google/wiki40b huggingface dataset:
שלמה אבולעפיה

שלמה אבולעפיה (1865, ה'תרכ"ה, ביירות – 15 בפברואר 1909, י"ט בשבט ה'תרס"ט, יפו) היה נצר למשפחת אבולעפיה וממייסדי העיר תל אביב.

קורות חיים

משפחת אבולעפיה הגיעה לארץ-ישראל לאחר גירוש ספרד, בתחילת המאה ה-16. אבי סבו של אבולעפיה היה רבי חיים אבולעפיה, שהיה ממניחי היסודות ליישוב היהודי המתחדש בטבריה (1740), ומגדולי רבניה, סבו מצד אביו היה הרב חיים נסים אבולעפיה, שהיה ראש רבני ירושלים והראשון לציון בשנת 1855, וסבו מצד אמו היה הרב ידידיה רפאל אבולעפיה, שהיה ראש ישיבת המקובלים בית אל.
שלמה אבולעפיה נולד בביירות (אז בסוריה) ב-1865, בן ליצחק ולבוליסה. בנעוריו למד אבולעפיה בבית הספר התיכון הפרטי "תפארת ישראל״ שהקים החכם זאכי כהן. ב-1886 התקבל בהמלצת קרובו, נסים בכר, שהיה מנהלם של בתי־הספר של "אליאנס" בארץ ישראל, משרת מורה לצרפתית ולערבית בבית־הספר של הברון רוטשילד. עם רכישת אדמות דוראן, עליהן קמה אחר־כך העיר רחובות היה אבולעפיה מהראשונים שהקימו בית במקום. ב-1892 נישא אבולעפיה לרבקה בת יעקב פרץ פריימן. לזוג נולדו ארבעה בנים וארבע בנות. בכורו, רפאל אבולעפיה, היה איש גדוד נהגי הפרדות וניל"י ואחר־כך גם מנהלו של בית־החולים "משגב לדך".
ב-1895 עבר עם משפחתו מרחובות ליפו, שם שימש מורה לערבית בבתי־הספר של "אליאנס" ו"עזרה". מאוחר יותר עקר אבולעפיה משם לשכונת נווה צדק. את ביתו בשכונה ייעד אבולעפיה לבתו הבכורה, רחל, כדי שישמש לה בית אחרי נישואיה לדוד בית לחמי. בית זה שימש בית ועד לתרבות (שמואל יוסף עגנון, אז עולה צעיר, שכר את עליית הגג של הבית וכתב שם את סיפורו "תמול שלשום"). בקיאותו של אבולעפיה בשפה הערבית ובמנהגי המזרח הקנתה לו את הכינוי "מוכתר סלים", ועמדה לו אחרי מהפכת הטורקים הצעירים (1909) כאשר הוכרזה חוקה חדשה באימפריה הטורקית, ואבולעפיה התמנה לנציג יהודי יפו בפני השלטון הטורקי וערביי יפו.
אבולעפיה הצטרף לאגודת אחוזת-בית, והיה אחד משישים ושישה בעלי המגרשים הראשונים של מייסדי תל אביב, אך חלה לפני שהספיק לבנות את ביתו בשכונה החדשה שעתידה הייתה לקום. בגלל מחלתו נסע אבולעפיה להיוועץ ברופא בביירות, שב לביתו ונפטר זמן קצר אחרי כן. הוא נטמן בבית־הקברות העתיק ביפו ביום כ' בשבט, תרס"ט — חודשיים לפני  טקס הגרלת המגרשים לשכונה החדשה.
הבית בחלקה 2 בשכונת אחוזת-בית (כיום רחוב יהודה הלוי 20), שאבולעפיה לא הספיק לבנות, הוקם על ידי אלמנתו רבקה. לאחר מותו של בעלה פיטרה רבקה את המשרת הערבי ששימש בביתם, והתירה לו לאמץ את השם אבולעפיה]. מאוחר יותר, ייסד המשרת לשעבר את מאפיית אבולעפיה.
אביה של רבקה, ממייסדי ראשון-לציון (ששב לפני כן לפולין) ניסה לשכנע את האלמנה לחזור לוורשה, אך היא מיאנה. באמצע שנות ה-20 מכרה את ביתהּ, ועברה לגור בבית חדש במערב העיר (כיום רחוב חובבי ציון), שם חייתה עד פטירתה בשנת 1961 בגיל 86.
יוסף ברזילאי

חייו

ברזילאי נולד בבוריסלב, פולין. בן למשפחת חסידים. בילדותו הוא קיבל חינוך מסורתי, סיים בית ספר תיכון בעירו ולמד בבית הספר הגבוה לסחר חוץ בלבוב. מגיל צעיר היה פעיל בצעירי ציון וייסד את סניף גורדוניה בעירו. ב-1926 הפסיק לימודיו ועלה לארץ ישראל. ראה עצמו כמממש חזונו של א.ד. גורדון.
התיישב ברחובות והיה חבר בקבוצת שילר. לאחר שפרש מהקבוצה עבד כפועל שכיר בפרדסים. שימש מזכיר מועצת פועלי נס-ציונה בשנים 1941-1935 והיה חבר מפקדת "ההגנה" במקום. ב-1941 העתיק מקום מגוריו לעפולה. בנובמבר 1945 התמודד בראשות רשימת ההסתדרות בבחירות למועצה המקומית של עפולה. 
כיהן כראש המועצה המקומית בשנים 1950-1945. שנים אלה היו סוערות בשל המאבק נגד ממשלת המנדט והקמת מדינת ישראל.
עשה רבות להרחבת שטח השיפוט, פיתוח רשת החינוך, שיפור אספקת המים, הקמת עפולה עילית ושיכון גאולים.
בשנים 1972-1951 היה מנהל מחוז העמק של קופת חולים ופעל להקמת רשת מרפאות ומתן שירותים רפואיים בכל יישובי עמק יזרעאל, בקעת בית שאן והגליל התחתון.
לאחר פרישתו לגמלאות פעל להקמת העמותה למען הקשיש ומועדון הגמלאים בעפולה.
בשנת 2002 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי "ואלה תולדות יוסף".
נפטר בשנתו ה-100, בדצמבר 2004. לאחר מותו נקבע רחוב הכניסה לבית החולים "העמק" על שמו.
שבתות וחגים (סדרת טלוויזיה)

פרקי הסדרה

המספרים המופיעים בסוגריים הם מספרי הפרקים ביחס למיקום בסדרה כולה.

עונה 1 (1999-2000)

פרקים 1–8 (פרקים ללא שמות רשמיים).

עונה 2 (2001)

פרק 1 (9). "סליחות" 

פרק 2 (10). "פסטיבל שירה"

פרק 3 (11). "נר שני"

פרק 4 (12). "סילבסטר"

פרק 5 (13). "שלושים ותשע"

פרק 6 (14). "רבע לחם"

פרק 7 (15). "עגל הזהב"

פרק 8 (16). "חגיגה בכפר"

פרק 9 (17). "חדר חושך"

פרק 10 (18). "מסיבת סיום"

פרק 11 (19). "חדש ימיך"

פרק 12 (20). "משתגעים מזה"

פרק 13 (21). "כוכבים"

עונה 3 (2002)

פרק 1 (22). "פתיחה"

פרק 2 (23). "תוצרת צרפת"

פרק 3 (24). "יום נישואים"

פרק 4 (25). "מריח שרוף"

פרק 5 (26). "מחשבות שניות"

פרק 6 (27). "בחוץ לארץ זה לא נחשב"

פרק 7 (28). "הסערה"

פרק 8 (29). "הלב שנעלב"

פרק 9 (30). "אשת חיל"

פרק 10 (31). "המשך יבוא"

עונה 4 (2003)

פרק 1 (32). "פרולוג"

פרק 2 (33). "שובו של הג'דאי"

פרק 3 (34). "והספינה שטה"

פרק 4 (35). "פרקי אבות"

פרק 5 (36). "ראסטי ג'יימס"

פרק 6 (37). "אייר גיטרה"

פרק 7 (38). "אל המעיין"

פרק 8 (39). "טקסס" חלק א'

פרק 9 (40). "טקסס" חלק ב'

פרק 10 (41). "על עיוורון"

פרק 11 (42). "עמידת מוצא"

פרק 12 (43). "לב של כוסית"

פרק 13 (44). "ככה זה"

עונה 5 (2004)

פרק 1 (45). "גשר צר"

פרק 2 (46). "הגומל"

פרק 3 (47). "בליינד דייט"

פרק 4 (48). "אדון סליחות"

פרק 5 (49). "בלק טייגר"

פרק 6 (50). "דסק טופ"

פרק 7 (51). "לא כשיר"

פרק 8 (52). "חלום רפאל"

פרק 9 (53). "זכרון יעקב"

פרק 10 (54). "ארבעה בנובמבר 95"

פרק 11 (55). "מייד אין איזראל"

פרק 12 (56). "הטבעת נפלה"

פרק 13 (57). "גברים במלכודת"
הפרדת הרשויות בישראל

אפקטיביות הפרדת הרשויות בישראל

סקירה של המכון הישראלי לדמוקרטיה, שבוצעה על רקע ניסיונות לקדם בחקיקה את פסקת ההתגברות, מראה שבעוד ישנן מדינות דמוקרטיות שיש להן בפועל עד ל-7 מנגנונים המאזנים בין הרשויות השונות, בישראל - שבשיטת הממשל שלה, על פי המכון, כוחה של הכנסת באיזון הממשלה מוחלש עד כדי חוסר אפקטיביות - ישנו רק מנגנון אחד המאזן בפועל את הרשויות השונות, והוא בית המשפט העליון. לכן, פגיעה ביכולתו של בית המשפט העליון באיזון הממשלה תנטרל בפועל את האפקטיביות של הפרדת הרשויות בישראל.
קורטיזון

היסטוריה

הקורטיזון זוהה לראשונה על ידי הכימאי האמריקאי אדוארד קלוין קנדל בזמן שהיה חוקר במאיו קליניק. ב-1950 הוענק לו פרס נובל לפיזיולוגיה  ולרפואה ביחד עם פיליפ שווולטר הנץ'  וטדאוס רייכשטיין עבור הגילוי של הורמוני קליפת (קורטקס) בלוטת יותרת הכליה, המבנה הכללי והפונקציות שלהם.
וולטר ריס

ביוגרפיה

ריס נולד וגדל בשיקגו, אילינוי, בנם של מהגרים שנמלטו מהמהפכה הבולשביקית ואחד משלושה אחים. הוא בלט בכדורגל, בבייסבול ובשחייה. הוא נבחר לנבחרת הכדורגל באוניברסיטת אילינוי בפברואר 1942 אך מלחמת העולם השנייה קטעה את תוכניותיו. בתקופת המלחמה הוא שירת בצי האמריקאי בימות הגדולות בתפקיד הדרכה, ובתום המלחמה הוא בחר ללמוד ולהתאמן בהדרכתו של דייב ארמברוסטר באוניברסיטת איווה.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ריס בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 57.3 שניות, לפני בן ארצו אלן פורד שיאן העולם (57.8 שניות) וגזה קאדאש מהונגריה (58.1 שניות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:46.0 דקות, לפני הונגריה (8:48.4 דקות) וצרפת (9:08.0 דקות).
לאחר שפרש משחייה תחרותית התחתן ריס עם חברתו ללימודים וירג'יניה הייזן ונולדו להם 4 ילדים. בשנת 1950 הוא עבד כמנהל וגייס כספים במועדון ספורט באיווה.
בשנת 1960 עבר ריס עם משפחתו למישן וייחו, קליפורניה שם עבד במכירת ציוד ספורט.
במשחקים האולימפיים שנערכו בלוס אנג'לס 1984 היה ריס אחד האחראים בתחרויות השחייה.
בשנת 1989 נפטר ריס מהתקף לב בביתו.
סניאטין

היסטוריה

העיר מוזכרת בכתובים לראשונה ב-1158. היא נקראה Ksniatyn על שמו של קוסניאטין שטרוסלביץ', שלו הוענקה במאה ה-12 כתמורה על שירותיו כמפקד בצבא הנסיך ירוסלאב אושמיומישל (Jarosław Ośmiomysł), שליט גליציה-ווהלין. במהלך השנים נשמטה ה-k שבראש השם.
ב-1448 הוענקו לעיר זכויות מגדבורג. בעקבות חלוקת פולין הראשונה ב-1772 עברה לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1918 נכבשה על ידי פולין, ולפי הסכם ריגה צורפה לפולין סופית. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הייתה העיר שייכת לחבל סטניסלב (Województwo stanisławowskie), ושימשה תחנת גבול על מסילת הרכבת מפולין לרומניה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה השתלטו הרומנים על חבל הארץ, עד שנכבשה על ידי הגרמנים, שהשמידו את רוב היהודים. אחרי המלחמה חזרה לברית המועצות עד התפרקותה, ומ-1991 היא שייכת לאוקראינה העצמאית.

קהילה יהודית

בעיר, שהייתה עיר מסחר על גבול בין מדינות ושימשה תחנת מעבר בדרך המסחר בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרומית הקדושה, התקיימה קהילה יהודית גדולה עוד לפני המאה ה-16. קהילה זו הייתה קשורה ארגונית ותרבותית לקהילות בוצ'אץ' וקולומיאה, ובבחירות לפרלמנט האוסטרי ייצג את שלוש הקהילות נציג אחד.
הכוחות הרומנים הגיעו לעיר ביולי 1941, ומיד, בסיוע התושבים האוקראינים, החלו בפרעות ביהודים ובביזת רכושם. עיקר ההרג התבצע בקרב פליטים יהודים שהגיעו לעיר מבוקובינה ובסרביה. באוגוסט הגיעו למקום כוחות צבא הונגריים, שלקחו יהודים לעבודות כפיה. בספטמבר 1941 הגיע הצבא הגרמני.
השלטון הגרמני ערך מפקד תושבים ורכוש והקים יודנראט שבין תפקידיו היה צריך ליצור גטו ליהודי העיר והסביבה. כל בעלי החיים, אמצעי התחבורה ומכשירי הרדיו שהיו ברשות יהודים הוחרמו. בספטמבר 1941 לקחו הגרמנים 30 מנכבדי העיר ודרשו מהיודנראט כופר גבוה עבורם. יהודי העיר התגייסו למצוות "פדיון שבויים" ומסרו את רכושם – אולם הגרמנים לא שיחררו את בני הערובה, לקחו אותם ליער הסמוך, הכריחו אותם לחפור בור והרגו את כולם. מאז לא פסק ההרג.
במהלך השואה הושמדה הקהילה על ידי האוקראינים בפיקוח הגרמנים, במחלות רעב וצמא, בבורות ירי, בבלזץ ודרך גירוש שארית אנשי הקהילה (בספטמבר 1942) לסטניסלב (איוונו-פרנקיבסק) והריגתם שם או שליחתם למחנות השמדה. מכ-3,300 יהודי העיר שרדו את השואה 15 איש.
קוממיות

היסטוריה

קבוצת קוממיות התגבשה בשנת 1949 כקיבוץ של צעירי אגודת ישראל, והורכבה בעיקר מקבוצת לוחמים בפלוגה הדתית של אלכסנדרוני. בתחילה שהו במחנה הכשרה בנחלת יהודה, על השטח שבו הקימה צא"י מאוחר יותר את כפר הנוער שדה חמד. בשנת 1950 עלתה הקבוצה אל האזור שבו היא נמצאת כיום, על אדמות שקיבלה מקק"ל. לקראת שנת השמיטה תשי"ב (1951–1952) חיפשו התושבים רב ובהמלצתו של הרב אברהם ישעיהו קרליץ פנו אל הרב בנימין מנדלזון, שהתמנה לרב המושב במשך 27 שנים. אחרי פטירתו בשנת ה'תשל"ט הוכתר כממלא מקומו בנו, הרב מנחם מנדל מנדלזון שכיהן כרב 32 שנות רבנות. אחרי פטירתו בשנת ה'תשע"ב הוכתר כממלא מקומו בנו, הרב משה יוסף מאיר מנדלזון, לרב היישוב. 
במקביל לעבודה החקלאית הוקמו במושב מספר בתי חרושת, בפרט כדי לספק פרנסה בשנת השמיטה. בין השאר הוקמו מאפייה, מחלבה ומפעל רעפים. ביישוב קיימים גם מפעל ליצור שיש, מפעל ליצור תפילין ומאפיית מצות.
בשנת ה'תש"ך עלה המושב לכותרות בפרשת יוסל'ה שוחמכר, אחרי שנתגלה שהילד הוסתר שם במשך כשבועיים. מספר תושבי המקום, בהם הרב, הועמדו לדין על שותפות בחטיפה, אך זוכו לאחר שהתביעה חזרה בה.
כיום פועל ביישוב כולל האברכים בראשות הרב דוד שמידל, בו שוהים האברכים במשך כל השבוע, ושבים לביתם רק לשבתות, וכן תלמוד תורה לילדים, שתי ישיבות לנערים וצעירים ובית ספר בית יעקב יסודי לבנות.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הישוב מדורג במקום החמישי מהסוף במדד החברתי כלכלי לשנת 2015.
תאודוטוס הביזנטיני

תאודוטוס מביזנטיון, שהיה ידוע גם בכינוי "תאודוטוס הבורסקאי" ו"תאודוטוס הסנדלר", היה כותב נוצרי מוקדם, במחצית השנייה של המאה השנייה.
תאודוטוס טען בכתביו שישו אומנם נולד לאם בתולה, אולם רק במועד מאוחר יותר חדר בו הלוגוס. כלומר, רק כאשר הוא נמשח ברוח הקודש בעת הטבלתו, הטבלה זו היא שהפכה אותו לאלוהי. לדעתו, בזמן לידתו ישו היה אדם, בשר ודם ולא אל, ורק לאחר שביצע את ציוויו למופת אימץ אותו האל להיות בנו. טיעוניו נדחו על ידי הכנסייה הנוצרית.
דברי תאודוטוס היוו בסיס לפיתוח הזרם הנוצרי אדופטיוניזם  (הקרוי גם מונרכיאניזם דינמי)  זרם שהוכרז ככפירה על ידי האפיפיור ויקטור הראשון, שגם נידה את תאודוטוס מהכנסייה הנוצרית.
שלמה אריאל

ד"ר שלמה אריאל (נולד ב-27 בפברואר 1939) הוא פסיכולוג קליני ישראלי, מומחה בטיפול אינטגרטיבי, טיפול רגיש-תרבות וטיפול במשחק, סופר, מלחין ונגן בלוז.

ביוגרפיה

נולד וגדל ברמת גן, בן להורים מקישינייב שבבסרביה. למד בלשנות עברית וכללית באוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר דוקטור לבלשנות מאוניברסיטת לונדון והיה מרצה לבלשנות תאורטית, בלשנות אנתרופולוגית והתפתחות השפה אצל ילדים באוניברסיטת לונדון ואחר כך באוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה העברית. לאחר הסבה מקצועית לפסיכולוגיה קלינית (תואר שני מאוניברסיטת תל אביב), החל לעבוד כמטפל, ובמקביל החל ללמד ולהכשיר מטפלים בתוכניות הכשרה מלאות, קורסים וסדנאות באוניברסיטאות ובמסגרות אחרות בישראל ובעולם. באמצעות הידע שרכש בבלשנות תאורטית, סמיוטיקה, פילוסופיה של המדע  ואנתרופולוגיה פיתח מודל טיפולי שנועד להיות אינטגרטיבי, רב-מערכתי ורגיש להבדלי תרבות - מודל היהלום. 
אריאל פרסם ספרים ומאמרים רבים בתחומי  מומחיותו. הגרסה העברית של ספרו  "משחקי דמיון של ילדים – ביקור בארץ הפלאות" ראתה אור ב-2014. בנוסף, כתב ספרי ילדים, בהם הספרים "שירי משחק" ו"מילוני", וכן סיפורים ושירים להצגות תיאטרון.
אריאל הוא מלחין ונגן מפוחית בלוז. הוא הקים בין השאר את הלהקה הישראלית "דלתא 5" ("The Delta 5 Blues Band"), המבצעת חומרים מקוריים שלו בסגנונות בלוז, R&B, סול ו-Funk. כן הקים את הלהקה "Rag Mama Rag – a Country Blues Quartet". בנוסף, הוא מרצה ומנגן במפוחית במופע "בלוז" על תולדות הבלוז והמוזיקה השחורה, עם להקתו של רוי יאנג, בבתי ספר תיכוניים ברחבי ישראל.
4 Minutes

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי ג'ונס ופרנסואה. הקליפ הציג את מדונה וטימברלייק מתהלכים במקומות שונים (בית, משרד, שירותים ועוד) כאשר חור שחור מתקרב אליהם והורס כל מה שנמצא בדרכו. המטרה שלהם, היא לנסות ולברוח בארבע דקות (כשם השיר), מן האיום ולהציל את עצמם.
באחד הקטעים הבולטים בקליפ מוצגים השניים בסופרמרקט, רוקדים על המסילה להעברת מוצרים. ישנם קטעי ריקוד רבים של השניים בקליפ המציגים את מדונה בביגוד מינימלי כשמאחוריהם שעון דיגיטלי גדול אשר מכוון לספור עד ארבע דקות. טימבלנד מופיע בקליפ בתחילתו ובסופו, תוך שניתן לשמוע את קולו.
הקליפ הוצג לראשונה באתר "iTunes" ב-3 באפריל, לאחר מכן באתר "MuchMusic" ב-6 באפריל ולבסוף בתוכנית TRL ב-7 באפריל. באתר YouTube הווידאו עבר מעל 10 מיליון צפיות תוך כשבועיים. במרוצת השנים, הפך הקליפ לקליפ ה-7 הנצפה ביותר של מדונה, כאשר צבר למעלה מ-81 מיליון צפיות.
סן פרנסיסקו ג'איינטס

היסטוריה

הג'איינטס היא אחת מקבוצות הבייסבול הוותיקות ביותר בארצות הברית, הקבוצה נוסדה בניו יורק ב-1883 והצטרפה לנשיונל ליג, תחת השם ניו יורק גות'אם. נהוג לייחס את הכינוי ג'איינטס (ענקים), למילות שבח שנתן בעלי הקבוצה לשחקניו לאחר ניצחון מרשים במיוחד על הפילדלפיה פיליז בעונת 1885. 
ב-1904 זכתה הקבוצה באליפות הנשיונל ליג והייתה אמורה להתמודד בוורלד סיריס נגד הזוכה באליפות האמריקן ליג אולם בעלי הג'איינטס הודיעו כי יחרימו את סדרת הגמר משום שלדבריהם ליגת האמריקן ליג החדשה נתפסה כליגת משנה, שהזוכה בה אינה ראויה למעמד זהה כשל אלופת הנשיונל ליג. שנה מאוחר יותר שוב העפילו הג'איינטס לוורלד סיריס, הפעם כבר הופיעו וזכו באליפות הראשונה שלהם בעידן המודרני לאחר ניצחון 1-4 על הפילדלפיה אתלטיקס. הקבוצה העפילה 4 פעמים לוורלד סיריס בין השנים 1911 ו-1917 אך לא הצליחה לזכות באליפות. ו-4 פעמים נוספות בין השנים 1921 ל-1924 בהן זכתה פעמיים. 
בשנות ה-50 נרשמו שניים מהרגעים הגדולים של הקבוצה ושל ספורט הבייסבול בכלל: ב-1951 הביאה חבטת הום ראן, בסיומה של סדרת פלייאוף צמודה, לזכייה באליפות הנשיונל ליג על חשבון הברוקלין דודג'רס, חבטה זו ידועה בשם "החבטה שנשמעה ברחבי העולם" כפארפרזה על הירייה שנשמעה ברחבי העולם. ב-1954 במשחק הראשון של הוורלד סיריס הצליח וילי מייז, שחקן השדה המצטיין של הג'איינטס, לתפוס כדור באופן אקרובטי ברגע מכריע של המשחק. תפיסה זו, הידועה גם בשם "התפיסה", מנעה ניקוד מהיריבה הקליבלנד אינדיאנס, הביאה לניצחון במשחק ולמומנטום שנמשך בניצחון 0-4 בסדרה כולה. הייתה זו הזכייה האחרונה באליפות של הג'איינטס עד שנת 2010.
ב-1957 עברה הקבוצה לעיר סן פרנסיסקו, והייתה בכך הקבוצה השנייה שעזבה באותה השנה את העיר ניו יורק לקליפורניה, יחד עם הדודג'רס שעזבו ללוס אנג'לס. הג'איינטס הצליחו להעפיל לוורלד סיריס ב-1962 אך הפסידו 3-4 לניו יורק יאנקיז, ב-1989 זכתה פעם נוספת באליפות הנשיונל ליג, ובוורלד סיריס התמודדה עם היריבה השכנה מאוקלנד (קליפורניה) האוקלנד אתלטיקס, סדרה זו זכורה במיוחד בשל רעידת אדמה קטלנית שפקדה את מפרץ סן פרנסיסקו בזמן בו אמור היה להתחיל המשחק השלישי בין הקבוצות, והביאה לדחיית המשך הסדרה ב-10 ימים. בסיכומו של דבר הפסידו הג'איינטס בסדרה 0-4. 
לאחר עונת 1992, חתם בקבוצה על חוזה שיא דאז, בארי בונדס ה-MVP של הליגה. משנה זו החלה תקופה בה היה בונדס לכוכב הבלתי מעורער של הג'איינטס, ב-2002 הוא הוביל את הקבוצה לוורלד סיריס, בה הפסידו 3-4 לאנהיים אנג'לס. בונדס עזב את המועדון ב-2007 לאחר שזכה 5 פעמים נוספות בתואר ה-MVP, והפך לחובט המוביל בכל הזמנים בליגה בחבטות הום ראנס. 
בעונת 2010 זכתה הקבוצה באליפות הליגה, כשניצחה בוורלד סיריס את קבוצת טקסס ריינג'רס בתוצאה 1-4, ב-2012 זכתה בתואר פעם נוספת לאחר ניצחון חלק על דטרויט טייגרס 0-4 וב-2014 זכתה בתואר שלישי בחמש שנים לאחר ניצחון 3-4 על קנזס סיטי רויאלס.
אן סטוק

ביוגרפיה

סטוק נולדה באינדיאנה בשנת 1944. היא בוגרת תואר מאוניברסיטת פרדו, היא עבדה כמורה בבית ספר יסודי וכדיילת בפאן אם.
במהלך מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980 היא שימשה כסגנית מזכירת העיתונות עבור סגן הנשיא וולטר מונדייל, לאחר מכן הייתה סגנית אחראית תקשורת ויחסי ציבור של תאגיד חנויות הכלבו בלומינגדיילס.
בשנת 1993 הנשיא ביל קלינטון מינה אותה כמזכירה החברתית של הבית הלבן (White House Social Secretary), באחראית על המסיבות והאירועים של הבית הלבן, תפקיד אותו ביצעה עד 1997 (הוחלפה על ידי קפריסיה מרשל).
מ-1997 ועד 2010 עבדה במרכז לאומנויות הבמה על שם ג'ון פיצג'רלד קנדי , שם פיקחה על מאמציו המורחבים של המרכז להגדיל את הפרופיל הלאומי והבינלאומי שלו. היא גם ניהלה את התוכניות הבינלאומיות לניהול אמנויות במרכז, ופיקחה על משרד קשרי הממשלה, משרד העיתונות ומשרד לענייני מוסדות.
היא מונתה על ידי הנשיא אובמה כעוזרת מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני חינוך ותרבות. היא כיהנה בתפקיד זה בשנים 2010-‏2013.
בנק ארץ ישראל בריטניה

בנק ארץ ישראל בריטניה בע"מ היה בנק ישראלי, חברה בת של בנק בריטי, שניהם בשליטתה של משפחת ויליאמס, שבראשה עמד נחום זאב ויליאמס, יהודי בריטי ונדבן ידוע, חמיו של מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון. בחודש יולי 1974 התמוטט הבנק, ונכנס להליך ממושך של פירוק. מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, הועמד לדין ונידון לעונש כולל של 12 שנות מאסר וקנס של 25 מיליון לירות ישראליות.

תולדות הבנק

הבנק נוסד בארץ ישראל בשנת 1930 ביוזמת התאחדות עולי פולין, בשם "בנק העולים ארץ ישראל פולניה", והחל לפעול בתחילת 1931. בשנת 1937 נרכש הבנק על ידי נחום זאב ויליאמס. בשנת 1945 שונה שם הבנק ל"בנק ארץ ישראל בריטי", ולאחר מכן שונה פעם נוספת ל"בנק ארץ ישראל בריטניה". קבוצת ויליאמס כללה השקעות נוספות בישראל, בתחומים שונים - ביטוח, בנייה, יקב ועוד. בשנת 1954 מונה יהושע בן-ציון למנכ"ל הבנק. הבנק גדל בהדרגה, והפך לבנק הרביעי בגודלו בישראל.
בשנת 1963 הציע מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, לנתן גוטווירט, איש עסקים יהודי מבלגיה, להשקיע 100,000 דולר בפיתוח אדמות אשדוד. עסקה זו הגיעה לדיון בבית המשפט העליון, שמתח ביקורת חריפה על התנהלות הבנק בעסקה, ופסק שעל הבנק להחזיר למשקיע את השקעתו בצירוף הוצאות משפט.
בשנת 1969, עם התערערות מצבו של הבנק, מונה דוד הרשקוביץ כמנכ"ל משותף, לצדו של בן-ציון, וכעבור חודשים אחדים מונה דוד פרידמן כמנכ"ל משותף שלישי.

פירוק הבנק

עם השתלטותו על הבנק פרסם בנק ישראל הודעה על ההסדרים לתשלום הפקדונות בבנק למפקידיהם, ולפיה ישולמו בהדרגה כל סכומי הפקדונות. לבנק מונה מנהל מורשה, חנוך פינקלשטיין מבנק לאומי, ונעשו ניסיונות למכירתו. משכשלו ניסיונות אלה נכנס הבנק להליך ממושך של פירוק. חברת הביטוח "צור", שהייתה בבעלות הבנק, נמכרה לחברת "הסנה", באוגוסט 1974.
למפרק הבנק מונה יוסף מילוא, ולאחר פטירתו הועבר התפקיד לכונס הנכסים הרשמי. למפרק הוגשו תביעות חוב בסכום כולל של כ-250 מיליון דולר, מתוכן אושרו תביעות ב-132 מיליון דולר. הנושה העיקרי היה בנק ישראל, בעקבות הסכומים ששילם לבעלי הפקדונות בבנק. הנושים קיבלו 57% מהסכומים שתבעו. בדצמבר 2006 הודיע משרד המשפטים שהסתיימו הליכי הפירוק של בנק ארץ-ישראל בריטניה.

ועדת שמגר

בעקבות התמוטטות הבנק הוקמה ועדה, שנתבקשה לבחון את הנסיבות שהביאו להתמוטטות ואת הצעדים שיש לנקוט בתחום הפיקוח על הבנק לשם מניעת הישנות מקרים כאלה. בוועדה היו חברים היועץ המשפטי לממשלה מאיר שמגר, החשב הכללי חיים שטסל, ראש מחלקת המחקר בבנק ישראל ד"ר צבי זוסמן והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה מאיר גבאי. הוועדה הגישה את הדו"ח שלה בחודש מאי 1975, ובו נמתחה ביקורת על תפקודו של בנק ישראל בתקופה שקדמה להתמוטטות הבנק.

מסקנות אישיות

מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, הועמד לדין והורשע בעבירות של גניבה על ידי מנהל, מרמה ורישומים כוזבים, וכן בעבירה על חוק הבנקאות ועל תקנות ההגנה (כספים), ונידון לעונש כולל של 12 שנות מאסר וקנס של 25 מיליון לירות ישראליות. הוא ריצה רק כשלוש שנות מאסר, לאחר שקיבל חנינה מנשיא המדינה, אפרים קציר, עקב מצב בריאותו. בעקבות ניסיונה של המדינה לגבות מבן-ציון את הקנס שהוטל עליו, ניסיון שלא צלח, הוכרז בן-ציון כפושט רגל ב-20 בדצמבר 1976.
נגיד בנק ישראל בעת קריסתו של בנק ארץ ישראל בריטניה היה משה זנבר, והמפקח על הבנקים היה ד"ר מאיר חת. חת הגיש את התפטרותו לנגיד זמן קצר לאחר קריסת הבנק, אך הנגיד דחה את התפטרותו. בסופו של דבר פרש חת מבנק ישראל בסוף אפריל 1975. חת המשיך למלא תפקידים בכירים בענף הבנקאות, ובהם יו"ר בנק לאומי. 
על בנק ישראל ועל הנגיד, משה זנבר, נמתחה ביקורת חריפה, אך זנבר המשיך בכהונתו עד לתום חמש השנים שנקצבו לה מלכתחילה.
הגביע מעין סמיה

הגביע מעין סמיה הוא גביע בגובה 8 ס"מ ובקוטר 25 ס"מ עשוי כסף ומעוטר בריקוע מתקופת הברונזה הבייניימית (בסביבות 2300-2000 לפנה"ס) או מתקופת הברונזה התיכונה שנתגלה במערת קבורה בעין סמיה שבשומרון. לפי הצעות שונות מקורו או מסוריה או ממסופוטמיה (עיראק) והוא הובא לכנען או בידי מהגרים מהאזורים הללו בעת ההתפשטות האמורית מערבה על פני הלבנט או כתוצאה ממסחר של האוכלוסייה המקומית בארץ עם גורמים מהאזורים הנ"ל. לדעת חוקרים ממוזיאון ישראל בירושלים היה הממצא, בהתחשב לרמתו הגבוהה ביחס לשאר הממצאים שנתגלו מתקופה זו, "נכס משפחתי" והתיאורים עליו מעידים על ארץ המוצא של הכלי.
לגביע צורת חרוט קטום, ממעטפת הגביע שרדו רק כארבע חמישיות. בחלק התחתון של הגביע ישנם עיטורים גאומטריים בגובה של כ–2 ס"מ. מעל לרצועה זו מופיעות מספר דמויות היוצרות שתי סצנות אחת מכל צד. הסצנה האחת מתארת שתי דמויות (האחת לא שרדה בשלמותה) הן אוחזות בסרט אותו מעטרים עיגולים קטנים. מעל לסרט ציור סכמטי של ראש וסביבו שנים עשר עלים. הדמות שנותרה בשלמותה לבושה בחצאית הקשורה בסרט אל הכתף. בין שתי הדמויות מתואר נחש גדול עם זנב מקופל, עין גדולה, פה ונחיר. קשקשי הנחש מתוארים קווקוים צפופים והצואר בדגם אדרת דג.
בסצנה השנייה מתוארת דמות שחציה אדם חציה בעל שני פרצופים וכובע אחד, ופלג גוף עליון אנושי וערום, כל יד מחזיקה בענף של צמח. פלג הגוף התחתון מתפצל לשניים ונראה כרגלי שוורים הפונות אחת אל השנייה. בין הרגלים שושנה קטנה ולימינה של הדמות מופיע נחש גבוה, ניצב על זנבו ופונה אל עבר הדמות. הנחש שונה מהנחש בסצנה הראשונה בעיטור על גופו – עיגולים קטנים, וחריתות סביב הפה נראה כי זהו דרקון הנפוץ באמנות מסופוטמית.

פרשנות

הגביע קדום לתרבות הבבלית אך, כפי שהציע יגאל ידין, הסצנות מזכירות את סיפור הבריאה הבבלי "אנומה אליש", בו מסופר על תיאמת שגייסה למלחמתה במרדוך שני תנינים גדולים (לדעת זאב ח' ארליך ייתכן כי מדובר ביצורים דמוי דרקון), והוא נלחם נגדה בצמחי רעל. מרדוך מתואר כבעל ראש כפול. הסצנה הימנית מתארת את הנחש אחרי התבוסה, שוכב על גחונו, תואם את הכתוב "ואז עמד האדון (מרדוך) והביט על פגרה (של תיאמת)". 
בספר בראשית מוזכר הנחש כבעל חיים בעל תכונות לא חיוביות, הוא אינו אל קדום כפי שמתואר ב"אנומה אליש", בפרק ג א, "והנחש היה ערום מכל חית השדה". בספר במדבר פרק כא ד - ט, מיוחסים לנחש כוחות ענישה.
יעקב מזרחי (חבר הכנסת)

ביוגרפיה

נולד בשכונת "שעריים" ברחובות (אז מושבה), לשושנה והרב דוד מזרחי, יוצאי תימן. אביו עלה לארץ כעשור לפני שנולד, כיהן כאב בית דין ברחובות, ונהרג בהפצצות על המושבה במלחמת העצמאות. הרב מזרחי נישא לבת הרב שלום חוברה. היה בעל הסמכה לרבנות.
עוד בתקופת המנדט הבריטי פעל רבות בקרב יוצאי עדות המזרח בארץ, ופעילותו התגברה לאחר מלחמת העצמאות וגלי העלייה. הוא פעל במעברות ברחבי הארץ לחיזוק היהדות, ונלחם בכפייה החילונית שהופעלה על העולים. נהג להסתובב ברחבי הארץ על אופנוע או בתחבורה ציבורית. היה דרשן בולט ונאם בכינוסים ועצרות המוניות.
בהמשך מונה למנהל מחלקת עדות המזרח באגודת ישראל בארץ ישראל, בתפקיד זה עסק בבעיות הקליטה של עדות המזרח, ובעיקר מבחינה דתית-רוחנית. בין היתר עמל רבות לרישום תלמידים למוסדות תורניים, בהתחלה לשולחם לפנימיות, ובהמשך סייע לייסד בתי ספר ומקומות לימוד.
בהמשך מונה לסגן יו"ר אגודת ישראל בארץ ישראל. לחבר מועצת העיר רחובות, ולסגן ראש העיר והממונה על מחלקת הרווחה. שימש סגן יו"ר המועצה הדתית והיה פעיל במוסדות החינוך הדתיים בעיר.
החל מסוף שנת 1972 (בשלהי הכנסת השביעית), החל לכהן כחבר כנסת מטעם אגודת ישראל במשך כשנתיים במקומו של שלמה יעקב גרוס, על פי הסכם רוטציה.
בשלהי קיץ התש"ם, בדרכו לפגישה ציבורית בירושלים, לקה באירוע מוחי. ימים ספורים לאחר מכן, בראש חודש אלול, הוא נפטר.
על שמו נקראו מוסדות "אור יעקב-אור זרוע" - לימודי רבנות ודיינות לאברכים מחב"ד.

משפחתו

היה אב ל-16. בנו דוד נהרג במלחמת יום כיפור. בנו אליעזר היה חבר כנסת מטעם אגודת ישראל.
פנדי

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
החנות הראשונה הוקמה על ידי אדל ואדוארדו פנדי בשנת 1925 ברומא והייתה חנות לעור ופרווה. 
הבושם הראשון לאישה מבית פנדי הושק בשנת 1985. מאז הושקו בשמים נוספים לגברים ולנשים.
כיום החברה היא מותג בינלאומי בשליטתו של התאגיד LVMH והמנהל האומנותי הוא קרל לגרפלד. לגרפלד גרם לשערורייה בתצוגת אופנה במילאנו בשנת 1993 בה הוצג אוסף בגווני שחור ולבן של פנדי על ידי חשפניות ועל ידי מואנה פוזי , שחקנית פורנוגרפיה איטלקייה. רבים מהצופים, ביניהם אנה וינטור, עורכת ווג, עזבו את התצוגה כאות מחאה.
בשנת 2012 השיקה החברה קולקציה של תיקי יד ממוחזרים העשויים מפחיות שתייה.

חנויות

לפנדי קיימות חנויות ברחבי העולם ובערים מרכזיות כדוגמת ניו יורק, מילאנו, הונג קונג ודובאי. החברה כוללת 117 חנויות ברחבי העולם נכון לשנת 2005.