google/wiki40b huggingface dataset:
הכבשה דולי

הכבשה דולי (5 ביולי 1996 - 14 בפברואר 2003) הייתה תוצר השיבוט הגנטי (שיבוט הוא תהליך מלאכותי לשכפול יצור חי) הראשון בעולם של יונק הנוצר מתא בוגר.

רקע

דולי שובטה בניסוי מדעי במכון רוסלין למחקר בבעלי חיים (Roslin Institute) השייך לאוניברסיטת אדינבורו וממוקם בעיירה רוסלין בסקוטלנד (ושם נשארה כל חייה), על ידי צוות מחקר בראשות איאן וילמוט. מטרתו המקורית של המחקר הייתה שיבוט תקין של בעלי-חיים מהונדסים גנטית לייצור חלבונים תרפויטיים, כגון אינסולין והורמון הגדילה, בחלב שלהם. הכבשה דולי נוצרה מתא רקמה בוגר וממוין של עטין, בטכניקת שיבוט בהעברת גרעין תא סומטי (Somatic Cell Nuclear Transfer), שבה מאחים תא ביצה שגרעינו הוסר עם תא סומטי. מכיוון שהמקור למטען הגנטי שלה היה תא עטין, נקראה הכבשה על שם הזמרת והשחקנית דולי פרטון, אשר נודעה בחזהּ הגדול.
הניסוי נערך בשנת 1996, וצלח רק לאחר מספר ניסיונות כושלים - מתוך 277 ביציות מופרות, רק 30 עברו חלוקה; מתוך אותן 30 ביציות רק תשע נקלטו באמהות פונדקאיות והובילו להריון; כל ההריונות נכשלו, מלבד אחד. ב-22 בפברואר 1997 פורסם הניסוי, ועורר ויכוחים אתיים רבים ברחבי העולם.
דולי המליטה שישה טלאים, אולם לא האריכה ימים, ומתה בשנת 2003 בגיל שש, לאחר שהורדמה. דולי הומתה על מנת למנוע ייסורים נוספים ממחלת ריאות בה חלתה. למחלה, שאופיינית לכבשים החיות בשבי, אין כל קשר להיותה תולדה של שיבוט. דלקת ריאות זו נוספה לדלקת מפרקים ממנה סבלה דולי. על אף טענות מוקדמות כי דולי סבלה מהזדקנות מואצת, נמצא כי הדבר לא נבע מעצם השיבוט. ב-9 באפריל 2003, הוצב פוחלצה של דולי במוזיאון המלכותי של סקוטלנד, באדינבורו.
הכבשה דולי היוותה פריצת דרך בעולם המדע בתחום השיבוט הגנטי. מאז שיבוט זה שובטו חיות נוספות, כגון חתול, פרה (2001), כלב (2005) וקוף (2018). שיבוטה של דולי חולל סערה ביואתית, כשרבים הביעו חששם מפני שיבוט קרוב של בני אדם. שיבוטה של דולי העלה את הנושא לסדר היום במקומות רבים, ובכמה מדינות, כולל ישראל, חוקקו חוקים נגד שיבוטים.
בראיון לסיינטיפיק אמריקן בשנת 2008 התוודה וילמוט שזנח את השיבוט לטובת הפיכת תאים בוגרים לתאי גזע. "הגישה החדשה תאפשר לדברים להתקדם קצת יותר מהר".
קדש ברנע

קדש ברנע הייתה עיר מקראית, ממנה שלח משה את המרגלים לתור את ארץ כנען. היא אחת מנקודות הגבול הדרומי של ארץ ישראל, אך מקומה המדויק לא ידוע.
לפי התנ"ך היא נמצאת במדבר פארן, ואכן נמצאו ממצאים רבים באזור הר כרכום מתקופת יציאת מצרים, על ידי פרופסור עמנואל ענתי:  
"וַיִּשְׁלַח אֹתָם מֹשֶׁה מִמִּדְבַּר פָּארָן...";  "וַיֵּלְכוּ וַיָּבֹאוּ אֶל מֹשֶׁה וְאֶל אַהֲרֹן וְאֶל כָּל עֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, אֶל מִדְבַּר פָּארָן--קָדֵשָׁה..."
ברוב המפות נמצאת קדש ברנע ליד עין קודיראת דרומית לניצנה. האתר נחפר ביסודיות, אך השרידים המוקדמים ביותר שנמצאו הם מהמאה ה-10 לפנה"ס, כ-200–300 שנה אחרי יציאת מצרים המשוערת. אולם אף שמרבית החוקרים מזהים אתר זה עם קדש ברנע המקראית, לא נתגלו בו שרידים מתקופת יציאת מצרים.
בשנת 1840 "מצאו" את קדש לפי הדמיון בשם לעין קדיס. אולם כשהתברר שאין קשר בין השמות "העבירו" את המיקום לעין קודיראת הסמוכה ומאז הוא נקרא קדש ברנע.
ד"ר יצחק ביילי מאוניברסיטת תל אביב כתב כי:
"...המקום שאנו מנסים תמיד לזהות כקדש-ברנע במזרח סיני - עלך-קדייס (בפי הבדואים – גדייס). גדייס קשור למונח גדוס, שפירושו "שוקת". מי שמכיר את עלך-קדייס יודע, שזה אינו מקום שסביבו יכלו כל בני ישראל להתקבץ, אלא שפעם הייתה שם שוקת, אותה כינו בשם חיבה: קדייס. היו אומרים, זהו ביר-קדייס, באר השוקת הקטנה...".
משפט תלמי

בגאומטריה אוקלידית, משפט תלמי מתאר קשר בין ארבע הצלעות של מרובע החסום במעגל לבין אלכסוני המרובע. המשפט קרוי על שמו של המתמטיקאי והאסטרונום היווני בן המאה השנייה, פטולמאוס קלאודיוס המוכר בקצרה בשם תַלְמַי.
מכיוון שכל מרובע המקיים  ניתן לחסום במעגל,
הרי שאת המשפט ניתן לנסח גם באופן הבא: 
בכל מרובע ציקלי, סכום מכפלת הצלעות הנגדיות שווה למכפלת האלכסונים.

המשפט ההפוך נכון גם הוא: כל מרובע שסכום מכפלת צלעותיו הנגדיות שווה למכפלת אלכסוניו, ניתן לחסום במעגל.

אי-שוויון תלמי והכיוון ההפוך למשפט

כל מרובע ABCD מקיים את אי-השוויון . שוויון מתקיים אם ורק אם ניתן לחסום את המרובע במעגל.
מיכאל וילף

מיכאל וילְף (1937 - 1997) היה סופר, מבקר ספרות וביבליוגרף ישראלי, ספרן אקדמי במקצועו.
מיכאל וילף נישא בשנת 1968 ולו שני ילדים.
נפטר בשנת 1997

ביוגרפיה

מיכאל וילף נולד ב-1937 בפולין.
ב-1957 עלה לישראל. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לספרות עברית ומקרא, וב-1967 סיים בה לימודי ספרנות.
סיפורו הראשון נדפס בכתב העת הספרותי "גזית" בשנת תשל"ב. מאז פרסם סיפורים ומאמרי ביקורת בכתבי עת ובמוספים לספרות.
Kind of Blue

הפקה

ההקלטות נערכו באולפני קולומביה בניו יורק, ב-2 במרץ ו-22 באפריל 1959. האלבום כלל את האנסמבל של דייוויס שכלל באותה תקופה את  הפסנתרנים ביל אוונס ו-ווינטון קלי, המתופף ג'ימי קוב, הבסיסט פול צ'יימברס, והסקסופוניסטים ג'ון קולטריין וקנונבול אדרלי. לאחר צירופו של אוונס להרכב, דייוויס המשיך בפיתוח סגנון הג'אז המודאלי שלו שהוצג באלבומו Milestones שיצא שנה לפני כן, בניגוד ליצירותיו הקודמות שהתאפיינו בסגנון ההארד בופ.
אף על פי שהנתונים שנויים במחלוקת, Kind of Blue נחשב לא רק כאלבומו הנמכר ביותר של דייוויס, אלא גם כאלבום הג'אז הנמכר ביותר. ב-7 באוקטובר 2008, האלבום קיבל תואר של אלבום פלטינה מאיגוד ה-RIAA. מאז האלבום קיבל שבחים ממבקרים רבים, ומוכר כאלבום הג'אז הגדול בכל הזמנים, וכשיא יצירתו של דייוויס. קטעים שונים מן האלבום (בעיקר All Blues) הפכו לסטנדרטים של ג'אז ובוצעו ע״י אמנים רבים.
השפעתו של האלבום על עולם המוזיקה ועל יוצרים שלא רק בתחום הג'אז, אלא גם בז'אנרים אחרים כגון רוק ומוזיקה קלאסית, הביאה לתודעה על השפעתו של האלבום, והכרתו באחד האלבומים הגדולים במוזיקה. ב-2003, דירג מגזין הרולינג סטון את האלבום במקום ה-12 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. חלק מנגני ההרכב של דייוויס - כמו אוונס וקולטריין - הפכו לאמני ג'אז מצליחים ומוערכים בפני עצמם כאשר ההשתתפות באלבום הוותה סוג של צומת דרכים מוזיקלי.
יובל גורביץ'

ביוגרפיה

גורביץ' נולד בקיבוץ גינוסר. אמו, צוריה בן נון, היא בתו של הסופר יהודה בורלא. בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70, היה גורביץ' חבר בצוותים שונים של להקת השריון. באמצע שנות ה-70 יצא גורביץ' לטיול ארוך בעולם, שם חבר ללהקות פאנק ורוק עד שהפך לנזיר במנזר למשך שנה.
באמצע שנות התשעים חזר גורביץ' לארץ, והצטרף ללהקה "כמעט אפריקה" בשנת 1996. חברי הלהקה האחרים היו צעירים ממנו בשנים רבות. גורביץ' שר וניגן בגיטרה אקוסטית ואיתו ליאור קטלן בשירה ובגיטרה, דודי כהן בגיטרות, ערן סנדרי בבס ובקולות וחיים קהירי בתופים ובקולות.
הלהקה הקליטה את תקליט הבכורה שלה, "כמעט אפריקה", בהפקתם המוזיקלית של ירון בכר ומייקל בנסון. האלבום כלל בעיקר שירים של גורביץ', ומספר שירים של ליאור קטלן. האלבום לווה בהופעות בעיקר במועדוני תל אביב ולא זכה לתשומת לב רבה. לאחר כשנה הלהקה התפרקה.
גורביץ' המשיך לעבוד כסולן, בעיקר כאמן אורח בהופעות של אחרים. בשנת 2003 יצא תקליט הבכורה שלו, "גורביץ'", בהוצאת הלייבל Earsay של האוזן השלישית. ניגנו דודי כהן (גיטרה), עידו גונן (בס), ארז דורי (קלידים), אורי גת (חבר להקת מרסדס בנד) ואסף שריג (יוצא להקת איפה הילד?), שגם הפיק את האלבום. האלבום זכה לביקורות משבחות בעיתונות.
ב-2006 הקים גורביץ' את "המדור לחיפוש קרובים", ההרכב שמלווה אותו, שבו חברים טל מרקוס (באס), דרור גלוברמן (קלידים), רועי צעדי (גיטרה חשמלית) ואסף אנגל (תופים).
ב-2007 הוציא גורביץ' את אלבומו השני, "עורב", בהפקתו של ספי אפרתי. האלבום זכה לשבחים רבים בעיתונות, ומיד אחרי השקתו בסתיו 2007 יצא גורביץ' לסיבוב הופעות בכל הארץ.
באלבום 11 שירים, כולם פרי עטו של גורביץ' - למעט "חול", שהולחן על-ידו למילותיה של חן קליין. השיר "חולף עובר" יצא כסינגל והושמע בתחנות הרדיו השונות. בדיסק ניגנו חברי "המדור לחיפוש קרובים", וכן דודי כהן ורון בונקר (שהיו חברים בו בעבר), ודני אברג'ל (חבר להקת טיפקס), שגם שימש כטכנאי הקלטה. השיר "לוטו" הוקלט על ידי שלום ויינשטיין.
האלבום כולל את רצועת הבונוס "פעם ב...", שהולחנה והוקלטה על ידי יגאל כרמל.
בינואר 2016 כיכב בסרטה של הדר מורג "למה עזבתני" בתפקיד ראשי כמשחיז סכינים, מקצועו האמיתי.
לחם זנגביל

היסטוריה

מקורו של לחם הזנגביל במאה ה-11 באירופה, בעקבות מתכונים של לחם תבלינים שהובאו על ידי הצלבנים מהמזרח התיכון. הלחם לא היה נפוץ, ונחשב כמעדן, ולכן הוגש באירועים דתיים חגיגיים או נמכר בירידים מיוחדים שנקראו "ירידי לחם זנגביל", בהם נבנו מבנים מלחם זנגביל שנקראו בתי לחם זנגביל.
במסגרת ירידים אלה (שהידוע בהם היה היריד שנערך בעיר נירנברג) נמכרו עוגיות ולחמים בצורות שונות. צורת "אדם" נמכרה לנשים רווקות שרצו להינשא, מתוך אמונה שהדבר יביא בעל.

לחם זנגביל

לחם זנגביל הוא לחם צפוף במרקמו המכיל דבשה. לחם זה יכול להיות מתוק ולהכיל צימוקים ושקדים, או להכיל תבלינים שונים כגון חרדל או פלפל שחור. עוגה זו היא עוגה מסורתית המוגשת בחג המולד.

עוגיות לחם זנגביל

עוגיות לחם זנגביל הן עוגיות דקות בצבע חום בהיר, הדומות לעוגת הלבקוכן הגרמנית המסורתית. עוגיות אלה הן מאכל מסורתי המוגש בחג המולד בארצות הברית ובאנגליה. לרוב העוגיות נאפות בצורת אדם המכונה "איש לחם זנגביל" (gingerbread man).
על איש הלחם זנגביל יש גם אגדות עם ודמותו מופיעה בספרים וסרטים שונים כגון שרק.

בית לחם זנגביל

בית עשוי מלחם זנגביל (gingerbread houses) הוא עיטור שמקורו בגרמניה בימי הביניים. עיטור זה הוכן לחגיגות מיוחדות, ובייחוד לחג המולד, וכיום הוא נפוץ במערב אירופה וארצות הברית. מבנה זה מוזכר באגדת העם "הנזל וגרטל" ממעשיות האחים גרים.
הבצק המשמש להכנת בית לחם זנגביל שונה מהבצק להכנת עוגיות. בצק זה, דמוי החימר מאפשר פיסול בבצק ועיצוב המבנים.
מיוריטיק

היסטוריה של הגזע

מקורו של כלב רועים מגזע מיוריטיק הוא בהרי הקרפטים שברומניה. שם משמשים הכלבים לשמירה על עדרי הצאן. המיוריטיק הוא גזע כלבים רומני עתיק יומין הנפוץ בעיקר באזורי סיביו ובראשוב. נראה כי מקורות הגזע הזה הם כלבים הדומים לרועה המיוריטיק שלוו את השבטים הטאטרים והובאו על ידם לצפון הים השחור ומסביב לים הכספי, משם התפשט הגזע למולדובה ולרומניה. כיום, הכלב מאוד פופולרי ברומניה הן בשל מראהו המרשים והן בשל אומץ ליבו.

מבנה כללי והתנהגות

משקל המיוריטיק הוא 35 - 70 ק"ג. וגובהו 65 - 75 ס"מ.
פרוותו ארוכה וצפופה והיא עשויה להיות במגוון צבעים - לבן/ שחור או אפור, לבן/קרם.
כלבי רועים מיוריטיק הם בעלי חיים גדולים להפליא עם גוף מלבני ארוך ואתלטי.
כלב הרועים המיוריטיק נוטה להיות זהיר מטבעו בפוגשו אנשים לא מוכרים, מאחר שתפקידו להגן על עדרים מפני כל האיומים הפוטנציאליים אשר כוללים זאבים, שועלים ודובים.
המיוריטיק זקוק לפעילות ספורטיבית יומיומית של הליכה ארוכה.
הקרב השישי על האיזונצו

מהלך הקרב

היה זה הקרב המוצלח ביותר עבור האיטלקים. המתקפה תוכננה היטב ובוצעה היטב. מכוחותיו של המפקד האוסטרי בורביץ' (Boroević) נגרעו קודם לכן חלק ניכר מיחידות העילית שלו ונשלחו לחזית הרוסית. ההתקפה האיטלקית החלה ליד מונפאלקונה, והועברה אחר כך צפונה. כבר לאחר יומיים פרצו האיטלקים את קווי ההגנה האוסטריים ליד פודגורה ומונטה סבוטינו, והם הצליחו לכבוש את מונטה סאן מיכלה, את רמת דוברדו ואת העיר גוריצה. בסך הכל כבשו האיטלקים שטח שאורכו כעשרים קילומטרים ועומקו חמישה קילומטרים. 
יחד עם זאת הצליח בורביץ' להסיג את הארמייה החמישית הקיסרית בצורה מסודרת אל קו ההגנה השני. כאן החמיצו האיטלקים את האפשרות להמשיך ולפרוץ בעוצמה ולכפות באופן מלא את הפריצה. הארמייה החמישית יכלה להתחפר שוב, ללא הפרעה, ובכך עצרה את המתקפה האיטלקית. קו החזית החדש נמשך מסלקאנו, סאן מרקו (נקודה 227), הנהר ורטויבריקה, נובה ואס, דבלי (נקודה 144) ודואינו.
החזית לשחרור כדור הארץ

החזית לשחרור כדור הארץ (מאנגלית: Earth Liberation Front, או בקיצור: ELF) הוא קולקטיב טרור אקולוגי בו חברים קבוצות, תאים ובודדים אשר משתמשים בוונדליזם על מנת להתנגד למה שמוגדר על ידם כניצול והרס הסביבה הטבעית. הקבוצות פועלות בעיקר בארצות הברית, ביוון, בקנדה, ובבריטניה - שם החלה התנועה את דרכה. ה-ELF טוענים שהם קבוצה המבצעת הגנה סביבתית, בטקטיקה של פעולה ישירה בלתי אלימה הגורמת לפגיעה כלכלית בחברות המרוויחות מפגיעה באיכות הסביבה, וזאת על מנת להקטין את הרווח הכלכלי של בעלי חברות הנוצר מפגיעה בסביבה.
הטכניקה של חברי החזית כוללת הרס של רכוש שהפעילים מאמינים שנעשה בו שימוש שפוגע בבעלי חיים, בני אדם, או באיכות הסביבה. פעולות אלו נקראות לעיתים אקוטאז'. אין ל-ELF שום סוג של מנהיגות, חברות רשמית או דובר תקשורת רשמי. התחליף לכל אלו הוא שכל קבוצה או יחיד המקיימים פעולה ישירה בהתאם לקווים המנחים של הקולקטיב, יכולים להכריז שהפעולה נעשתה בשם החזית לשחרור כדור הארץ.
נכון למרץ 2008, ה-ELF נמצאת בראש רשימת ה-FBI של איומי הטרור המקומיים בארצות הברית. הקו המנחה של הפעילות דורש "לקחת את כל אמצעי הזהירות הדרושים על מנת למנוע כל פגיעה בבעלי חיים אנושיים ולא אנושיים". בנוגע להיעדר ההרוגים מהפגיעות של ה-ELF, סגן מפקד מחלקת מניעת הטרור ב-FBI אמר: "אני חושב שאנחנו בני מזל; השריפות הללו היו יכולות לצאת משליטה בקלות".
עקב דרך הפעולה של חברי החזית, קשה לסוכנויות הביון לעקוב אחר חברי הקולקטיב, ולא ניתן לפרק את הקבוצה. ה-FBI טוען כי רוד קורונדו (Rod Coronado) הוא המנהיג הטבעי של הקבוצה בארצות הברית, ואילו הוא טוען כי הוא הדובר הבלתי-רשמי שלה.

היסטוריה

ה-ELF נוסדה בשנת 1992 בעיר ברייטון, על ידי מספר פעילים של כדור הארץ תחילה! ("!Earth First"), והשם נגזר מהחזית לשחרור בעלי חיים, קבוצה אשר משתמשת בטקטיקות דומות לשחרור בעלי חיים ממעבדות ומתעשיית המזון, ופגיעה כלכלית בעסקים שפוגעים בבעלי החיים.
בביטאון של "כדור הארץ תחילה!", כתבה עליה לא היה חתום איש, הכריזה על היווצרות ה-ELF באנגליה. בכתבה נאמר שזאת קבוצה שתבצע באופן עצמאי פעולות חבלה אקולוגיות. לעומת "כדור הארץ תחילה!" ו"החזית לשחרור בעלי חיים", אשר חבריהם ביצעו פעולות ישירות מתוקשרות, תאי ה-ELF מסיבות ביטחוניות, פועלים ללא עדכון התקשורת בפעולה, וללא נטילת אחריות בפעילות.

פעולות, יחס המשטרה, והרשעות פעילים

בסוף שנת 2005 ובתחילת 2006, כחלק ממבצע Operation Backfire של ה-FBI, חבר המושבעים הגדול העמיד לדין 18 פעילים באשמת "פעולות אלימות שנעשו בשמן של זכויות בעלי חיים ואיכות הסביבה" על פי ה-FBI, רבות מפעולות אלו היו בשם ה-ELF, למרות שחלק מהעצורים הכחישו כל קשר ל-ELF. אחרים, כולל רוד קורונאדו (Rod Coronado), דווקא הצהירו על קשר עם הקבוצה.
משרד החוץ הפדרלי

הקמה

האאוסוורטיגס אמט הוקם בשנת 1870 במטרה לנהל את מדיניות החוץ של הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ומשנת 1871 את מדיניות החוץ של הקיסרות הגרמנית. משרד החוץ הונהג במקור על ידי מזכיר החוץ (ולכן בהתחלה לא נקרא משרד), ואילו קנצלר גרמניה, שבדרך כלל כיהן גם הוא כשר החוץ של ממלכת פרוסיה, נשאר אחראי על ענייני החוץ.

כמוסד בלעדי

כבר מראשיתו, האאוסוורטיגס אמט היה מאוד בלעדי מבחינה חברתית. כדי להצטרף אליו היה צורך בתואר אקדמי, עדיף תואר משפטי, ונדרש להוכיח כי יש למעוניין להצטרף הכנסה פרטית ניכרת. בשנת 1880 היה על המועמד להוכיח כי יש לו הכנסה פרטית של לפחות 6,000 מארק גרמני בשנה כדי להצטרף; עד 1900, הדרישה הייתה 10,000 מארק בשנה ובשנת 1912 המועמד צריך לפחות 15,000 מארק בשנה כדי להצטרף. דרישה זו מסבירה מדוע כל כך הרבה דיפלומטים גרמנים התחתנו עם נשים עשירות יותר, כיוון שללא עושר נשותיהן לא היו מצליחים להצטרף לאאוסוורטיגס אמט.
דרישת ההכנסה שהתנו את ההצטרפות לאאוסוורטיגס אמט שונו רק בשנת 1918. אצילים היו מיוצגים יתר על המידה באאוסוורטיגס אמט. בתקופה הקיסרית, 69% מתוך 548 הגברים ששירתו באאוסוורטיגס אמט היו אצילים, וכל שגריר אחד בתקופת הרייך השני היה אציל. במאה ה-19, האמינו כי רק לאצילים יש המעמד החברתי והחסד הראוי לייצג לנכון את הרייך מחוצה לו כשגרירים.
נוסף על כך, במשך כל תקופתו של האאוסוורטיגס אמט בשנים 1871–1945 היו הנוצרים הקתולים פחות מיוצגים באאוסוורטיגס אמט והיוו 15%-20% מאנשי האאוסוורטיגס אמט. האאוסוורטיגס אמט היה ברובו מוסד פרוטסטנטי עם מועמדים פרוטסטנטים לתפקידים שונים כמו שגרירים שהועדפו על פני המועמדים הקתולים. היהודים היו גם כן פחות מיוצגים באאוסוורטיגס אמט. בתקופה הקיסרית בין השנים 1871–1918, באאוסוורטיגס אמט היו רק שלושה יהודים, ועוד ארבעה יהודים שהמירו את דתם ללותרניזם כדי לקדם את הקריירה שלהם.
התפלגות מנוונת

משתנה מקרי קבוע

בתורת ההסתברות, משתנה מקרי קבוע הוא משתנה מקרי בדיד שלו ערך קבוע ללא תלות במאורע שהתרחש. באמצעות שימוש במשתנים מקריים קבועים ניתן להמיר ערכים קבועים למסגרת העבודה ההסתברותית, וזאת נעשה באמצעות ההתפלגות המנוונת.
פול סטול

ביוגרפיה

סטול נולד בלנסינג שבמישיגן. את קריירת הכדורסל שלו החל במכללת טקסס פאן-אמריקן שם שיחק בין השנים 2006–2008.
בעונת 2011/12 סטול שיחק 23 משחקים בליגת העל הוונצואלית עם קבוצת חיגנטס דה גויאנה (Gigantes de Guyana), שם הוא העמיד ממוצעים של 17.6 נקודות, 6.8 אסיסטים, 4.3 חטיפות ו-2.2 ריבאונדים בכ-33 דקות למשחק. 
ב-2012 סטול חתם בקבוצת מכבי חיפה מליגת העל בכדורסל. בעונת 2012/2013 סטול שיחק 26 משחקים בהם הוא תרם 14.4 נקודות, 5.4 אסיסטים ו-2.9 ריבאונדים ב-33.6 דקות בממוצע למשחק. בסיום עונתו היחידה בישראל זכה באליפות המדינה עם מכבי חיפה. כן היה שותף עם קבוצתו להפסד בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב, תוך שהוא ביצע סדרת החלטות שגויות בדקות האחרונות של משחק הגמר.
בקיץ 2013 חתם סטול בקבוצת ניו באסקט ברינדיזי האיטלקית, ממנה עבר בקיץ 2015 לאוטודור סראטוב הרוסית. בנובמבר 2016, חתם סטול באוניקס קאזאן הרוסית, עד תום העונה.
ב-7 במרץ 2018, חתם סטול בסרגוסה באסקט עד תום העונה.
ב-18 ביולי 2018, חזר סטול לישראל. סטול חתם לעונה במכבי אשדוד באר טוביה, והתאחד עם מאמנו לשעבר, בראד גרינברג. בתום העונה נשארה אשדוד בליגה ואף כמעט העפילה במפתיע לפלייאוף, כשסטול מוביל את הליגה באיבודים וחטיפות. כמו כן התאפיינה עונתו של סטול בהתפרצויות רבות כלפי שופטים כשמספר פעמים הושעה ונקנס עקב התנהגותו.
יעקב ברונובסקי

קורות חיים

ברונובסקי נולד ב-1908 בעיר לודז' שבפולין הרוסית. משפחתו עברה לגרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן לאנגליה בשנת 1920. הוא קיבל תואר דוקטור במתמטיקה בשנת 1935, על כתיבת מחקר בגאומטריה אלגברית. מ-1934 עד 1942 לימד מתמטיקה באוניברסיטת Hull. 
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד ברונובסקי עבור מחלקת חקר ביצועים של בריטניה, שם פיתח גישות מתמטיות לאסטרטגיות של הפצצות חיל האוויר המלכותי. בסוף המלחמה, היה ברונובסקי חלק מהצוות הבריטי אשר ביקר ביפן כדי לתעד את ההשפעות של הטלת הפצצה הגרעינית על הירושימה ועל נגסאקי.
בשנת 1960 ביחד עם ברוס מאזליש הוא כתב ספר Western Intellectual Tradition שתורגם למספר שפות ומהווה ספר לימוד באוניברסיטאות. 
ברונובסקי התפרסם בציבור בעיקר בזכות סדרת הטלוויזיה התיעודית ששידרה ה-BBC בשנת 1973, "מותר האדם" (The Ascent of Man).
מחולות גלנטה

מחולות גלנטה (בהונגרית: Galántai táncok) הוא יצירה תזמורתית מאת המלחין ההונגרי זולטאן קודאי (1967-1882) משנת 1933.

היסטוריה

היצירה הוזמנה לרגל מלאת 80 שנה להקמת החברה הפילהרמונית בבודפשט. היא מבוססת על מוזיקה עממית מגלנטה, עיירה בסלובקיה, עד 1918 חלק מממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעיר הזאת בילה קודאי כמה שנים מילדותו, לדבריו היפות בחייו.
באותה תקופה פעלה בגלנטה תזמורת צוענים מפורסמת של 12 נגנים בניהול הכנר ה"פרימאש" יאנוש מיהוֹק (שנפטר ב-1904).
כדברי ההסבר של קודאי עצמו "...אלו היו הקולות התזמורתיים הראשונים שהגיעו לאוזני הילד..."; "בווינה פורסמו כ-1,800 ספרי מחולות הונגריים, מהם ספר אחד שכלל מוזיקה 'מפי כמה צוענים מגלנטה'... המלחין שאל את הנושאים הראשיים מאותם התווים".
רוב הקטעים היו מחולות מסוג ורבונקוש שבוצעו במקור כמוזיקה שליווה את גיוס הגברים לצבא, אך הפכו לז'אנר חשוב במסורת העממית ההונגרית החל מתחילת המאה ה-19.
קודאי חזר לגלנטה בשנת 1905 ורשם לפחות 150 מנגינות מן האזור. אלו, יחד עם אלבום שירי העם שפורסם בווינה במאה ה-19, היוו את החומר המקורי ליצירתו "מחולות גלנטה". הוא כתב אותם אחרי הצלחה רבה שקטפה יצירה אחרת שלו המבוססת על הפולקלור, "מחולות מארושסק" (Marosszéky táncok). יצירה זו משנת 1927, שהולחנה תחילה לפסנתר ואחר כך קודאי עיבד אותה בשנת 1929 לתזמורת קיבלה השראה מריקודי עם מן האזור מארוש-סק (Marosszék או ברומנית Scaunul Mureșului) מטרנסילבניה.
"מחולות גלנטה" בוצעה בבכורה ב-23 באוקטובר 1933 תחת שרביטו של ארנסט פון דוהנאני. היא נכנסה לרפרטואר של הפילהרמונית של ברלין, תזמורת גירצניך בקלן, הפילהרמונית של מינכן, וינה, התזמורת הסימפונית של וינה והתזמורת סיפוניקה סיצ'יליאנה.

המוזיקה

מחולות גלנטה של קודאי מורכבים מחמשה חלקים ונמשכים בסך הכל 16 דקות. הם נכתבו לשני חלילים, פיקולו, שני אבובים, שתי קלרניות ב"לה", שני בסונים, ארבע קרנות יער ב-"פה", שתי חצוצרות ב"דו", טימפני, משולש, פעמונים צינוריים, תוף סנר ותזמורת כלי קשת עם שני כינורות, ויולות, צ'לי וקונטרבסים. הקלרנית בולטת במיוחד, וממלאת את מקומו של הכלי המסורתי המכונה "טארוגאטו" (tárogató - סוג של כלי נשיפה בעל קנה אחד).
היצירה משחזרת את המבנה בעל שני החלקים איטי-מהיר של מוזיקת הוורבונקוש המסורתית: היא פותחת במבוא איטי (טמפו: Lassú, בהונגרית - "לאט") המוביל לקדנצה (סולו) ארוכה ווירטואוזית של הקלרניתן. מחצית היצירה היא במבנה רונדו. במחצית השנייה מופיעות מנגינות חדשות במקצב מאסטוזו, הנקרא בהונגרית friss ("רענן") ובעקבותיהם באים ארבעה חלקים ריקודיים מהירים. לחלקים המהירים מקצב סינקופי אופייני. בשלב מסוים ישנו גם קטע איטי יותר אנדאנטה והסיום הזוהר הוא מלא חיים - מתעכב קצת בעת קדנצה של הקלרנית המלווה בחלילית.
מחולות גלנטה משמשים תכופות כחומר לימודי בבתי ספר לנגינה.
אמנות שדה אורז

אמנות שדה אורז (ביפנית: 田んぼアート, טמבו אטו) היא צורת אמנות שמקורה ביפן, המתאפיינת בנטיעת אורז מסוגים וצבעים שונים כדי ליצור תמונות בשדה אורז.

היסטוריה

ב-1993 חיפשו תושבים מהעיירה אינאקדאטה במחוז אאומורי דרך להפיח רוח חיים מחדש ביישובם. חפירות ארכאולוגיות גילו עדויות לכך שאורז גדל באזור במשך למעלה מ-2000 שנים. על מנת לתת כבוד להיסטוריה זו החלו התושבים לגדל אורז בשדה מאחורי בית העירייה. תוך שימוש בשדה האורז כבד ציור, טיפחו התושבים והשתמשו בארבעה סוגים שונים של זני אורז מסורתיים ומודרניים על מנת ליצור תמונה ענקית בשדה. על מנת לאפשר צפייה בתמונה בשלמותה, הוקם מבנה בדמות מצודה בגובה 22 מטרים בסמוך לבית העירייה. ב-2006 באו יותר מ-200,000 מבקרים לעיירה כדי לראות את האמנות.
מגדל תצפית נוסף המשקיף על אמנות הציור בתחנת צד הדרך של אינאקדאטה המכונה "יאיואי נו סאטו" (弥生の里) או כפר מתקופת יאיואי הפרהיסטורית. בשני המקומות גובים דמי כניסה, ומומלץ למבקרים להיעזר בהסעות בחינם המקשרות בין שני האתרים על מנת להימנע מפקקי תנועה. באוגוסט 2015 הותקנו מצלמות וידאו בשני האתרים המשדרות ברצף, והם צולמו לגוגל תצוגת רחוב באותה שנה. מאז 2016 החלה באתר מספר 2 תצוגת חורף בשלג שהחלה על ידי אמן השלג האנגלי סיימון בק (Simon Beck)‏.
במשך תשע השנים הראשונות יצרו האיכרים תמונה פשוטה של הר איוואקי (岩木山), הר געש הסמוך לעיירה, לפני שעברו לעיצובים מורכבים יותר.
בעקבות ההצלחה של תושבי אינאקדאטה החלו יישובים נוספים דוגמת יונזאווה במחוז יאמאגטה לייצר אמנות טמבו משלהם.

מחלוקת הפרסומת

ב-2008 הייתה תוכנית לשנות את החלק התחתון של השדה על מנת לכלול בו את הסמלים של חברת ג'פאן איירליינס וטו-או ניפו, עיתון מקומי, תמורת שני מיליון ין יפני, במטרה לכסות על העלויות הגדלות. חברים מארגונים של בעלי קרקעות מקומיים וראש עירייה לשעבר התנגדו, באומרם שהם לא ישכירו את הקרקע שנה אחר-כך אם לא יוסרו סמלי החברות. ועד ההחייאה מחדש של העיירה הצביע ברוב דחוק לא לכלול את הפרסומות, והשתילים של הפרסומות נעקרו.

תהליך הייצור

באפריל נפגשים התושבים ומחליטים מה לשתול באותה שנה. לפני השתילה החקלאים משרטטים את העיצובים על מחשבים על מנת לקבל החלטה היכן וכיצד לשתול את האורז. ב-2007 עזרו 700 אנשים לשתול את האורז. באינאקדאטה שטח השדות המשמשים לכך הוא בערך 15 דונם. הסכמים בין בעלי הקרקעות אפשר יצירת תמונות גדולות יותר.
בסיס אילת

משימות ופעילות

משימתה העיקרית של זרוע הים באילת היא שמירת השקט הביטחוני של אילת. עיקר הפעילות בעיר אילת מתבסס על נופש ותיירות אשר כוללים, בין השאר, כמאתיים כלי שיט הנעים בשטח ים קטן יחסית. מכאן ניתן להבין את חשיבות הים לאזור, את כמות המשתמשים הרבה בים ואת החיוניות שבנוכחות מחד, לצד פעילות מוצנעת יחסית מאידך, על מנת להמשיך ולשמור על צביונה התיירותי של העיר.
בעבר אזור זה היה אזור מפגש בין ארבע מדינות עימות: ישראל, מצרים, ירדן וסעודיה. כיום רק סעודיה נותרה כמדינת אויב.
בבסיס פועלת פלגת הדבורים - פלגה 915, המפעילה ספינות סיור מדגם "דבור", "דבורת שוערים" ודבורה סימן 1.
בחודש יולי 2019 דווח בעיתונות כי הבסיס צפוי להתפנות בעתיד כחלק מתוכנית סיוע לעיר הדרומית.
חותך פיצה

חותך פיצה הוא כלי המשמש לחיתוך פיצה לפרוסות.

סוגים

ישנם שני סוגים עיקריים של חותך פיצה. הסוג הנפוץ ביותר הוא גלגלת פיצה, הכוללת גלגל אותו האדם מעביר בכיוון בו הוא רוצה לחתוך את הפיצה, והסוג השני היא סכין גדולה ומעוקלת הנקראת מזלונה (Mezzaluna, חצי ירח באיטלקית) אשר נעה קדימה ואחורה כדי לחתוך את הפיצה. שני הסוגים מגיעים בגדלים שונים. 
ניתן להשתמש בגלגלת פיצה גם לשימושים אחרים, כגון עבודות אומנות. המזלונה משמשת גם לקיצוץ עגבניות (בעיקר הדגם עם הלהב הכפול) ולחיתוך עשבי תיבול.
מחנה מאסר קאצ'ון

מיקום ותיאור

המחנה נוסד בסביבות שנת 1959 בנפת קאצ'ון שבמחוז דרום פיונגאן בקוריאה הצפונית. הוא ממוקם סמוך לאמצע נהר הטיידונג, המהווה את גבולו הדרומי של המחנה, וכולל בתוכו את הרי צפון הנהר. בגדה הדרומית של נהר הטיידונג שוכן מחנה הריכוז בוקצ'אנג (קוואן-לי-סו מספר 18). כליאה במחנה המאסר קאצ'ון נעשית לכל החיים, ללא אפשרות שחרור. המחנה ממוקם באזור הררי, אורכו כ-40 עד 50 קילומטר, רוחבו כ-30 קילומטר ומשוער שמוחזקים בו כ-15,000 אסירים. האסירים מועסקים בעבודת כפייה עד מותם. אנשים שלא ניתן לסמוך עליהם מבחינה פוליטית מועברים יחד עם משפחותיהם למחנה, ללא משפט, שם הם חיים בניתוק מוחלט מהעולם החיצון. המחנה כולל שלושה אזורי מעצר נפרדים לגברים, נשים וילדים בוגרים, המאוכלסים בצפיפות, וכן את המפקדה עם המנהלה ואת מגורי השומרים.

מטרה

המטרה העיקרית של מחנה מאסר קאצ'ון היא ליצור הפרדה בין החברה הכללית ובין אנשים שלא ניתן לסמוך עליהם פוליטית, המסווגים כ"ללא כפרה", ולאחר מכן להפיק מהם את מירב התועלת האפשרית באמצעות עבודת כפייה. המונח "ללא כפרה" מתייחס לאנשים שרוצים להימלט מהממשלה הצפון קוריאנית או אנשים שאמרו דברים קשים על הממשל וכן ביצעו מעשים בעלי יסודות לא פלילים אחרים (לפי החוק הבינלאומי). כמו כן, אנשים שביצעו עבירות פליליות יכולים להישלח למחנה. עבודת הכפייה במחנה נעשית במכרות ובחוות באמצעים פרימיטיביים.

מצב זכויות האדם במחנה

אסירים רבים נולדו במחנה בשל מדיניות הענישה לשלושה דורות של קוריאה הצפונית. המשמעות היא שכל אדם שנמצא אשם בביצוע פשע - שיכול להיות מעשה פשוט כמו ניסיון לברוח מקוריאה הצפונית - יישלח למחנה יחד עם כל משפחתו. שני הדורות הבאים במשפחה יוולדו במחנה וחייבים לחיות בו את כל חייהם, עד מותם. על פי עדותו של ניצול המחנה שין דונג היוק, על האסירים מוטלת עבודת כפייה קשה ומסוכנת במכרות ובמקומות עבודה אחרים, החל מ-5:30 בבוקר ועד לחצות הלילה. עבירה קלה גוררת עינויים ועבירות כבדות יותר יכולות לגרור עונש מוות. האסירים מקבלים מנות מזון קטנות שמורכבות מכרוב ותירס, כך שרובם חלשים ורזים. רבים מהם מתים כתוצאה מתת-תזונה. לפי אמנסטי אינטרנשיונל, כ-40% מאסירי כלל המחנות מתים מרעב, מחלות, תאונות עבודה והשפעות העינויים. אסירים רבים אכלו עכברושים, נחשים, חרקים וצפרדעים כדי לשרוד. בשר העכברושים נאכל כדי למנוע את מחלת הפלגרה, מחלה שכיחה במחנה שנגרמת כתוצאה ממחסור בחלבון ובוויטמין B3.