google/wiki40b huggingface dataset:
בוזקאשי

בּוּזְקָאשִי או קוֹקבּוֹרוּ הוא ספורט קבוצתי מסורתי במדינות מרכז אסיה. הבוזקאשי הוא הספורט הלאומי של אפגניסטן, והוא נחשב לספורט הפופולרי ביותר בקירגיזסטן. מטרתו של כל שחקן המשתתף במשחק היא ללקט פגר של עז או עגל ערוף ראש מהאדמה תוך כדי רכיבה על סוס ולהעבירו אל מעבר לקו המטרה או למעגל מטרה המסומנים בקרקע, וכן למנוע משחקני הקבוצה היריבה לעשות כן. מקורו של הספורט ביכולתם של תושבי הערבות באזור לאסוף עזים ועגלים תוך כדי רכיבה.
תחרויות בוזקאשי נכללות במשחקים הנומדים העולמיים.

אטימולוגיה

למשחק שמות שונים בקרב עמי האזור. בוזקאשי הוא השם המקובל בפרסית (بزکشی) ובטג'יקית (бузкашӣ) ופירושו "הרמת עזים". באוזבקית, טטרית וטורקמנית, נקרא המשחק קוקבורו (kökbörü), בקזחית קֶקְפָּאר (көкпар) ובקירגיזית אוּלָאק טָארְטִיש.

כללי המשחק

למשחק שתי שיטות עיקריות: טוּדָבָּרָאִי וקָרָגָ'אִי. בשיטת הטודבראי, יש להרחיק את הפגר לנקודה כלשהי הרחוקה מיתר המשתתפים. בשיטת הקרג'אי, יש לשאת את הפגר לנקודה ספציפית בקצה המגרש, המסומנת בדגל, להקיף את הדגל, ואז להטילו במרכז מעגל המכונה "מעגל הצדק", בצידו השני של המגרש.
הבוזקאשי הוא משחק קשוח, שכן למשתתפים בו מותר לנקוט בכל דרך אפשרית לשם השגת הניצחון במשחק. כל רוכב נושא עמו שוט, שלעיתים נאחז בשיניים. על מנת להגן על עצמם מבעיטות ומהצלפות של שחקני הקבוצה היריבה, לבושים הרוכבים שכבות ביגוד רבות.
פגרי העגלים או העזים בהם משתמשים במשחק הם בדרך כלל ערופי ראש, גפיהם נכרתות מתחת לברכיהם, ומעיהם מוצאים מהם. הם מושרים במים קרים במשך 24 שעות לפני המשחק, ולעיתים הם ממולאים בחול, על מנת להגדיל את משקלם. השימוש בעגלים נפוץ יותר מאשר בעזים, משום שהם נוטים פחות להתפרק במהלך המשחק. נשיאת הפגרים חייבת להיות באמצעות הידיים, ואין לקשור אותם לגוף או לסוס.
המשחק אינו מוגבל בזמן, והוא יכול להימשך אף מספר ימים, עד להשגת הניצחון. הקבוצה המנצחת זוכה בפרס, בדרך כלל כסף, בגדים או טורבנים. השגת המיומנות במשחק נמשכת שנים רבות, ורבים מהשחקנים הגדולים ביותר (המכונים "צָ'פָּנְדָאז"), הם מעל גיל ארבעים. גם הסוסים צריכים להיות מאומנים היטב, ואימוניהם נמשכים לעיתים למעלה מחמש שנים.
במובן מסוים, מזכיר הבוזקאשי את הפולו, אלא שבאחרון משתמשים השחקנים בכדור, ומשכו מוגבל בזמן.
מוזיאון גרמניה המזרחית

היסטוריה

היוזמה להקמת המוזיאון הייתה של האנתרופלוג פטר קנצלמן שהופתע לגלות, בעת ביקור בברלין, כי לא קיים מוזיאון לתולדות גרמניה המזרחית. המוזיאון נפתח ב-15 ביולי 2006 תחת ניהולו המדעי של ההיסטוריון שטפן וולה, ובראשותו של רוברט רויקל, כמוזיאון במימון פרטי, דבר יוצא דופן בגרמניה, שבה המדינה היא זו שמממנת בדרך כלל את פעילות המוזיאונים. המוזיאון נתקל בהתנגדות מצד מוזיאונים בבעלות המדינה, שהרגישו מאוימים מהאפשרות של מוזיאון רווחי כלכלית, ללא סובסידיות מהמדינה. ב-14 ביולי 2007 ציין המוזיאון את יום השנה לפתיחתו, והכריז כי במהלך השנה ביקרו בו 180,000 איש. במסגרת חגיגות השנה נחנך במוזיאון משחק אינטרקאטיבי להנאתם של המבקרים. בינואר 2008 היה מוזיאון גרמניה המזרחית מועמד לפרס המוזיאון האירופי של השנה, וב-26 באוגוסט באותה שנה ביקר בו המבקר ה-500,000. 
בניגוד למוזיאונים אחרים, המבקרים בתצוגה מוזמנים להשתתף בחווית האוסטלגיה ולגעת בחלק גדול מהמוצגים - אפשר לנהוג במכונית טראבנט, לשבת במטבח או בחדר מגורים, לחטט בארון בגדים או לפתוח מגרות. בחלק אחר של התערוכה מתקן האזנה סמוי ("באג") מעניק למבקרים את התחושה להיות "תחת מעקב". בארכיון המוזיאון שמורים כיום כ-146,000 מוצגים - פסלי לנין, מדים של תנועת הנוער הסוציאליסטית, קפה "מוקה פיקס", מלפפונים חמוצים מאזור השפרה, ומוצרים אחרים שרבים מהם מופיעים בסרט להתראות לנין! שיצא שלוש שנים לפני פתיחת המוזיאון.
בית ברל

היסטוריה

ברל, מאבותיה הרעיוניים ומנהיגיה החשובים ביותר של תנועת העבודה, הוא שהגה את רעיון "בית המדרש" (או אוניברסיטה) של הפועלים אולם נפטר לפני שהצליח להגשים את הרעיון. מי שהרימו את הכפפה והחליטו על הקמת בית המדרש היו שועי מפא"י וביניהם דוד בן-גוריון, לאה מירון-כצנלסון (אשתו של ברל), דוד רמז, יוסף שפרינצק, חנוך סורוקה ורבים אחרים. כדי להגשים את הרעיון הקימה אותה הקבוצה את קרן ברל כצנלסון כגוף אשר יועד להקים את אותו מרכז רעיוני וחינוכי של המפלגה. הקרן נרשמה כחברה ביום 21 בינואר 1947. בשנת 1949 החלה הקרן להפעיל בית מדרש במתחם חוות הקלמניה בבית ברל אשר נרכשה על ידי הקרן הקיימת לישראל מידי בעליו משה גרידינגר. 
בעבר שימש בית ברל כמרכז רעיוני ומפלגתי חשוב של מפא"י ומפלגת העבודה ובבעלותו היו גם פרדסים ושטחים חקלאיים. כיום יש בו כ-1,000 דונם. משנות החמישים של המאה העשרים שכנו או פעלו בו ובמסגרתו המכון להשכלה ומחקר, בית מדרש לחינוך המשותף (של איחוד הקבוצות והקיבוצים), ארכיון מפא"י ומפלגת העבודה ומחלקת מחקר רעיונית מפלגתית (ששכנה בדירתו של ברל כצנלסון, ברחוב מזא"ה 65 בתל אביב). בהוצאת בית ברל ומוסדותיו יצאו לאור פרסומים ומחקרים רבים, ובמקום נערכו כינוסים והתוועדויות מפלגתיות, פוליטיות ורעיוניות רבות. "קרן ברל כצנלסון" מממנת עד היום פעילויות רעיוניות של תנועת העבודה, והארכיון הפך לאחד הארכיונים הגדולים בישראל. בראש מועצת המנהלים וההנהלה של בית ברל עמדו במהלך השנים אישים מרכזיים של מפא"י ומפלגת העבודה, ובהם משה שרת, אבא אבן, אהרן ידלין, ראובן ברקת, חיים בן-אשר ואהרן הראל.
כיום פועלים בבית ברל מוסדות חינוכיים ותרבותיים אחדים ובהם קרן ברל כצנלסון, המכללה האקדמית בית ברל, בית ספר תיכון אזורי בשם " עמי אסף", בית ספר יסודי "צופית", מכינה קדם צבאית "בארי" ע"ש ברל כצנלסון, מכינה קדם-אקדמית, מדרשות להכשרת פעילים חברתיים, מכון להכשרה מקצועית של חיילים, ספרייה מרכזית, מרכז נופש וספורט והארכיון הראשי של תנועת העבודה. המקום משמש מרכז לכנסים, לימי עיון ולהתכנסויות מפלגתיות ופוליטיות.
נקודות אנטיפודיות

בגאוגרפיה ובמתמטיקה, נקודות אנטיפודיות הן נקודות על גבי כדור הממוקמות זו מול זו משני צידי הכדור. באופן מדויק יותר, שתי נקודות על גבי הכדור הן אנטיפודיות אם הקו הישר ביניהן עובר דרך מרכז הכדור.
מקור השם ביוונית - ἀντί (אנטי) נגד, πούς (פוס) רגל או ברבים ποδός (פודוס) רגליים. הנקודה האנטיפודית לנקודה בה נמצאים על פני כדור הארץ, נמצאת מנגד הרגל בצידו השני של כדור הארץ.
הראשון שהשתמש במונח הוא אפלטון כדי לציין את תושבי היבשת המשוערת שנמצאת בצידו השני של כדור הארץ. מרבית שטחו של כדור הארץ, כ-71%, הוא מים, ולכן האנטיפוד לרוב חלקי היבשה נמצא באזור של אוקיינוסים. כך, למשל, כל נקודה אנטיפודית לנקודה בארץ ישראל נמצאת בים, וליתר דיוק באוקיינוס השקט.
באופן כללי אפשר להגדיר נקודות אנטיפודיות בכל ספירה n-ממדית. אם הספירה ממורכזת סביב נקודת האפס במרחב האנטיפוד לנקודה  הוא הנקודה  (ולהפך).
בניין עיריית ירושלים ההיסטורי

היסטוריה

תחילת המנדט הבריטי בארץ ישראל היווה שינוי משמעותי במעמדה של ירושלים. מעיר ספר הפכה העיר, לראשונה מאז נפילתה של ממלכת ירושלים הצלבנית לעיר בירה. בנוסף, הביאו הבריטים לעיר נורמות מערביות של שלטון מקומי וניהול עירוני. צעדם הראשון של הבריטים בתחום זה היה לפזר את מועצת העיר העות'מאנית (בה היו 20 חברים מהם רק שני נוצרים ויהודי אחד), ולמנות מועצה עירונית בה שישה חברים (שני נוצרים, שני מוסלמים ושני יהודים).
שטחי בניין העירייה לא הספיקו למנהל העירוני הבריטי שפעל על פי נורמות מודרניות. עיריית ירושלים, שבבעלותה היה המגרש בפינת רחוב יפו וכיכר צה"ל (שנקראה אז "כיכר אלנבי") חיפשה מממן להקמת בניין עירייה מודרני. מממן זה נמצא בדמות בנק ברקליס אשר הסכים בשנת 1929 לממן את הקמת הבניין בסך של 27,692 לירות ארץ ישראליות תמורת השכרת הקומה התחתונה של הבניין לבנק לתקופה של 30 שנה (מה-31 ביולי 1934 ועד ה-31 במרץ 1963). החוזה הוארך לבקשת הבנק לתקופה של שנתיים נוספות עד שנת 1965.
אבן הפינה לבניין הונחה ביום 2 בספטמבר 1930 בידי סר סטיוארט ספנסר דייוויס, קצין המנהלה של ממשלת המנדט, בברכתם של מושל מחוז ירושלים אדוארד קית'-רוץ' וראש עיריית ירושלים ראע'ב נשאשיבי. בהקמת המבנה הועסקו הקבלנים הערבים אבוסואן ונאסר.

תיאור המבנה

קליפורד הולידי תכנן את המבנה בסגנון בינלאומי. למבנה חזית דמוית חרטום ספינה מעוגל, המאפיין את הסגנון הבינלאומי. חלונות המבנה, שסורגיהם עוצבו עם ראשי התיבות של שמו של הבנק המממן "BB" עוצבו בסגנון האר דקו שהיה אופנתי בעת הקמת הבניין.
לאחר הקמת המבנה שכן אולם מועצת העיר בקומה העליונה. בשנת 1965, כאשר הסתיימה שכירות הבנק במבנה, עברה מועצת העיר לאולם הבנק - חלל דו קומתי שתקרתו נתמכת בשורת עמודי שיש.
המבנה שופץ בשנת 1993 במסגרת הקמת קריית עיריית ירושלים. במסגרת השיפוץ נוספה למבנה מבואה. הבניין המחודש נחנך ב-19 במאי 1997 והוא משמש את מחלקת התרבות של עיריית ירושלים. קומתו התחתונה, ששימשה בעבר את בנק ברקליס, שימשה עד לשנת 2016 את משרדי שותפות ירושלים - ניו יורק של שותפות ביחד, וחלק זה של הבניין נקרא עד אז "בית ניו יורק".
משרדי העירייה שכנו בצידו הצפוני של המבנה, בעוד שהכניסה לבנק שכנה בצידו הדרומי.
במסגרת השיפוץ הוחלט שלא לתקן את קירות המבנה שנפגעו במלחמת השחרור ולהותיר את סימני הפגיעות.
מאצ'יי סטריקובסקי

מאצ'יי סטריקובסקי (בפולנית: Maciej Stryjkowski, בליטאית: Motiejus Strijkovskis, בלטינית נודע כ-Matys Strycovius או בכינוי Osostevitius, ‏1547 לערך - 1593 לערך) היה כרוניקן-היסטוריון, דיפלומט, סופר ומשורר פולני, שהתיישב בליטא. מחבר "הכרוניקה של פולין, ליטא, סמוגיטיה וכל רוטניה" (1582), הנחשבת, בין היתר, הספר המודפס הראשון על ההיסטוריה של ליטא.

קורות חייו

יליד סטריקוב באזור מזוביה, בווייבודט ראווה. צאצא למשפחת האצילים הפולנים אוסוסטוביץ. אביו, יאקוב, עבד, ככל הנראה כפקיד בבית משפט. סטריקובסקי למד כ-9 שנים בבית ספר בבז'זיני ובין השנים 1567-1570 באקדמיה בקרקוב. בהמשך שירת בצבא הליטאי תחת פיקודו של אלסנדרו גואניני. בין השנים 1574-1575 נשלח יחד עם א. טרנובסקי לשמש כשליח דיפלומטי באימפריה העות'מאנית.
בשנת 1579 הוסמך ככומר "קפלאן" ושרת בתפקידים כנסייתיים וקהילתיים במיידניקי ולאחר מכן בגאורגנבורג.
סטריקובסקי למד את השפות ליטאית ואת הרוטנית בת זמנו וחקר את ההיסטוריה המקומית של האזורים שבהם חי, תוך כדי ביקורי מחקר במקומות הרלוונטיים.
למרות היותו יליד פולין, ביכה את החסות הפולנית על ליטא.
צוללן

צוללן הוא איש צוות בצוללת, להבדיל מצולל שהוא אדם אשר צולל בעצמו, עם או בלי מכשירי צלילה.

צלילה בצוללת

צוללת היא כלי שיט המיועד לתנועה עצמאית מתחת לפני המים.
תנאי החיים בצוללת, השוהה זמן רב מתחת למים בבידוד מוחלט מהעולם, מצריכים כישורים מיוחדים מהמועמדים לשירות בה ומסלול הכשרה ארוך.
צוללות משמשות למגוון שימושים, רובם צבאיים ומיעוטם אזרחיים. הסיבה לכך היא שעלות צוללת בהשקעה ראשונית ובתחזוקתה עולה לאין שעור על עלותו של כלי שיט על מימי.
עיקר יתרונה של הצוללת הצבאית, הוא העובדה שהיא יכולה לפעול בחשאיות גמורה, מה שמקנה לה את עיקרון ההפתעה. מכאן גם ההשלכה הישירה על הדרישות מהצוללן, כפי שיוסבר בהמשך.

צוללנים בצה"ל

נושא בניית כוח צוללות בחיל הים הישראלי עלה לראשונה בשנת 1956, עם חזרתו של יוסף דרור לשרות בחיל. הרעיון קרם עור וגידים במחצית 1957. לאחר קבלת האישורים המתאימים החלו בראיונות התנדבות ביחידות השונות בחיל, ובספטמבר 1957, התקבצה קבוצת המתנדבים הראשונה בת 27 קצינים ונגדים בבה"ד חיל הים ללמוד בקורס הכרת הנושא. שם הקורס היה קורס לוויתן.
ביוני 1958 יצאה הקבוצה לטולון שבצרפת, מקום בו היה מוקם בית הספר לצוללות של הצי הצרפתי, ועברה קורס צוללן אשר הוכן במיוחד עבור הקבוצה. כאשר נרכשו הצוללות בבריטניה בחודש ספטמבר 1958, החלו לעבור מספר אנשי מפתח לאנגליה ובהמשך עברו השאר לאנגליה, לפי הצרכים שהתעוררו שם. הקבוצה האחרונה לעזוב את טולון עברה לאנגליה בחודש מאי 1959. בזה תמה "תקופת צרפת" בהכנות ובהכשרות לבניית השייטת.
הגיוס המשלים לאיוש שתי הצוללות, אח"י תנין ואח"י רהב, נעשה במקביל והמתנדבים עברו את קורס צוללן שלהם כבר באנגליה, בבסיס דולפין שבפורטסמות. 
הראשון בצה"ל שהוסמך כצוללן היה יוסף דרור, מפקדה הראשון של הצוללת הראשונה אח"י תנין ובמקביל מפקדה הראשון של שייטת הצוללות בחיל הים הישראלי.

הכשרה

הכשרת צוללנים נעשית ב"קורס צוללן" שנערך במסגרת "בית ספר צוללן" בבסיס ההדרכה של חיל הים. בין השאר נעשה בקורס שימוש במודלים מוקטנים של הצוללת, ובסימולטורים, המדמים את הפעילות בצוללת. הכשרה למילוט ממצבי חירום בצוללת נעשית בצי אירופי.
בתהליך קבלה לקורס צוללן, עובר המתנדב מיון קפדני, אשר בודק את התאמתו לסוג כזה של שרות. מספר סיבות לכך: לא כל אחד מסוגל לשרת בתנאים המיוחדים ששוררים בצוללת. בנוסף, קורס צוללן הוא קורס ארוך, ואין כל טעם, לא למתנדב ולא לחיל, לעשות את המאמץ הדרוש בקורס מבלי שתהיה סבירות גבוהה שהמתנדב מתאים לסוג זה של שרות.
בגמר הקורס, עובר המתנדב תקופת עבודה מעשית בצוללת כאשר בסיומה הוא נגש למבחן הסמכה. המתנדב שעבר בהצלחה את המבחן, מוסמך כצוללן וזוכה להרשם ביומן הצוללן, לקבל מספר צוללן ולענוד את סמל הצוללן כאשר אחריו הוא מצטרף לאחד מצוותי הצוללות. כל סמל צוללן ממוספר לפי המספר שנרשם ביומן לכל צוללן.
רוני פורת

רוני פורת הוא מנצח, מלחין ואמן במה בינתחומי ישראלי. 
רוני פורת מלחין מוזיקה להרכבים קאמריים ותזמורת, ומרבה להלחין לתיאטרון ומחול.
מוזמן להופיע בקביעות וליצור תוכניות קונצרטים המשלבות מוזיקה עם אומניות במה, תוכניות מונחות לצעירים ומבוגרים וכן תוכניות לילדים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית אשדוד ותזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית.
נמנה עם מייסדי "תזמורת הבמה הישראלית" אותה ניהל מוזיקלית החל מהקמתה בשנת 1992 ועד 2004.
בחופשות הקיץ של שנות לימודיו באקדמיה עסק רוני פורת בהופעות רחוב באירופה וארצות הברית, שם רכש מיומנויות מתחום התיאטרון, הקוסמות והלהטוטנות ופיתח גישה בלתי אמצעית וייחודית לקשר עם הקהל, גישה המיושמת בקונצרטים אותם הוא עורך ומגיש.
פרט לסדרות קונצרטים "רגילות" יוצר רוני פורת פרויקטים המשלבים מוזיקה ותיאטרון ומביאים אל בימת הקונצרטים דגם חדש של קונצרט/תיאטרון היוצר עניין רב וזוכה לשבחים. בין העבודות אותן מבצע רוני פורת עם תזמורת הבמה נמנות "פנטזיה לקוף ותזמורת" אותה הלחין על פי המונולוג של פרנץ קפקא "דין וחשבון לאקדמיה" (פסטיבל ישראל 1999) "החברים של סופיה" המביא אל הבמה את סיפור המוזיקה הרוסית שהביאו עמם העולים מחבר העמים לישראל ו"המנגינה האחרונה" – קונצרט/תיאטרון המתאר עולם עתידי נטול מנגינות (פסטיבל ישראל 2004).
בשיתוף עם תיאטרון קליפה יצר פורת עבודה מיוחדת על "פולחן האביב" מאת סטרווינסקי עבור התזמורת הפילהרמונית הישראלית.  
לצד פעילותו על בימות הקונצרטים יוצר פורת בתחומי התיאטרון והמוזיקה הקלה. במסגרת זו יצר ומופיע עם "חיותה" – פנטזיה מוזיקלית/תיאטרלית על פי חנוך לוין. המופע זכה בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2006.
בין השנים 2000 – 2007 שימש רוני פורת כמנהלו האומנותי של פסטיבל "צלילי ילדות" המהווה את פרי יוזמתו ומתקיים מדי שנה בחול - המועד סוכות, בחולון.
מדי קיץ מוזמן פורת לנצח וללמד ניצוח בהונגריה במסגרת קורס בינלאומי למוזיקאים מצטיינים מכל העולם.
במקביל לעיסוקו כמוזיקאי מפתח רוני פורת קריירה כמאמן (קואוץ`) אישי ומנחה קבוצות אימון כאשר תחום ההתמחות שלו הוא אימון אמנים.
הבעיה השלוש-עשרה של הילברט

הבעיה השלוש-עשרה של הילברט, ה-13 בסדרת 23 הבעיות שהציג דויד הילברט בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים של שנת 1900, עוסקת באפשרות להציג פונקציות של שלושה משתנים כהרכבה של פונקציות של שני משתנים.
תורת גלואה קובעת שפעולות השדה והוצאת שורש מספיקות כדי למצוא שורש של פולינום רק עד מעלה 4. עוד ב-1683 הראה Tschirnhaus שאפשר להביא משוואה ממעלה חמישית לצורה \ z^5+az+b=0, שאותה אפשר לפתור באמצעות פונקציות היפרגאומטריות של שני המשתנים a ו-b.
הילברט צפה שאי-אפשר יהיה להציג את הפתרון למשוואה ממעלה שביעית \ z^7+az^3+bz^2+cz+1=0 (מעל המרוכבים), שהוא - בהגדרה - פונקציה אלגברית של הפרמטרים a,b,c, באמצעות הרכבה של מספר סופי של פונקציות בשני משתנים. הילברט לא הגדיר את אופיין המדויק של הפונקציות האלה, וכך יש לבעיה ה-13 מספר וריאציות הנובעות באופן טבעי מן השאלה המקורית.
אחת המרכזיות שבהן - האם אפשר להציג כל פונקציה רציפה בשלושה משתנים, כהרכבה של פונקציות רציפות בשני משתנים? לנוסח הזה נתן ולדימיר ארנולד (אז סטודנט בן 19 של אנדריי קולמוגורוב) תשובה חיובית ב-1957, שנה לאחר שקולמוגורוב הראה שכל פונקציה רציפה בכמה משתנים אפשר להרכיב מפונקציות של שלושה משתנים. (למעשה הראה ארנולד שכל פונקציה רציפה ב-n משתנים, בקוביה \ [0,1]^n, אפשר להציג כסכום של פונקציות רציפות של סכומים של פונקציות רציפות במשתנים הבודדים; ב-2009 הראו Feng ו-Gartside שהמשפט תקף גם לפונקציות המוגדרות על כל המרחב האוקלידי).
זמן מה קודם לכן, ב-1954, הראה Vitushkin שיש פונקציות ב-n משתנים עם נגזרת ראשונה רציפה, שלא ניתן להציג כהרכבה של פונקציות בפחות משתנים עם נגזרת ראשונה רציפה.
אקלים תת-ארקטי

אקלים תת-ארקטי הוא אקלים יבשתי המתאפיין בחורף ארוך ובקיץ קצר וקריר. האקלים נפוץ בתוך שטחי היבשות, הרחק מגורמים ממתנים המגיעים מן האוקיינוסים, באזור קווי הרוחב 50-70 צפון. על-פי שיטת קפן לסיווג אקלימים, אקלים זה כולל שש גרסאות שונות: Dfc, Dwc, Dfd, Dwd, Dsc, Dsd.
האות הראשונה (D) מציינת כי מדובר באקלים יבשתי, האות השנייה (s, w או f) מציינת את העונה היבשה (חורף, קיץ או ללא - בהתאמה) והאות השלישית מציינת את רמת החום ואורך הקיץ (c עבור קיץ בעל שלשה חודשים או פחות עם טמפרטורה ממוצעת מעל 10 מעלות ו-d לציון עונת קיץ קצרה וקרה אף יותר).
מתוך שש האפשרויות, הנפוצה מכולם היא Dfc, כלומר ללא עונה יבשה, והקיץ קצר וקר - אך לא במידה קיצונית.
באזורים גבוהים במיוחד באיראן, טג'יקיסטן, טורקיה וצפון-מערב ארצות הברית (מערב וושינגטון, מערב אורגון ואיידהו) קיים אקלים תת-ארקטי, המסווג כ-Dsc, כלומר הקיץ ללא משקעים והחורף קר במיוחד. קיימים גם מקומות הסמוכים לאוקיינוסים ובכל זאת בשל מיקומם בסמוך לקטבים, האקלים הוא תת-ארקטי, כמו במחוז קמצ'טקה ומחוז סחלין שברוסיה.
האקלים התת-ארקטי מציג את שינוי הטמפרטורות הקיצוניים ביותר במהלך העונות. בחורף הטמפרטורה צונחת עד ל-40 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, ובקיץ הטמפרטורה יכולה להגיע עד ל-30 מעלות. הקיץ קצר, לרוב לא יותר משלשה חודשים (אך לפחות חודש אחד, כדי להיחשב בקטגוריה זו ולא יותר מ-100 ימים).
בשל הטמפרטורות הנמוכות בחורף והקיץ הקצר, האדמה בעומק של מטרים ספורים קפואה באופן תמידי, דבר הקובע את אופי הצמחייה. בנוסף, באקלים התת-ארקטי המשקעים נדירים ובכמויות קטנות יחסית, לרוב לא יותר מ-380 מ"מ בשנה. יוצאי דופן הם האזורים הגבוהים בעלי האקלים התת-ארקטי, שם בשל עננות אורוגרפית כמות המשקעים יכולה להיות עצומה. כך למשל בהר וושינגטון, שם הטמפרטורות מקבילות לאקלים התת-ארקטי, אך כמות המשקעים הממוצעת מגיעה עד ל-246 ס"מ בשנה, כשהשיא הוא 330 ס"מ. תופעה דומה מתרחשת במחוז חברובסק, שם משקעים רבים מגיעים מן הים. גם בחצי האי לברדור, בעל האקלים התת-ארקטי, יורד עד כ-1,300 מ"מ משקעים בשנה (כמות השווה למשקעים ביערות גשם) בשל השקע האיסלנדי.
הצמחייה אינה מגוונת, כאשר רק מעט מיני צמחים מסוגלים לשרוד את חודשי החורף הקרים. יחד עם זאת, בשל העובדה שהימים בעונת הקיץ ארוכים במיוחד (בשל המיקום בקווי הרוחב קרוב לקטבים), ניתן לגדל ירקות במהלך ימי הקיץ למרות מספר הימים הקצר. היערות מורכבים לרוב ממחטניים (טייגה).
בין הערים בעלי אקלים תת-ארקטי ניתן למנות את מורמנסק ברוסיה, ילונייף בטריטוריות הצפון-מערביות של קנדה ופיירבנקס באלסקה (כולן Dfc); הומר באלסקה (Dsc) ומחוז מואה בחיילונגג'יאנג שבסין (Dwc). הערים ורחויאנסק (Dfd) ואוימיאקון (Dwd) הפכו לסמל למגורים למרות מזג אוויר קר וקשה במשך מרבית חודשי השנה.
תומר אור

ביוגרפיה

אור החל להתאמן בסיוף בגיל 8, בהפועל חיפה בהדרכתו של אודי כרמי. בגיל 20 זכה באליפות העולם לנוער שנערכה בוונצואלה. מאז, התקדם בדירוג העולמי ובשנת 2001 עלה בתוך שנה אחת מהמקום ה-70 למקום חמישי. מאוחר יותר חלה נסיגה ביכולתו, והוא לא נטל חלק באולימפיאדת אתונה ב-2004. לקראת סוף העשור שוב רשם הישגים מרשימים. בין היתר, זכה במדליית הארד בתחרות שנערכה בטוקיו במאי 2007, במסגרת סבב גביע העולם.
במרץ 2008 סיים במקום ה-11 בתחרות שנערכה בסנקט פטרבורג במסגרת סבב גביע העולם, ובכך הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג. בכך, היה לישראלי הראשון שמייצג את ישראל במשחקים האולימפיים בתחרויות הסייף לגברים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). באולימפיאדה עצמה הודח לאחר הסיבוב הראשון.
בשנת 2010 עבר תומר לניו יורק והחל לאמן שם. סייפת שאימן זכתה באליפות המכללות בשנת 2012.
בתחילת שנת 2014 חזר תומר לארץ והחל להתאמן יחד עם המאמן בלוה אוהד. לאחר שלא התחרה שנתיים עקב פציעות, סיים תומר במקום החמישי באליפות אירופה שנערכה בשטרסבורג, צרפת, הישג שהכניס אותו חזרה לסגל האולימפי ולמירוץ לאולימפיאדת ריו.
תומר אור זכה אחד עשר פעמים ברציפות באליפות ישראל בסיף רומח.
בשנת 2015 השיג תומר את הקריטריון הישראלי לאולימפיאדת ריו, בזכות הגעתו לשלב רבע גמר באליפות העולם, אך לא הצליח להשיג את הכרטיס הישראלי היחיד לתחרות ההזדמנות האחרונה לקבלת הקריטריון הבינלאומי. בחודש מאי 2016 הודיע אור על פרישה מסיוף בגיל 36 ועל רצונו להיות מאמן לאומי בתחום.
תומר בוגר לימודי משפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה.
גאוות היאנקים

תקציר העלילה

לו גריג (גרי קופר) הוא סטודנט צעיר באוניברסיטת קולומביה שם הוא לומד הנדסה במצוות אימו השתלטנית הרוצה שבנה היחיד יהיה מהנדס.
ליבו של לו נמשך יותר למשחק הבייסבול מאז היותו ילד בשכונת עוני בניו יורק. הוא משחק בקבוצת האוניברסיטה וכתב ספורט בשם סם בלייק (וולטר ברנן) מכיר בכשרונו, עוזר לו להתקבל לקבוצת הניו יורק יאנקיז ומלווה אותו בכל חייו עד למותו.
ראש הקבוצה הוא בייב רות' (המשחק בסרט את עצמו) המקבל את לו בתחילה בזלזול אבל כעבור זמן מוכיח לו את עצמו וזוכה להערכת כל הקבוצה. הוא הופך למפורסם ואף אימו שהתנגדה לכך הופכת להיות מעריצה נלהבת של משחק הבייסבול.
במשחק באצטדיון קומיסקי בשיקגו הוא מכיר את אלינור (אלי) (תרזה רייט) והם מתחתנים. הקריירה של לו נוסקת והוא מכונה "סוס הברזל".
לו מרגיש עייפות וקושי מוטורי במשחק. בבדיקה נמסר לו שהוא סובל ממחלה הפוגעת בעצבים והוא חש שהקריירה שלו הגיעה לקיצה.
לבסוף נפרד לו מהקבוצה ומקהל מעריציו ונואם לפני כולם ביאנקי סטדיום: "...אנשים אומרים שיש לי מזל רע, אבל היום אני מחשיב את עצמי לאדם המאושר בתבל".
טום וורד

ביוגרפיה

טום וורד נולד בסוונסי שבוויילס. אביו, ג'ון פאוול וורד, הוא משורר ואיש אקדמיה, אמו, שרה וורד היא קצינה במסדר האימפריה הבריטית (OBE). אחיו, טריסטאן, הוא שותף במשרד עורכי הדין "מקפרלנס" שבסיטי של לונדון.
וורד למד בדרגון סקול בעיר אוקספורד וב"קינג'ס סקול" שבקנטרברי. בלינקולן קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד למד פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה. הוא הצטרף לאגודת התיאטרון ובעקבות שאת החליט להמשיך בקריירה של משחק.
וורד ידוע בעיקר בזכות תפקידו כד"ר הארי קנינגהם בסדרת הדרמה "עדות אילמת", דמות שגילם במשך עשר שנים.
עוד השתתף וורד בפרק "איש השלג", ספיישל חג המולד של "דוקטור הו", ובסדרה "Death in Paradise".
בדצמבר 2013 שיחק וורד בתפקיד קולונל פיצוויליאם במיני-סדרה של ה-BBC "תעלומה באחוזת פמברלי" עיבוד לרומן מאת פ.ד. ג'יימס.

חיים אישיים

וורד הוא סיף שייצג את בריטניה. הוא מנגן בסקסופון שר ורוקד. הוא שומר על כושר ברכיבה על סוסים, והשתמש ביכולת זו בתפקידים אחדים בטלוויזיה.
ב-2005 זכה בתחרות "מקבילית המוחות" לידוענים, תחום המומחיות שלו היה המשורר פיליפ לארקין.
ב-2001 התחתן וורד עם העיתונאית אמילי הולר. לבני הזוג שלושה ילדים, ג'ק נולד ב-2002, טביתה נולדה ב-2004, וג'ימי נולד ב-2006. הם מתגוררים באוקספורדשייר.
פעולה אסוציאטיבית

במתמטיקה, פעולה אסוציאטיבית היא פעולה בינארית המקיימת את חוק הקיבוץ, כלומר, לכל  מתקיים . פעולות החיבור והכפל של מספרים הן דוגמאות חשובות לפעולות אסוציאטיביות. דוגמה כללית יותר היא פעולת ההרכבה של פונקציות (ראו להלן), שבזכותה קיימות עוד פעולות אסוציאטיביות רבות, כמו כפל מטריצות.
לפעולות אסוציאטיביות תפקיד מרכזי באלגברה מופשטת - מערכת הכוללת קבוצה עם פעולה אסוציאטיבית נקראת חבורה למחצה, והנחות נוספות על הפעולה מוליכות להגדרה של מונויד ושל חבורה. בכל חוג הכפל הוא אסוציאטיבי; באלגברה נלמדות גם מערכות שבהן הכפל אינו אסוציאטיבי.

פעולות בכמה איברים

הרכבה של פעולות מאפשרת להגדיר בעזרת פעולה בינארית גם פעולות במספר כלשהו של משתנים. למשל, בארבעה משתנים קיימות הפעולות . מספר הפעולות השונות שאפשר להגדיר באופן הזה, כאשר * היא פעולה בינארית, הוא מספר קטלן. אם הפעולה אסוציאטיבית, כל הפעולות מתלכדות.
לינגאם

לינגאם (במקור בסנסקריט, "סימן") הוא סמל לפולחן האל שיווה ההינדי. השימוש בסמל זה במסורת ההודית הוא מסורת עתיקה, שאת ראשיתה ניתן למצוא כבר בתרבויות המוקדמות של עמק האינדוס.

לינגאם כסמלו של שיווה

פולחן שיווה נעשה בעיקר סביב דמות של לינגאם, שהיא בדרך כלל עמוד גלילי קצר שחלקו העליון מעוגל, בדרך כלל על בסיס עגול. הפולחן סביב דמות כזו הוא עתיק מאד, ושרידים שלו נמצאו עוד בתרבות האראפה (Harappa), בצפון מזרח פקיסטן של היום, לפני 6,000 שנה. פולחן הלינגאם שולב בהינדואיזם לפני כ-2,000 שנה. הלינגאם הוא הסמל העתיק ביותר של שיווה; הוא עשוי מאבן, בדרך כלל, שפוסלה במיוחד או אף בצורה טבעית, אך ישנם גם לינגאם העשויים ממתכת, אבני חן, קריסטל, עץ, אדמה, ואף מקרח, חול, אורז, אוכל מבושל, חרס, גללי פרה, חמאה, מחרוזות רודרקשה, אפר, עץ אלגם, יבלית, זר פרחים, או דבשה (מולסה). מסתבר, שצורתו המדויקת של הלינגאם אינה הכרחית, והדגש הוא על היותו מייצג כוח שמימי.
כאמור, הלינגאם הוא סמל לשיווה, שנועד להיקש ממנו אל האל שיווה. פרשנים מערביים מפרשים את הלינגאם כסמל פאלי, ומייצג את איבר המין הזכרי. לא מעט חוקרים חולקים על פרשנות זו.
חוקת מונגוליה

פרק ראשון

פרק זה מצהיר על הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של המדינה המונגולית, מגדיר את מערכת היחסים בין הדת והמדינה, ומעגן את מעמדם המשפטי של הסמל, הדגל, וההמנון המונגולי.

פרק שני

פרק זה מגדיר את הזכויות המוקנות לאזרחי מונגוליה, ביניהן חופש דת, חופש ביטוי, חופש העיתונות, זכות הצבעה לכל, שוויון בפני החוק, הזכות לטיפול רפואי, לחינוך, ולקניין רוחני. הפרק גם מפרט את חובותיו של האזרח המונגולי, לרבות תשלום מיסים ושירות בצבא המונגולי.

פרק שלישי

פרק זה מגדיר את המבנה ואופן פעילותה של ממשלת מונגוליה, וכן של המערכת המשפטית במדינה. 

פרק רביעי

פרק זה מגדיר את החלוקה המנהלית של המחוזות הפנימיים במונגוליה, ומסדיר את אופן חלוקת הסמכויות בין השלטון המרכזי ובין הרשויות המקומיות ברחבי המדינה.

פרק חמישי

פרק זה מכריז על הקמתו של בית משפט חוקתי, אשר תפקידו לפרס ולפסוק בנושאים ובסוגיות שונות הקשורות לחוקה.

פרק שישי

פרק זה קובע את הדרכים השונות בהן ניתן לבצע שינויים עתידיים בחוקה.
גיזלה אגנס מאנהלט-קתן

ביוגרפיה

גיזלה אגנס נולדה ב-21 בספטמבר 1722 בקתן, ללאופולד, נסיך אנהלט-קתן ולפרדריקה הנרייטה מאנהלט-ברנבורג, בתם של קרל פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג וסופיה אלברטינה מזולמס-זוננוואלדה.
בשנת 1728 מת אביה בלא להותיר יורש זכר, ודודה אוגוסט לודוויג, נסיך אנהלט-קתן ירש את הנסיכות. עם זאת, גיזלה אגנס טענה לזכותה בירושה ובנחלות, והופיעה עם טענתה בפני בית המשפט הקיסרי. בתיווך יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט הושגה פשרה, שבה גיזלה תוגמלה עם סכום של 100,000 טלר, ובנוסף היא קיבלה פנסיה שנתית עד נישואיה. כמו כן היא גם קיבלה את האוסף של אביה, שכלל רובים, מטבעות ועוד 32,000 טלר על עזבונות בפרוסיג, קלפציג וקתן.
ב-25 במאי 1737 התחתנה גיזלה אגנס בברנבורג עם בן דודה, לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו, ממנו נולדו לה 7 ילדים. הנישואים היו מאוד מאושרים, ובשל כך לאחר מותה של גיזלה אגנס ב-20 באפריל 1751 בדסאו, לקח זאת לאופולד באופן קשה, והוא מת כעבור 8 חודשים.