כגון HTC, סוני ומוטורולה הצהירו שיעדכנו את הדור העדכני של מכשיריהם לנוגט. קוואלקום הודיעו שלא יתמכו בנוגט במכשירים עם מעבד הסנפדרגון 800 ו-801. למרות שיצאו גרסות בטא של אנדרואיד נוגט למכשיר הסוני Xperia Z3 (המשתמש במעבד הסנפדרגון 801), המכשיר לא קיבל את הגרסה הסופית.
באוקטובר 2016 יצאה גרסה חדשה לנוגט (7.1) והגיעה עם מכשירי גוגל פיקסל. הגרסה הוסיפה את פלטפורמת המציאות המדומה Daydream, מקלדת תמונות, תמיכה מורחבת ברגשונים, תמיכה בקיצורי דרך ליישומונים ממסך הבית ותכונות נוספות.

חידושים

גרסה זו הציגה שינויים בהצגת ההודעות, ובה יש תצוגה מפורטת יותר של הודעות, אפשרות למענה מהיר וכן לביצוע פעולות (דוגמת מחיקת מיילים או ארכובם) במסך ההודעות. כמו כן, החל מגרסה זו ניתן לשנות הגדרות עבור הודעות לכל אפליקציה ואפליקציה. זאת באמצעות לחיצה ארוכה על ההודעה, ולאחר מכן על גלגל השיניים המופיע בצידי ההודעה. כך ניתן לשנות את עדיפות ההצגה של כל הודעה, למשל.
M50 אונטוס

פיתוח

בראשית הפיתוח, הM50 היה אמור להיות משחית טנקים המסוגל להיות מוצנח על ידי מטוס תובלה. 
הM50 היה צריך להיות עם מנוע GMC, מנוע זהה למשאיות הצבאיות של ארצות הברית באותה עת. בסופו של דבר חברת אליס צ'אלמרס קיבלה את החוזה לתחילת הייצור, היא קיבלה אישור לייצור 297 יחידות.
תחילה, אליס צ'אלמרס בנתה אב טיפוס פשוט, הוא היה על בסיס הM56 סקורפיון והיה לו צריח מפלדה עם שתי זרועות שבכול אחת מהן 3 תותחים, בגרסאות הראשונות הצריח היה מסוגל להסתובב עד 15 מעלות בלבד.
אב הטיפוס השני הכיל מערכת מתלים משוכללת יותר, זחלים טובים יותר וצריח המסתובב עד 40 מעלות, אך עם כול השכלולים החדשניים הוא יכל לשאת אך ורק 18 פגזים בגלל השטח המוגבל שבתוכו. 
כטנק, היו לו מס' בעיות, המרכזיות שבהן היו שכדאי לטעון את התותחים הצוות צריך לצאת מהטנק עצמו וגם מס' הפגזים היה נמוך לקרב (18 סך הכול). 
אמנם הצבא ביטל את הזמנת, אך המארינס היה כול כך נואש לכלי נגד טנקים שהצבא אישר הזמנת 297 כלים. הייצור נמשך משנת 1955 עד שנת 1957, המארינס קיבלו את הכלי הראשון שלהם ב-31 באוקטובר 1956.
אדמונד גוון

ביוגרפיה

גוון נולד בשם אדמונד ג'ון קלאוויי בוונדוורת' שבדרום מערב לונדון, למד ב"מכללת המלך" והחל לשחק בגיל צעיר תחת הדרכתו של המחזאי המפורסם ג'ורג' ברנרד שו שגילה אותו. 
גוון נאלץ להקפיא את הקריירה שלו בתקופת מלחמת העולם הראשונה מאחר ששירת כלוחם בצבא בריטניה.

קריירת משחק

גוון החל את דרכו בקולנוע הבריטי בשנות ה-20 של המאה ה-20, התגלה לראשונה על ידי אלפרד היצ'קוק בשנות ה-30 בסרטיו "משחק ההונאה" בו שיחק גוון בתפקיד ראשי ו "הואלסים מווינה" בתפקיד המלחין האוסטרי יוהאן שטראוס.
את הופעותיו הראשונות בהוליווד עשה גוון בקומדיה של ג'ורג' קיוקור "סילביה סקרלט" לצידם של אגדות הקולנוע קארי גרנט וקתרין הפבורן ובדרמה של מרווין לרוי "אנתוני אדוורס" בתפקיד ג'ון בוניפאטר. בשנת 1940 שיחק בפעם השלישית עבור אלפרד היצ'קוק בסרטו המפורסם "כתב חוץ" בתור שומר הראש רוולי וכמו כן גם בעיבוד ההוליוודי הראשון לרומן "גאווה ודעה קדומה". 
ב-1941 הופיע גוון בקומדיה של סם ווד "השטן ומיס ג'ונס" ובדרמה "הריעו לגברת בישוף" ב-1943 השתתף בקומדיית הילדים "לאסי שובי הביתה" ב-1944 שיחק גוון בדרמה הבריטית "מפתחות הממלכה" בתור איימיש מקנאב. גוון זכה בשנת 1947 בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור קריס קרינגל המגלם את סנטה קלאוס בפנטזיית חג המולד "נס ברחוב 34".
גוון זכה בפרס גלובוס זהב שני בקריירה בשנת 1950 על תפקידו בתור סקיפר מילר בקומדיה "מר 880", על הופעתו הועמד גם בשנית לפרס האוסקר אותו הפסיד לג'ורג' סנדרס. את תפקידיו האחרונים עשה גוון בקומדיה השחורה של אלפרד היצ'קוק "מי רצח את הארי?" בתפקיד קפטן אלברט וויז ובסרט האימה הבדיוני "הם!" בתור ד"ר הארולד מדפורד.

חיים אישיים

היה נשוי במשך תקופה קצרה לשחקנית מיני ביאטריס טרי.
גוון נפטר ב-6 בספטמבר 1959 מדלקת ריאות בגיל 81 בשכונת וודלנד הילס שבלוס אנג'לס. גופתו של גוון נשרפה ואפרו נשמר במשרפת "צ'אפל אוף פינס".
על שמו של גוון כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מעבר סימפלון

היסטוריה

למעבר הייתה חשיבות במשך מאות שנים, וחשיבותו האסטרטגית הגיעה לשיאה בעת המלחמות הנפוליאוניות בין 1801 ל-1805. נפוליאון בונפרטה הורה על סלילת דרך במעבר על מנת להעביר ציוד צבאי וארטילריה מעמק הרון לצפון איטליה. מאז שימש המעבר כציר כרכרות דואר ונוסעים (שהוחלפו בשירות אטובוסים של חברת הדואר). הכביש שנסלל במעבר היה צר וסגור בימות החורף. בשנות ה-50 של המאה ה-20 החליטה ממשלת שווייץ לסלול במקום כביש משופר, שיוכל להיות פתוח לכל אורך השנה. ב-1970 נפתח הכביש, שכלל מסתורים מפי מפולת שלגים ומנהרות גבוהות, לאורך 37 ק"מ בין בריג-גליס שבקנטון ואלה לבין הכפר גונדו שעל גבול איטליה.
פוטוקינה

פוטוקינה (באנגלית: photokina) הוא יריד הסחר הגדול ביותר בתחום תעשיית הצילום. האירוע מתרחש בספטמבר כל שנתיים, בעיר קלן, גרמניה. תערוכת פוטוקינה הראשונה התקיימה ב-1950. האירוע הוא בעל חשיבות רבה בתחום הטכנולוגיה בכלל ותחום הצילום בפרט, עד כדי כך שבפוטוקינה 1964 שלח נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר, מברק ברכה לרגל הפתיחה. חברות צילום רבות מנצלות את הבמה של התערוכה להכרזה על מוצרים ופיתוחים חדשים.
פוטוקינה 2008 הייתה התערוכה הגדולה ביותר עד כה, ונערכה מ-26 בספטמבר עד 1 באוקטובר. השתתפו בה 1,579 ספקים שונים מ-46 מדינות, ויותר מ-169,000 מבקרים מ-61 מדינות שונות.
העתקת בסיסי צה"ל לנגב

לוחות זמנים

נכון לאפריל 2011, החלטת ממשלה 3161 קבעה שהפרויקט יסתיים ב-2018. עם פתיחת המכרז להקמת קריית התקשוב בפברואר 2016, פורסם כי האכלוס יחל ב-2022.
ב-30 בנובמבר 2014, על רקע מאבק תקציבי בין משרד הביטחון למשרד האוצר, החליט שר הביטחון משה (בוגי) יעלון לעצור את פרויקט העתקת בסיסי צה"ל לנגב.
פינוי מחנות ומעברם למקום החדש מתבצע לאחר חתימת סדרת הסכמים בין משרד הביטחון, רמ"י והגורמים הרלוונטיים: שוה"ם 1 (שווק והעתקת מחנות), שוה"ם 2 ושוה"ם 3.
ב-4 בינואר 2015 התקבלה החלטת ממשלה מספר 2392, בנושא פינוי שטחי מחנות צה"ל מאזורי ביקוש והמשך מעבר אמ"ן ותקשוב לנגב. כמו כן הוחלט על הקמת חברה ממשלתית תחת אחריות משרד הביטחון שתעסוק במעבר מחנות.

שלבי הפרויקט

מהלך ההעתקה כולל ארבעה שלבים:

העברת בסיס התובלה של חיל האוויר לנבטים

השלב הראשון, והפשוט מבין הארבעה, הוא העברת בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) לנבטים, תהליך זה הושלם בשנת 2010. כמו כן מתוכננת העברת היחידות מבסיס סירקין בפ"ת שגם כן יפונה, מפקדות חטיבתיות ויחידות נוספות לשטח צפון נבטים.

קריית התקשוב

השלב השלישי בקושיו, הוא הקמת בסיס תקשוב גדול, בסמיכות לאוניברסיטת בן-גוריון שבבאר שבע. לבסיס החדש יעברו בסיסי חיל התקשוב במרכז הארץ. כמו כן בסמוך, תוקם מפקדת פיקוד הדרום החדשה אשר תצא מעיר העתיקה של באר שבע. החלטת ממשלה 3161 קבעה כי לטובת מהלך זה יוקצו שבעה מיליארד ש"ח. בשנת 2012 מונה אילן לוין, לשעבר הממונה על השכר במשרד האוצר לעמוד בראשות ועדת המכרזים הייעודית שהוקמה לטובת מימוש הפרויקט בשיטת בנה-הפעל-העבר. ביולי 2013 עם פרסום מסמכי המיון המוקדם (PQ) החל התהליך המכרזי לבחירת הזכיין שיתכנן, יממן, יקים ויתפעל את הפרויקט לתקופת זמן ארוכה. בנובמבר 2018 נחתם הסכם בנייה עם הזכיין, "שיכון ובינוי אפריקה ישראל".

קריית מודיעין

השלב הכי גדול בהיקפו, ובהתאם לכך גם המורכב ביותר במהלך, הוא הקמתו של בסיס אגף המודיעין בשטח של 2,000 דונם, מהם 300 דונם בנויים, ממערב לצומת שוקת במרחב ליקית. לבסיס יעברו יחידות מודיעין שונות מאזור גוש דן. הבסיס יאוכלס על ידי 10,000 חיילי אמ"ן וקציניו, ובמעבר אליו יתפנה שטח של 236 דונם בגוש דן. הבניה תהיה בשיטת בנה-הפעל-העבר. נכון לאוגוסט 2017 הפרויקט מוקפא.

פעולות תומכות

על מנת לעזור לאנשי הקבע במעברם למגורים בנגב, הוקמה תוכנית סבסוד עלויות הבנייה וקניית הקרקעות בנגב לאנשי הקבע, והוקמו פרויקטי דיור אשר ישווקו לאנשי הקבע באזור הדרום.
המטבח הסקוטי

מאפיינים עיקריים

המטבח המסורתי הסקוטי מבוסס על התפוקה המקומית שכללה בשר ציד, מוצרי חלב, דגה, פירות וירקות. התבשילים הסקוטים מאופיינים בפשטות ובשימוש מועט בתבלינים זרים, אשר היו יקרים ביותר. מרבית מאכלי מטבח זה מאופיינים בשימוש רב בשומן, ומהווים גורם לשיעור הרב של מחלות לב והשמנת יתר בסקוטלנד.

מאכלים סקוטיים מסורתיים

בין המאכלים הסקוטיים המסורתיים ניתן למנות את המרקים: קאלן סקינק, בוד ברי, מרק קוק-א-ליקי, מרק צייד, הוץ' פוץ', פארטאן ברי, ונזיד סקוטי; מאכלי דגים ובהם: ארברות' סמוקיז, קאבי קלו, קין קרופייך, קראפיט הייד, איימות' פיילס, פינאן האדי, דגים מליחים, קדגרי, רולמופס, טאטיז ודג מלוח; מאכלי הבשר כוללים חזיר איירשייר, פודינג שחור, פודינג אדום, פודינג לבן, ברידיי, עוף טיקה מסאלה, קולופס, האגיז, קילמני קייל, מינס אנד טאטיז, פוטד הייד, פאי סקוטי, סקירליי; מאכלי ירקות ובהם: קלפשוט, כרוב עלים, ניפס וטאטיז, רמבלדתמפס; גבינות כגון גבינת בישוף דנדי, גבינת קריפל, קרוודי, גבינת דאנלופ, גבינת האי מאל, לאנארק כחולה, לוך ארתור, מורבן, קאבוק, סטראת'דון כחולה, דנסייר כחולה, וצ'דר גאלווי; קינוחים סקוטיים כגון: קאראגין מוס, קלוטי, קראנאכאן, האטד קיט, סטאפאג וטיפסי ליירד; ועוגות כגון ביסקוויט אברנת'י, באנוק, ברוויק קוקל, לחמנייה שחורה, עוגת דאנדי, סלע אדינבורו, סקונז ושורטברד.
סקוטלנד ידועה בויסקי המיוצר בה.
סינמטק הרצליה

פעילות

בספטמבר 2008 נפתח הסינמטק מחדש, לאחר ששופצו שניים מבין שלושת האולמות המקוריים של מתחם קולנוע "סטאר" לשעבר, ומאז מוקרנים בו סרטים בשני אולמות הקרנה, בהם 275 מקומות ישיבה.
בשנת 2009 נפתח אולם שלישי עם כ-60 מקומות ישיבה, המשמש כמתחם למופעים באווירה אינטימית ובו פועל הפאב "תיאודור". במתחם מתקיימים ערבי נושא, הרצאות והופעות, ואף מוקרנים בו סרטים.
סינמטק הרצליה מארח יוצרים מתעשיית הקולנוע הישראלית והבינלאומית ומקיים רצועות הקרנה קבועות בהנחיית מבקרי קולנוע, שחקנים, אנשי אקדמיה ויוצרים. כן מעלים בו פסטיבלים קצרים המתמקדים בתרבויות השונות: כדוגמת הקולנוע ההודי (בשיתוף שגרירות הודו בישראל), והיפני (בשיתוף אגודת ידידות ישראל-יפן).
הסינמטק בעל תקן ואישור הנגשה מעיריית הרצליה. יש במקום מעלית לכיסאות גלגלים, מקומות ישיבה מיוחדים, מכשירי שמיעה לכבדי שמיעה ושרותי נכים].
מותה האטי של לוסיאנה ב'

עלילת הספר

אל המְּסַפֵּר, שהוא סופר ומרצה לספרות (שמו אינו נמסר לקורא), מטלפנת לוסיאנה, ומבקשת להיפגש בעניין של חיים ומוות. לוסיאנה עבדה אצל המספר, עשר שנים קודם לכן, במשך חודש אחד, כקלדנית שהקלידה ספר שהכתיב לה. המספר נזקק לשירותיה משום שידו הייתה נתונה בגבס, ועל עבודתה המליץ בפניו המו"ל שלו, שידע שהיא פנויה למשך חודש, משום שהמעסיק הקבוע שלה בתפקיד זה, הסופר קלוסטר, נמצא בחו"ל לחודש. 
המספר פוגש את לוסיאנה, ומגלה שיופיה, שכבש את לבו, פחת מאוד במשך השנים. לוסיאנה מספרת לו שבמהלך השנים אבדה ארבעה מיקיריה: תחילה חברהּ טבע בים, שנים אחדות לאחר מכן מתו שני הוריה מפטריות רעל, ולבסוף נרצח אחיה. הוא סבורה שלכל המיתות הללו גרם קלוסטר, כנקמה על מות בתו היחידה הקטנה, מוות שאותו הוא מייחס לשרשרת אירועים שהחלה בתביעה על הטרדה מינית שהגישה נגדו לוסיאנה. היא שוטחת בפני המספר את בקשתה: שיעביר לקלוסטר את בקשת הסליחה שלה, על מנת שרצף המיתות ייפסק, משום שהיא חוששת שסבתה ואחותה הן הבאות בתור. 
המספר נפגש עם קלוסטר, ומציג לו את סיפורה של לוסיאנה, שאותו העלה על הכתב. קלוסטר אינו חולק על העובדות הבסיסיות שהציגה לוסיאנה, אך בעוד שהיא הסבירה כל מיתה כנובעת מרצון הנקמה של קלוסטר ויזומה על ידו, הוא מציג הסבר פשוט לכל פרט מעורר חשד שהציגה לוסיאנה, ואת המיתות הוא מציג כרצף אקראי של אירועים, שלרוע המזל פקדו את לוסיאנה. אם יש יד מכוונת לאירועים, הוא טוען, זו יכולה להיות ידה של לוסיאנה עצמה, לא פחות משזו יכולה להיות ידו. 
המספר אינו יודע באיזה משתי הגרסאות לבחור, אך בשובו משהות קצרה מחוץ לעיר מתברר לו שבהמשך לגל הצתות של חנויות רהיטים ברחבי העיר, עלתה באש גם חנות רהיטים שמעליה שכן בית האבות שבו התגוררה סבתה של לוסיאנה, וכתוצאה מכך נספו 14 מדיירי בית האבות, ובהם סבתה של לוסיאנה. 
המספר, הרואה בכך הוכחה לנכונות חששותיה של לוסיאנה, ניגש אל קלוסטר, ומשכנע אותו להגיע לפגישת פיוס עם לוסיאנה. השניים מגיעים לביתה של לוסיאנה, ואת השער פותחת להם ולנטינה, אחותה של לוסיאנה הצעירה ממנה בעשר שנים. המספר נדהם לגלות עד כמה יופיה של ולנטינה דומה לזה של לוסיאנה עשר שנים קודם לכן, ואף עולה עליו. בעודם עולים אל הבית, הם שומעים כיצד לוסיאנה קופצת אל מותה. בדלת הם מוצאים פתק שהשאירה, ובו נאמר: "לפחות שהיא תינצל". 
בלוויה של לוסיאנה מתברר למספר שבין קלוסטר לוולנטינה קיים קשר הדוק, שבוודאי החל קודם לכן.

על הספר

בנוסף לעלילת המתח שבספר, עולה בו גם סוגיית הסיבתיות לעומת האקראיות. בעוד לוסיאנה רואה סיבתיות מובהקת במיתות שפקדו אותה, קלוסטר מציג זאת כרצף של אירועים אקראיים, שאינו שונה מרצף של ארבע פעמים "עץ" בסדרה של הטלות מטבע. 
הספר הוא יצירה ארס פואטית – בין המספר לקלוסטר יש דיון נרחב בתהליך הכתיבה, וכן בשאלת השפעתה של המציאות על כתיבתו של קלוסטר, ושאלת השפעתה של כתיבתו של קלוסטר על המציאות. יש בספר אף התייחסות עצמית – לקראת פגישתו עם קלוסטר כותב המספר את סיפורה, שהוא חלק מהספר שלפנינו.
זיכרון חושי

זיכרון חושי, או זיכרון מיידי, הוא סוג הזיכרון המכיל למשך זמן קצר מאוד את המידע הנקלט בחושים מהסביבה. הוא מייצג מידע זה בדיוק כפי שנקלט ובדיוק ברגע שנקלט מהסביבה. הזיכרון החושי הוא השלב הראשון מבין שלושת שלבי הזיכרון: זיכרון חושי, זיכרון לטווח קצר וזיכרון לטווח ארוך.

מאפיינים

קולטני החישה קולטים באופן מתמיד את אנרגיות הגירוי התואמות שלהם ומספקים כמויות עצומות של מידע אודות הסביבה.
הזיכרון החושי הוא הזיכרון היחיד המכיל את כל המידע שנקלט על ידי החושים מהסביבה והוא בעל קיבולת גדולה.
יש מחלוקת בנוגע לכמות הפריטים ורמת העיבוד שהם עוברים בזיכרון החושי. עם זאת נראה שהמידע שנקלט על ידי החושים כמעט זהה לגירוי המקורי ולרוב נראה שאיננו נוטים לנתח אותו בשום אופן.
אופן שמירת המידע בזיכרון זה הוא פסיבי ובלתי ניתן לשליטה רצונית. 
לאנשים שונים יש נטייה לזכור טוב יותר רשמים הנקלטים בחוש מסוים - חוש הראייה, חוש השמיעה, חוש המישוש, חוש הריח או חוש הטעם. 
המידע בזיכרון החושי מאוחסן לפרק זמן קצרצר, בין מספר עשיריות השנייה לבין מספר שניות לאחר שחדל להפעיל את חושינו.
פרק הזמן שבו האחסון החושי מחזיק את המידע חושי נועד לאפשר לאדם לשים לב לקיומו.
באופן זה הזיכרון החושי נחשב לאחראי לתופעת ההתמשכות שבה האדם ממשיך לתפוס גירוי חושי למשך זמן קצר לאחר שהפסיק להתקיים (בין עשירית שנייה לחצי שנייה). 
יש המקשרים תופעה זו לבבואת גרר ולאופן הרציף שבו נתפסים שידורי הוידאו בטלוויזיה ובקולנוע, למרות שהם מורכבים מרצף של תמונות נייחות. 
הזיכרון מצריך שני תהליכים: סינון של מידע לא רלוונטי ושמירה על מידע רלוונטי.
בהתאם לכך, לכל חוש יש מנגנון אחסון ייחודי לו, אשר מופצץ כל הזמן בשפע של מידע חדש מהסביבה, שרובו אינו זוכה לתשומת לב ולכן נמוג. במסגרת תהליך זה, הזיכרון החושי משמש כשלב ראשון במסלול הקידוד של מידע לזיכרון. תפקידו הוא לאפשר די זמן לעיבוד המידע החושי הראשוני (הגירוי הקרוב), כדי שהמערכת הקוגניטיבית תוכל לבחור אלו פרטים מתוכו יש להעביר לעיבודים נוספים, למערכות הזיכרון המתקדמות יותר, לתהליכי קבלת החלטות ולמנגנוני תכנון התגובה. באופן זה תהליכים עצביים מתחום התפיסה מנפים מזיכרון זה את פרטי המידע החשובים לאורגניזם ומעבירים אותם לזיכרון לטווח קצר וארוך. שאר פרטי הזיכרון החושי שאינם עוברים עיבוד נמוגים תוך פחות משנייה.

זיכרון חושי פנומנאלי

ישנם אנשים בעלי יכולת יוצאת דופן לשמר מידע בזיכרון החושי, או מידע דומה מאוד לזה שנקלט בזיכרון החושי, למשך פרקי זמן ארוכים מאוד. אנשים כאלה מכונים בעלי זיכרון פנומנאלי, וחלק נכבד מהם מוגדר גם כשוטה עילוי. כלומר, שימור הזיכרון החושי שלהם נובע מכך שתהליכי תפיסה וקוגניציה מרכזיים אינם מתפקדים אצלם כראוי בניפוי המידע החשוב מתוך כלל המידע.
יש אנשים הטוענים שיש להם זיכרון צילומי, בעלי יכולת דימוי צורני מסוגלים להיזכר בפרטים המופעים בתמונה במשך זמן רק הרבה יותר מכפי שהזיכרון האיקוני מאפשר, כאליו הם עדיין מתבוננים בתמונה זמן רב לאחר שכבר איננה לנגד עיניהם. חוקרים מעריכים, כי שמונה אחוזים בקירוב מקר הילדים שטרם הגיעו לגיל התבגרות הם בעלי יכולת דימוי צורני (זיכרון צילומי) אבל כמעט אין מבוגרים כאלו.
ג'ו רוזנטל

תחילת דרכו

ג'ו רוזנטל נולד בוושינגטון די.סי.. הוריו היו מהגרים יהודים מרוסיה, אולם הוא המיר את דתו לקתוליות בגיל צעיר. התעניינותו בצילום החלה כתחביב במהלך השפל הגדול, אז גר יחד עם אחיו בסן פרנסיסקו וחיפש עבודה. הוא התקבל לעבודתו הראשונה בתחום ב-1932 כצלם בעיתון מקומי בעיר. לאחר שניסה להתקבל לעבודה כצלם בצבא ארצות הברית ונכשל, מפאת ראייתו הלקויה, הצטרף רוזנטל לסוכנות הידיעות Associated Press. כשפרצה מלחמת העולם השנייה החל לעקוב אחר חיל הנחתים של ארצות הברית במשימותיו באוקיינוס השקט.

לאחר המלחמה

רוזנטל עזב את Associated Press ב-1945, והפך לצלם ראשי ולמנהל של 'Times Wide World Photos'. לאחר מכן עבד רוזנטל כצלם של העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל. קריירת הצילום של רוזנטל נמשכה 35 שנה, עד לפרישתו ב-1981, בגיל 70. ב-13 באפריל 1996, זכה רוזנטל בתואר של כבוד מטעם מפקד חיל הנחתים דאז צ'ארלס קרולאק.
רוזנטל נפטר בגיל 94, ב-20 באוגוסט 2006 בנובאטו, פרוור של סן פרנסיסקו.
פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן

ביוגרפיה

פרידריך יוהאן נולד ב-12 באוקטובר 1861 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לגאורג, נסיך הכתר של סקסוניה-מיינינגן ולפאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ופאודורה, נסיכת ליינינגן.
פרידריך יוהאן למד באוניברסיטת בון, אולם התרחק מגינוני המלוכה, ולא החזיק ברכב אישי לצידו. על אף היותו חבר באגודת הסטודנטים "בורוסיה", שבו היה חבר פעיל במיוחד וילהלם השני, קיסר גרמניה לעתיד, הוא כמעט ולא היה פעיל בה, והתמקד בעיקר בלימודיו. במהלך הלימודים נפצע פרידריך יוהאן באורח קשה, במהלך ניסוי כימי. בשנת 1878 התגייס פרידריך יוהאן לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-95 (תורינגיה ה-6). בשנת 1881 הוא הוסמך כקצין ברגימנט הארטילריה ה-15 (אלזס העליונה ה-1), ובשנת 1883 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט ברגימנט הארטילריה של המשמר ה-1. בשנת 1889 הוא הועבר לרגימנט האולאנים ה-13 (הנובר ה-1), ובשנת 1890 הוא הועבר שוב לרגימנט הארטילריה ה-11 (נסיכות הבוחר מהסן ה-1). בשנת 1891 הוא הועלה לדרגת האופטמן ומונה למפקד סוללה, ולאחר שירות קצר במטה הכללי הוא הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד ברגימנט הארטילריה ה-23 (ריינלנד ה-2). לאחר מכן הוא הועבר לרגימנט הארטילריה ה-59 (ברג), ובשנת 1902 הוא הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-76 (באדן ה-5). בשנת 1907 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבת הארטילריה ה-20, ובשנת 1913 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ולאחר מכן פרש מהצבא.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פרידריך יוהאן מחדש לצבא, ומונה למפקד חטיבת הרגלים ה-39. ב-23 באוגוסט 1914 נהרג פרידריך יוהאן בטירת טארסיין בוואלקור בבלגיה, בעת שהיה בתצפית במהלך קרב שרלרואה, וכעבור 3 ימים נהרג בנו ארנסט ליד מובז'.
סם ברנס

סמפסון "סם" גורדון ברנס (באנגלית: Sampson "Sam" Gordon Berns;‏ 23 באוקטובר 1996 - 10 בינואר 2014) היה נער אמריקאי שסבל מפרוגריה ועזר להגביר את העירנות סביב המחלה. הוא היה נושא הסדרה "החיים על פי סם" של HBO, זוכת פרס פיבודי לשנת 2014.

קרן המחקר לפרוגריה

הוריו של ברנס, סקוט ברנס ולזלי גורדון, שניהם רופאי ילדים, קיבלו את אבחנתו הרפואית של בנם בהיותו בן פחות משנתיים. כשנה לאחר מכן, הם הקימו את קרן המחקר לפרוגריה במאמץ להגביר את המודעות שבדבר המחלה, לקדם מחקר על מנת להבין את הגורמים למחלה ודרכי טיפול אפשריות בנוסף להצעת משאבים לטובת תמיכה בסובלים מהמחלה וקרוביהם.
עבדיסאלם עאטו

ביוגרפיה

עאטו נולד בשנות ה-70 במוגדישו, בירת סומליה. עקב פרוץ מלחמת האזרחים בתחילת שנות ה-90, הוא היגר לקניה, שם התגורר במשך שלוש שנים. ב-1996, עאטו נסע לארצות הברית להתגורר עם אחיו. תחילה התגורר ב-ג'ורג'יה עם כל משפחתו, טרם מותו של אביו. במהלך תקופה זו עאטו החל ללמוד לימודי תקשורת במכללה המקומית. ב-2001 הוא עבר להתגורר בקולומבוס, אוהיו, שם הוא חי עד לימים אלו.

קריירה

בג'ורג'יה, החל עאטו את הקריירה המקצועית שלו כשדרן רדיו, וקריין בתחנת הרדיו הקהילתית בעיר. בתקופה זו נהג לכתוב תסריטים מדי יום, עד שהגיע לרמה של כתיבת תסריטים עלילתיים באורך-מלא. מאוחר יותר הקים את חברת ההפקות Olol Films, העומדת בחוד החנית של תנועת ה-Somaliwood. ב-2003, הוא כתב וביים את סרטו הסומלי הראשון Rajo ("תקווה"), שהיה באורך מלא. הסרט הופק בהפקת ענק, עם מסוק, רכבי יוקרה אותם הוא שכר לצורך כך. החל משנת 2007, עאטו הפיק, כתב, וביים תשעה סרטים עלילתיים וסרטים תיעודיים ב'אולפני קליבלנד אבניו' והפיק עוד שני סרטים. הוא עובד בשיתוף פעולה הדוק עם אשתו על כל סרט והיא נרתמה לתת לו ייעוץ בכל הפרויקטים בתקופה זו. בנוסף, עאטו השיק בתקופה זו את Bartamaha, אתר מולטימדיה סומלי שעסק במוזיקה, סרטים קצרים, חדשות ותרבות. כמו כן, הוא הנחה תוכנית טלוויזיה שבועית ותוכנית נוספת באינטרנט שנקראה Wargelin Show אשר מתמקדת בפוליטיקה ובחברה הסומלית. משנת 2013, עאטו משמש גם כיועץ תקשורת בכיר של הממשלה הפדרלית של סומליה.
אוניברסיטת קולורדו

היסטוריה

ב-14 במרץ 1876 תיקן בית המחוקקים הטריטוריאלי של קולורדו את חוקת המדינה כך שיינתן תקציב להקמת אוניברסיטת קולורדו בבולדר, בית ספר למכרות בגולדן, ומכללת קולורדו לחקלאות בפורט קולינס הידועה היום בשם אוניברסיטת מדינת קולורדו.
שתי ערים התחרו על אירוח קמפוס האוניברסיטה, בולדר וקניון סיטי. ב-20 בספטמבר 1875 הונחה אבן הפינה למוסד ואילו דלתותיו נפתחו לפעילות ב-5 בספטמבר 1877. באותה תקופה היו מעט בתי ספר תיכוניים בקולורדו אשר התאימו להכנת תלמידים ללימודים אקדמיים ולכן, במקביל לפתיחת האוניברסיטה, נפתחה בשטח הקמפוס אף מכינה אקדמית. בסתיו 1877 מנתה האוניברסיטה 15 סטודנטים ובמכינה למדו 50 תלמידים. בין התלמידים 38 היו גברים ו-27 נשים, בין הגילאים 12–23.

מבנה אקדמי

אוניברסיטת קולורדו מחולקת למספר פקולטות ובתי ספר. הפקולטה לאומנויות ומדעים היא הגדולה ביותר במוסד, ובנוסף לה פועלות הפקולטה להנדסה ומדעים ישומיים, בית הספר לאדריכלות ותכנון, בית הספר לחינוך, בית הספר לעיתונאות ותקשורת המונים, בית הספר למוזיקה, בית הספר למשפטים, ובית הספר ע"ש לידס לעסקים. הפקולטות ובתי הספר השונים מציעים תוכניות לימודים לתואר ראשון, שני ושלישי. במהלך שנת הלימודים נלמדים באוניברסיטה כ-3,400 קורסים שונים בכ-150 תוכניות לימוד.
בית הספר למשפטים באוניברסיטה הוא הקטן ביותר מבין בתי הספר והפקולטות ונתוני הקבלה אליו הם הגבוהים ביותר. בחודש ספטמבר 2006 נחנך בניין חדש לבית הספר למשפטים על ידי שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית סטיבן ברייר.
בבית הספר לעסקים לומדים כ-3,300 תלמידים לתואר ראשון ולתארים מתקדמים. תוכנית הלימודים לתואר ראשון בעסקים מדורגת במקום ה-39 בארצות הברית, ואילו התוכנית ליזמות מדורגת במקום ה-14 בארצות הברית. התוכנית לתואר MBA מדורגת במקום ה-26 בין האוניברסיטאות הציבוריות בארצות הברית.
בשנת 2000 אימצה האוניברסיטה קוד כבוד, לאחר שבשלהי שנות ה-90 הועלו טענות בדבר חוסר יושר אקדמי באוניברסיטה. העתק של הקוד חרוט על לוח מתכת מוצב בכל כיתה בקמפוס.
הסגל הנוכחי של האוניברסיטה כולל את חתני פרס נובל לפיזיקה אריק קורנל (2001) וג'ון הול (2005), וחתן פרס נובל לכימיה תומאס סץ' (1989). חתן פרס נובל לפיזיקה קארל וימן מחזיק משרה חלקית באוניברסיטה.
טכניקות ספרותיות

טכניקה ספרותית היא כלי בו נעשה שימוש ביצירות ספרותיות, כדי להשפיע באופן מסוים על הקורא. טכניקות ספרותיות הן המרכיב הבסיסי של הכתיבה היוצרת.

ההבדל בין טכניקה ספרותית לסוגה ספרותית

המונח "טכניקה ספרותית" נבדל מהמונח "סוגה ספרותית". לדוגמה, יצירה ספרותית יכולה להשתמש בסאטירה במקומות שונים, אך להשתייך לסוגה אחרת, לעיתים אף לא קומית. במקרים מסוימים, שימוש עקבי מאוד בטכניקה מסוימת ביצירה ספרותית יכול להביא ליצירתה של סוגה חדשה המוגדרת על ידי שימוש רב באותה הטכניקה הספרותית.