google/wiki40b huggingface dataset:
דז'ה קלר

קורות חיים וקריירה

קלר נולד בבודפשט ברובע 7, שכונה צפופה וענייה שכונתה "שיקגו". הוא גדל בסביבה אוהבת עם אחיו הגדול, אנדור קלר. הבחור הצעיר החל את הקריירה שלו כעיתונאי, בעוד מופע הקברט הראשון שלו הוצג בשנת 1927. לאחר מכן כתב בקביעות סצנות, בדיחות, מערכונים וכדומה לתיאטראות שונים ולקברט קלארוס. ב-1931 החל לעבוד כדרמטורג בקברט הקומיקאים. הוא הנחה לראשונה תוכנית משלו בשנת 1933 בשם "הידד לטכנוקרטיה". בין השנים 1937 ו-1941 היה הכותב הקבוע של קברט סופרי הפודיום. כיהודי נאלץ להופיע לפרנסתו משנת 1941 בתיאטרון של או.מ.י.ק.ה., התיאטרון היחיד בו יכולים היו יהודים להופיע תחת השלטון הפשיסטי ההונגרי. לאחר השתלטות "מפלגת צלב החץ" בשנת 1944 נאלץ קלר להתגייס ל"שירות העבודה" בשל מוצאו היהודי, על אף היותו אומן ידוע.
ממאי 1945 ועד תחילת 1948, הפך למחבר ולמנחה של הקברט "פודיום" שהוקם זה מחדש. אחרי 1950 היו לקלר כמה פעמים מחלוקת לגבי הסצנות החופשיות והביקורתיות מדי בהופעותיו. אחיזתו הייחודית בווילון המסך של התיאטרון ביד שמאל בעת ההנחיה ודברי הקישור שלו הפכו לסימן ההיכר שלו. סגנונו היה קצת צובטני, קצת לעגני ובדברי הקישור שלו נגע לעיתים קרובות בבעיות פוליטיות וחברתיות חמורות ועדינות. האירוניה תמיד הסתתרה מאחורי המשפטים שלו, ובין השורות הסתיר יותר ממה שאמר. מאפיינים אלו יצרו את הפיקנטריה להנחיה ולדברי הקישור שלו. ה"קריאה בין-השורות" הייתה אופיינית לתקופה ההיא של הונגריה הסוציאליסטית, שבה לא ניתן היה לדבר בגלוי על בעיות ודאגות.
קלר יצר את המילה "מאסק" (maszek), שהיא ראשי תיבות או שילוב בהונגרית של שתי המילים "מגזר פרטי", מגזר שכמעט נעלם במשטר הסוציאליסטי בשנות ה-50 של המאה ה-20 בהונגריה. המשפט שכתב באחד המערכונים, "אם אני אפתח את הפה, אם אני אתחיל לדבר ...", הפך למשל ולמוטו במערכון המפורסם (פומוצ'י נשאר - 1964) בביצועו של השחקן בלה שאלאמון. קלר נקבר בבית הקברות היהודי הגדול ברחוב קוזמה בבודפשט.
קו גינזה

תיאור הקו

הקו עובר במרכזה של טוקיו מתחנת שיבויה בדרום-מערב אל תחנת אסקוסה בצפון-מזרח. הוא משרת את רבעי שיבויה, מינאטו, צ'ואו, צ'יודה וטאייטו. בהיותו הקו הישן ביותר במערכת הקווים של הרכבת התחתית של טוקיו ממוקמות 19 תחנותיו בעומק לא רב תחת פני הקרקע - לרוב לא יותר מקומה וחצי. פסי הקצה הדרום-מערבי של הקו אף מגיחים מעל פני הקרקע.
הקו וכן קו מרונואוצ'י הם הקווים היחידים ברכבת התחתית של טוקיו המשתמשים ברוחב מסילה של 1,435 מילימטרים (יתר הקווים משתמשים ברוחב מסילה של 1,067 מילימטרים). מהירות הנסיעה של הרכבות בקו היא 65 קילומטר לשעה.
הקו נקרא רשמית קו 3 גינזה ומסומן על גבי מפות הרכבת התחתית בצבע הכתום. תחנותיו מסומנות באות G.

תולדות הקו

הקו נהגה על ידי איש העסקים נוריצוגו הייאקווה, מייסד הרכבת התחתית של טוקיו, אשר הקים אותה החל מ-1920 בהשראת הרכבת התחתית של לונדון.
קטע הקו הראשון - בין ארבע תחנותיו הצפוניות דהיום (2.2 קילומטרים) - הושלם ב-1927, וכאשר נפתח היה כה פופולרי עד כי הנוסעים נאלצו להמתין עד שעתיים לנסיעה בת חמש הדקות בו. עד 1931 הושלמו 2.2 קילומטרים נוספים מן הקו. השפל הכלכלי הגדול עיכב את המשך הבנייה, אך ב-1934 הושלם אורכו המתוכנן של הקו דאז, 8 קילומטרים, עד תחנת שימבשי.
ב-1938 החל שירות רכבות בקטע הדרומי של הקו, משיבויה לטורנומון (5.5 קילומטרים), ושנה לאחר מכן חוברו שני קטעי הקו (בתוספת של 800 מטרים) והחל שירות בהם מקצה אל קצה. התחנה החדשה ביותר בקו, תחנת טאמיקה-סאנו, נפתחה ב-1997.
שמו הנוכחי של הקו - על שם שכונת גינזה ברובע צ'ואו - ניתן לו ב-1953 כדי להבדילו מקו הרכבת התחתית השני שנבנה בטוקיו, קו מרונואוצ'י.
ב-2009 הוערך הקו כשביעי במידת העומס שבו מבין קווי הרכבת התחתית של טוקיו.
פאניה חיסין

ביוגרפיה

חיסין נולדה בקרץ', קרים שברוסיה. למדה בבית ספר עממי ובגימנסיה רוסית. בהמשך נסעה למוסקבה להשתלם בזמרה ולהמשיך בלימודים בקונסרבטוריון על מנת להיות זמרת באופרה. 
בעקבות הפרעות בדרום רוסיה בשנים 1881-1882 (הסופות בנגב), הצטרפה בשנת 1882 לאגודת ביל"ו יחד עם בעלה לעתיד, חיים חיסין, על מנת לעלות לארץ ישראל.
בינואר 1883 עלתה לארץ והצטרפה יחד עם חברי אגודה נוספים למקוה ישראל, תחילה גרו עם חבריהם בבית אנטון איוב שבפרדסי יפו  שם עבדו בחקלאות בהמשך עברו לראשון לציון אותה קיוו לפתח למושבה. 
בשנת 1885 חזרו בני הזוג חיסין לרוסיה אך בשנת 1886 עלו שוב לארץ למושבה גדרה. חיסין עבדה בהקמת היישוב ואף בהגנתו בפני התקפות של האוכלוסייה הערבית.
לאחר לידת ביתה הראשונה, יהודית, בשנת 1887 נדדה המשפחה שוב חזרה לרוסיה שם למד חיים רפואה. בשנת 1905 עלו המשפחה שוב לארץ והשתכנו בתל אביב, שם התמנה חיים לראש הוועד של "חובבי ציון". חיסין הייתה לשותפה ביסוד תל אביב ופיתוח הפעילויות ההצבוריות והחברתיות בעיר.
בקיץ 1913 התלוותה לאחותה לביקור ברוסיה אך בעקבות מלחמת העולם הראשונה הצליחה לחזור לארץ רק בסוף 1919.
ניק אנדרסון

קריירת תיכונים ומכללות

אנדרסון נולד וגדל בשיקגו שבאילינוי. בשנתו האחרונה באקדמיית הספורט "סימאון" המקומית (1986), הוביל את קבוצת הכדורסל שלה לזכייה באליפות התיכונים של אילינוי. בסיום אותה עונה זכה בתואר "מר אילינוי בכדורסל" המוענק לשחקן התיכונים המצטיין במדינה.
בשנת 1987 החל ללמוד באוניברסיטת אילינוי, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה הוביל את קלעיה עם 15.9 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השנייה קלע 18.0 נקודות למשחק והוביל את הקבוצה, לצד קנדל גיל, להעפלתה הראשונה מזה 37 שנים לשלב פיינל פור טורניר המכללות. במשחק חצי הגמר קלע אנדרסון 17 נקודות, אך אילינוי הפסידה 81–83 לאוניברסיטת מישיגן, אותה הוביל גלן רייס.

אורלנדו מג'יק

בדראפט ה-NBA‏ 1989 נלקח אנדרסון בבחירה ה-11, על ידי אורלנדו מג'יק. בכך היה אנדרסון נבחר הדראפט הראשון בתולדות הקבוצה, אשר הוקמה לקראת עונת 1989/1990. במהלך עונתו השנייה בקבוצה הפך לשחקן חמישייה קבוע, ובעונתו השלישית (1992) הוביל אותה עם ממוצע של 19.9 נקודות למשחק. בשנים הבאות המשיך להיות אחד השחקנים הבולטים של המג'יק לצד דניס סקוט, שאקיל אוניל ופני הארדוויי, אשר הצטרפו לקבוצה בין 1990–1993. ב-23 באפריל 1993 קלע אנדרסון שיא קריירה של 50 נקודות במשחק מול ניו ג'רזי נטס.
בעונת 1994/1995 השיגו המג'יק את המאזן הטוב ביותר באזור המזרחי, 57–25, וגברו על בוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון של הפלייאוף (3–1) בדרך למפגש מול שיקגו בולס בחצי גמר המזרח. כוכב הבולס, מייקל ג'ורדן, חזר במהלך אותה עונה מפרישתו הראשונה ולבש גופייה מספר '45' במקום ה-'23' אשר יצג אותו עד הפרישה. בשניות האחרונות של המשחק הראשון בסדרה, כאשר שיקגו הובילה על אורלנדו בנקודה אחת, חטף אנדרסון את הכדור מידי ג'ורדן, מה שהוביל לקליעת שתי נקודות במתפרצת ולניצחון של המג'יק. בסיום אותו משחק אמר אנדרסון כי ג'ורדן "לא נראה כמו מייקל ג'ורדן הישן", וכי "המספר 45 לא מרשים כמו שהיה ה-23... לא הייתי יכול לעשות את זה למספר 23". לקראת המשחק הבא החליף ג'ורדן את מספר גופייתו בחזרה ל-'23', והוביל את קבוצתו לניצחון על אורלנדו עם 38 נקודות. בהמשך הדיחה אורלנדו את שיקגו (4–2) ואת אינדיאנה פייסרס (4–3), והעפילה לראשונה בתולדותיה לגמר ה-NBA.
כ-8 שניות לסיום המשחק הראשון של גמר 1995, כאשר המג'יק הובילו על יוסטון רוקטס ב-3 נקודות, נשלח אנדרסון לקו העונשין והחטיא 4 זריקות ברציפות, על אף שהיה קלעי של כ-70% מקו העונשין. מיד לאחר מכן קלע שחקן הרוקטס קני סמית' שלשה אשר שלחה את המשחק להארכה, בה גברה יוסטון על אורלנדו. גם בשלושת המשחקים הבאים ניצחו הרוקטס, וזכו באליפות ה-NBA השנייה ברציפות. בשלושת המשחקים האחרונים של הסדרה קלע אנדרסון 9.0 נקודות למשחק בלבד ב-28.1% קליעה מהשדה, לאחר שב-18 משחקי הפלייאוף עד אז קלע 15.1 נקודות למשחק ב-47.3% קליעה.
ב-4 העונות הבאות המשיך אנדרסון להציג יכולת יציבה, עם כ-14.2 נקודות למשחק, אך הקבוצה לא הצליחה לשחזר את הצלחתה מפלייאוף 1995. בעת עזיבתו את המג'יק בסיום עונת 1998/1999 ניצב אנדרסון ראשון ברשימת מובילי הקבוצה בנקודות (10,650) ובחטיפות (1,004).

סקרמנטו וממפיס

באוגוסט 1999, לאחר 10 עונות באורלנדו, הועבר אנדרסון בטרייד לסקרמנטו קינגס בתמורה לטאריק עבדול-ואהד ובחירת דראפט עתידית. בעונתו הראשונה בקבוצה קלע 10.8 נקודות בממוצע למשחק, אך בעונה העוקבת הוצא מרוטציית הקבוצה והשתתף ב-21 משחקים בלבד. לקראת עונת 2001/2002 נשלח לצד ג'ייסון ויליאמס בטרייד לממפיס גריזליס, בתמורה למייק ביבי וברנט פרייס. בסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 34.
מאז פרישתו עובד אנדרסון במחלקת יחסי הציבור של אורלנדו מג'יק, וכן כפרשן של משחקי הקבוצה ברשת פוקס ספורטס.
מדינת סף גרעינית

מדינת סף גרעינית היא מדינה שיש לה את הטכנולוגיה והיכולת האופרטיבית לבנות נשק גרעיני, אך שטרם ביצעה זאת. יכולת לטנטית שכזו איננה אסורה על-פי האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני ונקראת לעיתים "אופצית יפן", שכן ליפן תשתית גרעינית אזרחית נרחבת ונחשבת לבעלת יכולת פריצה מהירה לפצצה באם תחפוץ בכך.
בעקבות הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית יש הרואים באיראן כמדינת סף גרעינית.
ממוכן

מְמוּכָן, דמות מקראית, הוא אחד משרי פרס ומדי של המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר המוזכר כמציע להוציא את ושתי המלכה מבית המלוכה. בחז"ל יש המזהים את ממוכן כהמן ויש המזהים אותו כדניאל.

בסיפור המגילה

כפי המופיע במגילת אסתר, לאחר שהמלך אחשוורוש שאל את שבעת השרים אשר לפניו מה לעשות למלכה ושתי שאינה מקשיבה לדבריו, הציע לו ממוכן להעביר את ושתי מלפני המלך ולתת את התפקיד המלכותי לאשה טובה ממנה, וכך עשה אחשורוש.
וכך מופיע הסיפור במגילת אסתר, פרק א':
(יג) וַיֹּאמֶר הַמֶּלֶךְ לַחֲכָמִים יֹדְעֵי הָעִתִּים כִּי כֵן דְּבַר הַמֶּלֶךְ לִפְנֵי כָּל יֹדְעֵי דָּת וָדִין. 

(יד) וְהַקָּרֹב אֵלָיו כַּרְשְׁנָא שֵׁתָר אַדְמָתָא תַרְשִׁישׁ מֶרֶס מַרְסְנָא מְמוּכָן שִׁבְעַת שָׂרֵי פָּרַס וּמָדַי רֹאֵי פְּנֵי הַמֶּלֶךְ הַיֹּשְׁבִים רִאשֹׁנָה בַּמַּלְכוּת. 

(טו) כְּדָת מַה לַּעֲשׂוֹת בַּמַּלְכָּה וַשְׁתִּי עַל אֲשֶׁר לֹא עָשְׂתָה אֶת מַאֲמַר הַמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ בְּיַד הַסָּרִיסִים. 

(טז) וַיֹּאמֶר מומכן [מְמוּכָן] לִפְנֵי הַמֶּלֶךְ וְהַשָּׂרִים לֹא עַל הַמֶּלֶךְ לְבַדּוֹ עָוְתָה וַשְׁתִּי הַמַּלְכָּה כִּי עַל כָּל הַשָּׂרִים וְעַל כָּל הָעַמִּים אֲשֶׁר בְּכָל מְדִינוֹת הַמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ. 

(יז) כִּי יֵצֵא דְבַר הַמַּלְכָּה עַל כָּל הַנָּשִׁים לְהַבְזוֹת בַּעְלֵיהֶן בְּעֵינֵיהֶן בְּאָמְרָם הַמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ אָמַר לְהָבִיא אֶת וַשְׁתִּי הַמַּלְכָּה לְפָנָיו וְלֹא בָאָה. 

(יח) וְהַיּוֹם הַזֶּה תֹּאמַרְנָה שָׂרוֹת פָּרַס וּמָדַי אֲשֶׁר שָׁמְעוּ אֶת דְּבַר הַמַּלְכָּה לְכֹל שָׂרֵי הַמֶּלֶךְ וּכְדַי בִּזָּיוֹן וָקָצֶף. 

(יט) אִם עַל הַמֶּלֶךְ טוֹב יֵצֵא דְבַר מַלְכוּת מִלְּפָנָיו וְיִכָּתֵב בְּדָתֵי פָרַס וּמָדַי וְלֹא יַעֲבוֹר אֲשֶׁר לֹא תָבוֹא וַשְׁתִּי לִפְנֵי הַמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ וּמַלְכוּתָהּ יִתֵּן הַמֶּלֶךְ לִרְעוּתָהּ הַטּוֹבָה מִמֶּנָּה. 

(כ) וְנִשְׁמַע פִּתְגָם הַמֶּלֶךְ אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה בְּכָל מַלְכוּתוֹ כִּי רַבָּה הִיא וְכָל הַנָּשִׁים יִתְּנוּ יְקָר לְבַעְלֵיהֶן לְמִגָּדוֹל וְעַד קָטָן. 

(כא) וַיִּיטַב הַדָּבָר בְּעֵינֵי הַמֶּלֶךְ וְהַשָּׂרִים וַיַּעַשׂ הַמֶּלֶךְ כִּדְבַר מְמוּכָן.
הסיבה של סילוק ושתי הייתה בכדי למנוע בזיון לכל השרים מנשותיהם, ובכדי שכל הנשים יתנו כבוד לבעליהן. לפי פרשנות חז"ל היה לממוכן מניעים אישיים גם כן. אמורא אחד מסביר שאשתו הכתה אותו בנעלה (הייתה מסטרתו בקורדקין שלה). לפי אמורא אחר היה לממוכן כעס שלא הזמינה ושתי את אשתו למשתה שעשתה. ולפי אמורא שלישי רצה ממוכן שביתו תחליף את ושתי ולכן פעל כך.

במסורת

בברייתא המובאת בתלמוד בבלי מופיע שממוכן הוא המן, ונקרא גם ממוכן כיון שהוא מוכן לפרענות [שלבסוף נתלה על העץ]. וכך התלמוד מצטט את הברייתא "תנא: ממוכן זה המן, ולמה נקרא שמו ממוכן שמוכן לפורענות" תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ב, עמוד ב'
דעה אחרת בחז"ל היא שממוכן הוא דניאל, ונקרא שמו ממוכן שמוכן לניסים.
בתלמוד בבלי יוצרים על שמו את הפתגם "הדיוט קופץ בראש" [הדיוט הוא אדם פשוט בעל דרגה נמוכה, לא אידיוט חסר אינטליגנציה]. כיון שממוכן מופיע אחרון בשרי המלך ובכל זאת משיב לפני שאר השרים. אמנם לדברי תלמוד הירושלמי (סנהדרין פ"ד ה"ז) הסיבה שממוכן ענה ולא שאר החכמים היא כיון שבדיני נפשות מתחילים לשאול מן הקטן שבחכמים [אף שבמגילה לא מופיע דעת שאר חכמי פרס].
מנזר אום ליסאן

מנזר אום-ליסאן הוא מנזר ביזנטי בדרום-מזרח ירושלים, שהוקם על ידי פטר האיברי בשנת 430. במסגרת חפירות ארכאולוגיות שהתבצעו במנזר, התגלתה כתובת עתיקה בשפה הגאורגית ובה השימוש העתיק ביותר במונח "כרתוולי" ("גאורגי").

רקע היסטורי

מנזר אום ליסאן היה אחד מהמנזרים שהוקמו על ידי מלכי גאורגיה בתקופת ממלכת איבריה ומאוחר יותר על ידי הממלכה הגאורגית המאוחדת. מאז התנצרותם של הגאורגים במאה הרביעית התקיים קשר לארץ ישראל ובמיוחד לירושלים. צליינים שהגיעו מגאורגיה הגיעו ברובם למנזרים דוברי יוונית בהם השתכנו. אולם היו גם מרכזים דתיים שנתרמו על ידי מלכי גאורגיה.
המקור העיקרי למידע על הגאורגים בארץ ישראל הוא הספר שנכתב על ידי יוחנן רופוס במאה החמישית על חייו ומעשיו של פטר האיברי. ספר זה קיים בתרגומים גאורגיים וסוריים מהמקור היווני שלא שרד. הספר מתמקד במסעותיו של רופס עם פטר, ומתאר הקמה של מנזרים, כנסיות ואכסניות לצליינים הרבים שהגיעו מגאורגיה למקומות הקדושים לנצרות בארץ ישראל.

ממצאים

המנזר נתגלה בעקבות עבודות בניה שנעשו בשכונת אום ליסאן מדרום לתלפיות מזרח בירושלים. בחפירות בשנת 1995 נתגלתה קפלה מרוצפת בפסיפס צבעוני, מספר חדרים ובור מים. 
בחפירות שנערכו בין השנים 2002-2004 בידי רשות העתיקות ומשלחת גאורגית בראשות איאולון גגושידזה, נחשפו חלקים נוספים של המנזר, הכוללים חדרים מרוצפים באבן, בריכת אגירה מתקן מים. הממימצא החשוב ביותר הייתה קריפטה (אולם תת-קרקעי) חצובה בסלע, ששימשה בפועל כאולם קבורה של מנזר ביזנטי קטן. האולם הכיל 24 קברים ביניהם תעלת קבורה אחת יוצאת דופן הכילה שרידים של גופת נזיר מזדקן כבן שישים בערך. הקבר נשא כתובת באלפבית הגאורגי העתיק, כתב האסומטברולי, שמניתוח אפיגראפי שלו עולה כי הוא מהמאה החמישית או המאה השישית. 
זו קברו של יוהאן בישוף פורטווי, כרתוולי (גאורגי)
— כתובת בכתב האסומטברולי שנתגלתה על קבר בקריפטה שבמנזר אום ליסאן
הכתובת הגאורגית שנתגלתה היא השימוש הקדום ביותר בשם 'כרתוולי' על חפץ ארכאולוגי לא רק בישראל ובכלל. מיקומו של הקבר בתוך הקריפטה, השימוש בשפה הגאורגית, תפקידו הרם של הנקבר וציון הלאום מצביעים על כך שהמנזר היה מנזר גאורגי ולא רק מנזר בו השתכנו נזירים גאורגים.
גילוי של מקווה מתחת לחצר המנזר באום ליסאן מצביע שבאתר התקיימה חווה יהודית בתקופה הרומית ושהוא יושב שוב בתקופה הביזנטית והוקם בו מנזר.
שנות ה-40 של המאה ה-6

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
Dance in the Dark

תוכן השיר

לפי דבריה של גאגא השיר מדבר על בחורה שאוהבת לקיים יחסי מין כשהאורות כבויים מפני שהיא נבוכה מגופה. גאגא סיפרה כי היא נפגשה עם נשים כאלה בעת עבודתה בקרן ה-MAC איידס. היא אמרה שהשיר לא על חופש אלא על כך שהיא הבינה את רגשותיהן של אותן הנשים.
השיר הוא על בחורה שאוהבת לקיים יחסי מין עם האורות כבויים, מכיוון שהיא מתביישת בגוף שלה. היא לא רוצה שהגבר שלה יראה אותה ערומה. היא תשתחרר, והיא תוציא את החיה שבתוכה החוצה, רק כאשר האורות כבויים.
השיר מתייחס לשני טרנדים על טבעיים-מאחורי לנשיקות שלה יש חיוך ערפדי \ אור הירח רחוק כאשר היא מתנפלת עליו-ככוונה להראות איך אנשים מסתמכים על רמזים חיצוניים כדי להתמודד עם חרדות פנימיות.
היא לא מרגישה חופשיה בלי הירח. המילים האלו הן הדרך שלי לדבר על איך שאני מאמינה שנשים וחלק מהגברים חשים בחוסר ביטחון עצמי כל הזמן. זה לא לפעמים, זה לא בגיל ההתבגרות, זה תמיד.
בשיר מוזכרים אישיויות מפורסמות שסיימו את חייהם בסוף טרגי - מרילין מונרו, ג'ודי גרלנד, סילביה פלאת', ג'ונבנה ראמזי, הנסיכה דיאנה, ליברצ'ה, סטנלי קובריק וישו.

הופעה ראשונה

בהונגריה השיר הופיע לראשונה במצעד "40 הסינגלים המובילים" במקום התשיעי ברשימה ב-30 בנובמבר 2009 אך נפל לגמרי מהמצעד בשבוע הבא. בבריטניה "Dance in the Dark" נכנס למקום ה-89 במצעד הסינגלים הבריטי ב-12 בנובמבר 2009 אבל נשאר במצעד למשך שבוע אחד בלבד. בקנדה נכנס למקום ה-88 במצעד קנדה הוט 100 ב-11 בנובמבר 2009. ולמיקום ה-93 במצעד הסינגלים האוסטרלי. לאחר שהחל להישמע ברדיו האוסטרלי עלה למקום ה-43 במצעד והגיע בשיאו למקום ה-24 בשבועות הבאים. בצרפת, נכנס למצעד השירים הדיגיטליים למקום ה-36 ובשיאו הגיע למיקום השלושים. במצעד הבילבורד נכנס השיר ב-21 באוגוסט 2010 למצעד ה-"100 שירים מתחת לבילבורד הוט 100" למקום ה-22, ובמצעד שירי הדאנס הדיגיטליים\אלקטרונים הגיע למקום התשיעי ב-9 באוקטובר 2010. נכון לחודש ספטמבר 2010 השיר מכר כ-121,000 עותקים דיגיטליים בארצות הברית בהקשבה ל-"Nielsen SoundScan".

הופעות קידום

"Dance in the Dark" הוא השיר שפתח את מסע ההופעות השני של גאגא, "The Monster Ball Tour". ההופעה מתחילה כאשר מוקרן על מסך ענקי אינטרלוד בו רואים את גאגא עם לייזרים ירוקים על המסך וספירה לאחור לפני תחילת השיר. לאחר סיום האינטרלוד מתחיל השיר ורואים את גאגא מופיעה מאחורי רשת של לייזרים ירוקים עם בגדים לבנים נוצצים. כשחזרה גאגא להופיע עם הסבב לאחר השינוי שעשתה בו, שונתה ההופעה כולל הפתיח והלבוש.
בטקס פרסי המוזיקה הבריטית שנערך ב-16 בפברואר 2010 הופיעה גאגא עם השיר והקדישה את ההופעה לחברה ומעצב האופנה אלכסנדר מקווין שהתאבד מספר ימים לפני הטקס מפני מות אימו. תחילה תכננה גאגא גרסה אחרת של ביצועים לאותה הופעה אך היא שינתה את הקונספט ברגע האחרון כי היא רצתה לתת כבוד למקווין. לבסוף הופיעה עם גרסאות פסנתר לשיר ולסינגל השני מהאלבום "Telephone".

ביקורת

השיר זכה לשבחים רבים מצד מבקרי המוזיקה ויש רבים אשר אומרים כי הוא השיר הטוב ביותר באלבום. אך פול לסטר מ-BBC אמר כי הוא הרגיש שהשיר היה "מכונת RnB גנרי", ועדנה גונדרסון מהעיתון "USA Today" קראה לשיר מוחצן.
קבר חולדה

קבר חולדה או קבר פלגיה הוא כינוי למערכת קבורה בהר הזיתים בירושלים, המיוחסת במסורת היהודית לחולדה הנביאה. המסורת בדבר מיקום קבר חולדה הנביאה בראש הר הזיתים החלה בימי הביניים ומקורות שונים המשיכו לציין את המקום גם במאה ה-19. המקום שעליו הצביעו כקבר חולדה נמצא במרומי הר הזיתים, מדרום לחצר כנסיית העלייה. מעבר חשוך מוליך לחדר קטן ובו סרקופג פשוט הנושא כתובת יוונית.
מעל הקבר ניצב כיום מסגד שנבנה בתחילת המאה ה-17. המסגד פתוח למתפללים בלבד וסגור בדרך כלל למבקרים. 
הארכאולוג הצרפתי פליסיאן דה סוסי מצא בתוך הקבר כתובת יוונית פגאנית: "אמצי דומיטילה, איש אינו בן אלמוות".

מסורות

הנוצרים מייחסים את המערה לנזירה פלגיה הקדושה (Pelagia), בת אנטיוכיה מהמאה החמישית. פלגיה הייתה בצעירותה רקדנית ויצאנית באנטיוכיה, שנודעה ביופיה הרב ובאורח חייה ההולל, ומסופר כי היו גברים שהתאבדו לאחר שדחתה אותם. בשלב מסוים בחייה, בעקבות הטפה נוצרית ששמעה, מאסה פלגיה בחיי החטא והכריזה "אני פלגיה כולי ים של חטאים ... הולכתי את עצמי ואת האחרים שולל, אך עתה שאיפתי היא להתנער מכל זאת". היא חילקה את כל כספה לעניים ועברה לחיות חיי סגפנות במערה בהר הזיתים. פלגיה הגיעה לירושלים כשהיא מחופשת לגבר ורק לאחר מותה, כאשר הוכנה גופתה לקבורה, נתגלה כי היא אישה. 
על פי המסורת המוסלמית, הקבר במערה הוא של ראבעה אלעדויה (בערבית: رابعة العدوية), דרווישית סופית מיסטיקנית בעלת שם בבצרה במאה ה-8, שבאה לירושלים מעיראק במאה השמינית וחיברה בה דברי הגות ושירה. היא הקדושה המפורסמת ביותר באסלאם הקדום, ועל שמה נקרא הרחוב שבו נמצא המסגד מעל קבר חולדה.
לפי המסורת היהודית קבורה שם חולדה הנביאה. 
בכל שלוש המסורות מדובר בנשים. על כן קיימת סבירות גבוהה כי הן משמרות זיכרון אמיתי לקבורה של אישה באתר זה, תהיה אשר תהיה.

דעת נוסעים יהודים והמקורות

בתוספתא מסכת נגעים, פרק ו' נכתב על ירושלים: "ואין מקימין בה קברות, חוץ מקברי בית דוד וקבר חולדה הנביאה, שהיו שם מימות הנביאים הראשונים". על פי מקור זה, חולדה הנביאה נקברה בתוך העיר, ואכן הנוסע היהודי בנימין מטודלה, שביקר בירושלים בשנת ד'תתק"ל (1170), לא הזכיר את קבר חולדה אף על פי שביקר בהר הזיתים. גם רבנו יחיאל מפריז שביקר בירושלים בזמנו של אשתורי הפרחי, מצוטט בספר מסעות אשר מתאר "ציוני וקברות הקדמונים אשר בארץ המה" וגם הוא אינו מזכיר את קבר חולדה על הר הזיתים. 
הנוסע רבי דוד דבית הלל מזכיר ב-1824 את הקבר ומציין כי "אין איש רשאי לבוא שמה מלבד מוסלמים".
הרב יהוסף שוורץ, מחבר הספר "תבואות הארץ", כתב שהראשון לציין את קברה של חולדה בהר הזיתים, הוא אשתורי הפרחי. אחריו באו אחרים ומאז נתקבעה המסורת ורבים מבקרים באתר על הר הזיתים כקבר חולדה, על אף שהזיהוי סותר את התוספתא. היו שניסו ליישב את הסתירה או שקיבלו בפשטות שקבר חולדה אכן נמצא בראש הר הזיתים ולפי זה קבעו את גבולה המזרחי של ירושלים, בין אלו כלולים המהרי"ט והרדב"ז. לעומת זאת, הרב יהוסף שוורץ כותב: "ועתה ישמע השומע ויראה הרואה דבר נפלא, איך שגגה גדולה ושקר וכזב גדול והבל נמצא ביד המון עם מבני עמינו לאמר ולהאמין ששם קבר חולדה הנביאה." ובהמשך: "ועתה קורא ידידי, האין יכאב לב המבין והיודע על הדבר הזה, שישראל ילך להתפלל על קברי קדֵשות, באמרם שהוא מקום קבורת הצדקת חולדה הנביאה? ועל האנשים ההולכים שמה להתפלל אני אומר לשון חז"ל: עובדי עבודה זרה בטהרה הם, כי גם צלם ופסל שתי וערב נמצא שם חקוק בכותל המערה.".
אלאנגאר

אלאלנגאר מארידו היה מלך מיתולוגי של שומר. לפי רשימת המלכים השומרית שלט בתקופה הטרום-שושלתית במשך 36,000 שנים. היה המלך השני ברשימה ושלט אחרי אלולים. אחרי תקופת מלכותו, השלטון עבר מארידו לבאד-טיבירה.
דב חנין

ביוגרפיה

דב חנין נולד בפתח תקווה, בן לדוד חנין, ממנהיגי מק"י ולשולה חנין, גננת ופעילה קומוניסטית, נכדו של יעקב אלתר חנין איש חב"ד. שמו הפרטי, דב, על שם אחי אביו שנהרג במלחמת העולם השנייה. כנער החל את מעורבותו החברתית בתנועת הנוער בנק"י ובחוג הנוער השמאלי שפעל בתל אביב.
את שירותו בצה"ל סיים בדרגת סמל ראשון, בתקופת שירותו הוא סירב לשרת ביהודה והשומרון וחבל עזה. בשנת 1982 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. מאוחר יותר סיים תואר שני למדעי המדינה.
בשנים 1984–2004 פעל כעורך דין במשרדו של אמנון זכרוני. במסגרת עבודתו זו הוביל חנין כמה עתירות מרכזיות בנושא זכויות אדם. באמצע שנות השמונים ייצג את יצחק לאור בעתירה לבג"ץ כנגד פסילת המחזה "אפרים חוזר לצבא" על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות. בג"ץ ביטל את החלטת המועצה והתיר את הצגת המחזה. ב-2003 ייצג חנין בהתנדבות את חמשת סרבני הגיוס מהשמאל במשפטם.
בשנת 2000 קיבל תואר דוקטור למדע המדינה מטעם אוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "שיח והגמוניה במפלגת פועלי ארץ ישראל ובמפלגת הלייבור הבריטית: דפוסי שינוי, השתמרות, המרה". באותה שנה השתתף במחזור הראשון של "תוכנית עמיתי הסביבה" של מרכז השל והיה עמית מחקר בבית הספר ללימודי הסביבה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2002 סיים את עבודת הפוסט-דוקטורט שלו באוניברסיטת אוקספורד בנושא הקשר בין חברה לסביבה.
חנין נשוי ליעל, בתו של שמואל כץ, ואב לשלושה. מתגורר בתל אביב.

יחסו של דב חנין למרקסיזם ולקומוניזם

בתור נער, דב חנין היה חניך בברית הנוער הקומוניסטי הישראלי (בנק"י) ולאחר מכן הצטרף למפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), ונבחר למוסדות הנהגתה. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ביקר בחריפות את ה"עיוותים במשטר בברית-המועצות שהם תולדה של הסטליניזם", אותו הגדיר כעיוות נורא של הרעיון הקומוניסטי . בראיון שהעניק ב-2009 אמר כי "אני חושב שסטלין היה האסון הגדול ביותר של הסוציאליזם במאה העשרים. אבל אני עדיין מאמין ברעיון של שינוי עולם ותיקון עולם" והוסיף, כי "קומוניזם הוא מבחינתי סוג של אופק: חברה אחרת, חלוקה אחרת, שוויון בין בני אדם... הקפיטליזם רוצה להשליט את משטר הרווח על כל תחומי החיים: כלכלה, חינוך, בריאות, סביבה. סוציאליזם זה בדיוק להפך: לנסות לשחרר כמה שאפשר מהתחומים האלה מעקרונות הרווח. הסוציאליזם שאני מדבר עליו הוא לשחרר את הפוליטיקה מבעלי ההון ולהשליט דמוקרטיה על תחומי חיים רבים ככל הניתן".

חוקים שהוביל, שיזם או שהיה בין יוזמיהם

פסקה זו מחפשת מקורות. המידע בפסקה זו דורש מקורות, אנא עזרו לשפר את הערך על ידי הוספת קישורים חיצוניים והערות שוליים שיאמתו את הכתוב בפסקה זו.
מידע שלא יובאו לו תימוכין עלול להיות מוסר מן הערך.

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: יש לוודא שח"כ חנין אכן יזם והוביל חוקים רבים אלה, או שרק הצטרף ליוזם ומוביל. חלק גדול מהמקורות הם לינקים שבורים ולא מופיעים כהערות שוליים.
כחבר הכנסת יזם והוביל חנין חקיקה בנושאי זכויות אדם וזכויות חברתיות, זכויות עובדים, זכויות נשים, הגנת ילדים, הגנת הסביבה ובריאות, והגנת בעלי-חיים. בנוסף לכך דב היה חנין בקבוצת היוזמים. בין החוקים שהתקבלו:

בתרבות

במאי 2019 יצא לאקרנים הסרט "החבר דב" בבימויו של ברק הימן. הסרט עוקב אחר פעילותו הפרלמנטרית של דב חנין. הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל דוקאביב.