google/wiki40b huggingface dataset:
אנגלה ויסר

ביוגרפיה

ב-1988 זכתה ויסר בתואר "מלכת היופי של הולנד" ובאותה שנה ייצגה את מדינתה בתחרות מיס עולם, אך לא הגיעה לשלב הגמר. בשנה לאחר מכן בתחרות מיס תבל שנערכה במקסיקו היא זכתה במקום הראשון. 
לאחר זכייתה היא שמשה כמנחה משנית בתחרות מיס תבל בין השנים 1991 ל-1994.
לאחר מכן שיחקה בתפקידי משנה במספר סרטים ובניהם המרגל מת מצחוק, והשתתפה בתפקידי אורח בכמה סדרות טלוויזיה, ביניהם חברים, משמר המפרץ ובוורלי הילס 90210.
מ-1997 ועד 1999 שיחקה בקומדיית הנעורים "USA High" העוסקת במתבגרים הלומדים בפנימייה אמריקאית בפריז.
היא נשואה ואם לבת.
מנחם מנדל גלוסקין

מנחם מנדל גלוסקין (ה'תרל"ח, 1878, לויב - י"ג בכסלו ה'תרצ"ז, 27 בנובמבר 1936, לנינגרד) היה רבה של לנינגרד בשנים 1934–1936.

ביוגרפיה

מנחם מנדל גלוסקין נולד בשנת תרל"ח (1878) לאביו הרב אהרן גלוסקין. באותה שנה אביו נקרא לכהן כרבה של העיירה פאריטש (פריצ'י) בבלארוס. בנוסף למנחם מנדל נולדו לרב גלוסקין שבע בנות. מנחם מנדל סיים בהצטיינות את הישיבה והוסמך לרבנות, כשבמקביל הוא משלים את הלימודים הכלליים. אחרי מות אביו נתמנה לרבה של פאריטש (פריצ'י). ב-1909 נישא לפרידה (פראדיל) בתו של הרב אליעזר רבינוביץ רבה הראשי של מינסק ונכדתו של ה"גדול ממינסק" הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן. 
הוא שימש ברבנות בערים פאריטש, פרילוקי, וניזין.
אחרי מות חותנו בשנת תרפ"ד (1924) התמנה לרבה הראשי של מינסק. בן ביתו, מזכירו ואיש סודו באותו תקופה היה הרב אלתר הילביץ. הרב גלוסקין הסמיך רבנים אחרים ביניהם את הרב הילביץ ואת הרב מרדכי שמואל קרול.
במשפט ראווה שהחל ב-28 בפברואר בשנת 1925 במינסק, שאורגן על ידי היבסקציה, וכונה ביידיש "שויחטים-טרסט", היה גלוסקין אחד הנאשמים. כרבה של מינסק הוא השתתף בוועד רבני ברית המועצות.
בחודש שבט תר"ץ, (פברואר 1930) הוא נעצר באשמת ההשתתפות בקשירת קשר נגד השלטון של הרבנים, ושוחרר בעקבות המחאות של מדינות המערב – במיוחד בהשפעת המברקים שנשלחו על שם מקסים ליטבינוב, ששמש בתפקיד הקומיסר לענייני החוץ של ברית המועצות.
פעמיים גורש מדירותיו שהוחרמו על ידי השלטון המקומי. את צו הפינוי השני קיבל בזמן ישיבתו שבעה באבלות על מות אשתו ואז עבר להתגורר בעזרת הנשים של בית הכנסת.
ב-1934 נענה הרב גלוסקין לבקשת הקהילה היהודית של לנינגרד, לאחר פטירת רבם, לאייש את התפקיד שהתפנה. בקבלת תפקיד זה על עצמו קיווה גלוסקין, שבנותיו תוכלנה לרכוש השכלה גבוהה, למרות שאביהן משמש בתפקיד של "משרת דת" ("служитель культа"), שזכה מצד השלטון הקומוניסטי ליחס משפיל של החרמה. תקוותו זו לא התממשה, ועד שלהי שנת 1936 משפחתו לא הצליחה למצוא מקום מגורים, ובנותיו, לא זו בלבד שלא זכו להתקבל לאוניברסיטה, אלא אף לא יכלו למצוא לעצמן עבודה במשך זמן ממושך. למרות זאת גלוסקין לא עזב את קהילתו בלנינגרד. רק לאחר חודש דצמבר של שנת 1936, כששונתה החוקה הסובייטית, ובוטל המעמד של "משולל הזכויות" ("лишенец"), והושוו זכויותיהם של כל האזרחים - בנותיו של גלוסקין התקבלו לאוניברסיטה.
בלינגרד הוא ניהל תלמוד-תורה וישיבה מקומית במחתרת, והיה שותף לניהול רשת תלמודי תורה וישיבות מחתרתית ברוסיה הסובייטית בהנהגת רבי יוסף יצחק שניאורסון. שמו המחתרתי היה "סדר הדורות", כי רבי יחיאל היילפרין מחבר ספר סדר הדורות היה איש מינסק והרב גלוסקין שימש כרב בעיר זו.
מסופר, שיום לפני פטירתו של גלוסקין ב-1936 הוא עדיין רקד בחתונה חסידית. הוא נקבר בבית הקברות היהודי "פראוברז'נסקויה" שבסנקט פטרבורג, לא הרחק מבית הלוויות.

מתורתו

הרב גלוסקין התכתב עם הרב הרב שלמה חיים פרלוב מבראהין, בענייני אישות, יבום וחליצה. ממכתבים אלו נותר מכתב אחד בעניין בכל נפשך ובכל מאודך ובו דן בתורת חמיו.
מצווה לקיים דברי המת

מצווה לקיים דברי המת הוא כלל תלמודי הקובע שיש לקיים את רצון המת. הכלל נמצא במתח עם דיני הירושה במשפט העברי הקובעים שהירושה צריכה לעבור אל היורשים הטבעיים שהם קרובי הנפטר. הכלל היווה בסיס לחוק הירושה הישראלי ומצוטט בפסיקה בישראל בדיונים שונים כאשר יש בעיות בצוואה.

הכלל

הכלל מופיע בתלמוד הבבלי בשמו של רבי מאיר, בין השאר בגיטין יד, עמוד ב:
רבי יהודה הנשיא אמר משום רבי יעקב שאמר משום רבי מאיר מצוה לקיים דברי המת, וחכמים אומרים יחלוקו
.

המקור

התלמוד אינו מסביר את המקור לדברי רבי מאיר, אך במקורות מאוחרים יותר מובאות כמה מקורות. מדרש הגדול מביא את הכלל על הפסוק "אנכי אעשה כדבריך" שאומר יעקב לאביו כאשר הוא מבקש ממנו לקבור אותו במערת המכפלה ובאופן מפורש יותר, על הפסוק שנאמר לאחר קבורתו של יעקב: "ויעשו בניו לו כן כאשר ציום" הוא מציין: "מכאן אמרו מצווה לקיים דברי המת".
המרדכי. כתב שתקנה זו נתקנה לטובת המת, שיחול בדברים שאין הקניין תופס בהם, ולכן הוא חל רק בדברים שאין מועיל בהם קניין.

תחולת החיוב

על תחולת החיוב חלוקים הפוסקים. רבנו תם והרב שמעון בן צמח דוראן כותבים שהחיוב נובע רק מכך שהמת מוריש ממון, ובהיעדר ירושה אין כל חיוב למלא את רצון המת. לעומת זאת, הרב יוסף שאול נתנזון כותב שהחיוב הוא מצד חסד של אמת עם הנפטר שאינו יכול לעשות דברים יותר. 
במחנה אפרים מציג מחלוקת ראשונים, האם על ידי מצווה לקיים דברי המת, נקנה החפץ הנקנה למקבל, או שמדובר במצווה ככל המצוות. לפי הר"ן והמרדכי בשם רבינו שמחה מדובר במצווה, ולכן אם היורשים קטנים לא ניתן לכופם לקיים את המצווה, אך לפי שיטת רש"י ותוספות המצווה לקיים דברי המת, מחילה על הגט חלות שחרור כאילו המת הפקיר את העבד, שבמקרה כזה פקע קניין הממון מהעבד, אבל נותר עליו קניין איסור, המונע ממנו להנשא עם בת חורין, ולפי שיטת רש"י אף אסור לו להנשא עם שפחה.
לפי תוספות במסכת בבא בתרא לא בכל מקרה חל המצווה לקיים דברי המת. הריב"ם מגביל זאת רק כאשר הוא אמר בפירוש "תנו" מנה לפלוני, ולא "מנה לפלוני", לפי הר"י המצווה היא רק כאשר הדבר הופקד ביד שליש, והדבר הופקד בידו לשם כך, חוץ משחרור שפחה, לפי רבינו תם חלות מצווה לקיים דברי המת למרות שהיא חלה מחיים, היא חלה רק בדבר שייך לתיתה לאחר מיתה ולא בגט ושטר שחרור שראויים לתיתם רק מחיים. 
שתי הגבלות נוספות אותם מציעים בעלי התוספות וחוזרים בהם באופן חלקי או מלא, אחת היא הצעתו של רבינו תם שמתנת שכיב מרע היא דווקא באופן ששייך ירושה (ולא בגר למשל), אך הוא מסופק בכך ומעדיף את חילוקו הראשון, וכן הצעתו של ר"י שמצווה לקיים דברי המת היא רק כאשר הדבר נאמר לאדם שנאמר לו פה אל פה, הצעה ממנה חזר ר"י בעקבות סתירה לדבריו מגמרא מפורשת.
פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין

ילדותו

פרידריך פרנץ נולד ב-10 בדצמבר 1756 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, להוריו לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין ושרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד.

שלטונו

ב-24 באפריל 1785 מת דודו של פרידריך פרנץ פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ופרידריך פרנץ עלה לשלטון במקומו.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר פרידריך פרנץ על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף פרידריך פרנץ לקונפדרציה של הריין.
בקונגרס וינה קיבל פרידריך פרנץ יחד עם בן דודו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, מעמד של דוכס גדול. פרידריך פרנץ היה מהשליטים הגרמניים הריאקציונריים, ולא הסכים לשום רפורמה פוליטית במדינה.
פרידריך פרנץ נפטר בארמון לודוויגסלוסט ב-1 בפברואר 1837, ונכדו פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו.
סולן ראשון

בבלט, סוֹלָן רִאשׁוֹן הוא רקדן בלהקת בלט, דרגה אחת מתחת לרקדן ראשי. בדרך כלל, רקדנים בדרגה זו מגלמים תפקידי סולו רבים, כמו הסולנים, אך חובקים רפרטואר עשיר יותר ומקצועיות יתרה. בנוסף, הסולן הראשון ייחשב לרקדן המתאים ביותר לגלם תפקיד של רקדן ראשי בהיעדרו או בתקופת החלמה מפציעה, שאינה נדירה כלל בעולם המחול הקלאסי.
The Resistance

רקע

ב-2007 בזמן סיבוב ההופעות של Black Holes and Revelations דיברו על כך שהלהקה תחל בקרוב לעבוד על אלבום חדש. ב-22 במאי 2008 מגזין NME דיווח שהלהקה החלה לכתוב שירים לאלבום החדש. 
השמועות על האפשרות של שיר באורך של 15 דקות הופיעו בתקופה שמיוז החלו להקליט. הלהקה הוציאה לאור שלושה קליפים של עשיית האלבום, כולל חלק שצולם בשירותים. במרץ 2009 פורסם שמיוז מתעתדים לצאת לסיבוב הופעות בסתיו ושיופיעו כלהקת החימום של להקת U2 בכמה הופעות בארצות הברית בספטמבר, דבר שרמז לסיום עבודה על האלבום.

ביקורות

רוב השבחים לאלבום כוונו ליצירה בת 13 דקות "Exogenesis"' שבכדי ליצור אותה השתמשו ב40 נגנים. 
ביקורות רבות ביקרו את האלבום שהוא חסר מקוריות, במקרים מסוימים אפילו טענו שזה קריקטורה של רוק פרוגרסיבי.
מגזין רולינג סטון אמרו שuprising מראה ש"מיוז עדיין יודעים לשאוג" אבל ביטל את כל שאר האלבום כקלישאה וששאלו בלי בושה מלהקות כמו רדיוהד וקווין.
גיטריסט קווין בריאן מיי הילל את השילוב של מוזיקה שהושפעה על ידי קווין באלבום. הוא אמר ב-BBC "אני אוהב את זה, אני חושב שזה חומר מצוין." הוא תיאר את United States Of Eurasia כיצירה שנעשתה בגאוניות.
סמל וירג'יניה המערבית

סמל וירג'יניה המערבית הוא סמלה הרשמי של מדינת וירג'יניה המערבית שבארצות הברית.
הסמל הוא עגול ובעל רקע לבן ובמרכזו סלע שעליו חקוק התאריך 20 ביוני 1863, התאריך שבו נוסדה המדינה והצטרפה לאיחוד, מדינות ארצות הברית שהתנגדו לעבדות בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. לרגלי הסלע מוצלבים שני רובים ומצנפת פריגית המסמלת את החירות מעבדות שלמענה נלחמה המדינה. משמאל לסלע ניצב אדם המסמל חקלאות, בידו גרזן ומחרשה ולידו צמח התירס. בצד השני עומד אדם המסמל את התעשייה, בידו מכוש ומאחוריו סדן וקורנס. סביב הרקע הלבן, טבעת זהב מעוטרת שבה כתוב למעלה "מדינת וירג'יניה המערבית" ולמטה המוטו בלטינית "Montani Semper Liberi" (אנשי ההרים תמיד חופשיים; וירג'יניה המערבית מכונה גם מדינת ההרים). בין שני הכיתובים, כוכבים שחורים.
מצדו השני של הסמל, נמצא "הסמל הקטן" שמשמש בשינוי קל גם כחותם המושל. מתואר בו אזור חקלאי בין הרים וסביבו המוטו "Libertas E Fidelitate" (חירות מתוך נאמנות).
יוצר הסמל הוא Joseph H. Diss Debar .
בלהה רובינשטיין

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1936, בתו של הסופר, המחזאי, המבקר והעיתונאי יהושע בר-יוסף ואחות ליוסף ויצחק בר-יוסף. נישאה ליוסף (יוסקה) רובינשטיין, ממייסדי קיבוץ לוחמי הגטאות (נפטר 2012).
הייתה מורה לספרות בבית הספר התיכון אחד העם בפתח תקווה. במשך שנים רבות הייתה חברה בצוות לספרות של האגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך, ובמסגרת זו כתבה ספרי הדרכה רבים וקיימה השתלמויות מורים. סיימה תואר דוקטור בספרות באוניברסיטת בר-אילן (1990) ולימדה ספרות באותה אוניברסיטה.
רובינשטיין עסקה רבות ביצירתם של אביה יהושע בר-יוסף ושל סופר היידיש יצחק בשביס-זינגר.
מכון צורבא מרבנן

ראשי המכון

המכון הוקם בשנת ה'תשס"ג (2003) על ידי הרב בן ציון אלגאזי, שעמד בעבר בראש ישיבת כרם ביבנה ומשמש כיום כאחד מראשי ישיבת ההסדר רמת גן, ובעידודו של מי שהיה הרב הראשי לישראל, מרדכי אליהו, שכיהן גם כנשיא המכון מעת הקמתו ובמשך שנים רבות. כיום מכהן כנשיא המכון הרב יעקב אריאל, המכהן גם כרבה הראשי של העיר רמת גן. 
מכון צורבא מרבנן פועל כעמותה רשומה אשר בראש הוועד המנהל שלה עומד מיום הקמתה אחד ממייסדי המכון, גאל גרינוולד.

פעילות המכון

על פי חזון מכון צורבא מרבנן, על כל יהודי ללמוד בצורה סדורה את כל ההלכות המעשיות הנוגעות לחייו האישיים, כאשר הלימוד מהווה גשר בין שלשלת דורות הפסיקה ההלכתית בתמצית ובמיקוד, ובכך נוצר לימוד הלכתי חוויתי הגורם ללומד להפוך להיות “פוסק לביתו”. 
המכון כולל 410 מרכזי לימוד בארץ ועוד 50 מרכזי לימוד ברחבי העולם, שבהם לומדים למעלה מ-15,000 משתתפים. תוכנית הלימודים היא חד שבועית ונמשכת 4 שנים, ובה נלמדות כל ההלכות המעשיות בשולחן ערוך, על ארבעת חלקיו, מן המקור ועד היישום הלכה למעשה. בנוסף קיימות תוכניות נישה רבות: בצה"ל, במוסדות חינוכיים, בבתי כלא ועוד. המכון עורך קורסי הכשרה הלכתיים במגוון נושאים, ימי עיון, הרצאות וכנסים ברחבי הארץ והעולם, וכמו כן מפיק ומפיץ חומרי לימוד ייחודיים.
גיא אוני (סרט)

תקציר העלילה

הסיפור מתרחש בארץ ישראל העות'מאנית של שלהי המאה ה-19. פאניה (תמר אלקן), צעירה ויתומה כבת 17, עולה לארץ ישראל ליפו מרוסיה עם דודה המבוגר, אחיה המעורער בנפשו ובתה התינוקת, שנולדה לאחר אונס שעברה בפוגרום. באכסניה בעיר מתאהב בה יחיאל (ציון אשכנזי), אלמן ואב לשני ילדים המבקש את ידה. פאניה, חסרת האמצעים, מסכימה להינשא לאיש הזר ויחדיו הם עוברים לביתו שב"גיא אוני" (ג'עוני) היא ראש פינה. ביישוב גרים בכפיפה אחת עובדי אדמה יהודים וערבים. סיפור אהבתם של פאניה ויחיאל מתרחש על רקע התעוררות תנועת חיבת ציון וראשית הגשמת חלום השיבה לארץ ישראל.
קו תקשורת

קו תקשורת הוא סוג של ערוץ תקשורת, המשמש להעברה של אותות תקשורת. 
במקרה בו קו התקשורת הוא כבל תקשורת פיזי (להבדיל מתשדורת רדיו) הוא נקרא גם "מנקודה לנקודה" (בקיצור: נל"נ).

סוגים של קווי תקשורת

ישנם קווי תקשורת מסוגי מדיה שונים. הנפוצים והוותיקים שבהם הם זוגות של תיילי נחושת, שבמקור (המאה ה-19) העבירו טלגרפיה (בקוד מורס) ולאחר מכן גם שיחות טלפון לסוגיהן השונים. כיום מעבירים על גביהם שיחות טלפון וגם אינטרנט מהיר בטכנולוגיית ADSL.
קווי תקשורת נוספים הם כבלים קואקסיאליים (תחילת המאה ה-20) המעבירים מידע באפנון תדר רדיו RF, בדומה לשידורי תחנות רדיו וטלוויזיה, וגם בריבוב חלוקת תדר (FDM) ו/או בריבוב חלוקת זמן (TDM).
החל מסוף המאה ה-20 קווי תקשורת הנפוצים לקיבולת גבוהה הם הסיבים האופטיים, המסוגלים להעביר נתונים בקצב גבוה מאוד על זוג סיבים (אחד לשידור והשני לקליטה) בטכנולוגיות ריבוב שונות ומגוונות. עקרון הפעולה הוא המרת אות חשמלי לאור, העברתו בצורה אופטית אל הקצה השני של הקו והפיכתו בחזרה לאות חשמלי בגלאי ביעד. הטכנולוגיה היעילה ביותר כיום היא DWDM, שבה מרבבים מידע שונה על מספר אורכי גל ומשדרים אותם במקביל דרך אותו סיב, ובכך מתאפשרת הגדלה של קיבולת המידע בסיב.

התאמת סוג הקו למטרות שונות

לכל קו תקשורת יתרונות וחסרונות. הסיבים נחשבים למתאימים ביותר לקצבים גבוהים ומחירם נמוך ממחיר כבלי נחושת, אולם ציוד הקצה האופטי יקר בהשוואה לציוד חשמלי. לכן יש כיום מעט צרכני קצה שמחוברים לקווי תקשורת אופטיים. רוב הלקוחות הביתיים המחוברים לאינטרנט מחוברים דרך קווי טלפון (זוגות נחושת) בטכנולוגיית ADSL או דרך כבלים קואקסיאליים של טלוויזיה בכבלים לארון הסעף.

היבטים נוירולוגיים

הפעולה של מערכת העצבים מתאפשרת הודות לתקשורת שבין התאים המרכיבים אותה.
במערכת זו, השלוחות הארוכות של תאי העצב המכונות אקסונים משמשות כקווי תקשורת.
תפקידו של האקסון הוא להעביר מידע מגוף תא העצב שבמוח לתא אחר.
גשר פוניאטובסקי

היסטוריה

גשר פלדה באורך 506 המורכב משמונה חלקים תוכנן על ידי שטפן שילר. הקמתו החלה ב-1904 ובוצעה על ידי חברת קונסטנטי רודצקי (K. Rudzki i S-ka) בפיקוחם של המהנדסים מייצ'סלב מרשבסקי וואצלב פשקובסקי. מהנדס נוסף שעבד על הגשר היה קז'ימייז' אודקובסקי, שעבר מאוחר יותר לניהול חברת התחמושת לוצניק. הגשר נתפס כרברבני בעיני המתנגדים להקמתו, בהם ראש עיריית ורשה והסופר בולסלאב פרוס. הגשר נפתח ב-6 בינואר 1914 על ידי המושל הכללי הרוסי גאורגי סקלון כגשר השלישי של ורשה, ובהתאם לכך זכה לכינוי העממי "הגשר השלישי" (trzeci most) אף ששמו הרשמי היה "הגשר של מנהיגנו הדגול, הצר ניקולאי השני". לאחר שפולין זכתה לעצמאות מחודשת ב-1918 שונה שמו של הגשר על שמו של הנסיך יוזף פוניאטובסקי וזכה לכינוי Poniatoszczak.
הגשר ספג פגיעות קשות במהלך מלחמות העולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ב-1915, הצבא הרוסי הנסוג פוצץ ארבעה חלקים מהגשר על מנת להאט את התקדמות הכוחות הגרמניים. הגשר הוקם מחדש במהירות על ידי הגרמנים, אך נפגע בתאונה זמן קצר אחר כך. לאחר המלחמה נבנה הגשר מחדש על ידי הממשלה הפולנית במשך חמש שנים, בין 1921 ל-1926. במהלך הפיכת מאי שימש הגשר כמקום מפגש בין נשיא פולין סטניסלאב ויצ'כובסקי ומנהיג המהפכה מרשל פולין יוזף פילסודסקי. במהלך מלחמת העולם השנייה הושמד הגשר על ידי הגרמנים במהלך מרד ורשה ב-13 בספטמבר 1944. הפעם נהרס הגשר באופן משמעותי, וכל חלקיו התמוטטו, כשרק החלקים התחתונים שרדו.
התוכניות הראשונות לאחר המלחמה של הממשלה הפולנית הקומוניסטית החדשה היו של הקמת מבנה זמני מעץ על החלקים ששרדו, אך העבודה הנמהרת גרמה לגשר להתמוטט. הגשר הוקם מחדש ונחנך ב-22 ביולי 1946 על ידי בולסלאב ביירוט. הגשר החדש שהוקם איבד חלק מהפאר שהיה לגשר בצורתו שלפני המלחמה, ובשל התקציב המוגבל לא שוחזרו מאפייני נאו-רנסאנס דקורטיביים, כדוגמת מעקות עשויים ביד וספסלי אבן. בזמן שפל נמוך ניתן לצפות בחלק מהשרידים בצורתו המוקדמת של הגשר לפני המלחמה.
בין השנים 1963 ל-1966 הורחב הגשר, ומסלול החשמלית הופרד מהכביש, והגשר חובר לכביש המהיר Wisłostrada בגדה השמאלית של הוויסלה. בשנים 1985–1990 נעשו הרחבה ושיפוץ נוסף, והכביש בגדה הימנית (פראגה) הורחב והוקם גשר זמני נוסף (גשר סירנה; שהוחלף בשנת 2000 על ידי גשר שוויינטוקז'יסקי). ב-2004 החל פרויקט שיקום של הגשר. ב-2005 הוקמו מגדלים קטנים, וארבעת חלקיו של הגשר נבנו מחדש. ב-2007 מסלול החשמלית שופץ.
יוליוס קליברג

יוליוס ישראל קליברג (10 ביולי 1894 – 15 באוגוסט 1988) היה רופא פנימי,   מראשוני הפרופסורים לרפואה פנימית בישראל, מנהל מחלקה פנימית בבית חולים הדסה, ירושלים, מחלוצי הרפואה האקדמאית בארץ-ישראל

קורות חייו

קליברג (Kleeberg) נולד בבזינגפלד (Bösingfeld) שבגרמניה לוילהלם וסופיה לבית לבנבוים. אביו נמנה עם בעלי מפעל לבנים וניהל מחצבה.
בשנת 1908 עבר עם משפחתו לדיסלדורף, שם סיים בית ספר ריאלי. ב-1913 החל בלימודי רפואה באוניברסיטת היידלברג, בון, דיסלדורף, ופרנקפורט. 
במהלך לימודיו היה חבר באגודת סטודנטים יהודית מתבוללת.
מאביב 1916 שירת בבית חולים צבאי באנטוורפן. לקראת תום המלחמה נפל בשבי ושוחרר ב-1919.
סיים את לימודי הרפואה בשנת 1920.
ב-1929 התמנה למרצה בכיר לרפואה פנימית באוניברסיטת פרנקפורט.

בינואר 1930 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
בשנים 1930–1932 ניהל את המחלקה הפנימית בבית החולים ביקור חולים
ב-1932 ייסד את כתב העת "פוליה מדיקה אינטרנה אורינטליה". בעיתון רפואי זה התפרסמו מאמרים רפואיים בלועזית.
בשנים 1939–1957 ניהל את המחלקה הפנימית בבית החולים הדסה ירושלים.
קליברג היה פעיל בתכנון ובהקמה של בית הספר לרפואה, בירושלים עוד מאמצע שנות הארבעים של המאה העשרים.
בשנת 1949 עם פתיחת הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים קיבל קליברג מנוי של פרופסור לרפואה פנימית.
בשנת 1954 בהגיעו לגיל 60, פורסם בהרפואה מאמר לכבודו של קליברג, תחת הכותרת : "קליברג בן 60". (הרפואה, 47 (3) 68, 1954 (מחבר: פרופ' פריץ דרייפוס)
בשנת 1956 ייסד ביחד עם פרופ' דוד בירנבאום, פרופ' פריץ דרייפוס, פרופ' הרמן שטייניץ וד"ר ברנדשטטר את החברה הישראלית לגסטרואנטרולוגיה.
בשנת 1957 נתמנה למנהל המחקר בבית החולים רוטשילד בחיפה.
ב-1963 התמנה קליברג כעד מומחה בגסטרואנטרולוגיה מטעם בית המשפט.
ביום רצח ארלוזורוב, ידיד משפחת ארלוזורוב, קליברג, היה במקרה בתל אביב והתאכסן באותו מלון בו שהתה משפחת ארלוזורוב. קליברג הגיע כאשר ד"ר אמיל שטיין התרחץ לניתוח של ארלוזורוב. ד"ר קליברג ידע שפרופסור מכס מרכוס נמצא בתל אביב והציע לד"ר שטיין להביאו כתגבור. ראש העיר מאיר דיזנגוף שלח את מכוניתו להביא את מרכוס.  כך החלה הקריירה המפוארת של פרופ' מרכוס בבית החולים הדסה (תל אביב)
מתלמידיו: פרופ' פריץ דרייפוס
קליברג  נישא בשנת 1939, לאנני לבית שינדלר. לזוג לא היו ילדים אך הם גידלו את שולמית, בתה של אנני מנישואיה הראשונית לד"ר הנרי שוובכר, רופא ילדים מציריך.
דנייפר מוהילב

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1960 ונקרא "חימיק". מ-1963 עד 1973 — "ספרטק". הופיע תחת השם "דנייפר" (עד 1997) ומ-1998 עד 2005 — "דנייפר-טרנסמאש". 
בתקופה הסובייטית המועדון התמודד בליגה השנייה של ברית המועצות, ההישג הגבוה ביותר היה ההעפלה לליגה הראשונה. המועדון זכה באליפות בלארוס בשנת 1998, סיים במקום, השני בעונת 1992 ובמקום השלישי בעונת 2009. בעונת 2011 המועדון ירד לליגה הראשונה. בעונת 2012 הוא חזר לליגה הבכירה, אך בעונת 2014 הוא ירד שוב לליגה הראשונה. מאז עונת 2016 ועד מיזוגו בשנת 2019 המועדון התמודד בליגה הבכירה. בגביע אלופות חבר המדינות בשנת 1999, הוא  הגיע עד למקום השלישי בשלב הבתים, אחרי הפסד ל"ספרטק" מוסקבה 0:3 ול"קובנה" 1: 2, וניצחון בודד על דינמו טביליסי 5:3. 
בסוף עונת 2018/19 ירד שוב לליגה הראשונה. במרץ 2019 מוזג עם קבוצת לוץ' מינסק ליצירת מועדון דניאפרו מוהילב.
המוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה

היסטוריה

בשנת 1829, לאחר מלחמת העצמאות היוונית, הוקם באגינה המוזיאון הראשון של יוון המודרנית. לאחר קביעת אתונה כבירת יוון, החלה חיוניותו של מוזיאון מרכזי לעתיקות בעיר להתבהר. באוקטובר 1866 נוסד מבנה המוזיאון בחלקה שנתרמה על ידי אלני טוסיטסה, והבנייה החלה על פי תוכניות של האדריכלים לודוויג לאנגה ופנגי קלקוס. צורתו הסופית נקבעה על ידי האדריכל ארנסט זילר, שגם פיקח על הבנייה עד שנת 1889, בה נסתיימה בניית הכנף המערבית של המבנה. המוזיאון נחנך ב-9 באוגוסט 1893.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוסתרו העתיקות מהמוזיאון במבנה עצמו, בכספות של בנק יוון ובמערות טבעיות ברחבי יוון. בשנת 1948, על אף המלחמה שהתנהלה ביוון, נפתח מחדש המוזיאון ושיקומו החל. מנהל המוזיאון דאז, כריסטוס קארוזוס, השתמש בפינוי המוזיאון כדי לבצע ארגון מחדש של המוצגים במוזיאון. הארגון נמשך עד שנת 1964, אז חזר המוזיאון לתפקודו הרגיל.

תערוכות

במוזיאון 6 תערוכות קבועות:

התערוכה הפרהיסטורית

התערוכה מכילה ממצאים מהתרבויות שהתפתחו סביב הים האגאי בין 9,000 ל-3,000 שנה לפני זמננו. הממצאים משויכים ליוון הנאוליתית, לתרבות הקיקלאדית וליוון המיקנית.

תערוכת הפסלים

התערוכה מציגה את התפתחות הפיסול היווני בין המאה ה-7 למאה ה-5 לפני הספירה. בתערוכה מעל 17,000 מוצגים.

תערוכת הואזות והחפצים הקטנים

מכילה בין השאר דוגמאות לקדרות יוונית החל מהמאה ה-11 לפנה"ס ועד לתקופת יוון תחת שלטון רומא. בתערוכה ששה אוספים, ובהם אוסף כלי טרקוטה, אוסף תכשיטים ואוסף אגרטלי זכוכית.

תערוכת המטלורגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תערוכת העתיקות המצריות

תערוכה זו היא היחידה של ממצאים שאינם ממקור יווני, ומקורם בין האלף ה-5 לפנה"ס לתקופה הרומית. התערוכה המקורית מורכבת משתי תרומות עיקריות של ממצאים: אוספו של יואניס דימטריו שנתרם ב-1890, ואוספו של אלכסנדרוס רוסטוביץ' שנתרם ב-1904‏.

התערוכה הקפריסאית

התערוכה מכילה כ-180 ממצאים שמקורם בקפריסין, בין המאה ה-25 לפנה"ס עד למאה ה-4‏.

הספרייה

במוזיאון שוכנת ספרייה המתמקדת בנושא הארכאולוגיה, ובה כ-25,000 פריטים המתוארכים החל מהמאה ה-17. הספרים מכסים נושאים כמו ארכאולוגיה, היסטוריה של האמנות, דתות עתיקות, פילוסופיה עתיקה, וכן גם ספרות יוונית ולטינית. הספרייה הוקמה יחד עם המוזיאון עצמו, ובשנת 1939 נחנך משכנה הנוכחי. בשנת 2008 שופצה הספרייה הודות לתרומה חיצונית.
בספרייה שוכן גם ארכיון תצלומים, אשר נחשב לאחד מהארכיונים הגדולים והעשירים מסוגו. הארכיון מכיל כ-250,000 שקופיות וסרטים וכ-1,300,000 תמונות מודפסות.
יורם חכם

ביוגרפיה

חכם נולד בשנת 1955 וגדל בשכונת רמת יוסף שבבת ים. הוא התחתן בשנות העשרים המוקדמות לחייו עם עדינה חכם, אחת מחברותיו לכיתה בבית ספר יסודי.
בצה"ל שימש כקצין בדרגת סגן-משנה בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים. הוא לחם במלחמת יום הכיפורים בקרב החווה הסינית. אירוע זה, לטענת קרוביו, היה מכונן בחייו של חכם והוביל אותו ללמוד משפטים ולעסוק במקצוע זה לכל חייו.
לאחר שסיים את שירותו בצה"ל בכוונתו של חכם הייתה ללמוד עריכת דין, אך התנאים היו לרעתו - הוא לא השלים תעודת בגרות ולא היה לו די כסף לשכר לימוד. בסופו של דבר הוא עבד כנהג מונית תוך כדי שלמד לימודים אקדמיים, וסיים את חוק לימודיו במשפטים. את צעדו הראשון כעורך דין פלילי עשה כאשר התלווה לסניגור הפלילי דוד יפתח לפגישה עם העבריין הרצל אביטן בבית הסוהר איילון. בפגישה זו הבין שיש לו כימיה טובה עם עבריינים ופושעים והחל לייצג אנשים מסוג זה. שנתיים לאחר מכן עזב את המשרד של דוד יפתח ופתח משרד עורכי דין קטן משלו בשנת 1987.
הוא קיבל כלקוח את יוסי הררי, ממנהיגי כנופיית רמת עמידר. כמה חודשים אחדים לאחר מכן התלקח קרב כנופיות בין כנופייתו של הררי לבין כנופיית פרדס כץ והררי הובא לדין. זו הייתה הפעם הראשונה שבה חכם עמד במרכז תשומת הלב במשפט פלילי והוא החליט להוביל לזיכויו של הררי מההאשמות המיוחסות לו, משימה שבה הצליח ובזכותה צבר מוניטין רב כעורך דין פלילי. עד מהרה החל לייצג פושעים בולטים, בהם חייליו של זאב רוזנשטיין, משפחת חרירי ואריק אלפרון.
בחודש אפריל 2008 החל לייצג את העבריין אסי אבוטבול. לאחר כמה חודשים הוא נקשר לאיש העסקים יורה בידר, מיליונר ממוצא רוסי שהתעשר מעסקי נפט, שהיה אמור להעיד במשפטו של אבוטבול לטובתו של האחרון. בלי קשר למשפט, בידר ביקש מחכם לבדוק עבורו עסקת מקרקעין בקפריסין, וזה נסע לשם יחד עם רעייתו של בידר. בקפריסין הוא התאהב בה וניהל איתה רומן. בידר היה צריך למסור עדות במשפטו של אבוטבול, אך חכם נמנע מלהביא אותו לבית המשפט מתוך אינטרס אישי שפרשת האהבים שניהל באותה העת עם רעייתו לא תיחשף. דבר זה הוביל למשבר אמון וקרע עמוק בין חכם לאבוטבול. בין היתר, בעקבות כך שבידר לא הגיע למסור עדות במשפט, אבוטבול הורשע בהפעלה וניהול של ארגון פשיעה ונדון למאסר.
ב-11 ביוני 2008 נרצח חכם בפיצוץ מטען חבלה שהוטמן מתחת למושב במכוניתו. עד לשנת 2017 לא נמצא קצה חוט בנוגע לפרשה, אך ב-25 במאי 2017 שמו של אבוטבול נקשר ברצח והוא החשוד המרכזי בחיסולו של חכם. ב-29 באוגוסט 2017 הוגש נגד אבוטבול כתב אישום בגין רצח עו"ד חכם.
יורם חכם נקבר בבית העלמין ירקון.
יוסף צבי הלוי

קורותיו

נולד בסלובודקה לרב אברהם הלוי, והוסמך בישיבת סלובודקה להוראת איסור והיתר. בטבת תרנ"א הוא עלה בגפו לארץ ישראל וזמן קצר לאחר מכן נישא לבתו של הרב הראשי של יפו והמושבות, הרב נפתלי הרץ הלוי. לאחר נישואיו החל בלימודים בישיבתו של הרב מרדכי גימפל יפה במושבה יהודיה, בעקבותיו החל הרב הלוי לעסוק בסדר זרעים, ולאחר פטירתו של הרב יפה, בשנת תרנ"ב, הוא התמחה בהוראה אצל אבי אשתו.
בשנת תרנ"ד עבר הרב הלוי לירושלים וזמן קצר לאחר מכן הוא שב ליפו ובשנת תרנ"ז התמנה לדיין וסייע בידי חותנו בשאלות איסור והיתר ובשאלות הנוגעות למשפטי ממון וקרקעות. לאחר מותו של חותנו הרב בשנת תרס"ב, מילא הרב יוסף צבי את מקומו עד למינוי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ולאחר מכן מונה לשמש אב בית הדין של תל אביב. בהיעדרו של הרב קוק מהארץ בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הרב הלוי מילא את מקומו כרב העדה האשכנזית וכיהן לצדו של רב העדה הספרדית, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי בריטניה הקימו השניים את משרד הרבנות המאוחדת ששימש כעבור שנים ספורות יסוד להקמת הרבנות הראשית לישראל.
הרב הלוי חיבר את הספר "הוראת שעה" בנושא ההלכות והיתרים הנוגעים לשנת שמיטה. לאורך עשרות שנותיו בתפקיד ראש אב בית הדין של תל אביב-יפו הוא היה לבר-סמכא בנושאים הלכתיים רבים. מפעלו הספרותי הגדול כלל הוצאת ספרים הנוגעים למצוות התלויות בארץ, על-פי סדר המשנה תורה לרמב"ם, ובהם ניתנו פירושים הלכתיים, פרטי ההלכות וחילוקי הדעות הנוגעים להן. עבור מפעלו זה הוא זכה ארבע פעמים בפרס הרב קוק לספרים תורניים מטעם עיריית תל אביב ובשנת תשי"ח הוענק לו פרס ישראל לספרות תורנית.
נכדו של הרב הלוי, פרופסור אברהם חיים הלוי, זכה גם הוא בפרס ישראל - לחקלאות. נכדו סייע בידו בגידול גינה ניסיונית לצורכי פסיקת הלכה בשאלות הנוגעות לגידולי שדה.
הרב הלוי נפטר בשנת תש"ך והובא לקבורה בטבריה.
פאפה סוארה

קריירה

סוארה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת דיאמברס מליגת העל הסנגלית. בגיל 18 הצטרף לליל והתחיל בקבוצת המילואים של המועדון.
לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בליל, בקיץ 2012 הושאל לסטאד ריימס על מנת לצבור דקות משחק. במדי ריימס שיחק 23 משחקים ולא כבש אף שער ובסיום העונה חזר לליל כשחקן הרכב.
ב-1 בפברואר 2015 חתם ל-3 וחצי שנים בקריסטל פאלאס ששילמה עבורו 5.3 מיליון אירו.
באוגוסט 2019 סוארה חתם בטרואה מהליגה הצרפתית השנייה.

קריירה בינלאומית

ב-29 בפברואר 2012 סוארה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל בתיקו 0-0 נגד דרום אפריקה. סוארה השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת לונדון וגביע אפריקה לאומות 2015. ב-29 במרץ 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד ניז'ר.
ב-11 בספטמבר 2016 סוארה נפצע בתאונת דרכים בכביש M4 בה שבר את רגלו ואת לסתיו, פציעה שלפי טענת הרופאים תמנע מסוארה לשחק כדורגל בחצי שנה הקרובה.