google/wiki40b huggingface dataset:
מסיניסה

מַסיניסה (238 לפנה"ס לערך - 140 לפנה"ס לערך) היה המלך הראשון של נומידיה, ממלכה ברברית ששלטה בצפון אפריקה. הוא ידוע בעיקר בשל הבריתות שכרת עם הרומאים כבן בריתם בקרב זאמה אשר הכריע את המלחמה הפונית השנייה. 
מסיניסה נולד בקירטה (כיום: קונסטנטין שבאלג'יריה), עיר אשר הייתה חלק מנומידיה אבל הייתה נתונה לפלישות רומאיות. אביו היה גאלה, מלך שבט המאסילי במזרח נומידיה. הוא גדל בקרתגו, שם הוחזק כבן ערובה להבטחת נאמנותו של אביו, ולמד שם יוונית ולטינית. 
בתחילת המלחמה הפונית השנייה, לחם לצד קרתגו נגד סיפאקס, שליטה של נומידיה המערבית, שנתמך על ידי הרומאים. הוא היה רק בן 17 כשהוביל את צבאו לניצחון בזירה זו. המצביא הקרתגי עזרובעל בן גיסקו הבטיח לו לאשה את בתו סופוניסבה שנודעה כיפהפייה, אולם עזרובעל ביטל את השידוך ונתן את סופוניסבה לסיפאקס תמורת הסכם שלום. עלבון זה היה אחת הסיבות לכך שמסיניסה כרת ברית עם המצביא הרומאי סקיפיו אפריקנוס, כעבור מספר שנים.
בשנת 212 לפנה"ס, לאחר תבוסת סיפאקס, הצטרף מסיניסה לצבאות הקרתגים בספרד עם כוח פרשים נומידי, ומילא תפקיד משמעותי בקרב באיטיס, בו הושמד הצבא הרומי בספרד והמצביאים הרומים פובליוס קורנליוס סקיפיו (אביו של סקיפיו אפריקנוס) ואחיו גנאיוס נהרגו. בשנת 206 לפנה"ס השתתף בקרב איליפה, בו הובסו הצבאות הקרתגים בספרד בידי סקיפיו אפריקנוס.
אחרי שהשלים את כיבוש ספרד, תכנן סקיפיו לתקוף את קרתגו באפריקה, ולשם כך יצר קשרים עם הנומידים, והשיג את תמיכת מסיניסה. סיפאקס נותר הפעם נאמן לקרתגים. בשנת 204 לפנה"ס נחת סקיפיו באפריקה. מסיניסה חבר אליו, והשניים היכו את צבאותיהם של עזרובעל בן גיסקו וסיפאקס בקרב המישורים הגדולים. סיפאקס נמלט אל ממלכתו, אך הובס על ידי מסיניסה והמצביא הרומי גאיוס לאליוס בקרב קירטה, ונלקח בשבי. מסיניסה רצה להינשא לסופוניסבה, אולם סקיפיו רצה להציג אותה לראווה בתהלוכת הניצחון ברומא. מסיניסה הורה למשרתיו להגיש לה רעל ולתת לה לבחור, ללכת בשבי לרומא, או להתאבד. על פי האגדה סופוניסבה הפטירה: "לא ציפיתי למתנת חתונה כזו מבעלי", ושתתה את הרעל.
מסיניסה ביסס את שלטונו בנומידיה, ולאחר מכן הצטרף עם אלפי פרשים נומידיים אל הצבא הרומאי ונטל חלק מרכזי בקרב זאמה, שסיים את המלחמה בנצחון רומא. לאחר המלחמה קיבל מסיניסה שטחים חדשים שהיו שייכים בעבר לקרתגו, ע"פ תנאי השלום הקשים שהושתו עליה. הוא המשיך לנהוג מדיניות תוקפנית ומתגרה כלפי קרתגו, ביודעו שבמסגרת האמנה עם רומא קרתגו אינה יכולה להתגונן. התגרויות אלו גרמו לבסוף למלחמת הפונית השלישית, שבסופה חרבה קרתגו ומסיניסה זכה בשטחים חדשים.
למסיניסה היו שלושה בנים, גולוסה, אסטנבעל ומיקיפסה. בנו של גולוסה היה מאסיווא, לאסטנבעל היו שני בנים, יוגורתה וגאודה, גם למיקיפסה היו שני בנים, אדהרבעל והיימפסל הראשון. גולוסה ואסטנבעל מתו ממגיפה ככל הנראה, ומיקיפסה ירש את הממלכה. נכדו יוגורתה התפרסם במלחמתו הארוכה נגד רומא.
ג'ף קיני

ביוגרפיה

קיני נולד בפורט וושינגטון שבמרילנד הוא גדל בפורסטוויל ובהמשך עבר לניו אינגלנד, בשנות ה-90 למד באוניברסיטת מרילנד בקולג' פארק ופרסם בעיתון הקולג' את סדרת הקומיקס "איגדוף" (שזכתה להצלחה רבה). בשנת 1998 התחיל קיני לכתוב רעיונות לסדרת הספרים "יומנו של חנון" הסדרה הייתה מיועדת למבוגרים והעבודה על הספר נמשכה 6 שנים, בשנת 2004 פורסמו הספרים באתר אינטרנט. הקומיקס זכה להצלחה רבה, ובעקבותיה החליט קיני לחלק את הקומיקס לחמישה ספרים ולפרסמו בכתב.

יוֹמַנו של חנון

הספר הראשון בסדרה, "יומנו של חנון", יצא ב-2007 וזכה להצלחה רבה. אחריו יצאו הספר השני, "יומנו של חנון - רודריק שולט" (2008); השלישי, "יומנו של חנון - הקש האחרון" (2009); ובאותה שנה הרביעי, "יומנו של חנון - קיץ קטלני". ובשנת 2010 הוציא עוד ספר בסדרה ששמו "יומנו של חנון - עובדות החיים" כמו כן, הוציא קיני לאור ספר נספח בשם "יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך", שחלק ממנו מוקדש לפעילויות לקורא כגון חידונים, מבוכים וכו', וחלק אחר כולל בעיקר דפים ריקים בהם על הקורא לכתוב סיפור משלו.
בשנת 2010 יצא סרט בשם "יומנו של חנון" וג'ף קיני כתב בעקבותיו את "יומנו של סרט" העוסק בתהליך הפקת הסרט, בנוסף כתב קיני ספר נוסף בסדרה, אשר יצא לאור בנובמבר 2011, "יומנו של חנון - מכת קור", וכן ספר נוסף בסגנון "יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך" בשם "יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך שוב". בשנת 2012 הוציא את "יומנו של חנון- הצלע השלישית", וב-2013 יצא הספר בעברית. באותה שנה יצא לאור הספר "יומנו של חנון - משחקי מזל", השמיני בסדרה, וב-2014 יצא הספר בעברית. באותה שנה יצא לאור הספר "יומנו של חנון - חופשה על גלגלים", ובשנת 2015 יצא בעברית (לו גם הופק סרט קולנוע שיצא לאקרנים בשנת 2017). בשנת 2015 יצא לאור באנגלית הספר העשירי בסדרה, "יומנו של חנון - קולות מהעבר", ובשנת 2016 יצא הספר בעברית. באותה שנה יצא לאור הספר האחד-עשר בסדרה, "יומנו של חנון - הכול או כלום". התרגום לעברית לספר יצא אף הוא באותה שנה, וזהו הספר הראשון אשר יצא לאור במקביל ליציאת הספר באנגלית. בשנת 2017 יצא הספר השנים-עשר בסדרה, "יומנו של חנון - יציאת חירום", ובשנת 2018 יצא הספר השלוש עשר, "יומנו של חנון - המלחמה הקרה".

חיים אישיים

קיני מתגורר בדרום מסצ'וסטס עם אשתו ג'ולי ושני בניו, ויל וגרנט.

פרסים ותארים

הספר הראשון בסדרה, "יומנו של חנון", הופיע 65 שבועות רצופים ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס", וזכה בפרס ניקלודיאון לספר האהוב ביותר במשך שנתיים. הספר השני בסדרה זכה בתואר הספר האהוב ביותר במצעד הספרים.
בנוסף, נכלל קיני ברשימת "100 האנשים המשפיעים בעולם" לשנת 2009 של השבועון "טיים".
מוצב גלגלית

מוצב גלגלית ,או בשמו הקודם מוצב גבעון ,היה מוצב של צה"ל בגזרה המזרחית ברצועת הביטחון בלבנון, בפאתי הכפר דיר מימאס. 
צפונית למוצב שכן מוצב הבופור. מוצב גלגלית היה ממוקם מצפון מערב לכפר כילה וממזרח לכפרים יוחמור ודיר סרין, ולמוצב חממה של צה"ל. באזור הקרוב לגלגלית לא היו מוצבים של צבא דרום לבנון.
מוצב גלגלית נועד לשמור על הציר שהוביל ממוצב נרקיס שהיה ממוקם על הגבול למוצב הבופור ומוצב דלעת. חזבאללה ניסה לפגוע בתנועה על הציר, וחוליות של הארגון ששהו באזור הליטני הניחו מוקשים על הדרך לבופור ולירות פצצות מרגמה לעברו.
גלגלית היה בדרך כלל מוצב מחלקתי, בשל קרבתו לגבול. המחלקה שאיישה את המוצב הייתה מחלקה מפלוגת מסלול ולא מפלוגה ותיקה. את המחלקה תגבר טנק, צוות של מודיעין, צוות לוחמה אלקטרונית, גשש ואיש קבע של הנדסה קרבית שהיה מנהל עבודות מיגון. 
לצוות הטנק ששהה במוצב היו שני תפקידים עיקריים: חיפוי לכניסת מסוקים לגזרה, בעת החלפת לוחמים בבופור או במהלך פינוי רפואי, וביצוע מארבים וסריקה של אזור ברך הליטני, כלומר המורדות הדרום-מזרחיים של מוצב הבופור והכפר יוחמור בגדה הצפונית של הליטני, והחלק הצפוני והמזרחי של טייבה (הכפר והמוצב) בגדה הדרומית של הליטני.
ביולי 1994 נהרג במוצב קצין הצנחנים סגן שי וולשטיין מירי טיל סאגר. ב-31 בינואר 2000 נהרגו שלושה חיילי צה"ל מפגיעת טילים ששיגר החזבאללה שפגעו בעמדת התצפית במוצב: רס"ן תדהר טמפלהוף, סמ"ר צחי מלכה גרינברג וסמ"ר ליאור ניב. באותו אירוע נפצע חייל נוסף באורח אנוש ושלושה נפצעו קל.
ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון, ניטש המוצב ופוצץ.
יום מיזורי

יום מיזורי (באנגלית: Missouri Day) הוא יום חג לאומי במדינת מיזורי שבארצות הברית. חג זה מצוין כל שנה ביום רביעי השלישי של חודש אוקטובר.
יום חג נועד לשמש כיום לציון ההיסטוריה של המדינה, ונקבע בחוק מדינתי בשנת 1915. חוק זה דורש כי גופי תרבות, מסחר, פוליטיקה ודת במדינה ייחדו זמן ביום זה לציין את תוצריה הכלכליים והחקלאיים של המדינה, ולציין את השגיהם של בני המדינה בתחום המסחר, התרבות, המדע והאמנות.
החג נקבע ביוזמת אנה לי ברוזיוס קורן (Anna Lee Brosius Korn), מורה תושבת מיזורי, אשר הלחינה את השיר הלאומי של המדינה (באותה עת) "מיזורי", ואשר סברה כי יש לייחד יום לציון חשיבותה של המדינה וההיסטוריה שלה. לאחר ששיכנעה את בית המחוקקים של המדינה לחוקק את החוק, עברה לאוקלהומה וסייעה לקביעת יום אוקלהומה.
גווה (אונייה)

גֵּוָה (באנגלית: hulk) היא אונייה ישנה ובלתי כשירה לשיט, שהוסבה לשימוש אחר כמו מגורים או אחסנה כשהיא עוגנת או רתוקה לרציף. המונח "גווה" משמש לעיתים גם לתיאור אונייה שהושקה אך בנייתה עדיין לא הושלמה, אולם בדרך כלל הוא מתייחס לאוניית מפרשים שתרניה הוסרו או לאוניית מנוע שמכונותיה פורקו. בעידן המפרשים האריכו האוניות שנים רבות יותר כגוות מאשר ככלי שיט פעילים; גופי העץ שלהן נחלשו עם השנים ולא עמדו עוד במאמצים הכרוכים בשיט בים הפתוח, אך הן עדיין יכלו לצוף בבטחה במים רוגעים יחסית.
המונח הימי "גווה" חודש על ידי האקדמיה ללשון העברית ונתפרסם במילון למונחי הימאות, תש"ל. הוא הושאל מן המילה המקראית "גֵּוָה" שפירושה "גוף" ובמיוחד גוף אדם.
נפיץ: תיירות מלחמה

נפיץ: תיירות מלחמה היא הצגתן של נעמי יואלי וגליה יואלי. ההצגה עלתה בבכורה בפסטיבל עכו 2011, וזכתה בפרס על פריצת דרך ביצירה תיאטרונית ובפרס קיפוד הזהב לשפת במה.
יחסי דנמרק–נפאל

היסטוריה

דנמרק נותנת יד בסיוע כספי לנפאל מאז 1990. ב-1973, 20 מיליון כתרים דנים הועברו לנפאל לשיתופי פעולה כלכליים. ב-1997, הסכימה ממשלת דנמרק לתת סיוע של 64 כתרים דנים לטובת פרויקטים כלכליים משותפים של שתי המדינות.
ב-2003, 200 מיליון כתרים דנים ניתנו לנפאל לטובת שיפור מערכת החינוך של המדינה. ב-2006, שרת הפיתוח הדנית אולה טורנאס ביקרה בנפאל. דנמרק סייעה פעם נוספת למטרות חינוך ב-2009 בהעברתם של 70 מיליון כתרים דנים. כמו כן, דנמרק סייעה למשפחות נפאליות עם חשמל ואנרגיה מתחדשת.

ילדי נפאל-דנמרק

ארגון העזר והסיוע ילדי נפאל-דנמרק נוסד באוקטובר 2001 על מנת לסייע לילדים נפאלים קשי יום. הרעיון נהגה בשנת 1999.

מסחר

דנמרק מייצאת מזון ומכונות לנפאל בעוד נפאל מייצאת פשמינה  לדנמרק.
קים שלסטרם

קריירה

מועדונו המקצועי הראשון של שלסטרם בשוודיה היה הקן בה-קו  מהעיר גטבורג, אולם הפריצה הרצינית שלו הגיעה במדי יורגודן הסטוקהולמית בשנת 2002. בשל העובדה שהגיע מגטבורג, הציפיות היו שיחתום במועדון הגדול של העיר, אי-אף-קו. באביב 2004 עבר שלסטרם למועדון הצרפתי ממרכז הטבלה, סטאד רן, בו שיחק עם עמיתו לנבחרת, אנדראס איסאקסון. ב-26 במאי 2006 הוא חתם באלופת צרפת, אולימפיק ליון.
בקיץ 2012, לאחר מספר עונות בהן אולימפיק ליון נכשלה, החליט נשיא המועדון, ז'אן-מישל אאולה, על ניקוי אורוות והודיעו על שחרור כוכבי הקבוצה. בעקבות כך, חתם שלסטרם ב-30 ביולי בספרטק מוסקבה תמורת 3 מיליון אירו.
ב-31 בינואר 2014 הושאל לארסנל עד תום העונה. שלסטרם שותף בשלושה משחקים בפרמייר ליג ובמשחק אחד בגביע האנגלי, בו זכה עם הקבוצה, ובתום העונה חזר לספרטק מוסקבה, במדיה שיחק עונה נוספת. ביולי 2015 חתם בגראסהופרס ציריך מליגת העל השווייצרית, במדיה שיחק שנה וחצי.
בפברואר 2017 חזר לקבוצת יורגודן, במדיה שיחק את עונתו האחרונה בקריירה. בדצמבר 2017 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.

נבחרת שוודיה

שלסטרם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה ב-2001 נגד נבחרת פינלנד. הוא שיחק במדי שוודיה ביורו 2004, מונדיאל 2006, יורו 2008 יורו 2012 ויורו 2016.
בסך הכל ערך שלסטרם 131 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 16 שערים, והוא מדורג במקום הרביעי בטבלת שיאני ההופעות של נבחרת שוודיה בכל הזמנים.
מד דרך ימי

מד דרך ימי (באנגלית: Marine Odometer) הוא אמצעי מדידה עתיק שהיה בשימוש בידי ימאים כדי למדוד את הדרך שעברו ספינותיהם בים. מד הדרך הימי זהה בעקרון פעולתו למד הדרך היבשתי - ה-odometer, שהומצא על ידי ארכימדס במאה ה-3 לפנה"ס. שניהם מבוססים על מכניזם גלגלי שיניים עם יחס גלגלי שיניים (Gear Ratio) גבוה במיוחד כדי להמיר בין הדרך שעברה האונייה למרחק שניתן למדידה. מד הדרך היבשתי התבסס על שרשרת גלגלי שיניים (Gear Train) שהגלגל הראשון בה הוא אחד מהגלגלים של המרכבה, ושרשרת גלגלי השיניים תוכננה כך שבכל שלב (רכיב בשרשרת) מהירות הסיבוב של גלגל השיניים המוביל ירדה בפקטור מסוים, כך שבסיום השרשרת מהירות הסיבוב של הגלגלים ירדה בפקטור מעריכי. מכיוון שמהירות הסיבוב של הגלגל הראשון הייתה זהה למהירות ההתקדמות של המרכבה (בהנחת אי החלקה), ספירת מספר הסיבובים של הגלגל האחרון בשרשרת אפשרה לקבוע את הדרך שעברה המרכבה. מספר זה צוין בדרך כלל על ידי נפילת כדור בכל מרחק מסוים של תנועת המרכבה. 
מד הדרך הימי התבסס על אותו עקרון אלא שהגלגל הראשון היה טורבינה בתחתית הספינה שנשקה למים. מכיוון שמהירות הסיבוב של הטורבינה הייתה זהה למהירות הזרימה היחסית (זרימת המים ממערכת הייחוס של הספינה), ומהירות זו הייתה למעשה מהירות התקדמות הספינה במים, שרשרת גלגלי שיניים אפשרה לקבוע מה הדרך שעברה הספינה. 
הסט של מד הדרך הימי ביחד עם ההסתמכות על כוכב הצפון, אפשר לקבוע את כיוון תנועת האוניה יחסית לצפון, והיווה את כלי העזר העיקרי לקביעת המיקום הגאוגרפי של האוניה ולניווט ימי בעולם העתיק, והיה בשימוש נרחב בספינות של האימפריה הרומית וגם מאוחר יותר.
אחריות - לב אחד ורוח חדשה

עיקרי המצע

על פי מצעה קוראת אחריות - לב אחד ורוח חדשה למהפכה ערכית וחוקתית, שינוי שיטת הממשל בישראל ובניית מערכת שיש לה מבט מרחיק ראות ומנהיגות ארוכת טווח, שמוגנת טוב יותר מפני שחיתות, מתפקדת באופן יעיל יותר מהמקובל עד כה ומחייבת את המנהיגים לשאת באחריות, למען חיזוק כוחו של האזרח, באמצעות חיזוק כוחה של הקהילה.
הגנת הסביבה, בריאות הציבור, החינוך, הרווחה וכיוצא בזה יבואו לידי פתרון במבנה המשטר והחברה, דרך חלוקת הסמכות והאחריות בין השלטון המרכזי, השלטון המקומי, הקהילה והאזרח.
חוקה - תובא לאישור במשאל עם. בית דין לענייני החוקה יוקם במסגרת בית המשפט העליון.
הקהילה - מסגרת שבאמצעותה ישאו האזרחים באחריות לנושאים המסורים בידיהם. צמצום תפקידו של השלטון המרכזי בענייני הקהילה.
כספים - צימצום יכולתם של נבחרי הציבור לשלוט במשאבים לאומיים והעברת חלק מהתקציב לידי האזרחים (חינוך, תרבות, בריאות, דת) בנפרד.
דת - ינותק הקשר בין דת לפוליטיקה. ההכרעה בשאלות דתיות תבוצע מחוץ לזירה הפוליטית. שאלות בעלות משמעות לאומית תובאנה למשאל לאומי ושאלות מקומיות למשאל אזורי.
ביטחון החלטות הנוגעות לגבולותיה של ישראל, ביטחונה וזהותה של המדינה, יתקבלו רק ברוב גדול ומוחלט של אזרחי המדינה.
למצע המלא ראה כאן.

הבחירות לכנסת השמונה עשרה

הקדמת הבחירות לכנסת ה-18 גרמה לחברי התנועה החברתית לאו"ר להחליט במחצית אוקטובר 2008 לרוץ לכנסת. ב-10 בדצמבר 2008 התקיימה אספה כללית ובה הוחלט על הקמת מועצה בת 18 חברים, ועדה בוחרת בת 3 חברים, אשר בחרה את 15 המועמדים לכנסת ה-18, ובראשם יעקב חסדאי. המפלגה זכתה ב-802 קולות בלבד ולא עברה את אחוז החסימה.
ג'ון אפדייק

ביוגרפיה

אפדייק נולד בעיר רדינג שבפנסילבניה. למד לימודים גבוהים באוניברסיטת הרווארד ושנה אחת בבית-הספר רסקין לאמנות באוקספורד, אנגליה. את כתביו הראשונים פרסם ב"ניו יורקר", כחבר מערכת העיתון, בשנים 1955–1957. מאז 1957 התגורר במסצ'וסטס.
בתיה באיאר

ביוגרפיה

בתיה באיאר נולדה בבינגן שבגרמניה. ובשנת 1936, בימי גרמניה הנאצית, עלתה לארץ ישראל עם משפחתה והתיישבה דרך קבע בחיפה. בשנת 1959 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת ציריך, ובהמשך קיבלה תואר בספרנות מן האוניברסיטה העברית בירושלים. כמנהלת מדור המוזיקה בספרייה הלאומית בשנים 1964 עד 1974 מילאה תפקיד חשוב בעיצוב ספריית המחקר המוזיקלי בספרייה הלאומית.
באיאר הייתה מרצה בכירה במחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית וחלוצה בתחום המחקר הארכאולוגי-מוזיקלי של תרבויות עתיקות במזרח התיכון. בתחום זה שקדה על איסוף נתונים ארכאולוגיים ואיקונוגרפיים מתקופת התנ"ך בארץ ישראל כדי לזרוק אור על מוזיקה וכלים מוזיקליים הנזכרים בטקסטים תנכ"יים ופוסט-תנ"כיים.
בשנות ה-60 כיהנה באיאר כמורה לתולדות המוזיקה בבית הספר לאמנויות רננים וקנתה את לב תלמידיה ביצירתיות, בחוש ההומור ובהתלהבותה לנושאי הוראתה.
ארכיונה, ובו מאמרים, התכתבויות ועוד, שמור בספרייה הלאומית.
פנס בודד

מילות השיר

השיר נכתב כשיר נוסטלגי, והוא מתאר את קורות השכונה מנקודת מבטו של פנס בודד:
"היה היה פנס בודד בקצה שכונה  

והוא האיר את ילדותנו הקטנה  

והוא האיר את משחקי המחבואים  

ולאורו היו הקדרים באים.  

. 

. 

. 

"רק עוד רגע, אמא, רק עוד רגע קט   

את תמיד הורסת כשכבר כמעט   

לא הספקנו לשחק מעט אפילו" -   

אבל תחנונינו לא הועילו."
האיים ההברידיים

פרהיסטוריה

האיים ההברידיים יושבו מוקדם בתחילת ההתיישבות של האיים הבריטיים, כנראה כבר בתקופה המזוליתית, במאה ה-9 לפני הספירה כששינויים אקלימיים אפשרו התיישבות אנושית. ישנם שרידים של מבנים המתוארכים עד לשנת 3000 לפני הספירה, כשהדוגמה הטובה ביותר ביניהם היא האבנים העומדות בקאלאניש שבאי לואיס. לא ידוע הרבה על המתיישבים הראשונים בהברידיים אבל ככל הנראה הם היו מאותה שושלת קלטים שיישבה את סקוטלנד.

העידן הקלטי

האזכור הרשום המוקדם ביותר של האיים החיצוניים נעשה על ידי ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס בשנת 55 לפני הספירה. הוא כתב על אי בשם היפרבוראה ("רחוק בצפון") בו עמד מקדש עגול אשר ממנו הירח הופיע במרחק קטן מעל כדור הארץ בכל 19 שנה, כביכול התייחסות למעגל האבנים בקאלאניש. פומפוניוס מלה גאוגרף רומאי-ספרדי מהמאה הראשונה, מתייחס לקבוצת של שבעה איים לה הוא קורא "המודאה". כותבים עתיקים אחרים כמו פליניוס הזקן, האסטרונום המצרי תלמי וסולינוס מהמאה ה-3 לספירה מזכירים לכאורה את ההברידיים, מה שמצביע על קשר בין תושבי האיים לעולם הרומאי.
לא הרבה ידוע על ההיסטוריה של תושבי ההברידיים לפני המאה ה-6 לספירה, משום שכמו שאר תושבי סקוטלנד, הם היו עמוק בתוך "ימי החשכה" ("Dark ages", התקופה המוקדמת של ימי הביניים). התיעוד המפורט הראשון של האיים הוא מהגעתו של קולומבה הקדוש במאה ה-6. קדוש אירי-סקוטי זה הביא לראשונה את הנצרות לאיים וייסד מספר כנסיות.

ההברידיים תחת השלטון הנורווגי

כבר לפני המאה התשיעית לספירה החלו האיים ההברידיים, שנקראו בנורדית עתיקה "האיים הדרומיים" (Suðreyar), להיות תחת שלטון נורווגי השליטה הנורווגית באיים הפכה לרשמית בשנת 1098 כאשר אדגר, מלך סקוטלנד, אישר את דרישותיו של מגנוס השלישי, מלך נורווגיה. הכרתם של הסקוטים במגנוס השלישי כמלך האיים באה לאחר שהוא כבש את איי אורקני, האיים ההברידיים והאי מאן במערכה מהירה כנגד המנהיגים הנורווגים המקומיים. בכיבוש האיים מגנוס הכניע את אנשי הצפון שכבשו את האיים מאות שנים קודם לכן וכפה שלטון מלכותי ישיר יותר.
השליטה הנורווגית בהברידיים הפנימיים והחיצוניים הייתה מעורערת שנים רבות עד חלוקת האיים המערביים בשנת 1156. ההברידיים החיצוניים נשארו תחת שלטון ממלכת מאן והאיים וההברידיים הפנימיים הפכו ל"ממלכת ההברידיים" תחת המלך סומרלד. למרות שהאיים הפנימיים היו רשמית תחת ריבונות נורווגית, המנהיגים היו סקוטים בשפתם ובתרבותם.
שנתיים לאחר ניצחונו ב-1156 כבש סומרלד גם את האי מאן והפך למלך האחרון שמלך על כל איי הממלכה. לאחר מותו מלכי מאן לא שלטו יותר על ההברידיים הפנימיים.

ההברידיים תחת השלטון הסקוטי

ב-1262 הסקוטים פשטו על האי סקאי ובעקבות זאת הוקון הרביעי, מלך נורווגיה, יצא לסקוטלנד כדי ליישב את העניין. הוקון עמד בראש כוח גדול שכלל 200 ספינות ו-15,000 חיילים. הסערות מול חופי סקוטלנד גבו מחיר כבד מהצי הנורווגי ובסופו של דבר התרחשה התכתשות מינורית בקרב לארגס בו הנורווגים ובני בריתם אנשי האי מאן, תחת פיקודו של מגנוס השלישי, מלך האי מאן השיגו רק ניצחון טקטי קטן כנגד הסקוטים. לאחר הקרב מזג האוויר הכריח את הצי הנורווגי לשוט חזרה לאיי אורקני, שם החליט הוקון להמשיך במערכה רק בקיץ. אולם המלך מת ממחלה באותו דצמבר ובנו מגנוס השישי החליט ששלום עם הסקוטים יותר חשוב מהשטחים הנורווגים ממערב לסקוטלנד ובים האירי. הסכם פרת' ב-1266 קבע כי האיים ההברידיים יימכרו לסקוטים בתמורה ל-4,000 מארק ותשלום שנתי של 100 מארק. ההסכם גם קבע שסקוטלנד תכיר בריבונות הנורווגית באורקני ושטלנד. שליטת הסקוטים באי מאן התבססה רק כשהם הביסו את המלך גודפרד השישי ב-1275.
דו"ח סמית

מטרת הדו"ח

הדו"ח, אשר נכתב בהוראתו של מנהל תוכנית מנהטן, הגנרל לסלי גרובס, תיעד את תהליך פיתוח הפצצה הגרעינית, כולל תיאור פיתוח המעבדות הסודיות בלוס אלמוס, אוק רידג'  והאנפורד, והתהליכים הפיזיקאליים העומדים בבסיס הפעלת הנשק הגרעיני, ובפרט אלה ההכרחיים לתהליך הביקוע הגרעיני ותגובת השרשרת. כמו כן שימש הדו"ח מדד למדענים המעורבים בתהליך באשר למידת סיווגם הסודי של פריטי מידע, כאשר ברור כי מידע אשר פורסם בדו"ח אינו סודי וניתן לדון בו בפומבי.
מטרת הדו"ח המוצהרת הייתה לספק לציבור האמריקני אינפורמציה מספקת להבנת מהותו של הנשק האטומי, כזו שתאפשר לו קבלת החלטות בנושא, זאת כפי שניתן לקרוא בדברי המבוא לדו"ח:
"האחריות על מדיניות האומה האמריקנית מונחת בראש וראשונה על כתפי אזרחיה, וביכולתם להתנער מאחריות זו בתנאי שניתנת להם אינפורמציה מספקת. אמנם אין ביכולתו של האזרח הממוצע להבין לעומקם את מבנה ודרך הפעלתו של הנשק הגרעיני, אולם יש בקרבנו קבוצת מדענים ומהנדסים שכן מסוגלים לכך, וביכולתם להסביר את הפוטנציאל הגלום בפצצה הגרעינית לאחרים. הדו"ח הנוכחי נכתב למען קבוצה מקצועית זו ומהווה דין וחשבון על העבודה שנעשתה בארצות הברית מאז 1939 במטרה לייצר פצצות אלו. אין זה מסמך היסטורי רשמי ואין זה מסמך טכני המיועד למומחים. פרטים מסוימים הושמטו ממנו משיקולי שמירה על סודיות."

ביקורת על הדו"ח

על אף שעבר בחינה מדוקדקת טרם פרסומו, נמתחה על דו"ח סמית ביקורת מצד פוליטיקאים אשר טענו כי נחשפו בו סודות גרעין חשובים. עם זאת, רוב הפוליטיקאים לא הבינו דבר וחצי דבר בנשק גרעיני, לא היו מעורבים בתהליך פיתוחו, ומכאן שלא יכלו לדעת איזה מידע סודי לא פורסם בדו"ח ועד כמה "סודי" לכאורה המידע שכן פורסם. למעשה התמקד דו"ח סמית בעיקר במידע אשר היה כבר זמין במקורות בלתי מסווגים בכל הקשור לפיזיקה גרעינית בסיסית, ובידע אשר היה כבר קיים בקרב הקהילה המדעית, או כזה שניתן היה להסיקו בנקל ממידע קיים.
דו"ח סמית לא הכיל כלל מידע מעשי כיצד לבנות פצצה גרעינית. במעומעם בלבד הוזכר בו מבנה פצצת האורניום "ילד קטן", ולא צוין כלל המבנה המורכב יותר של פצצת הפלוטוניום, כדוגמת הפצצה "איש שמן". במהדורתו הראשונה לא פורסמו בו כלל רישומים ודיאגרמות, ומהדורה מאוחרת יותר הכילה דיאגרמות בסיסיות בלבד המתארות את תהליך הביקוע הגרעיני, צילומים מניסוי טריניטי וצילומי ציוד ממעבדות אוק רידג' והאנפורד (אך לא מלוס-אלמוס). ברית המועצות אכן נעזרה בנתונים שפורסמו בדו"ח בפרויקט בניית פצצה משלה, אולם המידע ששאבה ממנו התייחס רק לטיב המפעלים המעורבים בתהליך וכן לצורך השוואת נתונים.

רב-מכר

למרות אופיו הטכני של דו"ח סמית, הוא נמכר בכ-127,000 עותקים בשמונה המהדורות הראשונות, תורגם ליותר מ-40 שפות, והיה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס מאמצע אוקטובר 1945 עד סוף ינואר 1946.
מישל סטיבנסון

קריירה

עם בן זוגה ג'ו ברוסטר, סטיבנסון ייסדה את Rada Film Group, במטרה לספר סיפורים על קהילות אשר הוזנחו על ידי הזרם המרכזי של התקשורת ולתרום לפסיפס הנרטיב האמריקאי. הזוג, שחי עם ילדיהם בברוקלין, ניו יורק, מביימים ומפיקים סרטים תיעודיים ועלילתיים. בשנת 2008, הם ביימו את Slaying Goliath, סרט דוקומנטרי העוקב אחר 10 ימים בחיי קבוצת הכדורסל בהארלם של בנם, שבכיתה ה'. הסרט מראה את ההתנגשות התרבותית שהילדים חווים בטורניר לאומי שמתקיים בפרברי פלורידה. ברוסטר וסטיבנסון גם הפיקו וביימו את הסרט Faces of Change, אשר עוקב אחר חמישה פעילים בחמש יבשות הנלחמים בגזענות בקהילות שלהם.
בשנת 1999, ברוסטר וסטיבנסון יצאו לתעד את החוויות של הבן שלהם ושל חברו הטוב ביותר, מהזמן ששניהם נכנסו לגן חובה בבית ספר פרטי במנהטן ועד סיום התיכון ב-2012, בסרט הדוקומנטרי American Promise. מטרתם הייתה לבחון מקרוב את חוויית ההתבגרות והניסיון של שני בנים אפריקאים-אמריקאים ממעמד הביניים, בבית ספר פרטי שהוא בעיקרו לבן. ברוסטר וסטיבנסון הם עמיתי מכון סאנדנס, עמיתי טרייבקה, וזוכי מימון קרן טרייבקה גוצ'י לפרויקט סרט American Promise בן 13 השנים. הסרט הוא הליבה של קמפיין מולטי-תקשורתי המשתמש במדיות שונות כדי לסייע לקידום צעירים של צבע.
הקרנת הבכורה של American Promise אירעה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-2013, שם זכה הסרט בפרס השופטים המיוחד למצוינות ביצירת קולנוע, והסרט גם היה נבחר פסטיבל הסרטים בניו יורק. American Promise זכה בפרס השופטים לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל Full Frame, וכן באותו הפרס בפסטיבל הוט ספרינגס, ובפרס סרט רב-ההשפעה ב-PUMA BritDoc. סטיבנסון וברוסטר גם זכו בפרס NAACP Image עבור הספר הנלווה לסרט, Promises Kept: Raising Black Boys to Succeed in School and in Life.
עבודתה של סטיבנסון הופיעה ב-PBS, ההצגה מתחילה, MTV ועוד ערוצי תקשורת. פרסים וכיבודים שזכתה בהם כוללים: הסרט הטוב ביותר שבוים על ידי אישה של צבע, ADFF (Architecture & Design Film Festival); פרס השופטים לסרט התיעודי הטוב ביותר, הפסטיבל האמריקאי לסרטים שחורים; פרס הגיוון, פסטיבל הסרטים התיעודיים הבינלאומי SilverDocs; פרס הנרי המפטון למצוינות בקולנוע ובמדיה דיגיטלית.
סטיבנסון היא אחת המייסדים, והפיקה בשיתוף מספר סרטים דוקומנטריים קצרים בפרויקט השיחה, סדרה של סרטי דעה דוקומנטריים עבור ה"ניו-יורק טיימס", כולל חינוך לשוויון, שיחה עם אנשים לבנים על גזע, ושיחה עם נשים שחורות על גזע.
סטיבנסון משתתפת במגוון כנסים ופאנלים, ומשמשת כנואמת ומרצה על נושאים הקשורים לקהילות של צבע.
הארי בלפונטה

קריירה מוזיקלית

הארי בלפונטה החל את הקריירה המוזיקלית שלו כאשר הופיע במועדונים בניו יורק בסוף שנות ה-40.
הקלטותיו הראשונות יצאו בחברת קפיטול רקורדס שמנהליה רצו להפוך אותו ל"תואם פרנק סינטרה". הניסיון נכשל מסחרית, ובלפונטה שוחרר מהחוזה.
הוא עבר לחברת תקליטי RCA ב-1952, וב-1953 הוציא את הסינגל הראשון שלו שם, אך רק ב-1956 פרץ לתודעה האמריקאית עם אלבום הקליפסו הראשון שלו שנקרא גם בשם זה ושנה מאוחר יותר זכה לתהילת עולם עם שירו "Banana Boat Song" שהפך ללהיט גדול.
ב-1959 היה לזמר האפרו-אמריקאי הראשון שזכה בפרס אמי וב-1960 זכה גם בפרס הגראמי. במהלך שנות ה-60 וה-70 הוציא עוד מספר רב של אלבומים שזכו להצלחה בלתי מבוטלת ובשנת 2000 זכה שוב בפרס הגראמי על מפעל חייו.

קריירה קולנועית

בלפונטה למד משחק בניו יורק ומימן את לימודי המשחק באמצעות הופעה במועדונים בניו יורק.
בשנים 1953–1957 כיכב במספר סרטים. ב-1957 הופיע בתפקיד ראשי בסרט אי בשמש וגם חיבר את שיר הנושא של הסרט שהפך ללהיט. באותה שנה הפיק סרט קולנוע ראשון.
בלפונטה הופיע גם במספר רב של תוכניות טלוויזיה ואף הנחה תוכנית ארוח משלו.
החל משנות השישים התמקד בקריירת השירה שלו וחזר להופיע בסרטים במספר תפקידי משנה. בשנת 2006 הופיע בסרט "בובי" - דרמה על רצח קנדי. בשנת 2018 הופיע בסרטו של ספייק לי "שחור על לבן".
כיום בבעלות בלפונטה חברת הפקה והוצאה לאור של מוזיקה וסרטים.

פעילות פוליטית, חברתית והומאניטרית

דעותיו הפוליטיות של בלפונטה הושפעו מאוד מפול רובסון, דמות אמריקאית שנויה במחלוקת אשר, תמך בברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה. בלפונטה לחם נגד גזענות ואפליה, אשר הרגיש, כמו זמרים ואמנים אפרו-אמריקאים נוספים בזמנו, גם על בשרו, בעיקר במדינות הדרום בארצות הברית. במקביל להצלחתו והתקדמות הקריירה המוזיקלית בשנות ה-50, הצטרף בלפונטה למאבק לשווין זכויות בארצות הברית בהנהגתו של מרטין לות'ר קינג. כזמר מצליח, גם עזר רבות לממן את פעילותו הפוליטית של קינג, אשר ככומר, היה בעל אמצעים מוגבלים בלבד. בתקופה זו, סומן הארי בלפונטה ברשימה השחורה של ג'וזף מקארתי, מוביל המקארתיזם.
ב-1985 עמד בלפונטה מאחורי הפקת השיר "We Are the World" זוכה הגראמי בו השתתפו מיטב האמנים של התקופה במטרה לגייס עזרה לרעבים באתיופיה, וב-1987 זכה למעמד של שגריר של רצון טוב של יוניס"ף. בתפקיד זה ובעזרת מעמדו, עזר בלפונטה לגייס תרומות וסיוע לילדים נזקקים באפריקה, בעיקר ברואנדה מוכת הרעב ב-1994, וכמו כן קידם את המאבק באיידס בדרום אפריקה.
בלפונטה היה ידוע כמבקר חריף מאוד של ממשל ג'ורג' וו. בוש וכמתנגד נחרצות למדיניות האמריקאית בעיראק. התבטאותו החריפה ביותר הייתה בכנותו את בוש "הטרוריסט הגדול ביותר בעולם".