google/wiki40b huggingface dataset:
אליהו ליבמן

ביוגרפיה

ליבמן נולד לרחל ולרב מנחם ליבמן, מראשוני ורבני הישוב היהודי בחברון וגדל בקריית ארבע, בילדותו התגורר תקופה בבית הדסה בלב היישוב היהודי בחברון.
בשנת 1980 נכח ליבמן הילד בן העשר בפיגוע הטרור בבית הדסה, ב-2 במאי (ט"ז באייר תש"ם) תקפו מחבלים מתפללים סמוך לבית הדסה בחברון ורצחו שישה יהודים ו-16 נפצעו.

ליבמן נזכר:
"באותה התקופה גרנו מספר משפחות מצומצם בתוך בית הדסה. היינו מתפללים בדרך כלל ביום שישי במערת המכפלה, אך באותו היום אבי ביקש ממני ומאחי יהודה להישאר ולהתפלל בבית הכנסת בבית הדסה. אחרי התפילה חיכינו בחוץ למתפללים שהיו אמורים להגיע מהמערה, וכשהראשונים היו בכניסה למקום נפתחה אש תופת קטלנית. אני ואחי רצנו לתוך הבית כדי להסתתר".
בגיל 15 התנדב ליבמן במד"א.
בצה"ל ליבמן שירת בסיירת גולני ולאחר קורס קצינים שירת בחטיבת גולני והגיע לדרגת סא"ל.
בין השנים 1992–2018 היה ליבמן קצין הביטחון של היישוב היהודי בחברון.
ב-7 בנובמבר 1993, בעת שאפרים איובי, נהגו של הרב חיים דרוקמן נפגע מירי מחבלים על הרכב שלהם, ליבמן היה הראשון שהגיע לשטח וטיפל בנהג, אך איובי נפטר.
ב-21 במרץ 2001, היה ליבמן עד לרציחתה של שלהבת פס וניצל בנס.
בשנת 2002 הוקפץ ליבמן לקרב בציר המתפללים בחברון, וסייע לכוחות צה"ל באיתור המחבלים ובחילוץ נפגעים. על חלקו בקרב הוענק לו אות הערכה מטעם הרמטכ"ל דאז, בוגי יעלון.
בשנת 2003 חילץ ליבמן את ניצן פלג ממארב בחברון. פלג, קצין הנדסה מסיירת "יעל" הגיע לעיקול 160 בחברון לסייע לכוח שנתקל במחבלים, ונפצע קשה מירי, ליבמן שדהר לזירה חסם את קו האש עם רכבו, וגונן על פלג הפצוע כדי לאפשר את חילוצו. ביום היבחרו של ליבמן לראשות המועצה בקרית ארבע, נבחר פלג לראשות המועצה אזורית הגליל התחתון
ב-28 באוגוסט 2016 העיד ליבמן במשפטו של אלאור אזריה שהואשם בהריגת מחבל באירוע בחברון.

חיים אישיים

ליבמן נשוי לאבישג לבית סגל ואב לשמונה ילדים.
אחיו של ליבמן, שניאור שלמה ליבמן נרצח ב-4 באוגוסט 1998 (י"ג באב ה'תשנ"ח) בפיגוע ירי על רכב ביטחון בעת שהצטרף לסיור ביטחוני ביישוב יצהר, בו התגורר.

בחירות 2018 למועצה המקומית "קריית ארבע"

בבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2018), בקריית ארבע - ניצח ליבמן את ראש המועצה מלאכי לוינגר.
על ראשות המועצה "קריית ארבע" התמודדו ראש המועצה מלאכי לוינגר, המכהן בתפקיד מאז 2008, חבר המועצה אליעזר רודריג מסיעת "קרייה מאוחדת" וקצין הביטחון של שכונת העיר העתיקה בחברון אליהו ליבמן. סגן ראש המועצה המכהן, ישראל ברמסון, הכריז על מועמדותו, אך פרש באמצע המירוץ והודיע על תמיכתו במועמדותו של אליהו ליבמן.
ליבמן זכה ב-53% מקולות הבוחרים, לעומת לוינגר שזכה ב-39%.
ג'ון וילקס

ג'ון וילקס (אנגלית: John Wilkes;‏ 17 באוקטובר 1727 - 26 בדצמבר 1797) היה עיתונאי ופוליטיקאי בריטי רדיקלי, שחי במאה ה-18.
וילקס נחשב לאחת הדמויות השנויות במחלוקת במאה ה-18. וילקס נבחר לפרלמנט הבריטי כנציג העיר לונדון כמה וכמה פעמים. תקופות הכהונה שלו היו בדרך כלל קצרות מאוד ונגדעו על ידי גירוש מביך מהבית. סילוקיו החוזרים ונשנים של וילקס נבעו מהתקפותיו החריפות על המלך ג'ורג' השלישי או על מי משריו, ומהטקסטים ה"פיקנטיים" שנתפרסמו בעיתונו "צפון בריטניה" (North Briton), בהם נרמזו מעלליהם של אושיות רמות מעלה. לוילקס היה קהל תומכים גדול, שחזר ובחר אותו לפרלמנט פעם אחר פעם על אף ואולי גם בגלל התנהגותו השנויה במחלוקת.
וילקס נתבע למשפט בעקבות התבטאויותיו כנגד המלך ושריו. במשפט יצא וילקס זכאי בדין והמשפט שימש ציון דרך מרכזי בפיתוח חופש העיתונות וחופש הביטוי. התביעה אף הגדילה את התמיכה בוילקס ולא מעטים ראו בו "לוחם חירות".
יותר מאוחר במהלך הקריירה שלו נבחר וילקס לחבר במועצת העירייה, לשריף ולראש העירייה של העיר לונדון.
ציטוט מפורסם של וילקס אותו מביא ההיסטוריון הבריטי קלייב אמזלי נפלט מפיו כתשובה לחבר פרלמנט, שקבע שסופו יהיה בהדבקות בעגבת או בתלייה. על כך ענה וילקס: "זה תלוי בכך האם אאמץ לעצמי את פילגשך או את עקרונותיך".
מסיבת פולמון

מסיבת פולמון (מאנגלית: Full Moon Party) היא מסיבת חוף הנערכת לאורך כל הלילה. המסיבה נערכת בלילה שלפני או אחרי הופעת הירח המלא ומשתתפים בה בעיקר תיירים. 
מקור המנהג הוא חוף האד רין שבאי קו פה נגאן שבתאילנד הידוע בכינוי "אי המסיבות".

היסטוריה

מסיבות הפולמון מתקיימות בחוף סנדרייז שבמתחם ההאד רין באי קו פה נגאן. לחוף מבנה ייחודי המורכב משתי רצועות המרוחקות עשרות מטרים בלבד אחת מהשנייה. אזור ההדרין, שבנוי כמעין לשונית קטנה בנקודה הדרומית ביותר של קופנגן, כולל שני חופים חוף סנרייז, שנמצא בחלק הדרום מזרחי של האד דרין וחוף סנסט שנמצא בחלק הדרום מערבי. במסיבות הענק של הפולמון לוקחים חלק מרבית המועדונים על האי, הממוקמים בחוף סנרייז, אשר בחלקו המזרחי של האד רין. 
מסיבת הפולמון הראשונה התקיימה בשנת 1985 והייתה מסיבת חוף מאולתרת במלון "פרדייז בונגלוס", כמחוות תודה לכ-30 אורחים. מאז המסיבות צברו פרסום מפה לאוזן ואירועי הפולמון מושכים קהל של בין 5,000 ל-30,000 אנשים מדי ערב. כל מסיבה נמשכת מהערב ועד זריחת השמש למחרת. הברים שבחוף נשארים פתוחים למשך כל הלילה ולאורך החוף מספר במות בהן מנגנים מוזיקת מסיבות כגון טראנס פסיכדלי, רית'ם אנד בלוז, דראם נ' בייס, האוס, דאנס ורגאיי. בכל במה האירוע המודרני הפך חלק מהמסלול של תיירים רבים בדרום מזרח אסיה. בנוסף יש בנמצא יש תחרויות קפיצת חבל, שחייה לילית ורכישת אלכוהול בדליים ייחודיים.
ההצלחה של מסיבת הפולמון הובילה ליצירת המסיבות "חצי ירח", "רבע ירח" וירח שחור. בעקבות ההפיכה בתאילנד בשנת 2014, הממשלה הצבאית השלטת בתאילנד אסרה על כל המסיבות, למעט מסיבות הפולמון. אבל הצו משנת 2014 לא מומש על ידי הרשויות המקומיות, ובהתחשב בכך, כל המסיבות למעט פולמון נאסרו שוב בקו פה נגאן. צעד זה ננקט כדי לעצור את הרעש אשר הפך להיות מטרד תמידי עבור תושבי האי. האיסור ניתן על ידי מפקד משטרת מחוז פה נגאן, קריקראי סונגת'אני, לאחר פגישה עם מנהיגים מקומיים ב-3 באפריל, כדי לדון בתלונות של תושבים רבים על המסיבות השונות המקיימות עד כ-25 פעמים בחודש במטעי הקוקוס שבאי.
ב-2016 הופסקו מסיבות הפולמון כאות אבל על מותו של ראמה התשיעי, מלך תאילנד (בומיבול אדוליאדג').

כשלי בטיחות ועבירות פליליות

באוקטובר 2012 דווח כי ישראלית נאנסה במסיבת פולמון בתאילנד.
בערב שנת 2012 נהרג תייר בריטי לאחר שנפגע מכדור תועה.
בערב שנת 2012 נהרג אדם אחד וכן נפצעו אחרים בעקבות זליגת שיירי זיקוקים לעבר הקהל. חלקם נפצעו במהלך הימלטות ההמון מן האירוע.

איפור פול מון

פולמון מייצג מסיבות לאור ירח מלא, דרך כלל במסיבות האלה החוגגים מביאים איתם צבעים זוהרים לציורי גוף ופנים, צובעים את הקהל, עושים אותם צבעוניים ושמחים.
הייחודיות באיפור פולמון הם הצבעים הזוהרים בחושך, כלומר לא בדיוק בחושך, על מנת לקבל את אפקט הזוהר של הצבעים צריך תאורה מיוחדת, זאת תאורת אולטרה סגול, מנורת אשר מקרינה אור בצבע סגול כחלחל, שברגע שהאור פוגע בצבע הצבע מחזיר את האור ולא בולע אותו, לכן יש צורך בצבעים מיוחדים שמחזירים אור. 
רשת הכבלים "הוט" התחילה עם סדרת בשם "פולמון" בערוץ "הוט בידור ישראלי", כאשר הסדרה נכנסה יותר למיינסטרים של התרבות הישראלית יותר ויותר ילדים, נערים ונערות רצו לחגוג מסיבות פול מון בעצמם.
פורד סיירה

בישראל

במדינת ישראל שווקו דגמי פורד סיירה, 4 דלתות, בנפח מנוע 1,600 סמ"ק.
במשטרת ישראל שירת "פורד סיירה" כניידת סיור, בשנות ה-80.
בצה"ל שירת "פורד סיירה" כרכב שרד ושרות של קצינים בדרגות אלוף-משנה ותת-אלוף.
ערבה (מטוס)

ההתרסקות בטיסת הניסוי

ב-19 בנובמבר 1970 נערכה טיסת הניסוי ה-92 במספר של המטוס, על ידי טייסי ניסוי של התעשייה האווירית. טיסה זו, שנערכה בדיוק שנה לאחר טיסת הבכורה, נועדה לבדוק את התנהגות המטוס בתנאים קיצוניים (מהירות גבוהה במיוחד). לקראת סופה של הטיסה נשברו כנפי המטוס והוא צלל לקרקע והתרסק. שלושה מעובדי התעשייה האווירית - איתן שפיגל (המכשירן), אהרון עוזרי (מהנדס הניסוי) ואברהם הכהן (הטייס הראשי) נהרגו. טייס המשנה דייב לוין ניצל ונפצע באורח קל בלבד. ועדת חקירה שבראשה עמד דניאל שמשוני קבעה כי סיבות ההתרסקות הם כשל טכני והמליצה על שיפורים במבנה המטוס. כל טיסות הניסוי הבאות הסתיימו בהצלחה, ובמרס 1972 קיבל המטוס רישוי אזרחי (אישור טיסה מסחרי).
ב-15 בינואר 1980 נהרגו הטייסים דייב לוין ואלי מור בהתרסקות מטוס ערבה במהלך טיסת תצוגה בדרום אפריקה.

שירות בחיל האוויר הישראלי

מטוסי ערבה הופעלו על ידי טייסת 122 ("טייסת הדקוטה"). במלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973) המטוסים שימשו למשימות תובלה בסיני. משנות השמונים המטוסים שימשו כמטוסי תובלה, הדרכה ומשימות שונות. אחרי מלחמת לבנון הראשונה (1982) המטוסים שימשו להטסת חיילים מלבנון לישראל. בעבר, מטוס הערבה היה אחד המטוסים העיקריים להובלת נוסעים.
דגם נוסף של המטוס שימש למשימות לוחמה אלקטרונית, וקיבל את הכינוי "כוכב חמה". בחרטום ובמקום דלתות תא המטען הותקנו כיפות גדולות שהכילו את האנטנות, והמערכת האלקטרונית הותקנה בתא המטען. רק מספר קטן של מטוסים הוסבו לדגם זה.
המטוס פרש משירות בחיל האוויר באמצע שנת 2004. מטוס אחד מוצב בשורת מטוסי התובלה שבמוזיאון חיל האוויר בחצרים.
בשנת 2006 נעשה ניסיון למכור שני יחידות של המטוס בארצות הברית אך העסקה בוטלה.
בנובמבר 2008 נמכרה שלישיית מטוסי הערבה האחרונים שנותרו בחיל האוויר ללקוח פרטי בסן סלבדור.
הסמוראי

עלילה

הסרט מספר על אחד הרוצחים הבודדים ביותר והמקצועיים ביותר, ג'ף קוסטלו, מרגע הכנתו למשימתו הבאה – להרוג בחור בשם מרטי, בעל מועדון לילה.
הסרט מתחיל בדירתו של קוסטלו, דירה פשוטה וקרירה. ג'ף שוכב על מיטתו, מעשן סיגריה, על-יד ציפור הכלואה בכלוב אפור באמצע הדירה. רשימת השחקנים בסרט מופיעה בסוף ונגמרת על ידי ציטוט, המוקדש לסמוראי העתיק בושידו (ספר הסמוראי), שלמעשה הומצא על ידי מלוויל עצמו: "אין בדידות יותר גדולה מזו של הסמוראי, אל אם כן זו הבדידות של הנמר בג'ונגל...אולי...".
קוסטלו יוצא מדירתו והולך למועדון לילה, להרוג את קורבנו בדם קר, אך ברגע שהוא עוזב את הזירה, הוא פוגש בדרכו את נגנית הפסנתר היפהפייה של המקום, ואלרי (אותה מגלמת השחקנית קטי רוזייה).
כאשר הוא נתפס על ידי מפקח המשטרה (אותו מגלם השחקן פרונסואה פרייה), קוסטלו, אשר האליבי שלו תוכנן בקפידה – בעיקר בזכות עזרת חברתו, ג'יין (אותה מגלמת השחקנית נטלי דלון)- הולך הביתה, וזאת לאחר שואלרי (איתה ג'ף מפתח מערכת יחסים קלה לאורך הסרט) טוענת בפני המשטרה, מסיבות לא ידועות, שהוא לא מוכר לה.
כאשר נראה כי קוסטלו יצא מכל סכנה, הוא הולך להתעמת עם אחד ממעסיקיו, שבמקום לשלם לו על עבודתו, מנסה להרוג אותו ולנער מעליו את מפקח המשטרה, שעדיין מאמין כי קוסטלו הוא הרוצח. המשטרה עוקבת אחרי ג'ף, הפצוע בזרועו הימנית, וכתוצאה נוצרת סצנת מרדף ארוכה ומדהימה ברחבי הרכבת התחתית בפריז.
לאחר נפתולי העלילה, קוסטלו מוצא עצמו עם משימה חדשה: להרוג את ואלרי, נגנית הפסנתר מהמועדון לילה. ג'ף חוזר למועדון. לעומת הפעם הראשונה בה ג'ף ניסה לא להראות על ידי הקהל, הפעם הוא מגיע לעיני כולם, מניח את כובעו במלתחה, מניח את כפפותיו הלבנות בפני כולם והולך ישירות אל ואלרי, המנגנת על הפסנתר בבר ומפנה את אקדחו אליה. למרות נסיונותיה לשכנעו לעזוב, קוסטלו נשאר במקומו ולבסוף נורה על ידי שוטר, עוד לפני שהספיק להרוג את ואלרי. כשמפקח המשטרה מרים את אקדחו של ג'ף ופותח אותו, הוא מגלה שלא היו כדורים באקדח.

סגנון מלוויל

"הסמוראי" הוא אחד מסרטיו הטובים של מלוויל. תוך כדי שימוש במוטיבים מ"הסרט האפל" (פילם נואר/פילם פוליסייר), הסרט מראה סגנון מעודן, מאוד מסוים ואווירה מדויקת שמראה בצורה מושלמת את הנושא העיקרי של הסרט, שכמעט יותר חשוב מהעלילה עצמה: הבדידות של הגיבור, שנבגד על ידי חבריו ושותפיו (למעט השחקנית ג'יין), וחוסר האפשרות שלו לחיות (אשר מופיע כמוטיב חוזר בסרטיו של מלוויל). סוף הסרט "הסמוראי" יכול להראות כדרכו של מלוויל להציג את רעיונו: קוסטלו, שהבין שהוא לא יכול לברוח יותר מהמשטרה ולבסוף גם לא מצליח להרוג את ואלרי, כלומר נכשל במשימתו, מעדיף למות. הסצנה הזו יכולה להראות כמעט כהתאבדות.
הדממה, מרכיב נוסף מאוד דומיננטי בסרט, אשר מתחילה כבר בסצנה הראשונה בסרט (שהיא למעשה חזיון שהיה למלוויל ונתן לו השראה לכתוב את כל שאר התסריט: אדם, שוכב במיטתו, עם ציפור כלואה על-ידו). קוסטלו הוא לא אדם המרבה לדבר; הוא מעדיף לפעול. הוא נהיה דמות כריזמטית אך מסתורית. (המוזיקה המקורית הנהדרת של פרונסואה דה רובה, גם עוזרת לאווירת המסתורין סביב הגיבור). ביתו כמעט ריק, החברה הייחודית שלו, ציפור קטנה בכלוב והחברה שלו, שלמרות שאוהבת אותו, יש לה גבר אחר בחייה.
בגדיו של הגיבור, מעיל הגשם הבז' האלגנטי שלו וכובע, באים ישירות כהשראה מסרט האפל האמריקאי, שמלוויל אהב מאוד והכיר היטב.
MIDI

היסטוריה

עם התפתחות המוזיקה הדיגיטלית בשנות ה־70 של המאה ה־20, כלי הנגינה ששומשו אז, הסינטיסייזרים, היו מונופונים, כבדים וגדולים עד כגודל חדר שלם, חסרי זיכרון ויקרים מאוד. הצורך בשפה נוחה יותר היה נדרש עם התפתחות המוזיקה. לכן בשנות השבעים החלו מספר חברות, בהן רולנד ופנדר, לייצר מכשירי נגינה דיגיטליים שעובדים על שפת מחשב ולא על מתח חשמלי כמו שהיה עד אז. בשנת 1983, לאחר שנתיים של פיתוח בין SEQUENTIAL CERCUITS מארצות הברית (חברה אשר כיום כבר לא פעילה) ו־ROLAND מיפן הומצאה השפה הרשמית לתקשורת בין כלי נגינה דיגיטליים, שפת ה־MIDI.

מידע טכני

שפת המידי עובדת ב־127 פקודות שונות וב־127 דרגות פקודה. כבל מידי מסוגל להעביר עד 16 ערוצים שונים בו זמנית. כך לדוגמה, בערוץ אחד להעביר סאונד גיטרה, בשני באס וכך הלאה.
פקודות מידי עוברות בכבל פיליפס בעל 5 פינים כאשר כל כבל מעביר נתונים דיגיטליים לכיוון אחד בלבד, המכשיר השולח מעביר דרך יציאת MIDI OUT למכשיר הקולט בכניסת MIDI IN. כיום חיבורי המידי נעשים גם דרך חיבור USB, למשל חיבור מקלדות שליטה או סינתסייזרים למחשב.

מידי אוניברסלי

ב-1983, עם הופעת פורמט המידי, הושקו כלים מוזיקליים רבים ממשק זה, בהם תופים אלקטרונים, מקלדות שליטה, סינתסייזרים, בס אלקטרוני, מודולים (תיבות יצירת צליל ללא מקלדת) שניתנים לחיבור ביניהם. מיד עם יציאת המכשירים הראשונים הופיעו בעיות של תאום בין הכלים, דבר שגרם לבעיות רבות. לכן בהתאחדות המידי העולמית - המתכנסת מדי שנה - נקבע סטנדרט חדש המקובל כיום על רוב החברות - המידי האוניברסלי. המכשירים שעליהם מופיע סימון GM מתקשרים אחד עם השני בסטנדרט קבוע זה וכיום גם כרטיסי הקול במחשבים מכילים מודול מידי ותומכים בסטנדרט זה.
רשימת המלכים מכרנך

רשימת המלכים מכרנך  רשימה של מלכי מצרים מכרנך. הרשימה כללה במקורה 61 שמות של מלכים. הרשימה שכנה בעבר על קיר ב"אולם הפסטיבל של תחותמס השלישי" במתחם אמון-רע בכרנך שבמצרים העליונה. הרשימה נוצרה בתקופתו של תחותמס השלישי מלך מצרים מהשושלת ה-18, שמלך במאה ה-15 לפנה"ס בתקופת הממלכה החדשה. הרשימה החלה מהמלך סנפרו מהשושלת הרביעית, מתקופת הממלכה הקדומה שמלך במאה ה-26 לפנה"ס. מהרשימה המקורית שרדו 39 שמות קריאים של מלכים. שם של מלך אחד לא נכתב בכרטוש. הרשימה נמצאת היום במוזיאון הלובר בפריז.
הרשימה המקורית לא כללה את כל המלכים, מלכים נוספים היו ידועים ממקורות עתיקים אחרים, חשיבותה הנוספת של הרשימה נובעת מכך שהיא כללה רשימות של מלכים מתקופת הביניים הראשונה והשנייה שנעדרו מהרשימות האחרות.
הרשימה תוארה לראשונה על ידי האגיפטולוג הבריטי ג'יימס ברטון (James Burton) בשנת 1825. בשנת 1843 גנבה ההרפתקנית הצרפתייה מילי פריס (Emile Prisse) את האבנים בקיר שהכילו שמות של מלכים. במקביל לפעילותה, משלחת גרמנית ברשותו של האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס (Karl Richard Lepsius), עשתה את דרכה לאורך הנילוס לכיוון כרנך. פריס שרצתה להבטיח את הממצא לצרפתים, הזדרזה ופרקה את אבני הקיר ושלחה אותם לצרפת. חלק מהאבנים ניזוקו. במקדש בכרנך מוצג העתק של הרשימה.
רשימה זו ביחד עם רשימות מלכים אחרות שנמצאו אבן פלרמו, רשימת המלכים מטורינו, רשימת המלכים מאבידוס ספרו של מנתון "אגיפטיקה" ועוד שימשו את האגיפטולוגים במחקרם ליצירת רשימה של מלכי מצרים בעת העתיקה, וכתיבת הכרונולוגיה המצרית, תוך הצלבת המידע מהמקורות השונים.
מוזיאון התחבורה של לונדון

תיאור המוזיאון

המוזיאון נמצא במבנה מ-1872 ושימש בעבר חלק משוק הפרחים של קובנט גרדן. הוא מציג את התפתחות התחבורה הציבורית בלונדון. תצוגת המוזיאון כוללת דגמים ישנים של אוטובוסים, חשמליות וקרונות רכבת תחתית. כמו כן יש בו מפות ומוצגים המראים את התפתחות מערכת התחבורה הציבורית ואת דמותה הציבורית של המערכת (לדוגמה: גלויות דואר). מרבית הפריטים שברשות המוזיאון אינם מוצגים מפאת גודלם, ואלה מוחזקים בסניף של המוזיאון באקטון שבלונדון. סניף זה אינו פתוח לקהל למעט באירועים מיוחדים.

היסטוריה של המוזיאון

המוזיאון נפתח לקהל בשנת 1980. שמו המקורי היה "מוזיאון התחבורה לונדון" (באנגלית: London Transport Museum). המוזיאון התמקד בעיקר בקווי האוטובוסים והרכבת התחתית של העיר.
בשנת 2000 שונתה הנהלת המוזיאון והבעלות עליו עברה לידי ארגון תחבורה עבור לונדון - הארגון האחראי על הניהול והתיאום בין מערכות התחבורה השונות בלונדון. בהתאם, שונו התצוגות במוזיאון והוא עבר להציג את כל האספקטים של התחבורה בלונדון (ולא רק הציבורית). כמו כן שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון התחבורה של לונדון".
ב-4 בספטמבר 2005 נסגר המוזיאון לצורך שיפוץ בעלות של 18.6 מיליון ליש"ט, במסגרת השיפוץ נוספו למוזיאון נושאים נוספים הקשורים לתחבורה בלונדון, כגון נושא הרכיבה על אופניים ברחבי העיר, וכן המוניות בלונדון והתחבורה הימית בעיר (תחבורה באמצעות תעלות ותחבורה בנהר התמזה). פרויקט השיפוץ הסתיים בנובמבר 2007.
ארמיית הדגל האדום השנייה

היסטוריה

הארמייה הוקמה ביולי 1938 במזרח הרחוק הרוסי על הגבול עם האימפריה היפנית. כמפקדה הראשון של הארמייה מונה איוואן קונייב. בחודשי פעילותה הראשונים, היא נקראה הארמייה השנייה, אולם בספטמבר של אותה שנה שונה שמה לארמיית הדגל האדום השנייה. ב-1940 היא נכללה במסגרת חזית המזרח הרחוק. הארמייה הושארה במזרח הרחוק ולא לקחה חלק בקרבות החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. על אף שהאימפריה היפנית הייתה בברית עם גרמניה הנאצית, התברר שהיפנים מכבדים את הסכם הנייטרליות הסובייטי-יפני. באוגוסט 1945 נכללה הארמייה במסגרת חזית המזרח הרחוק השנייה, ולחמה במסגרתה כנגד היפנים במבצע סערת אוגוסט. הארמייה פורקה בתחילת אוקטובר של אותה שנה.
הוליווד (צפון אירלנד)

מקור השם

מקור שם העיר הוליווד, "העץ הקדוש", הוא ביער עצי אלון הנמצאים סביב מנזר שנוסד בידי לזרן הקדוש בשנת 640 או קודם לכן. שמו של המנזר היה Sanctus Boscus - בלטינית: "העץ הקדוש" - ומכאן השם באנגלית "Holy Wood" - "הוליווד", אשר נעשה בו שימוש מאז המאה ה-14 (בתעודות מאותה עת נכתב השם בתעתיק "Haliwode").
שמו האירי של המקום הוא "Ard Mhic Nasca" שמשמעו "גובה בנו של נסקה".

היסטוריה

היישוב הראשון במקום בו נמצאת כיום העיר הוליווד היה מנזר שנוסד על יד לזרן הקדוש בשנת 640 או קודם לכן. 
עד המאה ה-19 הייתה הוליווד כפר דייגים קטן. במהלך המאה ה-19 הפך הכפר, כמו גם כפרים רבים אחרים בחופי אנגליה, לאתר נופש ותיירות. האתר היה פופולרי בקרב תושבי בלפסט הסמוכה, אשר באו לנפוש בכפר ולרחוץ בחופיו. סוחרי בלפסט האמידים בנו במקום בתי נופש רבים (בתי אחוזה). דוגמה לבתים אלה היא אחוזת קולטרה (Cultra Manor) אשר נבנתה בין השנים 1902–1904 המשמשת כיום את מוזיאון אלסטר לפולקלור ולתחבורה.
בשנת 1848 נבנתה מסילת ברזל אשר קישרה את הכפר לבלפסט. בניית מסילת הברזל הביאה לתחילת התפתחות הכפר ולגידול באוכלוסיית הוליווד אשר מנתה בשנת 1900 כ-3,500 תושבים.
כיום העיר הוליווד מהווה פרוור של בלפסט, ונודעת כאתר נופש פופולרי לתושבי האזור.

אתרים בעלי חשיבות

בקרבת העיר ממוקם שדה התעופה בלפסט וכן מוזיאון אלסטר לפולקלור ולתחבורה, המתאר את החיים והמסורות של אנשי צפון אירלנד.
במרכז העיר (במקום בו עמד מרכז הכפר עד ראשית המאה ה-20), ישנו עמוד מאי אשר הוצב במקום בראשית המאה ה-18, ככל הנראה על ידי ימאים הולנדיים. סביב העמוד נערך מדי שנה יריד ביום מאי. עמוד זה, המקובל באנגליה הוא יוצא דופן וייחודי באירלנד.
שרידי המנזר שסביבו הוקם הכפר מצויים במרכזו. בין שרידי המנזר מצויים שרידים מהמאה ה-13 אולם מרבית השרידים ובהם מגדל המנזר מקורם בראשית המאה ה-19.
בעיר נערך מדי שנה פסטיבל ג'אז ובלוז.

אוכלוסין

בהוליווד מתגוררים 12,037 (על פי מפקד אוכלוסין מיום 29 באפריל 2001). 19.9% מהם מתחת לגיל 16 ו-20.6% מעל גיל 60. מרבית התושבים (68.6%) הם נוצרים פרוטסטנטים, והיתרה (23%) הם קתולים.
The Last Waltz

רקע

שם השיר הוא דו משמעי, מכיוון שהוא מתייחס לריקוד הראשון ולריקוד האחרון של המספר עם האישה שהוא אוהב. הריקוד הראשון שלהם היה הוואלס האחרון שהושמע במסיבה שבה השניים נפגשו, והריקוד האחרון מסמל את סיום מערכת היחסים ביניהם.

גרסאות של השיר

גרסאות כיסוי בצרפתית בשם "La Dernière Valse" יצאו ב-1967 בביצוע הזמרת הצרפתייה מיריי מאתיה והזמרת הבריטית פטולה קלארק. הגרסה של מיריי מאתיה שהתה במשך שלושה שבועות במקום הראשון במצעדי הפזמונים בצרפת, והגיעה למקום ה-26 בבריטניה. הגרסה של פטולה קלארק הגיעה למקום השני במצעד הצרפתי בפברואר 1968, אבל לא נכנסה למצעד הבריטי. השיר נכלל באלבומה של קלארק "The Other Man's Grass Is Always Greener" משנת 1968. באותה שנה הזמר סטפאן מקוויבק הוציא גרסת כיסוי בצרפתית, וב-1969 ביצעה גם הזמרת ג'ינט רנו גרסה בצרפתית. השיר נמכר בגרסאותיו השונות ביותר משמונה מיליון עותקים.
בביצועו של הזמר האוסטרי פטר אלכסנדר הגיע השיר "Der letzte Walzer" למקום הראשון במצעדים בגרמניה.
קרב חרונינגן

קרב חרונינגן התרחש בחודש האחרון למלחמת העולם השנייה בין 13 ל-16 באפריל 1945, בעיר חרונינגן שבהולנד. בצד התוקף הייתה דיוויזיית החי"ר השנייה הקנדית. מולה התגוננו ערב רב של חיילים, שהורכבו מלוחמים גרמנים, אנשי SS הולנדים ובלגים, ואנשי חיל אוויר גרמניים, שאיישו נשק נ"מ באזור כולו. הפיקוד הגרמני היה כושל, והחיילים לא פעלו יחד, דבר שהגביר את אי הסדר בשורות המגינים. הקנדים לעומתם היו מאומנים ומנוסים. הדיוויזיה כללה תשעה גדודי חי"ר, גדוד מכונות ירייה וגדוד סיור.

מטרות הצדדים הלוחמים

מטרת כוחות הציר - הגרמנים היו נחושים למנוע ככל הניתן את זרימת כוחות בעלות הברית אל אדמת גרמניה. ההולנדים והבלגים מצידם חששו לחייהם מפני שידעו שברגע שתשוב השליטה לבעלות הברית יטפלו השלטונות בכל חברי ה-SS בשטחים שנכבשו.
כמו כן חיפו המגינים על נסיגת כוחות גרמניים גדולים בחזרה לאדמת גרמניה דרך נהר האמס.
מטרת בעלות הברית - כחלק מהפלישה לגרמניה נעה הדיוויזיה השנייה הקנדית צפון מזרחה לחפות על הכוחות שנכנסים לאדמת גרמניה ולפגוע בכיסי ההתנגדות האחרונים בהולנד.

הקרב

הגרמנים התרכזו בעיקר בעיר העתיקה שהייתה מוגנת על ידי תעלה. הם השמידו את הגשרים בחלק המערבי של העיר, והגשר היחידי, גשר הרבורג, בחלקה הצפוני, נשמר בכוחות כבדים. כיס התנגדות גרמני נוסף תפס את תחנת הכוח של העיר, והוא נכנע לאחר נפילת העיר העתיקה. 
לאחר שעתיים של לחימה הכניעו הקנדים את ההגנה על הגשר ופרצו לפארק בחלק הצפוני של העיר, מקום בו היו בעבר חומות העיר העתיקה. לאחר יום של לחימה הצליחו הקנדים להתקדם לכיכר השוק, שם זכו להתנגדות כבדה ביותר, בעיקר על ידי מכונות ירייה שמוקמו בבתים בדרום השוק. הקנדים השתמשו בסיוע שריון על מנת להפיל את הבתים, והחלו נכנסים לחלקים הפנימיים של העיר.
ב-16 באפריל נכנע הגנרל הגרמני, כשהיה ברור שהתנגדות נוספת היא חסרת תועלת.

תוצאות הקרב וחשיבותו

בסיום הקרב היו לגרמנים כ-300] הרוגים לעומת 150 הרוגים קנדים. האוכלוסייה האזרחית ספגה נזק כבד - 100 אזרחים נהרגו ו-270 בניינים נהרסו. הכוחות הגרמניים שנותרו בחיים התפצלו לשניים- כ-5,200 חיילים נכנעו ונפלו בשבי, בעוד שאר הכוחות ברחו צפונה וחזרו להפגש עם הכוחות הקנדים בשדות קרב אחרים.
קרב חרונינגן היה מהקרבות העירוניים הגדולים ביותר בהם השתתפו כוחות קנדיים. בעוד שקרב אורטונה כונה בידי הקנדים סטלינגרד הקטנה, בקרב חרונינגן השתתפו פי חמישה כוחות קנדיים.
הגירוש מגן עדן

הגירוש מגן עדן (La Cacciata dei progenitori dall'Eden) - פרסקו של תומאסו די סר ג'ובאני די מונה קאסאי, המכונה מזאצ'ו מתקופת הרנסאנס המוקדמת (המאה ה-15: 1425 - 1428) התמונה נמצאת בקפלת בראנקצ'י.

תוכן היצירה

ביצירה מוצג רגע הגירוש של אדם וחוה מגן עדן, סצנה מהברית הישנה. יש הרואים ביצירה זו פריצת דרך באומנות משום שהיא מייצגת את תפיסות העולם החדשות ברנסאנס.
ביצירה חוה מכסה את איבריה, לאחר שאכלה את פרי עץ הדעת. פניה מראות כאב, פיה פעור בזעקה והיא בוכה.
האדם ביצירה שפוף וידיו על פניו.

פרשנות

ישנה פרספקטיבה הבנויה על קווי אלכסון, בה רואים את אדם וחווה כיוצאים ממין שער. נקודת התצפית משכנעת וברורה. עוד התקדמות פרספקטיבית היא קיצורו של מלאך אלוהים הנמצא מעליהם. הדימוי נראה משכנע ביותר, מלא נפח ומציאותי.
בניגוד ליצירות אומנות מימי הביניים ולאחר מכן, ניתן לראות ביצירה זו הומניזם בולט, זאת בניגוד למסורת האומנותית. יש הרואים בדרך התיאור של אדם וחווה בתמונה כדרך תיאור הרוויה ברגש ואנושיות: סבל, כאב, בושה, זעקה, הבאה לידי ביטוי גם בארשת פניהם של אדם וחווה וגם בתנועות גופם.
ביצרה אין פרופורציות - אנטומיה לא נכונה בגופם של אדם וחווה . ניתן לראות זאת ביד ימין של חווה שנראית ארוכה בפרופורציות של גופה, הרגליים של אדם ארוכות מאוד ביחס לגופו ובכך רואים את האנטומיה השגוייה שביצירה . הסיבה שהצייר לא צייר את הדמויות בפרופורציה נכונה היא כי האמן מזאצ'ו מתמקד יותר בהעברת המסר ובסיפור של היצירה ולא הפריע לו שהדמויות יהיו לא פרופורציונליות .

צנזורה ושיחזור

בסוף המאה ה-17, שלוש מאות שנה אחרי שהתמונה צוירה, הדוכס הגדול של טוסקנה, קוזימו דה מדיצ'י, ציווה להוסיף עלי תאנה שיכסו את ערוותן של שתי הדמויות. העלים נמחקו כשהתמונה עברה ניקוי ושחזור בשנות ה-80 של המאה העשרים.
כתובת מצודת רבת עמון

כתובת מצודת רבת עמון היא כתובת הכתובה עמונית, שנמצאה בשימוש משני במבנה במצודת עמאן. בכתובת שמונה שורות, מתוכן ניתן לקרוא שבע. על פי הפענוח, הכתובת מתוארכת בין סוף המאה ה-9 לפנה"ס לתחילת המאה ה-8 לפנה"ס. נושאה הוא מלך עמון, שמלכום האל מצווה עליו לבנות "מבואות-סובבות", כלומר סובב - מדרגות או שיפוע המקיפים את המזבח. הכתובת שמורה כיום במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה בעמאן.

נוסח הכתובת

]לכם. בנה. לך. מבאת. סבבת[
  ]. ככל. מסבב. לך. מתימתן[
  ]כחד. אכחדם. וכל. מערב[
  ]ובכל. סדרת ילנן צדק[
  ]ל. תדלת. בדלת. בטן כרה[
  ]נה. תשתע. בבן. אלם.[
  ]וש[] ]ה. ונ[
  ]. שלם. לך ושל[ם
תעתיק הכתובת והשלמות על פי שמואל אחיטוב:
וַיֹאמֶר לִי מִ]לְכֹּם. בְּנֵה. לְךָ. מְבֹאֹת. סֹבְבֹת[ 

]. כִּכָל. מְסֹבֵב. לְךָ. מֹת יְמֻתֻן[ 

הַ]כְּחֵד. אַכְּחִדֵם. וְכָל. מַעֲרִב[ 

]ובְכֹל. סְדֵרֹת יְלֹנֵן צֶדֶק[ 

תִנְעַ]ל. תַדֶלֶת. בְּדֶלֶת. בֶּטֶן כרה[ 

הִ]נֵה. תִשְתַע. בְּבֶן. אֵלִם.[ 

]וש[] ]ה. ונ[ 

]. שָלֹם. לְךָ וְשָלֹ[ם לְבֵיתְךָ
חובה שחורת בטן

מאפיינים

חובה שחורת בטן מזכירה בצורתה יען קטן. היא בעלת רגליים ארוכות ובהירות וכך גם צבע מקורה. הצבע הכללי הוא חום-אפור מנוקד והבטן וקצה החזה שחורים עם קווים לבנים לידם כשהראש אפור והעיניים אדומות. הזנב גדול עם נוצות אפורות-חומות והחובה יכולה לפרוש אותו כדי להרשים נקבות.
אורכה 58-65 ס"מ ומשקלה עד 2,700 גרם.
לעומת הזכר הנקבות הרבה פחות בולטות. הם חיים בחבורות קטנות ומשמיעים קולות חזקים כדי למשוך נקבות. הם מחפשים מזון בעיקר בסוואנות וניזונים בעיקר מפרוקי רגליים.