google/wiki40b huggingface dataset:
מלון ריץ (לונדון)

היסטוריה

המלונאי הנודע סזאר ריץ פתח את המלון ב-24 במאי 1906. הבניין הוא נאו-קלאסיציסטי מעוצב בסגנון לואי השישה עשר, נבנה במהלך הבל אפוק כדי לדמות סגנון בנייה פריזאי. בחזיתו קשתות המזכירות את רחוב ריבולי. הארכיטקט שלו היה שארל מווס (Charles Mewès), שתכנן קודם לכן את מלון ריץ בפריז, וארתור דייוויס, הם שיתפו פעולה עם המהנדס השוודי סוון בילאנדר. היה זה המבנה הראשון בלונדון שהשלדה שלו הורכבה מברזל.
ריץ עצמו פיקח על ניהול המלון במשך שנים רבות. הוא שכר את השף המפורסם אוגוסט אסקופייה שפיקח על המטבח כדי שרמתו תעלה בקנה אחד עם העושר של עיצוב המלון, הוא מיקם פעמון מיוחד בכניסה שבעזרתו השוער יוכל להודיע לצוות על בואם הקרב של בני משפחת המלוכה. הרף הגבוה שהוא הציב בפני הצוות שלו וההדר והמותרות הראוותניים שהוא העניק לאורחיו היו זרים לחלוטין ללונדונים הוויקטוריאנים, והסערה שהוא חולל בתעשיית המלונאות הביאו למפנה דרמטי במיקודה של התעשייה.
המלון היה למשך זמן מה בבעלות ברייסוול סמית' שברשותם היה גם חלק נכבד במלון פארק ליין הסמוך. אולם משבר הנפט בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 פגע בעסקיהם והניע את המשפחה למכור את חלקם במלון ל-Trafalgar House בשנת 1976 עבור סכום של 2.75 מיליון ליש"ט.
דייוויד ופרדריק ברקליי רכשו את המלון שהיה נתון בצרות מידי בית טרפלגר באוקטובר 1995, תמורת סכום של 80 מיליון פאונד, באמצעות חברתם אלרמן השקעות (Ellerman Investments). הם העבירו שמונה שנים ו-40 מיליון פאונד בשיקום המלון והשבתו לגדולתו משכבר הימים.

מבנים

המבנה המפורסם ביותר בריץ הוא הפאלם קורט (Palm Court), תפאורה המעוצבת בנדיבות בצבע קרם בסגנון לואי ה-16 עבור המנהג בעל השם העולמי שמכונה "תה אצל ריץ" (Tea at the Ritz) אם כי, הגרסה המקורית הייתה תה במלון סבוי אותו פקדו אדוארד השביעי, צ'ארלי צ'פלין, דניאל אלטוואסר, וינסטון צ'רצ'יל, שארל דה גול, נואל קווארד, ג'ודי גרלנד, גארי גליטר, ריאן פראזמו, אוולין וו, ג'ונתן קרוק ואליזבת, המלכה האם. בר ריבולי נבנה בסגנון אר דקו, תוכנן ב-2001 בידי מעצבת הפנים טסה קנדי, על מנת להיראות כמו בר באוריינט אקספרס. כדי להשיג שולחן במסעדה יש להזמין מקום שבועות מראש.
במלון ישנם שישה חדרי אוכל פרטיים, סוויטת קרל בטס והחדרים בתוך בית ויליאם קנט.
בשנת 2006 נפתח בית ויליאם קנט (William Kent House) כתוספת לריץ. בבית ויליאם קנט נמצאים חדר ברלינגטון, חדר המלכה אליזבת והחדר הראוותני ביותר של ויליאם קנט. בית ויליאם קנט מאכלס שלוש מסוויטות העלית של הריץ. סוויטת ארלינגטון, הסוויטה המלכותית (Royal Suite) וסוויטת הנסיך מוויילס.
מועדון הריץ (The Ritz Club) הוא קזינו בקומת המרתף של מלון ריץ בלונדון. הקזינו פתוח שבעה ימים בשבוע, החל מ-2 בצהרים ונסגר ב-6 בבוקר. אולם, בשונה מרוב בתי הקזינו, הוא גובה דמי כניסה. המשחקים נחשבים "הימורים גבוהים" מכיוון שהסכום ההתחלתי להימור הוא בדרך כלל גבוה מאוד. הם מציעים רולטה, בלאק ג'ק, בקרה, ופוקר, כמו גם כמה מכונות מזל.

שריפה

ב-27 בינואר 2007 פונו כ-300 בני אדם ל-May Fair Hotel הסמוך, עקב התרעת שריפה במלון. איש לא נפגע מהאש, שהחלה במרתף מטבחי קזינו מועדון ריץ. קזינו ריץ נפגע קלות. השריפה אירעה בסביבות 14.20 והכבאים שהו בבניין כשעתיים בטרם התירו לאורחים ולצוות לשוב למלון.
מאפי

מאפי (Mafic) הוא כינוי בגאולוגיה למינרלים סיליקטיים, מאגמה, סלעים פלוטוניים וסלעי פרץ דלים יחסית בצורן דו-חמצני – 45-52% – המכילים ריכוזים גבוהים של יסודות כבדים כברזל ומגנזיום. המונח הוא הלחם של ההברות הראשונות – Ma ממגנזיום ו-Fe מ-Ferrum, ברזל בלטינית. למרות השם, מאגמה מאפית עשירה גם בסידן ובנתרן. המונח "סלעים מאפיים" מקביל פחות או יותר למונח הקודם "סלעים בסיסיים". סלעים המכילים אחוז נמוך יותר של צורן דו-חמצני נקראים אולטרה-מאפי.
צבעם של מינרלים מאפיים הוא בדרך כלל כהה ומשום כך הם מכונים גם "מינרלים מֶלנוֹקרטיים" (בעלי צבע כהה) והם בעלי משקל סגולי גדול מ-3. מינרלים יוצרי סלעים מאפיים נפוצים כוללים אוליבין, פירוקסן, אמפיבול, ביוטיט ונציצים אחרים. הסלעים המאפיים הנפוצים הם בזלת וגברו.
מבחינה כימית מצויים הסלעים המאפיים בקצה אחד של ספקטרום הסלעים, ואילו בקצה השני מצויים הסלעים המכונים "סלעים פלסיים" – סלעים "חמוצים".

לבה מאפית

לבה מאפית דלה יחסית בסיליקה ועשירה במגנזיום ובברזל. צמיגותה נמוכה מאחר שבשל תכולת הסיליקה הנמוכה טמפרטורת הפליטה שלה המגיעה ל-1,100°C נוטה לפגוע בקשרי הפולימר וליצור דיפוזיה בתוך הנוזל. מים וחומרים נדיפים אחרים יכולים להשתחרר בקלות יותר ובצורה מדורגת מלבה מאפית, לכן פליטתה נוטה להיות נפיצה פחות מהרי געש הבנויים מלבה פלסית.
בלבה מאפית ניתן למצוא פנוקריסטים גדולים שצמיחתם מתאפשרת בגלל התקררות איטית. לבה מסוג זה אופיינית להרי געש תת-ימיים, לרכסים מרכז אוקייניים – דוגמת הרכס המרכז-אטלנטי הנחשף באיסלנד – ולאזורים המצויים מעל נקודות חמות – דוגמת קו התלים הישראלי והאיים הגעשיים של הוואי). הלבה נפלטת בהתפרצויות הוואיניות דרך צינורות הזנה או ממערכת סדקים, ונוטה לזרום למרחק רב. זרימה זו יוצרת חרוטי טוף, חרוטי מגן ורמות געשיות. מבנים אופייניים לסוג זה של לבה הם "לבת אא" מחוספסת, "לבת פהויהוי" חלקה ובזלת כרים. הסלעים הנוצרים מלבה זו נוטים להיות כהים: בזלת, טוף, סקוריה, טרכיט ופלגוניט.
מלכה שפירא

מלכה שפירא (תרנ"ד, 1894 – י"ג בחשוון תשל"ב, 1971) הייתה סופרת חרדית משושלת חסידות קוז'ניץ, אשת האדמו"ר הרב אברהם אלימלך שפירא מגרודז'יסק. חלק מספריה עוסקים בתולדותיה של שושלת משפחתה ובהווי החסידים.

קורותיה

נולדה בפולין, בתו של האדמו"ר רבי ירחמיאל משה הופשטיין מקוז'ניץ, מצאצאי המגיד מקוז'ניץ. נישאה לקרוב משפחתה הרב אברהם אלימלך שפירא, בנו של האדמו"ר רבי ישראל שפירא מגרודז'יסק ונינו של רבי אלימלך שפירא, אף הם מצאצאי המגיד מקוז'ניץ.  
בתחילת שנת תרפ"ו (1925) עלו לארץ ישראל. במשך תקופה התגוררו בכפר חסידים, שנוסד אז על ידי אחיה, הרב אלעזר משה הופשטיין, האדמו"ר מקוז'ניץ. במשך שנים סירב בעלה לכהן כאדמו"ר ועבד כחשמלאי. רק לאחר השואה, כאשר נודע לו על מותם של בני משפחתו, הסכים לכהן כאדמו"ר לחסידי גרודז'יסק. 
התגוררה בירושלים. פרסמה מספר ספרים, ובהם מתולדותיה של שושלת קוז'ניץ. סיפוריה ושיריה הופיעו בבמות שונות, ובהם ב"דבר" וב"מבוע".
בכ"ג בכסלו תשכ"ז נפטר בעלה האדמו"ר, ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים. חמש שנים לאחר מכן, בי"ג בחשוון תשל"ב, נפטרה מלכה שפירא, ונקברה סמוך לבעלה. 
היו לה שלוש בנות, חווה לאה שנשאה לרב זאב דרייזין, דבורה סילמן שנישאה לאיסר סילמן ורחל, נישאה לרב יהושע הוטנר. נכדתה היא הפסיכולוגית ד"ר אביגיל ינון, אשת הפסיכולוג פרופ' יואל ינון.
הים האדום (מחוז)

כלכלה

חלקו המזרחי של המחוז חולש על הים האדום לכל אורך המחוז, כתוצאה מכך רוב אזור החוף במחוז מנוצל לתיירות.
קוסייר, סאפג'ה ומרסה אלעם מושכות תיירם רבים לצלול באתרי הצלילה הרבים.
במחוז גם נמצא הפארק הלאומי ואדי אל ג'אמל אשר מושך תיירים. מלבד התיירות ההכנסה העיקרית במחוז היא מהפקת נפט בדגש על אזור העיר ראס ג'ארהיב בו מופק למעלה מ-70% מהנפט במצרים.
יאן זווארטנדיק

פעולותיו בתקופת השואה

זווארטנדיק, יליד רוטרדם, היה נציג חברת "פיליפס" בליטא. בשנות ה-30 עבד בהמבורג, שם חווה את ההגבלות שהטילו הנאצים על היהודים.
במאי 1940 פלשה גרמניה הנאצית להולנד וכבשה אותה. ליטא נכבשה על ידי ברית המועצות ביוני 1940. ביולי 1940 התבקש זווארטנדיק על ידי השגריר ההולנדי (ליתר דיוק, ממשלת הולנד הגולה) בווילנה, ל. פ. י. דה-דקר, להחליף את הקונסול ההולנדי בקובנה והסכים לקחת על עצמו את תפקיד הקונסול ההולנדי בפועל. מספר יהודים שניסו להימלט מהמדינות הבלטיות הכבושות בידי הסובייטים הגיעו לשגרירות הולנד בריגה כדי לקבל ויזות שיאפשרו להם לצאת. השגריר ההולנדי כתב בדרכונם: "קונסוליית הולנד בריגה מצהירה בזאת שאין צורך בוויזה לשם כניסה לסורינאם, קורסאו ושטחים אחרים של הולנד ביבשות אמריקה." עם כתובת זו בדרכון נסעו מספר יהודים לזווארטנדיק שבקובנה וביקשו ממנו לכתוב טקסט דומה במסמכים ששימשו בתור תעודת זהות. בצורה זו הנפיק זווארטנדיק החל ב-23 ביולי 1940 בין 1,200 ל-1,400 אישורי מעבר כאלה לקורסאו. בהסתמך על האישורים האלו הוציאה הקונסוליה היפנית, באמצעותו של צ'יאונה סוגיהארה, קרוב ל-2,000 ויזות שנועדו לאפשר מעבר של בעלי האישורים דרך יפן ועד לקורסאו. בחלק מהוויזות נעשה שימוש חוזר כאשר נשלחו בחזרה מיפן לקרובים בליטא. בסיכום הגיעו ליפן עם ויזות אלו בין 2,100 ל-2,200 פליטים יהודים. פליטים אלו נשארו ביפן בין שלושה לשמונה חודשים. איש מהפליטים לא הגיע לקורסאו אך כולם ניצלו מהשמדה. כאלף מהם הועברו על ידי היפנים לגטו שאנגחאי שבסין, שם שרדו את המלחמה. ב-3 באוגוסט 1940 אולץ זווארטנדיק לסגור את הקונסוליה בקובנה. לפני כן שרף את כל המסמכים הרשמיים וסילק כל רמז לפעילות בלתי חוקית שיזם למען היהודים. את יתר שנות המלחמה עבר בהולנד, בעבודה בחברת "פיליפס".

לאחר המלחמה

זווארטנדיק לא חשף את פעולותיו בתקופת המלחמה. ממשלת הולנד גילתה פרטים על פעילותו בשנת 1963.
זווארטנדיק נפטר באיינדהובן ב-1976 והותיר אחריו שלושה ילדים.

הנצחה

ב-6 באוקטובר 1997 הכיר יד ושם בזווארטנדיק בתור חסיד אומות העולם.
ברוטרדם ובווילנה הוקמו אנדרטאות לזכרו ובקובנה הוצב שלט לזכרו במבנה בו פעלה הקונסוליה ההולנדית.
ב-10 בספטמבר 2012 העניקה רפובליקת ליטא לזווארטנדיק את אות צלב הצלת החיים, אשר מוענק לאנשים שסיכנו את חייהם כדי להציל אחרים.
יום הזיכרון הטרנסג'נדרי

יום הזיכרון הטרנסג'נדרי חל מדי שנה ב-20 בנובמבר, לזכר אלו שנרצחו כתוצאה מטרנספוביה, וכדי להעלות מודעות לאלימות המופנית כלפי הקהילה הטרנסג'נדרית.
יום הזיכרון הטרנסג'נדרי נוסד בשנת 1999 על ידי גוונדולין אן סמית' כדי להנציח את ריטה הסטר, אישה טרנסג'נדרית שנרצחה באלסטון, מסצ'וסטס. בשנים הראשונות, היום הוכר בעיקר במסגרות אינטרנטיות, אך מאז התפתח ליום פעולה בינלאומי. בשנת 2010, פעילויות לכבוד יום הזיכרון התקיימו ביותר מ-185 ערים בלפחות 20 מדינות.
בטקסים טיפוסיים, נקראים שמותיהם של אלו שהלכו לעולמם במהלך השנה הקודמת, ובדרך כלל כוללים פעילויות נוספות, כמו טקס הדלקת נרות, תערוכות אמנות, התרמות, הקרנת סרטים, מעגלי שיחה ומצעדים.

גזע, נשים טרנסג'נדריות וביקורת 

חוקרים ופעילים בנושאים טרנסג'נדרים מדגישים את החשיבות של גישה הצטלבותית לפוליטיקה טרנסית, ומציינים כיצד אלימות טרנספובית קשורה באופן ישיר לגורמים כמו גזע, מין ומעמד. הדבר בא לידי ביטוי במספר המקרים הלא-פרופורציונלי של אלימות נגד נשים טרנס של צבע באופן כללי, ונגד נשים טרנסיות שחורות בפרט.
התאורטיקנים סי ריילי סנורטון וג'ין הריטוורן ההעדרות מבקרים את האופן בו נרטיבים ודימויים של מיתות של טרנסים—ובעיקר טרנסיות— של צבע מופצים במרחבים קהילתיים ובתוך תנועות חברתיות בראשות הומואים לבנים, כך שנשים טרנסיות של צבע מקבלות ניראות רק בעקבות מותן, ולא לפני, דבר המטשטש את העובדה שהאלימות נגדן היא תוצאה של טרנספוביה וגזעניות שיטתיות. החוקרים האלה, יחד עם פעילים טרנסג'נדרים נוספים כולל סיסי מקדונלד, ריינה גוסט, ודין ספייד, מקדמים גישה הצטלבותית לאירועים כגון יום הזיכרון ואקטיביזם טרנסג'נדרי באופן כללי.
החוקרת שרה למבל טוענת אף יותר מזה. לדבריה, יום זיכרון טרנסג'נדרי שמתמקד באבל קולקטיבי מייצר סיכון שהלבן בטקס שברובו כולל נשים של צבע כקרבנות יוכל ללהק עצמו כצופה תמים, ולא כשותף אחראי לאלימות שגורמת למותן של הנשים עליהן הוא מתאבל כחלק מהקולקטיב. למבל טוענת כי: "המשימה שלנו אם כך היא לדחוף את נושא עוד יותר רחוק—לא רק ביחס ליום הזיכרון, אלא גם באופנים בהם אנו מנרטבים ומתעמתים עם אלימות. אף אחד מאיתנו אינו חף מפשע. עלינו לייצר פרקטיקות של זיכרון בהן אנו ממקמים את עצמנו לפי מבני הכוח אשר מכוננים את האלימות מלכתחילה. המשימה שלנו היא לעבור מאהדה לאחריות, משיתוף פעולה לרפלקסיביות, מעמידה מהצד כעדים לפעולה. זה לא מספיק פשוט לכבד את זכרם של המתים. אנו חייבים לשנות את הפרקטיקות של החיים."
איזבל אג'אני

ביוגרפיה

אג'אני נולדה בשכונת ז'נווייה במחוז או-דה-סן שבפרוורי פריז. אג'אני היא בת למהגר ממוצא אלג'יראי ולאם ממוצא גרמני. החלה לשחק בגיל 12 כשהופיעה בתיאטרון חובבני, והופיעה בגיל 14 בסרטה הראשון בשנת 1970.
לאג'אני שני בנים, האחד ממערכת יחסים שניהלה עם שחקן הקולנוע הבריטי דניאל דיי לואיס, והשני מהבמאי הצרפתי ברונו נוייטן, איתו שיתפה פעולה בסרטים "קאמי קלודל", "Possession", "בארוקו" ו"האחיות ברונטה". אג'אני הייתה מאורסת לד"ר סטפן דלוקס ולמלחין הצרפתי ז'אן מישל ז'אר, ממנו נפרדה ב-2004. בשנת 1987 דווח בכלי תקשורת בצרפת על כך שאג'אני גוססת ממחלת האיידס, כדי להוכיח שהדיווח הוא שקרי הופיעה אג'אני בתוכנית טלוויזיה מקומית והפריכה את השמועות.

קריירת משחק

בגיל 18 התפרסמה אג'אני בצרפת ברחבי העולם בדמותה של אדל הוגו, בתו של הסופר והפוליטיקאי הצרפתי ויקטור הוגו, בדרמה הביוגרפית של פרנסואה טריפו "סיפורה של אדל ה.". תפקיד זה, שזיכה את אג'אני בביקורות מצוינות ובמועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס סזאר, סלל את דרכה להוליווד.
תפקידה הבא היה במותחן הפסיכולוגי של רומן פולנסקי "הדייר", שבו שיחקה לצד פולנסקי. את הכרת הקולנוע הצרפתי קיבלה אג'אני בשנת 1981 כשזכתה בפרס סזאר ובפרס פסטיבל קאן בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "Possession" ו"רביעייה".
ב-1983 קיבלה אג'אני פרס סזאר שני על הופעתה בדרמת הפשע, על פי ספרו של סבסטיאן ז'אפריסו, "קיץ קטלני".
ב-1989 שיחקה אג'אני והייתה שותפה פעילה בהפקת הדרמה הטראגית "קאמי קלודל", המבוססת על חייה של הפסלת והמעצבת הגרפית קאמי קלודל. הופעתה כדמות הראשית בסרט זיכתה את אג'אני בפרס "דב הכסף" לשחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, בפרס סזאר שלישי ובמועמדות שנייה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1994 גילמה אג'אני את דמותה של מרגו דה ולואה, נסיכת צרפת בהפקה "המלכה מרגו" וזכתה בפרס סזאר הרביעי שלה. את פרס סזאר החמישי שלה קיבלה אג'אני ב-2009 על משחקה בדרמה "יום החצאית". כמו כן זכתה על משחקה בסרט זה בפרס לומייר.
ריקי-טיקי-טאבי

ריקי-טיקי-טאבי (במקור Rikki-Tikki-Tavi) הוא סיפור מאת רודיארד קיפלינג שנכלל באסופת הסיפורים המפורסמת שלו, ספר הג'ונגל, שראתה אור בשנת 1894. הסיפור קרוי על שמו של בן-נמיות עז-רוח ובקורותיו הוא עוסק.
הסיפור אהוב במיוחד על מעריצי כתבי קיפלינג, נודע בנימתו הרצינית והמבעיתה וחורג מהנוסחה הרגילה של גיבור-מביס-נבל בין היתר בשל סגנונו הפרוזאי הגבוה והשירים על הגיבור. הסיפור הופיע פעמים רבות באנתולוגיות בנפרד מהאוסף המקורי ואף יצא לאור כספר בפני עצמו. הסיפור זכה לעיבוד למדיום הטלוויזיוני במסגרת תוכנית אנימציה שיצר האנימטור צ'אק ג'ונס בשנת 1975 בקריינותו של אורסון וולס. באותה השנה הסיפור עובד גם לסרט אנימציה קצר בברית המועצות, בשינויים קלים בהתאם לתקינות הפוליטית הסובייטית.

העלילה

משפחה אנגלית שעברה לבונגלו בקנטון סוגאולי הבריטית במדינת ביהר שבהודו, מצילה בן-נמיות צעיר שכמעט טבע למוות בסערה, ומחליטה לגדלו כחיית מחמד. הם קוראים לו ריקי-טיקי, וכשהוא מתאושש וצובר כוחות מחודשים הוא מתחיל להסתובב ברחבי האחוזה ועד מהרה מתעמת עם זוג נחשי קוברת המשקפיים מאיימים וקטלניים, נאג (המילה ההינדית לקוברה) ובת-זוגו הנוראה ממנו נאגאינה, שמשלו בכיפה בגן לפני שהבית אוכלס. לאחר מפגשו הראשון בקוברות, נאלץ ריקי להלחם לראשונה בנחש חולות זעיר (קרייט), המסכן את הנער טדי. אף שריקי צעיר וחסר ניסיון, ואילו הנחש מסוכן מהקוברות בשל קוטנו וארסו, מצליח ריקי לגבור עליו ולהורגו. 
במקביל, חוששת נאגאינה לשלום צאצאיה העומדים לבקוע מביציהם, ביודעה שמשמעות נוכחותה של נמייה בוגרת באזור היא מוות לה ולמשפחתה. היא דוחקת בנאג להרוג את המשפחה כדי לרוקן את הבית מיושביו ולאלץ את ריקי לחפש מקום מגורים אחר. היא מזכירה לו שהביצים תבקענה בקרוב והצאצאים יזדקקו למרחב מחיה שלו. נאג מסתנן אל תוך הבית באישון ליל ומציב בשירותים מארב לאבי המשפחה שצפוי להיכנס לפנות בוקר. ריקי מתנפל עליו מאחור ונאחז בשיניו בחלקו האחורי של צווארו של נאג מבלי להרפות בעת שהאחרון משתולל ומקים מהומה בשירותים, המעירה את אבי המשפחה שבוצעו לשניים בירי רובה ציד וכמעט פוגע גם בריקי. נאג מושלך לערימת האשפה שם נאגאינה מתאבלת עליו ונשבעת לנקום את דמו.
ריקי, ער לאיום הנשקף ממנה, מגייס לעזרתו ציפור שיר על מנת שתסיח את דעתה של נאגאינה מביציה ותרחיק אותה מהן בעת שהוא יתור אחריהן להשמידן. הפעולה מצליחה וריקי משמיד את רוב הביצים, אך נאגאינה נתקלת במשפחה הסועדת ארוחת ערב בגינה ומאיימת להכיש למוות את הנער. ריקי מוזעק, חש למקום עם ביצת נחש האחרונה שנותרה ומתגרה בנאגאינה באומרו כי הוא הרג את נאג ולא אבי המשפחה, ובכך מסיח את דעתה ומאפשר לאבי המשפחה להרחיק את בנו מהסכנה. נאגאינה חוטפת את הביצה ופותחת במנוסה אל עבר מחילתה בעוד ריקי דולק בעקבותיה ונכנס גם הוא אל המחילה. הקרב התת-קרקעי אינו מתואר בסיפור אך לאחר שהות ארוכה, ריקי יוצא מהמחילה מנצח לאחר שקטל את נאגאינה. ריקי מעביר את שארית חייו בהגנו על חצר המשפחה אליה אף נחש אינו מעז להתקרב עוד.
גונסלו גדש

קריירת מועדונים

גדש גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון. ב-4 בינואר 2015 ערך גדש את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 3-0 על פנאפייל במסגרת המחזור ה-15 בליגת העל הפורטוגלית. הוא ערך בעונת 2014/2015, בה זכתה בנפיקה ליסבון באליפות פורטוגל ובגביע הליגה הפורטוגלית, 5 הופעות ליגה בלבד, עם 34 דקות משחק סה"כ.
ב-15 בספטמבר 2015 ערך גדש את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-0 על אסטנה במסגרת המחזור הראשון של שלב הבתים לעונת 2015/2016. ב-26 בספטמבר הבקיע גדש את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-67 בניצחון 3-0 על פאסוס די פריירה במסגרת המחזור ה-6 בליגה. 4 ימים לאחר מכן הבקיע גדש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, שער בדקה ה-51 בניצחון 2-1 על אתלטיקו מדריד במסגרת המחזור השני בשלב הבתים. בעונת 2015/2016, עונה נוספת בה זכתה בנפיקה ליסבון בדאבל, ערך גדש 18 הופעות ליגה ו-7 הופעות בליגת האלופות.
ב-25 בינואר 2017 חתם גדש בפריז סן ז'רמן מליגת העל הצרפתית בתמורה ל-30 מיליון יורו. ב-29 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד מונקו. 
ב-1 בספטמבר 2017 הושאל גדש לולנסיה מליגת העל הספרדית. ב-9 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד אתלטיקו מדריד. ב-15 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 6-3 על ריאל בטיס. 
ב-27 באוגוסט 2018 חתם גדש בולנסיה בתמורה ל-40 מיליון יורו.

קריירה בינלאומית

ב-14 בנובמבר 2015 ערך גדש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כששיחק 81 דקות בהפסד 1-0 לנבחרת רוסיה במשחק ידידות. 3 ימים לאחר מכן ערך הופעה נוספת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-63 בניצחון 2-0 על נבחרת לוקסמבורג במשחק ידידות. ב-10 בנובמבר 2017 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 0-3 על ערב הסעודית.
ב-9 ביוני 2019 כבש את השער היחיד בניצחון נבחרתו 1–0 על נבחרת הולנד בגמר ליגת האומות 2018/2019.
ג'ואן בנואה

ביוגרפיה

בנואה נולדה וגדלה בקייפ אליזבת, מיין.

1978

בנואה זכתה במדליית כסף בריצת מרתון ברמודה בשנת 1978 בתוצאה של 2:50:54 שעות.

1979

במרתון בוסטון שנערך בשנת 1979 זכתה בנואה במדליית זהב בשיא חדש של 2:35:15 שעות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של ליאן וינטר ממערב גרמניה (2:42:24 שעות). באותה שנה היא זכתה במרתון נייקי שנערך ביוג'ין, אורגון בשיא תחרות חדש של 2:35:41 שעות וזכתה במדליית כסף באליפות ארצות הברית בריצת 10000 מטר בתוצאה של 32.52.5 דקות.

1980

במרתון אוקלנד, ניו זילנד שנערך ב-3 בפברואר 1980 זכתה בנואה במדליית זהב בתוצאה של 2:31:23 שעות.

שיאנית עולם בריצת חצי מרתון

בריצת חצי מרתון שנערכה בסן דייגו, קליפורניה ב-18 בינואר 1981 קבעה בנואה שיא עולם חדש של 1:11:16 שעות. במרתון בוסטון השני שלה שנערך ב-21 באפריל היא זכתה במדליית ארד בתוצאה של 2:30:17 שעות, אחרי המנצחת ז'קלין גרו מקנדה ששיפרה את שיאה (2:34:28 שעות) ובאותה שנה היא זכתה באליפות ארצות הברית בריצת 10000 מטר בתוצאה של 33.37.5 דקות.

1982

במרתון נייקי שנערך ביוג'ין ב-12 בספטמבר 1982 היא זכתה במדליית זהב בשיא תחרות חדש של 2:26:12 שעות.

שיאנית עולם בריצת מרתון

במרתון בוסטון השלישי שלה שנערך ב-18 באפריל 1983 היא זכתה במדליית זהב בשיא עולם חדש של 2:22:43 שעות, שיפור לשיא שנקבע יום קודם לכן במרתון לונדון על ידי גרטה וייץ מנורווגיה (2:25:28.7 שעות). שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר במרתון לונדון על ידי אינגריד כריסטיאנסן מנורווגיה (2:21:06 שעות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקראקס, ונצואלה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר, הריצה הארוכה ביותר לנשים במשחקים אלה, בתוצאה של 9:14.19 דקות.
בריצת חצי מרתון שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה ב-18 בספטמבר אותה שנה היא החזירה לעצמה את שיא העולם והעמידה אותו על תוצאה של 1:09:10 שעות.

האלופה האולימפית הראשונה בריצת מרתון

17 ימים לפני המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לוס אנג'לס שנערכו במאי 1984 היא עברה ניתוח ארתרוסקופיה בברך בגלל פציעה. באופן יוצא דופן היא החלימה במהירות והצליחה להשתתף במבחנים ולנצח בתוצאה של 2:31:04 שעות, 30 שניות לפני ג'ולי בראון, בעבר שיאנית עולם בריצת 10000 מטר. במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:24:52 שעות, לפני אלופת העולם גרטה וייץ (2:26:18 שעות) ורוזה מוטה מפורטוגל (2:26:57 שעות). אותה שנה היא שיפרה את שיאה העולמי בריצת חצי מרתון שנערך בפילדלפיה והעמידה אותו על 1:08:34 שעות, שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי אינגריד כריסטיאנסן (1:06:40 שעות)

1985

בריצת מרתון שיקגו שנערך ב-20 באוקטובר 1985 היא זכתה במדליית זהב בשיא ארצות הברית חדש של 2:21:21 שעות, 15 שניות משיא העולם הטרי בן ה-6 חודשים של אינגריד כריסטיאנסן (2:21:06 שעות), לפני כריסטיאנסן (2:23:05 שעות) ורוזה מוטה (2:23:29 שעות). שיא ארצות הברית זה החזיק מעמד 18 שנים ונשבר במרתון לונדון על ידי דינה קסטור (2.21.15 שעות).

1988

במרתון ניו יורק שנערך בשנת 1988] זכתה בנואה במדליית ארד בתוצאה של 2:32:40 שעות.

1991

במרתון בוסטון שנערך בשנת 1991 היא סיימה במקום רביעי בתוצאה של 2:26:54 שעות ובמקום שישי במרתון ניו יורק שנערך באותה שנה בתוצאה של 2:33:49 שעות.
בשר חתול

בשר חתול הוא בשר המופק מחתולים. הוא נאכל באופן לא סדיר בדרום סין, צפון וייטנאם, פרו, קמרון, ספרד, ארגנטינה, שווייץ ובאזורים כפריים של בולגריה. ברוב מדינות העולם ובפרט לפי היהדות אכילת חתולים נחשבת לטאבו.
שוויץ (קנטון)

גאוגרפיה

קנטון שוויץ ממוקם במרכז שווייץ. נהרות הסיל והמוטה חוצים את הקנטון. כשלושה רבעים מהקנטון מתאים לעיבוד חקלאי. רוב השטח הוא גבעתי אך אינו הררי כך שהוא מתאים לחקלאות. בקנטון יש כ-240 קמ"ר של יערות ו-65 קמ"ר של אגמים, שבתוכם נמצאים גם אגם ציריך, ימת ארבעת הקנטונים וחלק קטן מאגם צוג.
הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון נמצאת בפסגת האורסטוק - 2,716 מטר. בנוסף בקנטון אפשר למצוא את הר ריגי (1,798 מטר) המפורסם יותר. שטח הקנטון הוא 908 קמ"ר.

היסטוריה

ממצאים מראים שבני אדם חיו באזור קנטון שוויץ לפני אלפי שנים. רבים מהממצאים מתרכזים בצפון הקנטון, באזור הורדן ופרייבך באגם ציריך. חלק מהגילויים מגיעים עד לפני כ-5000 שנים. כלי ברונזה ואבן נמצאו באתרים.
לפני כ-1400 שנים, שבטים גרמאנים התיישבו באזור הקנטון, מה שהשפיע על החקלאות ודרך החיים של המקומיים. הנצרות הגיעה לאזור בסוף המאה השביעית, בזמן זה נבנו כנסיות בטוגן ושוויץ שעומדות עד ימינו.
במאה העשירית מנזר איינזידלן הפך ליותר ויותר חזק. תוך זמן קצר שלט המנזר באדמות רבות הסובבות אותו, שמהן רבות מחוץ לאזור קנטון שוויץ כיום. הכלכלה הרוויחה מהסחר במעבר סנקט גוטהרד, אבל רווחים אלה משכו כוחות אחרים, כמו בית הבסבורג.
ב-1 באוגוסט 1291, קנטון שוויץ ייסד את האיחוד השווייצרי יחד עם הקנטונים אורי ואונטרוולדן. הקנטון הוא אחד מארבעת קנטוני היער יחד עם אורי, אובוולדן ונידוולדן (שהצטרפו יחד כאונטרוולדן) - כולם ממוקמים לחופי ימת ארבעת הקנטונים. קנטון שוויץ לקח את מנהיגות האיחוד. דגל שווייץ שאב את מאפייניו מסמל הקנטון שוויץ.
שליטי הקנטון הגדילו לאט לאט את שטח ההשפעה שלהם. בחלק מהמקרים נטלו חלק בקרבות קטנים. ב-1386 ניצח את הקנטון בקרב סמפך וכתוצאה מכך הגדיל בצורה ניכרת את שטחו. הרפורמציה הפרוטסטנטית נכשלה בקנטון. בקרב קאפל ב-1531, כוחות הקנטון הביסו את אלו של המנהיג הפרוטסטנטי אולריך צווינגלי בקרב בו מתו מאות חיילים.
בין 1798 ו-1803 היה הקנטון חלק מהרפובליקה ההלבטית. לאחר מכן קיבל חזרה את עצמאותו ורוב השינויים שנעשו על ידי נפוליאון שונו חזרה. שינוי זה הוביל לפילוג בקנטון ויצירת חלק מופרד בקנטון. קנטון של "מדינות חיצוניות" נוצר ב-1830 והתאחד חזרה ב-1833. ב-1845 הצטרף הקנטון לליגה הקתולית שמאוחר יותר נכשלה.
החוקה נוצרה ב-1848 ושונתה ב-1876 ו-1898.

כלכלה

רוב כלכלת הקנטון מבוססת על חקלאות.
פריינבך בצפון הקנטון ידועה כמקום עם המיסים הנמוכים ביותר בשווייץ, מה שמשך מספר אנשים עשירים.

דמוגרפיה

בקנטון ישנם 151,396 תושבים (נכון ל-2013). השפה הרשמית היא גרמנית אף על פי שהתושבים מדברים גרמנית שווייצרית (ניב של הגרמנית) הנפוץ במרכז שווייץ. רוב האוכולוסייה היא קתולית.
STS-118

מטען ייעודי

משימת STS-118 הביאה והרכיבה את החלק S5 truss בצידה הימני של תחנת החלל הבינלאומית ובנוסף לכך את "רציף אחסון חיצוני" (External Stowage Platform-3) וגירוסקופ הבקרה (Control Moment Gyroscope). המשימה הביאה גם יחידה לוגיסטית המכונה "Spacehab".
המשימה הייתה האחרונה לכלול במטענה את היחידה הלוגיסטית "Spacehab", יחידה מאלומיניום לוויסות לחץ אוויר שתדמה סביבה טבעית. ליחידה זו קיבולת של 6,000 ליברות ובתוכה אספקה לתחנה וציוד למחקרים וניסויים.

תיאור המשימה

במקור, תוכננה המשימה למעבורת החלל קולומביה, אך אחרי האסון הוחלט שמעבורת החלל אנדוור תבצע את המשימה. מטרת המשימה הייתה להביא אל תחנת החלל הבינלאומית את קורה S5, שתתחבר בקצה הימני של הקורה הראשית של התחנה.

הכנות למשימה

ב-2 ביולי 2007, הובאה המעבורת מ-Orbiter Processing Facility לאנגר שבה חוברה למכל הדלק ושני הטילים.
מעבורת החלל אנדוור, נגללה מהאנגר שבה חוברה אל מכל הדלק ושני הטילים אל כן השיגור 39A ב-10 ביולי 2007. תחילת התזוזה של המעבורת על-גבי רכב הגלילה הייתה ב-20:10 (על פי שעון מזרח ארצות הברית) והסתיימה לאחר 7 שעות, ב-3:02 בלילה ב-11 ביולי, במהירות של כ-1 קילומטרים בשעה.
ב-19 ביולי השלים הצוות את מבחן הספירה לאחור הסופי וסקירת מוכנות הטיסה. לאחר מבחנים אלו ניתן אור ירוק להמשך ההכנות לטיסה על ידי מנהלי נאס"א.
הספירה לאחור החלה ביום שבת ה-4 באוגוסט ב-21:00 (לפי שעון מזרח ארצות הברית). המעבורת שוגרה ב-8 באוגוסט בשעה 18:36 שעון החוף המזרחי של ארצות הברית.

המשימה

ב-10 באוגוסט הגיעה המעבורת לתחנת החלל ובצילום שגרתי של מגן החום התגלה שקע בעומק של מספר סנטימטרים, במגן החום של המעבורת, שחשף קטע קטן ממסגרת האלומיניום של החללית. בהליכת החלל הראשונה צילמו האסטרונאוטים את השקע מקרוב בציוד משוכלל, לרבות מצלמה תלת ממדית. במשך כשבוע נותחו הממצאים ולבסוף החליטו בנאס"א לאפשר למעבורת לחזור לכדור הארץ ללא תיקון כלשהו של מגן החום.
 
בהליכת החלל השלישית, ב-15 באוגוסט, החליטו אנשי מרכז הבקרה בנאס"א להקדים את שובם של האסטרונאוטים לתחנת החלל עקב נזק לשכבה החיצונית של אחת הכפפות שחבש האסטרונאוט ריק מאסטרצ'ינו. אף כי לא היה מדובר באיום על בטיחותו של מאסטרצ'ינו, הוחלט על שובו כאמצעי זהירות. הולך החלל השני, קלייטון אנדרסון נשאר שעה אחרי מאסטרצ'ינו וביצע את הפעולות שתוכננו לביצוע על ידו בלבד ללא סיוע עמיתו.
ב-21 באוגוסט בשעה 19:32 נחתה המעבורת בשלום בפלורידה, יום לפני המועד המתוכנן, בשל החשש מסגירת מרכז הבקרה ביוסטון במקרה שהוריקן דין יתקרב לחופי טקסס.