google/wiki40b huggingface dataset:
קרל היינריך אולריכס

קרל היינריך אולריכס (בגרמנית: Karl Heinrich Ulrichs;‏ 28 באוגוסט 1825, אאוריך, ממלכת הנובר – 14 ביולי 1895, ל'אקווילה, איטליה) היה הוגה דעות ולוחם זכויות אדם גרמני, מראשוני הלוחמים להכרה בזכויות להט"ב. 
קרל היינריך אולריכס נולד בעיר אאוריך (Aurich) שבממלכת הנובר הגרמנית (כיום בסקסוניה התחתונה). לפי הדברים שכתב בבגרותו, עוד בילדותו רצה להיות ילדה, לבש בגדי ילדות והעדיף את חברת הבנות. החוויה המינית ההומוסקסואלית הראשונה שלו הייתה לפי דבריו בגיל 14. הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת גטינגן בשנת 1843, ועד שנת 1848 רכש תואר דוקטור גם בהיסטוריה, באוניברסיטת הומבולדט. באותו זמן עבד כפרקליט בשירות הציבורי של ממלכת הנובר, ועבודת הגמר שלו לקבלת הדוקטורט, שנכתבה בלטינית, הייתה ניתוח משפטי מקיף של שלום וסטפליה (1648). בשנת 1859 נאלץ לעזוב את עבודתו כפרקליט מטעם המדינה, לאחר שההומוסקסואליות שלו נחשפה ברבים.
בשנת 1862 פרסם את חמש החוברות שפירסמו אותו, העוסקות בהומוסקסואליות כמין השלישי, אותו כינה "המין האוראני" (ראו להלן). בתחילה פרסם את תורתו תחת שם עט, ובהמשך תחת שמו האמיתי. בשנת 1865 הקים את "הברית האוראנית" - שהייתה למעשה ההתארגנות הלהט"בית הראשונה מסוגה בעולם המודרני. הוא נכלא וישב בכלא עד שנת 1867, ולאחר שחרורו עבר למינכן, אז בירת ממלכת בוואריה.
עם איחוד גרמניה בשנת 1871 הפך החוק הפרוסי, ובו סעיף 143 בחוק העונשין מ-1851, שכלל התייחסות מחמירה להומוסקסואליות – שאושר-מחדש כסעיף 152 בהצעת חוק העונשין של הקונפדרציה הצפון-גרמנית (והפך לסעיף 175) – לחוק הקיסרות הגרמנית. בכנסים משפטיים שונים המשיך אולריכס לדרוש למען זכויות ההומוסקסואלים, דבר שעורר כלפיו עוינות רבה. 
בשנת 1880 גלה מרצונו לאיטליה, שם נפטר ב-1895.

הגותו

הגותו של אולריכס לגבי ההומוסקסואליות הייתה יוצאת דופן באותו זמן, הן בעצם הכתיבה על התופעה והן באופן החיובי שבה תיאר אותה. לפי גישתו, יש לשייך גברים הנמשכים לגברים למין שלישי, שאינו "גברי" או "נשי", מין שאותו כינה "המין האוראני". מין זה, לפי אולריכס, הוא שילוב של גוף וכוחות פיזיים גבריים עם נפש וכוחות נפש נשיים, ובכך, לטענת אולריכס, איכותו. תורה זו של אולריכס פותחה על ידי חוקרים רבים בתחילת המאה ה-20 באירופה, בעיקר ריכרד פון קראפט-אבינג, מגנוס הירשפלד והאוולוק אליס.
ד

ייצוג האות ד'

בקוד ASCII מיוצגת האות ד' בערך E3, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D3.
בקוד מורס מיוצגת האות ד' באמצעות הרצף (משמאל לימין): ..- (קו נקודה נקודה).
הוא ייצוגה של האות ד' בכתב ברייל.

באלפבית צלילי מיוצגת האות ד' באמצעות המלה "דוד".
באיתות בדגלי סמפור ד' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה כלפי מטה, ודגל שני הפונה כלפי מעלה.
ברית מכבים עתיד

כדוריד

מחלקת הכדוריד של האגודה לימים התאחדה עם קבוצת מכבי צפון תל אביב אל תוך מכבי תל אביב.

כדורמים

מחלקת הכדורמים של האגודה הייתה מהמובילות בתחום הכדורמים בישראל ואף זכתה בחמישה תוארי אליפות (1953, 1957, 1961, 1975 בצוותא עם הפועל גבעת חיים ו-1976) ופעם אחת בגביע המדינה ב-1976 בזכיית "דאבל". כמו כן, שיחק בשורותיה נחום בוך שכאמור, גם היה שחיין באגודה.

כדורסל

מחלקת הכדורסל של האגודה שיחקה ב"מגרש עמירם" שהיה קיים בצפון תל אביב. המגרש קרויי על שמו של שחקן העבר של הקבוצה, עמירם בלינקוב, חלק מ"הארבעה" שנהרגו ב-22 בפברואר 1946 במהלך התקפה על מחנה הצבא הבריטי בשרונה שבתל אביב, המקום הנקרא כיום הקריה. ההתקפה הייתה חלק מפעולת מחאה נגד סגירת שערי הארץ בפני עולים יהודים. המחלקה קיימה לזכותו של עמירם טורניר "גביע עמירם", שבו אף השתתפו קבוצת "הפועל", מה שהיה יוצא דופן נוכח העוינות הרבה בין האגודות באותם ימים, יש הטוענים כי ההשתתפות המשותפת בטורניר הייתה אחת הדחיפות להקמת הליגה המשותפת. עם פתיחת ליגה הלאומית (אז הליגה הראשונה באיגוד הכדורסל בישראל) הוחלט במסגרת הסכם ה"פיפטי פיפטי", שמרכזי "מכבי" ו"הפועל" ישלחו 10 נציגות לטובת ליגות המבחן, 4 לליגה העליונה (מכבי תל אביב, מכבי חיפה, מכבי דרום תל אביב ומכבי צפון תל אביב) ו-6 לליגה השנייה, ביניהם הייתה ברית מכבים עתיד. לאחר עונה בליגה השנייה, עלתה הקבוצה לליגה הראשונה ושיחקה בה במשך שתי עונות רצופות (1954/1955 ו1956/1957. ב-1956, העונה בוטלה עקב מלחמת סיני), לאחריהן ירדה ליגה. שמואל "שמלוק" מחרובסקי, לימים מנהלה המיתולוגי של מכבי תל אביב בכדורסל, התחיל את דרכו בקבוצה.

סייף

מחלקת הסייף הייתה מהראשונות שעסקו בענף זה בישראל (יחד עם מחלקת הסייף של מכבי חיפה) ושתי האגודות התחרו זו בזו בצורה בלעדית עד לתחילת שנות ה-50, עד להופעתן של קבוצות חדשות ואחרות.

שחייה

מחלקת השחייה של האגודה הייתה מהבולטות והמובילות בענף השחייה בישראל, ומחלקת הדגל של האגודה. המחלקה פעלה בבריכת "גן הדסה" (כיום גן העיר) ואחר כך בבריכת "גלי גיל" בר"ג והצמיחה משורותיה אלופות ואלופים רבים, כגון: אמנון קראוס, נחום בוך, גבריאל נסט, דן קצין, מאיר ספקטור, דייוויד קרצקי, עמירם טראובר, דוד וייסמן, דני קרפן, ישעיהו אלבאום, דניאלה יוסטר, אנה דמש, חנה מרון, דורית שרצר, שושנה ריבנר, דורית זלץ, גלינה ויינר, ענת הופמן.
דורנו מול שאלות הנצח

נושאי הספר

חיבורו המקורי כלל שלושה נושאים: הבריאה, זיקת הנברא לבוראו, העולם הזה והעולם הבא וסוף דבר: דורנו לאן. הספר הנפוץ היום כולל גם את שאר כתביו.

הבריאה

חיבורו נפתח בדיון על הבריאה. תחילה על בריאת העולם ולאחר מכן על בריאת האדם.
ככל שהוא העריך את לימודי הטבע ודגל בשילובם בחינוך הדתי, הוא עמד על מגבלתם בהבנת מהות בריאת העולם. לדעתו בפי המדע אין  תשובה על השאלה כיצד נתהוו העולם  ומלואו.  מדעי הטבע אינם יכולים להסביר מה קרה לפני היות החומר והאנרגיה בעולם. אין כל נקודת אחיזה להבין מתוך מדעי ה"טבע" מאין בא החומר או האנרגיה עצמה לעולם. 
לאחר מכן הוא  עובר לדיון בנושא בריאת האדם. הוא מתייחס לאמור בתורה כי אלוהים ברא את האדם בצלמו כדמותו, (בראשית, א', כ"ו-כ"ז).
לדעתו, השכל האנושי שואף תמיד לאותה אחדות שהיא מסימני הבריאה. ולכן כל מחשבה מתחילה אמנם בניתוח, אבל מטרת הניתוח היא להביא את החלקים שהופרדו לאיחוד מחדש על רמה יותר גבוהה ולהתקדמות במחשבה.

זיקת הנברא לבוראו

חלקו השני של הדיון הוא בנושא: זיקת הנברא לבוראו. טענתו של אהרן ברט היא:
מאחר שיש חוקיות בטבע וחופש בחירה לבני האדם, כלום נסכים לדעה שבורא העולם, אחרי גמר הבריאה, שוב אינו מתערב לא בענייני הטבע ולא בענייני האנושות? אין לחשוב שמי שהיה מעולם ויהיה עד עולם וברא את העולם יש מאין ויצר את האדם בצלמו, משך אחר כך את ידו מעולמו.
בדיון  בשאלה על קיום ההשגחה וחופש הבחירה של האדם, אהרן ברט  מביא לדוגמה את פועלו של בנימין זאב הרצל לקידום הרעיון הציוני. למרות שהוא, כנראה, לא האמין בבורא העולם וכבר העירו החוקרים כי אין הוא מזכיר את שם שמים אלא פעם אחת, הוא היה סבור כי עורך פליטון של עיתון, אשר מאחריו אין שום כוח פוליטי, ועמו הנקלה בין העמים, מצליח לשאת ולתת עם הסולטאן הטורקי, עם הקיסר הגרמני ועם מושלי בריטניה הגדולה בשיא תפארתה. אלמלא תוכנית אוגנדה שהשיג הרצל, בריטניה לא הייתה מחשיבה את הציונות ואולי הצהרת בלפור לא הייתה באה לעולם.

העולם הזה והעולם הבא

חלקו האחרון של הספר דן ב"העולם הזה והעולם הבא". ברט בא בחשבון עם הנצרות הגורסת "מלכותי איננה מן העולם הזה". אמנם היהדות מאמינה בעולם הבא ובתחיית המתים, אך מה שצריך לעמוד לנגד עינינו הוא העולם הזה. המצוות שעם ישראל הצטווה, בין אדם למקום ובין אדם לחברו, מעמידות אותנו על תפקידנו בעולם הזה דווקא. היהדות מדגישה שמרכז פעולות האדם ומרכז התחייבויותיו כלפי ריבונו של עולם הוא בעולם הזה.
והוא מסכם:
הבה נחזק ונאמץ למלא את תפקידנו בעולם הזה. יהיו צדקה ומשפט, חסד ואמת וקדושה נר לרגלנו. נתקרב לדעת ה'. נשמור שבת מחללו. נחזיק בברית ה'. נתקן עולם במלכות שדי. נקרב ימות המשיח. נזכה ונחיה ונראהו במהרה בימינו.
המוזיאון הפתוח של הולנד

היסטוריה

המוזיאון הפתוח נוסד ב-1912 על בסיס אחוזת ואטרברך. ב-1918 נפתח לציבור.
ב-1987 עמד המוזיאון בסכנת סגירה. בזכות תמיכת הציבור, החל מ-1991 "קרן המוזיאון הפתוח של הולנד" היא האחראית על תחזוקתו המתמשכת של המוזיאון, בעוד נכסי המוזיאון שייכים למדינה. הממשלה מסבסדת את המוזיאון.
ב-2005 הוכתר בתואר "המוזיאון האירופאי של השנה".

תכנים

המוזיאון פרוש על שטחים נרחבים, בשטחו ישנם אגמים, תעלות, מפלי מים, חוות, כנסיות, טחנות רוח, בתי מלאכה וחנויות וכן בתי מגורים מטיפוסים שונים. המבנים הובאו מאזורי המדינה השונים ונועדו להציג את מגוון המורשת ההולנדית. 
במוזיאון נערכות הדגמות של עיסוקים שונים, באופן בו נעשו בעבר, ביניהם כביסה, מבשלת בירה, טווית פשתן. מוצרים המיוצרים בהדגמות אלו נמכרים בחנות המזכרות של המוזיאון.
במוזיאון פעיל קו חשמליות עתיקות מאמסטרדם, ארנהם, רוטרדם והאג.
בין אוספי המוזיאון - תלבושות מסורתיות, צעצועים ותכשיטים.
מילת כבוד (ספר)

עלילה

עלילת הספר מתרחשת בשלהי שנות השמונים ועוסקת בסיפורו של בן טייסון, איש עסקים מצליח כבן ארבעים, בעל משרה בכירה בתאגיד בבעלות יפנית, בוגר מכללה יוקרתית ובן למשפחה מיוחסת. בשנת 1968 שירת טייסון כמפקד מחלקת חי"ר בדרגת סגן בדיוויזיית הפרשים הראשונה ולחם במלחמת וייטנאם. הוא השתתף בקרב על העיר הואה ובקרבות כנגד מתקפת הטט, נפצע במהלך שירותו ועוטר על אומץ ליבו נוכח פני האויב. פרסומו של ספר ובו טענה כי במהלך מלחמת וייטנאם היו טייסון ואנשיו אחראים לביצוע טבח בחסרי ישע בבית חולים צרפתי, מביא לכך שהופך לאדם מוקצה מחמת מיאוס בחברה ואף מגויס מחדש לשורות הצבא האמריקני כדי לעמוד למשפט צבאי.
מאחר שטייסון וחייליו התחייבו בכבודם לנצור את הקורות אותם בסוד, סירב טייסון לחשוף את האמת שלו אודות האירוע, ונאלץ להתמודד עם תחושות קשות מצד אשתו ובנו נוכח הפרסום, ולהתמודד עם העובדה שבמידה וימצא אשם הוא עשוי להיות מוצא להורג או לחלופין לרצות עונש מאסר עולם. בשל העובדה כי הוא, כמפקד המחלקה, מוגדר כאחראי לטבח ונאלץ לעמוד כנאשם יחיד בחר טייסון בווינסנט קורווה, פרקליט ניו יורקי ממוצא איטלקי, אשר שירת בעברו בפרקליטות הצבאית האמריקנית, וקודם לכן כמפקד מחלקת חי"ר בדיוויזיית הרגלים ה-25, לחם במלחמת וייטנאם, בקו צ'י ובקרבות כנגד מתקפת הטט, כמי שיגן עליו בבית הדין. כנגד טייסון עומדת שאיפת מפקדי הצבא להרשיעו כאחראי יחידי לטבח ובכך לנקות ידיהם מן המעל.
הרובע התשיעי של פריז

דמוגרפיה

שיא צפיפות האוכלוסין ברובע התשיעי היה בשנת 1901, אז הגיע מספר התושבים ל-124,011 (56,912 תושבים לקמ"ר). מאז משך הרובע בעיקר פעילות עסקית ושימש פחות כאזור מגורים. בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה רק 55,838 איש, בעוד שהרובע מאכלס 111,939 משרות.
העורקים הכליליים

מבנה

מקורם של העורקים הכליליים במסתם אבי העורקים ליד העלים שלו, כשלמעשה, אלו העורקים הראשונים המתפצלים מאבי העורקים.
העורק הכלילי השמאלי מספק דם ללב שמאל, חדר ועלייה שמאל, ולמחיצה הבין חדרית. הפיצול המרכזי הראשון של העורק הכלילי השמאלי הוא לעורק הכותר (LCX) ולעורק הקדמי היורד (LAD). עורק הכותר מתפצל בהמשך לענפים נוספים כשהעיקרי מביניהם הוא העורק השולי השמאלי. עורק הכותר מספק דם בעיקר לחדר שמאל ולעיתים למערכת ההולכה של הלב וממשיך עד החלק האחורי של הלב. העורק השמאלי הגדול יותר הוא העורק הקדמי היורד. העורק מספק דם לאזור החדר השמאלי, למחיצה הבין חדרית ולחוד הלב. העורק הקדמי היורד מתפצל למספר ענפים ולבסוף מתבצעת השקה בינו לבין העורק היורד האחורי, סעיף של העורק הכלילי הימני. 
העורק הכלילי הימני מספק דם לעלייה ימין, לשני חדרי הלב, לחלק קטן מהמחיצה הבין חדרית וברוב המקרים למערכת ההולכה של הלב. הסעיפים העיקריים של העורק הכלילי הימני הם העורק השולי הימני וברוב המקרים העורק היורד האחורי (PDA). העורק השולי הימני מספק את הדם לחדר ימין של הלב, בעוד שהעורק היורד האחורי לשני חדרי הלב ולחלק קטן מהמחיצה הבין חדרית.
מערכת ההולכה של הלב מקבלת את אספקת הדם שלה מעורק הגת והפרוזדור כשב-60% מהאוכלוסייה מסתעף מהעורק הכלילי הימני וב-40% מהאוכלוסייה מעורק הכותר.
העורק היורד האחורי לרוב מסתעף מהעורק הכלילי הימני (ב-70% מהאוכלוסייה), מצב בו המערכת הכליליית מסווגת ב"שליטה ימנית". לעיתים, העורק מסתעף דווקא מעורק הכותר (ב-10% מהאוכלוסייה), מצב בו המערכת הכליליית מסווגת ב"שליטה שמאלית", ולעיתים הן מעורק הכותר והן מהעור הכלילי הימני (בכ-20% מהאוכלוסייה).

תפקוד

במהלך התכווצות שריר הלב (סיסטולה) נוצר לחץ חוץ-כלי על עורקים אלו ומונע מעבר של דם בעורקים. על כן, מרבית הדם שמגיע לשריר הלב בעורקים הכליליים מגיע בזמן שלב הרפיית הלב (דיאסטולה). 
העורקים הכליליים יכולים להתרחב ולהתכווץ בהתאם לדרישות החמצן של הלב. חוסר מעבר דם (ואיתו חמצן) לאזור מסוים בלב, למשל עקב חסימה של עורק כלילי מסוים, גורם ללב לעבוד בקצב מהיר יותר וחזק יותר ובכך מעלה את הדרישה של אזור זה לעוד חמצן. מצב זה מגביר אף יותר את האיסכמיה לאזור זה ויכול לפגוע בו. איסכמיה מועטה וקצרה עלולה לתעוקת לב, בעוד איסכמיה חמורה, כמו במקרים של אוטם שריר הלב, עלולה לגרום לנזק בלתי הפיך לרקמת השריר של הלב. 
מספר ההשקות של עורקים בלב נמוך מאוד באופן יחסי, אם כי עולה במהלך השנים. עקב מספר המעקפים הנמוך, חסימה של כלי דם עלולה למנוע הגעה של דם לאזורים שונים בלב, שכן אין מעקפים שיספקו דם לאזורים אלו. ההשקות הבודדות שבלב מתקיימות בין העורק הקדמי היורד להעורק היורד האחורי, בין העורק הכלילי הימני לעורק הכותר ובין חלקי העורקים המזינים את המחיצה הבין חדרית. השקות אלו תורמות ללב בעת חסימה, שכן אם אחד מכלי הדם נחסם, כלי הדם השני ממשיך לספק דם, ובכך חמצן, לאזור בו השקה זאת מתרחשת.
האביר על הסוס הלבן

האביר על הסוס הלבן (באנגלית: Prince Charming ולעיתים גם White horse rider) הוא ארכיטיפ לדמות שנפוצה בסיפורי מעשיות. דמות זו מיוחסת לרוב לנסיך בעל ייחוס, יפה מראה ואמיץ לב, המגיע על מנת להציל עלמה במצוקה. לרוב הוא גם נישא לעלמה כדי לשחרר אותה מכישוף רע, חיי מצוקה וכדומה. שם זה ניתן לגיבורים במספר מעשיות מסורתיות בפולקלור, כגון: שלגיה, היפהפייה הנרדמת, סינדרלה ועוד.
דמות זו בדרך כלל נאה ורומנטית, דוגמה לגבורה, ולעיתים רחוקות מאופיינת עמוקות. במעשיות שונות, דמות זו היא בעיקרה גמול לעלמה.
בנוסף, משמש המושג בהשאלה בחיי היומיום כאידיאל גברי שלא קיים במציאות.

היסטוריה

במאה ה-18, מאדאם ד'אולנויי כתבה מעשייה בה הגיבור נקרא "The Charming King" (המלך המקסים). כשאנדרו לנג כתב לראשונה את אחת ממעשיותיו, הוא קרא לגיבור "Charming" (מקסים), בסיפורו הבא קרא לגיבור "King Charming" (המלך המקסים). על אף שאף אחד מאלה לא היה נסיך והראשון אף לא היה בן מלוכה, היה זה ככל הנראה השימוש הראשוני בכינוי "Charming".
ברומן "תמונתו של דוריאן גריי" משנת 1890, התייחס אוסקר ויילד באופן אירוני לכינוי "Prince Charming". בעיניה של שחקנית צעירה, הדמות הראשית דוריאן עשוי להיות "האביר על הסוס הלבן" בעבורה, אך הוא עוזב אותה ובייאושה היא שולחת יד בנפשה. ייתכן שהיה זה השימוש הראשון בכינוי "Prince Charming" במדויק.
בסרט האנימציה "שלגיה ושבעת הגמדים" של חברת וולט דיסני, שלגיה מתארת בפני הגמדים את הנסיך כמקסים (Charming), אך הוא לא מתואר בסרט בכינוי המדויק "Prince Charming". בסדרת הטלוויזיה שלגיה במאה העשרים נקראים שלגיה ובעלה אריק בשם "משפחת צ'ארמינג". בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" שכל הדמויות מהאגדות עוברות לעולמנו נקרא בעלה של שלגיה "Charming" (הנסיך מקסים בעברית).
אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן

ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה ב-6 באוגוסט 1843 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולמריה פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן. אוגוסטה הייתה בקשרים טובים מאוד עם אחיה גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, למרות שהיה מבוגר ממנה ב-17 שנים.
ב-15 באוקטובר 1862 התחתנה אוגוסטה עם מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, בנו של גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1907 מת בעלה מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, ובשנת 1908 מת גיסה ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ללא בנים, ובנה ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. לאחר התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית התפטר בנה מתפקידו, וב-11 בנובמבר 1919 מתה אוגוסטה.
רעידה עוקבת

רעידה עוקבת היא רעידת אדמה המתרחשת לאחר רעידת אדמה קודמת, המכונה "רעידת אדמה ראשית". הרעידה העוקבת מתרחשת תמיד באותו אזור של רעידת האדמה העיקרית והיא תמיד בעוצמה נמוכה יותר בסולם ריכטר. אם עוצמת הרעידה העוקבת גדולה יותר מהרעידה הראשית, מתחלפים המונחים והרעידה העוקבת היא זה שתחשב מעתה בתור הרעידה הראשית ואילו הרעידה הראשית תיקרא "רעידה מקדימה". רעידות עוקבות הן רעידות אדמה קטנות יותר הנוצרות בקרום כדור הארץ באזור של מישור ההעתק של הרעידה הגדולה.
מרבית הרעידות העוקבות ממוקמות מעל לכל אזור הקרע ומתרחשות לאורך מישור ההעתק עצמו או לאורך העתקים נוספים באותה יחידת הנפח שהושפעה על ידי המאמץ שנקשר ברעידה הראשית. באופן טיפוסי, הרעידות העוקבות ממוקמות עד למרחק הזהה לאורך הקרע ממישור ההעתק.
התבנית של הרעידות העוקבות עוזרת לאשר את גודל השטח שעבר החלקה במהלך הרעידה הראשית. ברעידת האדמה באוקיינוס ההודי (2004) וברעידת האדמה בסצ'ואן (2008), תפוצת הרעידות העוקבות מראה שמוקד רעידת האדמה נמצא למעשה באחד מקצותיו של אזור ההחלקה, דבר המצביע על א-סימטריה חזקה בהתפשטותו של הקרע.

גודל הרעידות העוקבות ותדירותן

נמצאו מספר חוקים אמפיריים הקשורים למגניטודה ולתדירות של רעידות עוקבות:

חוק בת'

חוק בת' מתאר התנהגות של רעידות עוקבות ולפיו ההבדל בעוצמות בין רעידת האדמה הראשית לרעידה העוקבת הגדולה ביותר בדרך כלל קבוע ועומד על 1.1-1.2 בסולם ריכטר.

השפעתן של רעידות עוקבות

רעידות עוקבות מסוכנות ביותר עקב היותן בלתי צפויות וחזקות וביכולתן להגביר את הנזק לו גרמה רעידת האדמה הראשית. לדוגמה, מבנים שזועזו ברעידת האדמה הראשית עלולים לקרוס כתוצאה מהרעידה העוקבת. לרעידות אדמה גדולות יש רעידות עוקבות בעוצמה גבוהה שיכולות להימשך חודשים ואף שנים רבות. דוגמה לכך היא רעידת האדמה בניו מדריד (1812) במזרח ארצות הברית, שהתרחשה באזור של שקט סייסמי יחסי, שרעידות עוקבות שלה עדיין מתרחשות מפעם לפעם על פי חוק אומורי שלעיל. באזורים סייסמיים פעילים ישנן אלפי רעידות אדמה חלשות בשנה, שרובן אינן מורגשות ולפיכך רצף הרעידות העוקבות מסתיים כשקצב רעידות האדמה חוזר למה שהיה לפני רעידת האדמה הראשית.
באופן דומה לרעידות עוקבות, ישנן לעיתים גם רעידות אדמה בעוצמות משתנות לפני בואה של רעידת האדמה הראשית, ומדענים רבים מקווים למצוא את הדרך להעריך באמצעותן מתי תתרחש ומה תהיה עוצמתה.
אלבר ונדאל

אלבר ונדאל או בשמו המלא לואי ז'ול אלבר, רוזן ונדאל (בצרפתית: Louis-Jules-Albert conte Vandal;‏ 7 ביולי 1853 פריז - 30 באוגוסט 1910 פריז) היה היסטוריון צרפתי, חבר האקדמיה הצרפתית.
החשובים שבספריו הוקדשו לתקופתו של נפוליאון, מתוך גישה של הערצה למנהיג. כמו כן חקר את ההיסטוריה של הדיפלומטיה הצרפתית במאה ה17–20. יחד עם מורו ורבו, אלבר סורל, ייסד את האסכולה הצרפתית להיסטוריה דיפלומטית. גישתו הייתה סטאטוצנטריסטית, כלומר התמקד בעיקר ביחסים בין המדינות.

פרטים ביוגרפיים

בן של הרוזן אדואר ונדאל, שכיהן כמנהל הכללי של הדואר תחת השלטון השל נפוליאון השלישי, אלבר ונדאל היה דוקטור למשפטים. היה לתלמידו וידידו של אלבר סורל וירש ב-1906 את משרתו כפרופסור להיסטוריה דיפלומטית בבית הספר החופשי למדעים פוליטיים (École libre des sciences politiques). אחד מהנושאים החביבים עליו ושלהם הקדיש קורס מיוחד היה "השאלה המזרחית" שנגעה לגורל האימפריה העות'מאנית ושל עמיה.
השתתף בעבודות מועצת המדינה של צרפת. אחרי אישור החוק להפרדת הדת מהמדינה בשנת 1905 כתב לאפיפיור וביקש ממנו להסכים עם הקמת האגודות התרבותיות שקמו באותם הימים.
אינטלקטואל קתולי, קישר יחסי ידידות עם הסופר ומבקר הספרות הקתולי פרדינאן ברינטייר.
אלבר ונדאל נבחר לאקדמיה הצרפתית בשנת 1897 על הכיסא שהתפנה אחרי מותו של לאון סיי. היה אביר של מסדר לגיון הכבוד.
בשנת 1897 הירצה הרצאה פומבית שבה גינה את הטבח הגדול בארמנים באימפריה העות'מאנית תחת שלטונו של עבדול חמיד השני וקרא להפעלת לחצים מחודשים על טורקיה לשם יישום רפורמות באזורים המאוכלסים על ידי ארמנים ונוצרים אחרים ומניעת מעשי רצח המוניים נגדם.
בתחום הפוליטי היה בעל דעות שמרניות ופטריוטיות ("צרפת שוחרת שלום ושואפת לתהילה"). כמו אלבר סורל ורוב ההיסטוריונים באקדמיה הצרפתית נמנה עם המחנה נגד דרייפוס.
התנגד גם לרפורמה של האורתוגרפיה הצרפתית.
עם תלמידיו בבית הספר למדעים הפוליטיים נמנו גם הסופרים מרסל פרוסט ופול מוראן.
מארק סטרנד

ביוגרפיה

סטרנד נולד בסאמרסייד שבאי הנסיך אדוארד, קנדה. בשנותיו הראשונות חי בצפון אמריקה, כשאת רוב שנות התבגרותו עבר בדרום ומרכז אמריקה. ב-1957 קיבל תואר ראשון. סטרנד למד ציור אצל ג'וזף אלברס באוניברסיטת ייל, שם קיבל תואר בשנת 1959. תחת מלגה מלאה, סטרנד למד שירה איטלקית של המאה ה-19 באיטליה במהלך 1960-1961. הוא השתתף בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה בשנה שלאחר מכן. ב-1965 שהה במשך שנה בברזיל כמרצה. מאז, סטרנד לימד באוניברסיטאות רבות ופרסם אחד עשר ספרי שירה, מלבד תרגומים של רפאל אלברטי, קרלוס דרומונד דה אנדרדה, ואחרים. מ-2005 ועד מותו לימד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
ב-1981 סטרנד נבחר כחבר האקדמיה האמריקנית לאמנויות וכתיבה. הוא שירת בתפקיד בספריית הקונגרס ב-1990-1991. סטרנד זכה בפרסים רבים, בהם פרס הפוליצר ב-1999 עבור "A Blizzard of One".
נפטר ב-29 בנובמבר 2014, בגיל 80, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
ברנרד וידל שו

ברנרד וידל שו (1891–1984) היה שופט בריטי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.

ביוגרפיה

בשנים 1910-1923 שירת במשטרת הודו. שו הוסמך כעורך דין בשנת 1923. בשנת 1925 מונה לעוזר מנהל מחוז קיסומו-לונדיאני בקניה. במאי 1928 מונה למנהל המחוז בפועל עם סמכות של שופט שלום. בשנת 1934 מונה לשופט שלום במומבסה. בשנת 1936 עבר לכהן כשופט מחוזי רוטציוני בארץ ישראל. בעקבות מותו של ארנולד שרוויל מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים. בתחילת 1945 מונה לשופט בבית המשפט העליון בארץ ישראל.
בשנת 1947 הוא כיהן כממלא מקום זקן השופטים. לאחר הקמת מדינת ישראל עבר לקפריסין לכהן כשופט בבית המשפט העליון שם. בשנת 1956, לאחר שדן למוות שני אנשי מחתרת היה יעד לחיסול ונפגע בפיגוע של אאוקה במרחק כמה מאות מטרים מבית המשפט בניקוסיה. באחד המשפטים הוא פסל את הודעתו של ניקוס סמפסון שהודה ברצח שביצע כחבר באאוקה, בגלל הטיפול הלקוי שקיבל לאחר מעצרו, כמוהם לא ראה שו, לדבריו, ב-47 שנות ניסיונו. לימים הודה סמפסון שרצח 15 חיילים ואזרחים בריטים.
בשנת 1957 קיבל תואר אבירות ביום ההולדת של המלכה.
הנסיכה סופיה הראשונה

עלילה

בממלכת אינצ'נסיה, נערת כפר בשם סופיה הפכה לנסיכה כשאימה מירנדה נישאה למלך רונלד. החיים כנסיכה זרים לסופיה ולכן היא עוזרת לחברים כדי להיות ולהתנהג כמו נסיכה. במהלך הסדרה היא פוגשת דמויות מסרטי ההנפשה של דיסני (סינדרלה, יסמין, אריאל, פלורה, פאונה, מריוותר, אורורה, בל, טיאנה, שלגיה, רפונזל, מרידה, אולף והקוסם מרלין).
הסדרה נוצרה עם שלל נסיכות שמקורן בסרטי חברת וולט דיסני ומתארת את חייהן של כל הנסיכות.

סדרות בת

הסדרה זכתה לסדרת בת בשם "סופיה היקרה" שבה סופיה עונה למכתבים המועברים לה דרך חבריה בעלי החיים, וסדרת בת נוספת בשם "אלנה מאוולור" שעלילתה מתרחשת אחרי עלילת סרט הטלוויזיה "אלנה והסוד של אוולור".
The Information

רקע

לפני תחילת העבודה על האלבום, נייג'ל גודריץ' ביקש מבק ש"הוא רוצה לעשות אלבום היפ הופ" לפי בק. "במובן מסוים הוא כן, ומובן אחר הוא לא. יש בו שירי היפ הופ, והעבודות הקודמת שלי איתו היו Mutations וSea Change, שהם מעין אלבומים אינטרוספקטיביים, אז האלבום החדש הזה הוא מעין שילוב של שני העולמות האילו"
בראיון לBBC,‏ בק סיפר שהאלבום היה "מכאיב" לעשייה:
זה התחיל בלי כאבים, והסתיים כשזה היה מכאיב. זה היה כאילו עשינו את האלבום פעם אחת, ואז עשינו אותו שוב, ואז עשינו אותו פעם שלישית. התחלנו את האלבום ב-2003, ונפגשנו כל שנה, המפיק [נייג'ל גודריץ'] ואני. ניקינו הכל, ונפטרנו מדברים שהתעייפנו מהם, הדברים שנראו נדושים.
הסינגל הראשון בצפון אמריקה היה "Nausea", שיצא באופן רשמי לרדיו ב-5 בספטמבר 2006. הסינגל הראשון בבריטניה היה "Cellphone's Dead", עם קליפ רשמי בבימויו של מישל גונדרי. הסינגל השני ששוחרר בארצות הברית הוא "Think I'm In Love".

וידאו קליפים

לחלק מהעותקים של האלבום צורף DVD בונוס של קליפים שצולמו במיוחד, אחד לכל שיר באלבום. בראיון למגזין "Wired"‏, בק הסביר על עשיית הקליפים, אשר גם הופיעו באתר שיתוף הווידאו YouTube:
צילמנו סדרה של קליפים ביתיים עם תקציב נמוך לכל השירים באלבום. השגנו כמה מצלמות ומיקסר וידאו של 100$ מeBay וצילמנו 15 סרטונים טיפשיים ומאולתרים על גביי מסך ירוק. הזמנו את כל החברים והמשפחה שלנו אל האולפן להיות חלק מהאקשן.

עטיפה

העטיפה והחוברת שצורפו לאלבום הגיעו ריקות ואיתם הגיעו ארבע דפי מדבקות שונים אשר נועדו למעריצים בשביל שיוכלו לעשות עטיפת אלבום משל עצמם. בק הסביר למגזין "Wired‏" שהוא רצה שלא יהיו שתי גרסאות דומות לעטיפת האלבום: "עטיפת האלבום הולכת להיות בהתאמה אישית. הרעיון הוא לספק משהו שקורא לאינטראקטיביות". לעומת זאת בגלל שקונספט עטיפת האלבום נתפס גימיק לחיזוק המכירות בחנויות, האלבום נמצא לא מתאים להיכנס למצעד האלבומים הבריטי.

מהדורת דלוקס

ב-27 בפברואר 2007, יצאה "מהדורת דלוקס" של האלבום. היא כללה את האלבום המקורי בתוספת שלושה שירי בונוס, דיסק נוסף עם שישה רימיקסים משירי האלבום, הדפסה מלאה של מילות שירי האלבום, DVD עם 15 הקליפים ה"ביתיים" של בק פלוס 2 הקליפים הרשמיים ל"Nausea" ו "Cellphone's Dead" ו4 דפי מדבקות שונים לעטיפת האלבום.

דיסק 3: DVD

הדיסק מכיל את הקליפים הביתיים לכל השירים באלבום המקורי