google/wiki40b huggingface dataset:
בדלתיים סגורות (מחזה)

בדלתיים סגורות (בצרפתית: Huis clos) הוא מחזה אקזיסטנציאליסטי מאת ז'אן-פול סארטר. המחזה נכתב בצרפתית בשנת 1944, והוצג לראשונה במאי אותה שנה בתיאטרון וייה-קולומבייה, זמן לא רב לפני שחרור פריז מהכיבוש הנאצי.
במחזה מופיעות ארבע דמויות (אחת מהן, המשרת, מופיעה לזמן קצר בלבד), והוא המקור לאחד הציטוטים המפורסמים ביותר של סארטר: "הגיהנום הוא הזולת" (l'enfer, c'est les autres). המחזה עובד לקולנוע פעמים רבות, וידועה במיוחד גרסתה של הבמאית ז'קלין אודרי משנת 1954.
המחזה מתרחש בחדר המצוי, כך מתברר, בגיהנום. בחדר אין חלונות או מראות - רק דלת אחת. שלוש הדמויות מובלות לחדר בהפרשי זמן אחת מהשנייה. הדלת ננעלת, ושלושתם מצפים שיבואו לענות אותם - אולם איש אינו מגיע. השיחה גולשת לחיטוט הדדי במעשיו ובזכרונותיו של כל אחד מהם. ככל שהשיחה מתקדמת מתברר שההבדלים בהשקפה ובמערכת הערכים של כל אחד מהם הופכת את שהייתם המשותפת לבלתי נסבלת. אט אט הם מבינים כי שהייתם המשותפת, הכפויה, היא היא העינוי האולטימטיבי - אין כלל צורך בהתערבות מבחוץ.
המחזה עובד שלוש פעמים לקולנוע: בשנת 1954, 1964, ו-2006. כמו כן עובד לאופרה בשנת 2008.

מקור השם

דיון בדלתיים סגורות מתייחס למשפט או דיון הנערך בבית משפט או בפני ועדת חקירה ללא נוכחות קהל.

הדמויות

ז'וסף גארסין (Joseph Garcin): עיתונאי פציפיסט יליד ריו דה ז'ניירו אשר ערק מהצבא בעת מלחמה. עינוייו המנטליים גרמו כביכול למות אשתו ("מצער"), ובמהלך המחזה אף נזכר בעובדה שהביא נשים לביתם ואשתו הייתה מגישה לו ולפילגשיו אוכל למיטה.
אינס סראנו (Inès Serrano): הדמות השנייה שנכנסת לחדר. פקידת דואר לסבית אשר הסיתה אישה מבעלה (בן דודה של אינס) עד לכדי הריגתו. היא הדמות היחידה במחזה אשר מכירה במעשיה ובשאר הדמויות, משתמשת ביודעין במניפולציות שונות על גארסין ואסטל ושופכת אור על תפיסת העינויים המוצגת במחזה.
אסטל ריגו (Estelle Rigault): אשת החברה הגבוה אשר התחתנה עם גבר מבוגר יותר בגלל הממון שלו ובו זמנית ניהלה רומן עם בחור צעיר. הרומן אינו בעל חשיבות בעיניה, אך הנ"ל מפתח רגשות עזים כלפיה, וכתוצאה מהקשר היא נכנסת להריון ויולדת. היא מחליטה להרוג את התינוק.
נער הקומה: עובד המקום, המכניס כל דמות לחדר. אין אנו יודעים עליו הרבה.
קומדיה מטורפת

היסטוריה

"זה קרה לילה אחד", סרטו של הבמאי פרנק קפרה משנת 1934 בכיכובו של קלארק גייבל, נחשב לסרט הקומדיה המטורפת הראשון. חוקרי קולנוע מסכימים כי התקופה הקלאסית של ז'אנר זה הסתיימה בשנות ה-40 המוקדמות, אך אלמנטים של הז'אנר שרדו, והם זוכים למחוות גם בקולנוע בן זמננו.
תובל גבירצמן

ביוגרפיה

גבירצמן נולד בחדרה ב-26 ביוני 1959, בנם של חיותה ויעקב גבירצמן, ונצר למשפחות גבירצמן והוכברג, מוותיקי חדרה. אביו נפטר כשמלאו לו שש. הוא למד בבית-הספר היסודי ע"ש אחד העם בחדרה, המשיך את לימודיו בבית-הספר התיכון העיוני בחדרה וסיים את לימודיו במגמה ביולוגית.
בצבא הוא החל את שירותו בשריון כמפקד טנק, ואחר-כך סיים קורס קצינים. ביולי 1981 התמנה למפקד פלוגה מ'-"מחץ" בחטיבה 188 בגדוד 71. ב-21 ביולי 1982 הטנקים של פלוגה מ' בפיקודו פגעו ב-18 טנקים ו-4 נגמ"שים סוריים, וזאת ללא נפגעים כלל בפלוגתו.
תולי נהרג בשדה התעופה של ביירות ביום רביעי, ט״ו באב, ה-4 באוגוסט 1982 בפגיעה ישירה מפגז, כאשר רץ תחת אש כבדה ובידו מטף כיבוי, לעבר נגמ"ש בוער שנלכדו בו לוחמים פצועים. מספר שעות לפני מותו, הספיק לתת ראיון מצולם לרון בן ישי משדה התעופה. על גילוי אומץ לב, מסירות נפש וכושר מנהיגות, הוא זכה בצל"ש אלוף מטעם אלוף פיקוד הצפון אמיר דרורי. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי בחדרה. לאחר מותו הועלה לדרגת רב-סרן.
מחלף עין הקורא

מבנה המחלף

המחלף מורכב משלושה תתי מחלפים המאפשרים גישה מכל כיוון לכל כיוון. תת-מחלף אחד הוא מחלף ערימה חלקי בעל שלושה מפלסים המאפשר גישה ישירה מכביש 42 מצפון לכביש 431 למזרח ולהפך. תת-מחלף שני הוא מחלף יהלום המחבר בין כביש 42 לכביש 4311 ושדרות תש"ח ותת מחלף שלישי גם הוא מחלף יהלום המחבר בין כביש 431 לכביש 4311.
המחלף מחובר באמצעות מערכת דרכי שירות למחלף ראשונים במזרח ומחלפים ראשון דרום וקריית ראשון במערב.

מהלך העבודות

עד תחילת העבודות להקמת המחלף היה במקום צומת רגיל בעל ארבעה כיוונים שחיבר בין כביש 431 הישן, כביש 42 וכביש 4311. עם תחילת העבודות בשנת 2006 כביש 42 הוסט מערבה והצומת פוצל לשני צומתי T על ידי סגירת כביש 431 הישן לתנועה ויצירת חיבור עם שדרות תש"ח מצפון לצומת המקורי. בהמשך הוסט כביש 42 לתוואי המקורי על גבי שני גשרים חדשים וגם כביש 4311 הוסט צפונה כך ששוב נוצר צומת עם ארבעה כיוונים בין כביש 42, כביש 4311 ושדרות תש"ח כ- 500 מטרים מצפון לצומת המקורי. 
עם פתיחת חלקו המערבי של כביש 431 ב-11 בנובמבר 2008 נפתחו כל הכניסות והיציאות מכביש 431. למרות זאת, הרמפות המחברות בין כביש 42 לבין גשר שדרות תש"ח / כביש 4311 טרם הושלמו ובמקום היה קיים צומת זמני בין כביש 42 לכביש 4311. ב-29 ביוני 2009, נפתח חלקו השני של המחלף שחיבר בין שדרות תש"ח לכביש 431, כביש 42 וכביש 4311.
איראקלי צירקידזה

קריירה

בשנת 2007, זכה צירקידזה במדליית כסף באליפות אירופה. באותה שנה התחרה באליפות העולם, שם הגיע עד לגמר וניצח את היווני איליאס איליאדיס ביוקו. באפריל 2008 זכה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בליסבון וב-13 באוגוסט 2008, הוא התחרה באולימפיאדת בייג'ינג וזכה במדליית הזהב לאחר ניצחון על איבן פרשין מרוסיה בחצי הגמר ועל עמר בניחלף האלג'יראי בגמר.
בשנת 2011, זכה צירקידזה במדליות ארד באליפות אירופה ובאליפות העולם תחת קטגוריית המשקל עד 100 ק"ג. לאחר אולימפיאדת ריו 2016, צירקידזה מונה למאמן הראשי של נבחרת גיאורגיה בג'ודו.

פרסים

מקור:
2005
מדליית כסף - גביע העולם -90 ק"ג, טביליסי
מדליית ארד גביע העולם -90 ק"ג, פראג
2006
מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, ליסבון
מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, טביליסי
מדליית זהב - אליפות גאורגיה -90 ק"ג, טביליסי
מדליית ארד - גביע העולם -90 ק"ג, פראג
מדליית ארד - גביע העולם -100 ק"ג, באקו
2007
מדליית זהב - אליפות העולם -90 ק"ג, ריו דה ז'ניירו
מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, ורשה
מדליית כסף - אליפות אירופה -90 ק"ג, בלגרד
מדליית כסף - גביע העולם -90 ק"ג, טביליסי
מדליית ארד - גביע העולם -90 ק"ג, בוקרשט
2008
מדליית זהב - המשחקים האולימפיים -90 ק"ג, בייג'ינג
מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, פראג
מדליית כסף - גביע העולם -90 ק"ג, טביליסי
מדליית ארד - אליפות אירופה -90 ק"ג, ליסבון
2009
מדליית ארד - גראנד פרי -100 ק"ג, המבורג
2010
מדליית זהב - גביע העולם -100 ק"ג, מדריד
מדליית ארד - גראנד סלאם -100 ק"ג, פריז
2011
מדליית ארד - אליפות העולם -100 ק"ג, פריז
מדליית ארד - אליפות אירופה -100 ק"ג, איסטנבול
מדליית ארד - גראנד סלאם -100 ק"ג, טוקיו
2012
מדליית זהב - גראנד סלאם -100 ק"ג, ריו דה ז'ניירו
יני אולסון

יֶנִי אולסון (בשוודית: Jenny Ohlsson, נולדה ב-1975) היא דיפלומטית שוודית, שהייתה השגרירה השוודית הראשונה ברואנדה עם המושב בקיגלי

ביוגרפיה

בין השנים 1992 ל-1994 למדה בלסטר פרסון  בקנדה, שהוא אחד מה-United World Colleges.
אולסון למדה באוניברסיטת אופסלה בין השנים 1998 עד 2007.
אולסון הצטרפה למשרד החוץ השוודי ב־2002. משימותיה התמקדו במחלקת אפריקה של משרד החוץ. בין השנים 2007–2009 עבדה בשגרירות השוודית בפרטוריה ובמשרד השוודי בקיגאלי כקצינה פוליטית, לאחר מכן חזרה לשוודיה, ועבדה מול משרד החוץ בנושאים הקשורים לסומליה, ונושא פירוק נשק. שימשה כיועצת לעניין יחסי חוץ לממשלת שוודיה.
בהיעדר שגרירות ברואנדה, התקיימו המגעים הדיפלומטיים בין שוודיה לרואנדה באמצעות השגרירויות בניירובי (בירת קניה) וקמפלה (בירת אוגנדה). הנציג השוודי הראשון ברואנדה בשנת 1997 התגורר בחדר במלון, וכל עבודתו בוצעה מחדר זה. לאחר מינויה של אולסון לשגרירה (השגרירה התושבת השוודית הראשונה ברואנדה), נפתחה השגרירות השוודית בקיגאלי בשנת 2016.
אולסון נשואה ואם לילדים.

לקריאה נוספת

• Olga I. Ishimwe, Twenty years after; a peek into Rwanda-Sweden ties, 29 November 2017 (באנגלית)
• Kurdo Baksi, Stieg Larsson, My Friend, 29 November 2017 (באנגלית)
Never Forget You (שיר של מריה קארי)

כתיבה

השיר נכתב על ידי קארי עצמה וזמר ה-R&B בייבי פייס והופק גם על ידי השניים ביחד עם דארלי סימונס. מבחינה לירית בשיר קארי מדברת על כך שלמרות שנפרדה מבן זוגה היא לעולם לא תשכח אותו. לשיר לא יצא קליפ רשמי מה שהפך אותו לסינגל הראשון בקריירה שלה שלא קיבל קליפ באותה תקופה.

ביקורות

דייוויד בראון מ-Entertainment Weekly כתב על השיר: "בלדה חסרת טעם אשר מבזבת את הכישרון של מפיק ה-R&B בייבי פייס".

הצלחה מסחרית ובמצעדים

באותה תקופה בה השיר יצא בילבורד אסרו על הכנסת שירים שיוצאים כבי-סייד למצעד ולכן השיר לא נכנס למצעד הבילבורד הרשמי של ארצות הברית. בארצות הברית השיר הוגדר ביחד עם השיר "Without You" תחת השם "Without You" / "Never Forget You" ולכן בארצות הברית השיר קיבל מעמד זהב בעקבות המכירות של "Without You". שני השירים יחדיו שוחררו רק בארצות הברית ולכן השיר לא הצליח להתברג לא להימכר במדינות אחרות בעולם.
הירי במכללה הקהילתית אומפקווה

הירי

בשעה 10:38 התקבלה השיחה הראשונה מתוך הקמפוס למוקד החירום. בשיחה דווח על אדם חמוש ההולך בין בנייני הקמפוס ויורה בבני אדם. מרבית היריות התרחשו באולם בו התרחש שיעור אנגלית.
היורה נהרג לאחר חילופי אש עם המשטרה שהגיעה לזירת האירוע. אף שוטר לא נפגע בתקרית. 
לאחר נטרול היורה, חיפשו סוכנים של הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ חומרי נפץ ברחבי הקמפוס. סך הכול נמצאו בזירה ארבעה כלי נשק, שלושה אקדחים ורובה אחד. על פי כוחות המשטרה, היורה לבש אפוד מגן והייתה ברשותו תחמושת רבה. 

היורה

היורה זוהה ככריס הרפר מרסר. הוא נולד ב-26 ביולי 1989 בבריטניה ועבר לארצות הברית עוד בצעירותו. בין ה-5 בנובמבר ל-11 בדצמבר 2008 שירת בצבא ארצות הברית, אך שוחרר לפני שהספיק להשלים את הטירונות בגלל "אי עמידה בדרישות מינימליות". בין השנים 2011-2013 התגורר עם אמו בטוראנס, קליפורניה ושם סיים את לימודיו בבית ספר לנערים עם ליקויי למידה ובעיות רגשיות. לאחר מכן עבר עם אמו להתגורר במחוז דאגלס שבאורגון. מרסר היה רשום באחד השיעורים בהם התרחש הירי, וכן היה עוזר הפקה במחזה שתוכנן לעלות שם בקרוב. 
למרסר היו חשבונות ברשתות חברתיות רבות, כמה מהם תחת שם המשתמש "צלב הברזל 45". בנוסף היה לו חשבון באתר ביטורנט אליו העלה סרט דוקומנטרי על הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק.

תגובות

נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, אמר בהקשר לירי: "(התפילות והמחשבות) לא מכילות את כאב הלב, הצער והכעס שאנו צריכים להרגיש, והן לא ימנעו את הקטל הזה בשבוע הבא או בחודשים הבאים במקום אחר באמריקה". מושלת אורגון קייט בראון אמרה כי היא תיסע מיד למקום.
מרים טל

ביוגרפיה

מרים טל נולדה בשנת 1910 בסמולנסק, האימפריה הרוסית (כיום רוסיה), בתם של חנה (בת נחמן קרפילוב) וד"ר אברהם רוזנטל. בשנת 1920, אחרי לימודים במוסקבה, החלה ללמוד בגימנסיה בברלין ואחר כך בגימנסיה בבריסל. באותה תקופה הייתה פעילה בתנועת נוער ציונית. בין השנים 1930-1927 בקירוב למדה באוניברסיטה בברלין. הוריה עלו לארץ ישראל כבר בשנת 1924, אולם טל עלתה רק בשנת 1930, כנראה בשל לימודיה.
לאחר עלייתה התגוררה בירושלים ולמדה ספרות עברית באוניברסיטה העברית. לפרנסתה עבדה בתור פקידה ומתרגמת. בשנת 1937 פרסמה רומן בשם "מזייפי החיים" בהוצאת יהושע צ'צ'יק. בשנת 1943 שירתה ב'חיל העזר לנשים' של הצבא הבריטי ובמלחמת העצמאות שירתה חלקית ב'ש"י'. בין השנים 1940–1950 הייתה נשואה לפסל דוד מלכין. בין השנים 1955-1953 שימשה צירה בשגרירות ישראל בבריסל. באותה עת למדה תולדות האמנות. בשנת 1964 פרסמה ספר שירים פרי עטה בשם "קו לקו". שימשה מבקרת אמנות בעיתונים כגון "הבוקר", "על המשמר" ו-"ידיעות אחרונות", וכן בכתבי עת כגון "אריאל" ו"גזית". בנוסף אצרה כמה תערוכות ובהן תערוכת היחיד הראשונה של פנחס בורשטיין (מריאן) בשנת 1950 ותערוכה למרדכי מורה בגלריה ספראי (1970).
בשנת 1977 הייתה חברה בוועדת פרס ישראל לאמנות. בפברואר 1982 הוצגה בבית האמנים בירושלים בירושלים תערוכת זיכרון לכבודה.
ארקה (מיתולוגיה)

ארקה או בשמה האחר ארקוס היא אלה מהמיתולוגיה הרומית, היא אלת התקשורת וקשת בענן. הרומאים השוו אותה  לאיריס.
היא מופיעה בפחות מיתוסים אבל היא מתוארת כאישה יפהפייה עם כנפיים בצבע זהב.
בנוסף היא שליחת האלים האולימפיים (בדומה למרקוריוס, שהוא המקביל של הרמס).
באחד המיתוסים שארקה מופיעה ,היא מוצגת כרעייתו של האל פאבוניוס (היוונים קראו לו זפירוס).
בנוסף היא שליחת האלים של יונו (שהיוונים קראו לה הרה).
במיתולוגיה היוונית ארקה הוא שמה של אחותה התאומה של איריס (לארקה במיתולוגיה היוונית אין מקבילה במיתולוגיה הרומית בגלל שהיא ידועה פחות מאחותה איריס), היא בגדה באלים האולימפיים ותמכה  בטיטאנים והייתה כשליחת הטיטאנים.
גורלה היה שהיא נזרקה לטרטרוס והיא התפוגגה (במיתולוגיה היוונית וברומית כל מי שנזרק לטרטרוס מתפוגג חוץ מהטיטאנים שעונשם  הוא נצחי).
אביחי שטרן

ביוגרפיה

שטרן נולד בקריית שמונה. סבתו הנצ'ה (אדל) שטרן (47) ובתה (דודתו של אביחי) רחל (8), נרצחו בקריית שמונה בפיגוע הטרור ב-11 באפריל 1974.
שטרן הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. ברשותו גם תואר שני במנהל ומדיניות ציבורית עם התמחות בביקורת. הוא בוגר קורס דירקטורים.
שימש מנכ"ל ודירקטור של מפעלי אגודת הסטודנטים באוניברסיטת חיפה - "יוזמה", וחבר הוועד המנהל של עמותת "אתגר בדרך" לזהירות בדרכים. שימש גם כמרצה בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו.

פוליטיקה מקומית

בשנת 2013, התמודד שטרן למועצת העיר קריית שמונה, אך נבחר למקום השלישי ברשימה שקיבלה שני מנדטים. בשנת 2015 נבחרה יפעת שאשא ביטון, שהייתה במקום השני ברשימה, לכנסת ה-20 מטעם מפלגת כולנו, ושטרן החל לכהן כחבר מועצת העיר בקריית שמונה במקומה.
שטרן היה ממקימי תנועת צל"ע - צעירים למען עירנו.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 התמודד על ראשות העיר קריית שמונה. בסיבוב הראשון קיבל 38.1% מקולות הבוחרים, בעוד ראש העיר המכהן, ניסים מלכה, קיבל 28.5% מקולות הבוחרים. בסיבוב השני קיבל 63% מקולות הבוחרים. הוא נכנס לתפקידו ב-4 בדצמבר 2018.
שטרן נשוי. תושב קריית שמונה.
טומשפול

היסטוריה

העיר נזכרת לראשונה ב-1616. שמה ניתן לה על שמו של טומש זמויסקי, מושל האזור. לפני פרוץ מרד הקוזקים בעיר היו כ-2,500 תושבים. ב-1648 העיר נכבשה על ידי חיילותיו של בוגדן חמלניצקי, שטבחו ביהודים והחריבו את העיר. ב-1672 העיר נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1699 העיר חזרה לפולין ובתחילת המאה ה-18 העיר התחילה להיבנות מחורבותיה, והתחדשה בה גם קהילה היהודית.

יהדות טומשפול

ב-1889 מספר היהודים בעיר הגיע ל-5000.
ב-1873 בעיר נפתח בית החרושת לסוכר על ידי משפחת ברודסקי. בית החרושת נהפך לאחד מהמפעלים הגדולים של כל המחוז. בבית החרושת זה עבד בין 1887 ל-1918 אחד ממייסדי חובבי ציון הסופר והמשורר, יהודה ליב לוין (יהל"ל).
בסוף המאה ה-19 התפשטה בעיר חסידות, על ידי נצר של בית חב"ד- רבי מרדכי דב טברסקי בנו של ר' מנחם נחום מנז'ין, בנו של ר' דב בער מליובביץ'. לאחריו בראש החצר עמד בנו ר' חיים משה יהושע טברסקי (1857–1959), שב-1924 היגר לארצות הברית.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך בברית המועצות בשנת 1939 התגוררו בעיר 1863 יהודים (63% מהאוכלוסייה).
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941 גויסו מרבית הגברים היהודים של טומשפול לצבא האדום. הצבא הגרמני כבש את העיר ב-20 ביולי 1941. זמן קצר לאחר כיבוש העיר ערכו הגרמנים ביחד עם משתפי הפעולה האוקראינים פוגרום ביהודי טומשפול, במהלכו נרצחו בין 150 ל 240 איש. בדצמבר 1941 הועברה טומשפול לשליטה רומנית (היא נכללה באזור כיבוש שנקרא טרנסניסטריה). הרומנים הקימו בעיר גטו, שלשם נאספו כל היהודים מטומשפול, מכפרי הסביבה ואף הובאו אליו יהודים מבסרביה. היהודים הועסקו בעבודות כפיה ורבים מהם מתו ממחלות. היהודים שנותרו בחיים בגטו שוחררו על ידי הצבא האדום ב-16 במרץ 1944.
לאחר המלחמה המשיכו להתגורר יהודים בעיר. בתחילת שנות ה-90 יהודי העיירה הקימו קהילה מאורגנת מחדש. ב-1998 היו בה 57 יהודים, רובם בגיל מבוגר.
הכלה (פסיכולוגיה)

הכלה (באנגלית: containing) היא מושג בתחום הפסיכולוגיה המתאר יכולת לקבל רגשות וקשיים של הפרט או של האחר כפי שהם, מבלי להדוף או להכחיש אותם, או להשליך אותם על האחר בצורה לא מותאמת. הכלה קשורה ביכולת לתת לרגשות ומצבים קשים פרשנות או הסתכלות המאפשרת את קבלתם והטמעתם.
מושג ההכלה פותח בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 על ידי הפסיכואנליטיקאי וילפרד ביון, בהקשר למושג הזדהות השלכתית של מלאני קליין, אצלה למד פסיכואנליזה. מושג ההכלה של ביון התייחס ליכולת של האם להכיל תחושות ומצבים מאיימים של התינוק מבלי להשליך אותם חזרה על התינוק. למשל, יכולת של אם להבין חרדה של תינוק שבוכה וצורח, ולגשת לחבק ולהרגיע אותו, במקום לפרש את הצרחות כמבטאות תחושות מאיימות שאולי אף קשורות לעולמה הפנימי של האם (למשל: "התינוק שונא אותי"), ובעקבות כך לקפוא או להתרחק ממנו בשל הקושי להתמודד עם תחושות אלו.
בהקשר של טיפול נפשי, ביון מתאר את המטפל כ"מכל" עבור המטופל, שתפקידו להכיל רגשות קשים שלו, שהוא מאויים מהם ומתקשה לעבד אותם בעצמו. ההכלה נעשית על ידי קבלת רגשות אלו, השהייתם אצלו והפיכתם לפחות מאיימים, ולבסוף החזרתם אל המטופל באמצעות התערבות טיפולית כמו פרשנות בדרך שיוכל לחוש אותם, לקבל אותם ולא להיות מאויים מהם. כך, על פי ביון, יכול המטופל לפתח יכולת הכלה עצמית - ללמוד בהדרגה להתבונן ברגשות קשים אלו ולהכיל אותם בעצמו.
לצד השימוש במושג זה בהקשר של הורות ופסיכותרפיה, עשוי מושג ההכלה לשמש בכל מערכת יחסים בין אנשים (למשל יחסי ידידות, יחסי עבודה), מבחינת היכולת של הפרט לקבל רגשות קשים של האחר, להבין ולהגיב בהתאם, באופן שלא דוחה רגשות אלו או משליך אותם על האחר.
ישראליאנה

יודאיקה ישראליאנה

יחד עם היווסדם של התנועות הציוניות והקונגרסים היהודיים בסוף המאה ה-19, החלה גם זריחה של אומנות יהודית, ציונית חדשה. אז חברו אמנים יהודים מאירופה ליצירת אמנות שימושית לצורכי הציונות. אומנות שתקרא 'אומנות ציונית'. הידועים והמוכרים מאומנים אלו הם אפרים משה ליליין, הרמן שטרוק, שמואל הירשנברג ואחרים. התנועה הזו הביאה בסופו של דבר את בוריס שץ לפתוח את בית הספר לאמנות "בצלאל" בירושלים ב-1906.
אפשר לומר שחפצי האומנות והיודאיקה שיוצרו בבצלאל הם ראשית הישראליאנה. הדימויים שהשתמשו בהם אמני בצלאל היו מצד אחד יהודיים אירופאים ומצד שני אוריינטליים. החפצים שיקפו במידה רבה את הלך הרוח ביישוב היהודי בארץ באותן שנים. זיקה ליהדות אירופה מחד והתחדשות מקומית מאידך.

התעשייה הארץ ישראלית - פרטי ישראליאנה מלפני קום המדינה

גלי העלייה השלישית, העלייה הרביעית והעלייה החמישית לארץ ישראל הביא אתו שינו משמעותי מבחינת התעשייה בארץ ישראל. חלק גדול מהעולים שהגיעו לארץ הביאו אתם לא רק את המקצוע שלהם, אלה לפעמים גם את כל הציוד של בתי החרושת וסדנאות המלאכה. עוד ועוד מפעלים קטנים וגדולים החלו לפעול בארץ. ברוב המקרים כל מוצר שיוצר כאן קיבל במכוון או שלא במכוון אופי מקומי. על האריזות היו דימויים מקומיים כמו נופים, מקומות קדושים, גמלים ועצי תמר. שמות המפעלים ושמות המוצרים היו בעברית! שלא כמו באירופה שם רוב השמות היו ביידיש. ניתנו שמות ייחודיים ומאד ארצישראליים כמו 'עסיס', 'שמן', 'עטרה' ואחרים. שמות אלו או שנלקחו מדפי התנ"ך או שהומצאו בזמן חידוש השפה העברית.
החפצים משנים אלו נדירים מאד ונחשבים לישראליאנה במלוא מובן המילה למרות שמדינת ישראל טרם קמה.

הקמת המדינה - ישראלינה של חגיגות הקמת המדינה

ביום הקמת המדינה ובימי העצמאות שלאחריו יוצרו בישראל אלפי פריטים המציינים את האירוע המכונן.
החל ממעטפות ובולים שהופקו במיוחד לאירועי העצמאות ועד למוצרים שונים שאריזתם שונתה לטובת ציון האירוע המשמח.
כל אלו יחשבו כפרטי ישראליאנה.

פריטים ישראליים אייקונים

ישנם פריטים המזוהים באופן כל כך מובהק עם ישראל שמיד איך שמביטים בהם מבינים שהם ישראליאנה. פריטים שנוצרו בישראל והם חלק בלתי נפרד מההוויה של ישראל. דוגמאות מובילות לכך הן : סיפולוקס, במבה, הדמות של שרוליק ועוד.
מארקאנטוניו ג'וסטיניאן

מארקאנטוניו ג'וסטיניאן (באיטלקית: Marcantonio Giustinian;‏ 2 במרץ 1619 - 23 במרץ 1688) היה דוכס ונציה בין השנים 1684–1688, ה-107 במספר.
ג'וסטיניאן היה הרביעי מבין ששת בניהם של פייטרו ומרינה ג'וסטיניאן. המשפחה ישבה בארמון רחב ידיים, פאלאצו ג'וסטיניאן שעל התעלה הגדולה בוונציה, שבו הלחין ריכרד ואגנר במאה ה-19 את המוזיקה עבור האופרות טריסטן ואיזולדה ופרסיפל.
ג'וסטיניאן היה אדם אדוק ומלומד, ששלט בעברית, בלטינית וביוונית. לאחר שלמד פילוסופיה, תאולוגיה והיסטוריה באוניברסיטת פדובה, החזיק ג'וסטיניאן במשרות ציבוריות שונות. מונה לתפקיד שלטוני (Provveditore) בזמן המלחמה בכרתים ולשגריר של מלך צרפת שהעניק לו תואר אבירות. בזכות כישורי הנאום בהם ניחן, הוא שכנע את צרפת לספק לוונציה מימון במלחמתה בכרתים. בוונציה עצמה הוא כיהן כקונסיליירה וכחבר מועצת העשרה, גוף שלטוני ברפובליקת ונציה.
אחרי מות דוכס ונציה אלוויזה קונטאריני, נבחר ג'וסטיניאן ב-26 ינואר 1684 לדוכס, זאת בניגוד לציפיות שלתפקיד ייבחר המפקד הצבאי המהולל פרנצ'סקו מורוזיני. ג'וסטיניאן עצמו העדיף ככל הנראה לפרוש למנזר סן ג'ורג'ו, והשתתף בבחירות בחוסר רצון לאחר מאמצי שכנוע מצד המועצה, שראתה בו אדם גמיש שיהיה קל יותר לשלוט בו מאשר מורוזיני.
לאחר טקס ההכתרה שלו חגגה ונציה את ניצחונותיה על הטורקים בידי פרנצ'סקו מורוזיני, בטקסי הודיה כנסייתיים, פסטיבלים, ריקודים והדלקת אורות בעיר; המארגנים היהודים מגטו ונציה בלטו במיוחד ביצירתיות שלהם. אירוע פאר נוסף בעיר שכלל תאורת לילה, משטי ספינות והפרחת כדורים היה הקרנבל, שמשך כבר אז כמות רבה של תיירים מאירופה.
תקופת שלטונו הקצרה בת ה-4 וחצי שנים התאפיינה בסדרת חגיגות שופעות פאר. כל אירוע שימש עבורו כעילה לחגיגה, שהחלה בשירת ההמנון הנוצרי טה דאום (Te Deum) בכנסייה והמשיכה עם מסיבות. את ההחלטות החשובות הותיר ליועציו, עובדה שעוררה עליו ביקורת מצד חלק מתושבי ונציה.
ג'וסטיניאן מת ב-13 במרץ 1688 במפתיע כתוצאה מניתוח כושל, ונקבר על פי צוואתו בכנסיית סן פרנצ'סקו דלה ויגנה. לאחר מותו הופץ שיר הומוריסטי אודות שני הרופאים, טון ודולפין, (שמיתרגמים גם ל"טונה" ו"דולפין"), שבו נטען שהדוכס נהרג בידי שני דגים.
ג'וסטיניאן מעולם לא נישא ואף לא קיים יחסי מין עם אישה, ואהב להתפאר שבכך נמנע מחטא.
לייפאיה

היסטוריה

העיר נוסדה תחת השם ליווא על ידי דייגים קורוניים. ב-1263 אבירים טאוטוניים הקימו במקום יישוב. זכויות מגדבורג ניתנו לעיר ב-1625 על ידי פרידריך קטלר, רוזן קורלנד, ואושרו ב-1626 על ידי מלך פולין זיגמונט. ב-1795 בחלוקה השלישית של פולין העיר עברה לאימפריה הרוסית. 
בתחילת המאה ה-20 התגוררו בעיר כ-43 אלף תושבים, מהם כ-10,860 יהודים. גם חלקה של אוכלוסייה גרמנית היה כרבע. בהתאם למפקד אחרון (2010) הלטבים מהווים מעל 50% מאוכלוסיית העיר והרוסים כ-30%.
מ-1906 שימשה כנמל המרכזי למהגרים לארצות הברית מרוסיה. בין 1918 ל-1939 בלטביה העצמאית. ב-1939 לפי הסכם מולוטוב-ריבנטרופ צורפה לברית המועצות. מ-1941 נמצאה העיר תחת כיבוש גרמניה הנאצית, ומרבית יהודיה נרצחו בטבח לייפאיה. ב-1944 שוחררה העיר וחזרה לברית המועצות. הרוסים השתמשו בעיר כבנמל לצי הסובייטי והכריזו עליה כעיר סגורה. מ-1991 הנמל בעיר הוא השני בחשיבותו בלטביה העצמאית.

יהודים

לפי נתוני מפקד האוכלוסין של שנת 1935 התגוררו בעיר 7,400 יהודים כ-13% מכלל התושבים. 
השמדת היהודים במהלך השואה בוצעה על ידי קומנדו ארייס ובטליון המשטרה 21. בסיוע כוחות מהקריגסמרינה ההשמדה בוצעה בחולות שקדי כ15 ק"מ מהעיר. שתי שורות יורים במצב כריעה ומצב עמידה ירו בקבוצות של 10 עד 30 יהודים. היורים ממצב כריעה כיוונו אל הלב וממצב עמידה אל הראש. אמהות התבקשו להחזיק את התינוקות בצד שמאל כדי לחסוך בתחמושת. טבח לייפאיה תועד על ידי צלם מחיל הים הגרמני והוא אחד המקורות לתמונות של מבצעי רצח. 
מבצעי השמדה מסוג זה בוצעו מסתיו 1941 עד אפריל 1942. העיתון המקומי "Kurzemes Vards"  עודד את ההשמדה ודיווח עליה ולאחר האקציה של אפריל 1942 דיווח לקוראיו "בעיית היהודים בלייפאיה נפתרה לחלוטין, אם פה ושם תפגשו ביהודי אנא שלחו אותו למקום הראוי לו".]
לאחר השמדת 90% מיהודי העיר על ידי הלטבים בחודש יולי 1942, 814 יהודים רוכזו בגטו תחת שמירת המשטרה הלטבית מתוכם 102 מתו בגטו ו54 נורו למוות. הגטו חוסל ב-8 באוקטובר 1943 . 20 יהודים ניצלו מהשמדה.
דלקת פנים הלב

דלקת פנים הלב תרומבוטית לא חיידקית

המחלה הזו מכונה גם marantic endocarditis או דלקת פנים הלב סופנית (הסיבה לשם "סופני" היא בעובדה שגילו את המחלה לראשונה בזמן נתיחה שלאחר המוות). 
בסוג זה של דלקת, נוצרות וגטציות תרומבוטיות, סטריליות, הממוקמות על המסתם המיטרלי או האאורטלי, לאורך קו הסגירה של העלים. הן בנויות מטסיות דם ומפיברין, כאשר המחלה שכיחה יותר במקרים שבהם המסתמים נפגעו ממחלה אחרת, או אצל חולים הסובלים מנטייה מוגברת לקרישת דם. לפעמים מעיד תסחיף מוגטציה כזו, על מחלה ממארת.

דלקת פנים הלב ורוקוזית בלתי טיפוסית

מחלה זו התגלתה בחולי זאבת אדמנתית מערכתית, (מופיעה בכ- 50% מהם) אשר על פני המסתמים שלהם מופיעות וגטציות. הסיבה להיווצרות הוגטציות היא ככל הנראה מנגנון אוטואימוני: שקיעה של קומפלקסים אימוניים במסתמים. הוגטציות קטנות יחסית ומפוזרות באקראי על פני המסתמים. הפגיעה העיקרית היא במסתם המיטרלי.

מחלה שגרונתית של הלב

למחלת השיגרון (rheumatic disease) יש בדרך כלל שלושה שלבים: שלב חד, המכונה "קדחת השיגרון", (בשלב זה נפגעים בדרך כלל הלב, מפרקים ורקמות אחרות), שלב שקט, והשלב הכרוני- אשר פוגע בעיקר בלב. 
המחלה, בשלב החד, היא מחלה דלקתית אשר פוגעת לרוב בילדים אשר סבלו מזיהום סטרפטוקוקי, ואשר התגובה החיסונית של הגוף גרמה להיבטים הקליניים של המחלה. המחלה מאופיינת בחום, כאבי מפרקים, דלקות בלב, בעור ובמערכת העצבים, כאשר חלק מהפגיעות נעלמות אולם הפגיעה הכרונית במסתמי הלב, יכולה לגרום לנכות קשה ומתמדת. במהלך החריף והחד של המחלה ישנם חמישה סימנים עיקריים המאפיינים אותה- ארטריטיס במפרקים, פגיעה בכל שכבות הלב (פאןקארדיטיס), נודולים בתת-עור ו- erythema marginatum בעור, וכן סימן נדיר המציין את הפגיעה במערכת העצבים- sydenham chorea- פגיעה מוחית המתבטאת בתנודות לא רצוניות והמופיעה לאחר זמן רב. 
בשלב האקוטי, מוצאים מוקדים דלקתיים אופייניים בלב, המכונים גופיפי אשוף, וכן וגטציות על המסתמים. הדלקת שהתפתחה בשלב החד גורמת לפיתוח השלב הכרוני של המחלה: נוצרים עיוותים פיברוטיים קשים במסתם, בעיקר במסתם המיטרלי- העלים מתעבים ומתקשחים, צבעם מלבין ומופיעה הצטלקות. ההיצרות הנגרמת למסתם המיטרלי גורמת למראה דמוי "פה של דג".
פורד טאונוס G93A

תאוצות

תאוצת דגם "פורד טאונוס G93A" בין 0-100 קמ"ש היא 57.3 שניות (דגם "De Luxe")
תאוצת דגם "פורד טאונוס G93A" בין 0-100 קמ"ש היא 55.3 שניות (דגם "Standard")
תאוצת דגם "פורד טאונוס G93A" בין 0-100 קמ"ש היא 54.9 שניות (דגם "Spezial")