google/wiki40b huggingface dataset:
עמית גילוץ

עמית גילוץ (נולד ב-1983 בבאר שבע) הוא מלחין ופסנתרן ישראלי.

קריירה

גילוץ החל את לימודי הפסנתר בגיל 12 אצל מינה עוז. גילוץ הוא בוגר התיכון למדעים ואומנויות בירושלים, שם למד קומפוזיציה אצל אנדרה היידו, מיכאל וולפה ובת-שבע רובינשטיין. למד פסנתר בכיתת הפרופסור ואדים מונסטירסקי, ושירת כמוזיקאי מצטיין בצה"ל. את לימודי התואר הראשון בקומפוזיציה החל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל ינעם ליף, ואצל מרק קופיטמן. במקביל, עושה עמית תואר בניצוח אצל יבגני צירלין.
השתתף בכיתות אמן בקומפוזיציה בביירוית, גרמניה (פרופסור פיטר מיכאל האמל, המבורג) בבראזה, רומניה (פרופסור דואינה רוטרו, בוקרשט), וברואיומו, צרפת (פרופסור בריאן פרניהו, סטנפורד, פרופסור מיכאל ז`ארל, ז`נבה). 
יצירותיו בוצעו על ידי גופים רבים בארץ ומחוצה לה, והן מוקלטות ומשודרות בקול המוסיקה. בשנת 2005 הוזמן לכתוב יצירה לתזמורת קאמרית על ידי אנסמבל סולני תל אביב ומנצחם ברק טל. על ביצוע היצירה, "חושך לבן", זכו מבצעיה בפרס שר החינוך והתרבות לביצוע יצירה ישראלית לשנת 2005. 
זכה בפרסים הבאים: פרס ראשון בתחרות הקומפוזיציה הבינלאומית שעורך המרכז למוזיקה בלמיה, יוון (2004), פרס ראשון בתחרות למלחינים ע"ש חנה ידור-אבני שערכה האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (2006), וכן בפרס ראש האקדמיה לשנת 2005. 
זוכה במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל בקומפוזיציה ברציפות מאז 1999.
וילי רוזן

וילי רוזן (בגרמנית: Willy Rosen‏, 18 ביולי 1894 – 1 באוקטובר 1944) היה אמן קברט, מלחין ותמלילן יהודי-גרמני נודע. בשיא הקריירה שלו בשנות ה-20 של המאה ה-20 היה אחד מגדולי תעשיית הבידור הגרמנית. נספה בשואה במחנה ההשמדה אושוויץ בערב חג הסוכות ה'תש"ג.

ביוגרפיה

רוזן נולד בשם יוליוס רוזנבאום במגדבורג שבגרמניה. הוא התחיל בקריירה האמנותית שלו בימי מלחמת העולם הראשונה, לאחר שהתאושש מפציעה קשה בחזית, כשהקים את "קפלה רוזן". שנות השיא של הקריירה שלו היו בשנותיה של רפובליקת ויימאר.
עם עליית הנאצים לשלטון החלו רדיפות היהודים, ובמסגרתן נאסר על רוזן להופיע בציבור. הוא נתן מספר הופעות אורח מחוץ לגרמניה וב-1936 שב לברלין. אחר כך נסע למספר מדינות באירופה וב-1937 היגר להולנד והתיישב בסכוונינגן, שם הקים תיאטרון קברט יחד עם יהודים מהגרים אחרים שבאו לעיר. בין השמות הידועים שנמנו על האנסמבל של התיאטרון: זיגפריד ארנו , טרודה ברלינר , ריטה גאורג (גר'), מקס ארליך, הורטנס ראקי , וילי שטנר (גר'), סוקה סאקאל ואריך זיגלר (גר').
אחרי כיבוש הולנד בידי הגרמנים נאסרה פעילות התיאטרון, ידידו של רוזן, קורט רוביטשק (גר') פעל בניו יורק להצלתו, ואף ארגן לשם כך קונצרטים, אך כבר לא ניתן היה להוציא את רוזן מאירופה הכבושה. הוא נכלא במחנה המעבר וסטרבורק שם המשיך להופיע בתיאטרון המפורסם של מקס ארליך, משם הובל למחנה הריכוז טרזיינשטט ואחר כך לאושוויץ שבו נספה.

פילמוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
חופה (תעופה)

חופה בכלי טיס היא כיסוי שקוף לתא הטייס, בעיקר במטוסי קרב. מטרתה של החופה היא ליצור סביבה מוגנת מפגעי מזג אוויר ומרעש עבור צוות כלי הטיס, והיא מעוצבת בקווים אווירודינמיים ככל הניתן כדי להפחית את הגרר.

היסטוריה

במטוסים הראשונים לא הייתה חופה כלל והטייסים היו חשופים לרוח ולקור, אם כי רוב הטיסות התקיימו בדרך כלל במזג אוויר נאה. גם במלחמת העולם הראשונה לא היו למטוסים חופות, אם כי היו מגיני רוח קטנים שנועדו להגן על הטייס מהרוח וזרם האוויר שיצרו המדחפים. בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר מטוסים החלו לטוס גבוה יותר ומהר יותר, התעורר הצורך בתאי טייס סגורים והחלו להופיע חופות.
החופות הראשונות היו בנויות ממספר רב של פיסות זכוכית שטוחות, שקובעו למקומן במסגרות. במסגרות היו מיתרים ומוטות רבים, ואלה הגבילו את הראות, מגבלה משמעותית במיוחד למטוסים צבאיים. בנוסף, פיסות הזכוכית כבדות באופן משמעותי. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה החלו להיכנס לשימוש חופות מזכוכית אקרילית שהיו קלות באופן משמעותי. הזכוכית האקרילית איפשרה יצירת חופות עגולות, חופות "בועה", שהותקנו במטוסים כמו סופרמרין ספיטפייר וווסטלנד ווירלווינד. חופות אלו איפשרו ראות נוחה בהרבה ושדה ראייה רחב, בצד משקלן הקל יותר. גם כיום (2016) נעשה בהן שימוש במטוסי קרב.

חופה וכיסא מפלט

החופה היא חלק ממערכת כיסא המפלט של אנשי הצוות, מכיוון שלא ניתן לבצע את תהליך המילוט ללא הסרת החופה מנתיב הפלטת הכיסא. ברוב כיסאות המפלט החופה מושלכת למעלה ולאחור בעזרת מטעני נפץ, ונסחפת לאחור על ידי זרימת האוויר סביב כלי הטיס. במקרים שבהם אין זרימת אוויר כזו, כמו במצב של ריחוף במטוס המראה ונחיתה אנכית כמו המקדונל דאגלס AV-8B הרייר II, או כאשר המטוס המהירות איטית מדי, הטייס עלול לפגוע בחופה בעת הנטישה. בשל כך מותקן בחופה פס דק של חומרי נפץ, בצורה של זיגזג מעל וסביב ראשו של הטייס. בעת מילוט מופעלים המטענים ומרסקים את החופה, ומאפשרים לטייס על כיסא המפלט לצאת מבלי להיתקל בחופה.

ייצור

רוב החופות המודרניות מיוצרות, כאמור, מזכוכית אקרילית. לוח זכוכית עובר חימום, וכאשר הזכוכית הופכת גמישה היא מוצמדת אל תבנית של החופה. האוויר נשאב מן התבנית והזכוכית נשאבת אל הריק ומקבלת את צורת החופה. הקצוות שמחוץ לתבנית נחתכות, והזכוכית מוגמרת מחוברת למסגרת אלומיניום או חומר מרוכב.

חמקנות והטעיה

קרינה אלקטרומגנטית המשודרת ממכשירי מכ"ם עוברת את החופה, בדרך כלל, ומחזירה הדים של תא הטייס עצמו. כדי להגביר את יכולת החמקנות של המטוס, מוסיפים לזכוכית האקרילית של חופות חדישות חומרים שונים, ובהם זהב ותרכובת בדיל ואינדיום. אלה מחזירות את קרני המכ"ם ומפזרות אותן, ואינן מאפשרות להן לחדור לתא הטייס, וכך קטן שטח חתך המכ"ם (שח"ם) של המטוס. במטוסי F-16 פייטינג פלקון שבהם הותקנו חופות כאלה קטן השח"ם בכ-15%.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 נעשה ניסיון בארצות הברית לצביעת חופה מדומה בגחון המטוס. על פי הטענה, טייס אויב יתבלבל ולא יבין היכן נמצאת החופה האמיתית ומה כיוונו האמיתי של המטוס. הרעיון נוצר בחיקוי לשיטות הסוואה בעולם החי, בהן נושאים בעלי חיים, דגים וחרקים סימנים גם על ראשם וגם במקומות אחרים בגוף, כדי להטעות טורפים. מתנגדי הרעיון סבורים שטייס אויב שיגיע קרוב די הצורך כדי לראות את החופה המדומה יוכל לזהות גם את החופה האמיתית ולא יטעה.
אריח על גבי לבנה

אָרִיחַ עַל גַּבֵּי לְבֵנָה (שם מלא: אריח על גבי לבנה ולבנה על גבי אריח) הוא השם שמופיע בחז"ל לצורת הכתיבה שבה נכתבות חלק מהשירות בתנ"ך.
מרקוס זוטנר

קריירת מועדונים

זוטנר התקדם דרך מחלקות הנוער השונות של קבוצת אוסטריה וינה, עד אשר ערך את הופעת הבכורה שלו בסגל הבכיר של המועדון ב-1 ביולי 2007. אחרי 8 שנים במועדון נעוריו, זוטנר חתם ב-2015 בקבוצת הבונדסליגה הגרמנית אינגולשטאדט 04. ב-13 ביולי 2017 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג. 
בינואר 2019 הושאל זוטנר לפורטונה דיסלדורף עד לתום עונת 2018/19.

קריירה בינלאומית

ב-1 ביוני 2012 ערך זוטנר את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת אוסטריה, במהלך משחק ידידות מול אוקראינה, שבו ניצחה נבחרתו בתוצאה 3-2. הוא נכלל בסגל הנבחרת האוסטרית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת. בשנת 2017 פרש מהנבחרת לאחר 20 הופעות.
רמי איגרא

רמי איגרא הוא איש ביטחון ישראלי, לשעבר ראש חטיבת השבויים והנעדרים במוסד וכיום מנכ"ל חברת Tender Loving Care.

ביוגרפיה

איגרא התגייס למוסד בגיל 21 לאחר שחש אשמה על חוסר מעורבתו בשמירה על ביטחון ישראל במלחמת יום כיפור, הוא שימש במספר תפקידים בארגון ביניהם כראש שלוחת המוסד("צומת") באירופה וראש חטיבת השבויים והנעדרים במוסד.
לאחר פרישתו מהמוסד בשנת 1999 הוא כיהן כמנהל מחוז תל אביב של מכבי שירותי בריאות, מנכ"ל של "בית בלב", שהיא חברת האשפוז הכרוני והדיור המוגן של מכבי שרותי בריאות במסגרת הזאת הקים את בית החולים בבת ים ופיתח את מערך הסיעוד המורכב והשיקום של מכבי.
כיום הוא משמש כמנכ"ל חברת Tender Loving Care
בנוסף הוא מעביר הרצאות בנושא מודיעין, שבויים ונעדרים והמוסד ומשמש כפרשן לענייני מודיעין והמוסד.
במאמר שכתב ב 2015, הוא ביקר את ההחלטה לכבד בהדלקת המשואה את סימה שיין (לשעבר ראש חטיבת המחקר ב"מוסד"), בין היתר עכב עיסוקה בתפקיד משרדי - מחקרי שלא בליבת הארגון המבצעי.
שנות ה-60 של המאה ה-18

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

טבע ואיכות הסביבה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פואה גרינשפון

פּוּאָה גרינשפּוֹן (16 באפריל 1900 – 26 בספטמבר 1966) היה מלחין, מורה למוזיקה ויצרן כלי נגינה ישראלי.

ביוגרפיה

נולד באודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה) ב-1900, וב-1904 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, לאחר שאביו, נחום גרינשפון, שהיה יוצק ברזל במקצועו, הוזמן לנהל את בית היציקה של ליאון שטיין, חלוץ התעשייה הישראלית, בנווה צדק.
למד בגימנסיה הרצליה והיה תלמידו של המורה למוזיקה והמלחין חנינא קרצ'בסקי. גרינשפון היה מהתלמידים הראשונים של קונסרבטוריון שולמית ולמד נגינה בכינור  אצל משה הופנקו.
ב-1917 גורש ביחד עם תושבי תל אביב על ידי הטורקים. משפחתו השתקעה בחיפה, שם היה אביו למנהל בית יציקה ומורה בבית המלאכה שליד הטכניון. גרינשפון הופיע שם בקונצרטים של מוזיקה קאמרית. הוא ניגן גם לפני גנרל אוטו לימן פון סנדרס שהיה באותה תקופה מפקד כוחות הצבא העות'מאני בארץ ישראל. גרינשפון לימד מוזיקה בבית הספר הריאלי ובאותו זמן החל להלחין את שיריו הראשונים.
ב-1923 יצא לאיטליה להשתלם בנגינה ובלימוד הוראת כינור בקונסרבטוריון וֶרדי במילאנו.
ב-1928 חזר ארצה ומונה למורה לזמרה ומוזיקה בגימנסיה הרצליה, לאחר שתפקיד זה התפנה עקב מותו של חנינא קרצ'בסקי. הוא הדריך גם מורים ומחנכים בהוראת זימרה וסולפג'. הקים מכונים ללימוד מוזיקה לתלמידי בבתי ספר בתל אביב, ירושלים וחיפה. ניהל את המכון להשכלה מוזיקלית בבתי הספר העירוניים בתל אביב.
הכלי האהוב עליו היה חלילית. הוא טבע מונח זה בעברית כדי להבדילו מחליל צד. הוא הדריך גם בבניית חליליות וכאשר פרצה מלחמת העולם השנייה ואי אפשר היה לייבא חליליות, קבל אישור מהשלטונות הבריטיים להשתמש בעץ מאדני מסילת רכבת. באותו זמן פתח את מפעל "חלילית" (חלילית גרינשפון פ. ובניו) לייצור ושיווק כלי נגינה הקיים עד היום.
נפטר ב-1966. נקבר בבית עלמין הדרום.
הותיר אישה, וירה פנינה גרינשפון (1902–1989), וילדים.
אחותו יונה נישאה ליצחק בן יעקב. אחיו, הרצל גרינשפון היה מחלוצי תעשיית המתכת בארץ וחלוץ הקמת ענף הספנות בישראל.
ב-18 ביוני 2012, במסגרת המפעל להנצחת אמנים של עיריית תל אביב, נערך טקס הסרה הלוט מעל ביתו של פואה גרינשפון בתל אביב. בטקס הושרו שיריו ואליהו הכהן סיפר על פעלו בחינוך המוזיקלי ובזמר העברי.
בילי בן-משה

בילי בן משה (נולדה ב-1979) היא תסריטאית, במאית ומפיקת קולנוע ישראלי.

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1979 בטבריה. למדה תסריטאות, קולנוע ואומנות והחלה את עבודתה בעולם הקולנוע הישראלי ב-2005. היא כתבה את התסריט לסרט הקולנוע הדוקומנטרי "גרסת הבמאי"- סיפור חייו של אייקון הקולנוע, מנחם גולן. לימים שימשה כעוזרת במאי לגולן בסרטו "הכתובה" המבוסס על מחזה מאת אפרים קישון וערכה את הדיאלוגים לסרטו המצליח "ימים של אהבה" (בכיכובם של מאיה בוסקילה וניר לוי). בשנת 2006 הפיקה את "פסטיבל הקולנוע הבינלאומי אשדוד" אשר הפך באותן השנים לפסטיבל השלישי בגודלו בישראל אחרי פסטיבלי הקולנוע בירושלים וחיפה. 
ב-2011 כתבה את התסריט לסרט העלילתי "נמס בגשם", בבימויו של בן זוגה, דורון ערן. זהו הסרט הישראלי הראשון העוסק בהורים לבן שעבר ניתוח לשינוי מין. הסרט ייצג את ישראל בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים מהמובילים בעולם וזכה בעשרות פרסים.
ב-2013 כתבה את התסריט וביימה את הסרט הדוקומנטרי "כיתת אומן". הסרט עוסק בסדנת משחק מול מצלמה למשתתפים בעלי צרכים מיוחדים, בהנחייתו של ארנון צדוק.
ב-2015 ביימה את סרט הקולנוע הדוקומנטרי "לה סניורה" העוסק בסיפור חייה של דונה גרציה, חוזת מדינת היהודים ומיישבת העיר טבריה.
ב-2015 הפיקה את הסרט העלילתי "סנפשוט" בבימויו של דורון ערן, בכיכובם של שרון טל, אמנון וולף, דני גבע, אבי פניני וסמדר קילצ'ינסקי. הסרט מעלה על סדר היום הציבורי את בעיית האלימות במשפחה. השתתף בפסטיבלים בינלאומיים, ביניהם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי יוסטון, ארצות הברית, בו זכה בפרס Silver Remi לסרט הזר הטוב ביותר.
אבל קיוויאט

ביוגרפיה

קיוויאט נולד במנהטן שבניו יורק לזלדה ומוריס. היה חבר במועדון האתלטיקה האירי-אמריקאי שכלל אתלטים יהודים אלופים אולימפיים נוספים כמו מאיר פרינסטיין ואלווה מאייר.

שיאן עולם

בתוך 13 ימים קבע קיוויאט 3 שיאי עולם בריצת 1500 מטר. בתחרות אתלטיקה שנערכה בניו יורק בסוף מאי 1912 הוא קבע בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:59.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-4 שנים של הרולד וילסון מבריטניה (3:59.8 דקות). שבוע לאחר מכן, הוא שיפר את שיאו והעמיד אותו על 3:56.8 דקות. שבוע לאחר מכן במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה שנערכו בקיימברידג' שבמסצ'וסטס הוא שיפר בשלישית את שיא העולם והעמיד אותו לבסוף על 3:55.8 דקות, תוך שהוא ממשיך לרוץ ולקבע שיא אישי בריצת מייל 4:15.6 דקות (0.2 שניות לאט משיא העולם). שיא העולם שקבע מוגדר על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית כשיא העולם הראשון המוכר בריצה זו, שיא עולם זה החזיק מעמד 5 שנים עד שנשבר על ידי יוהאן זנדר משוודיה (3:54.7 דקות) והחזיק מעמד כשיא אמריקאי עד שנת 1928.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה קיוויאט במדליית זהב בריצת 3000 מטר קבוצתית ובמדליית כסף בריצת 1500 מטר בה החזיק בשיא העולם בתוצאה של 3:56.9 דקות, אחרי ארנולד ג'קסון מבריטניה שקבע שיא אולימפי חדש של 3:56.8 דקות ולפני בן ארצו נורמן טייבר (3:56.9 דקות).
בשנת 1991 נפטר קיוויאט בלייקהרסט שבניו ג'רזי מסרטן הערמונית. לפני מותו הוא היה הספורטאי האמריקאי האולימפי המבוגר ביותר.
כיסא הכבוד

על פי ספרות חז"ל והמיתולוגיה היהודית, כיסא הכבוד הוא כעין משל רוחני למקום מושבו של אלוהים.
על הנאמר בספר בראשית (פרק א פסוק ב) "ורוח אלוהים מרחפת על פני המים", דרשו חז"ל שהכוונה היא לכיסא הכבוד, ומכאן שכיסא הכבוד הוא בין הדברים שקיומם קדם לבריאת העולם (בבלי מסכת פסחים נד, א). כמו כן נאמר שנשמותיהם של הצדיקים חצובים מאוצר הנשמות הנמצא תחת כיסא הכבוד (בבלי שבת קנב, ב). מיקומו של כיסא הכבוד הוא ברקיע הנקרא "ערבות" (בבלי חגיגה יב, ב), וצבעו דומה לרקיע (בבלי מנחות מג, ב).
על פי מידות הניתנות בספרו של חגי דגן "המיתולוגיה היהודית", עמ' 16, גודלו של כיסא הכבוד מוערך בכמאתיים וארבעים מיליון ק"מ על 20 מיליארד ק"מ. למעשה היו בהיכלות השמימיים כיסאות כאלה רבים מספור, אבל רק אחד שימש את האל בפועל ולכן רק אחד הוקף בכל תועפות האש. את כיסא הכבוד מקיפות ארבע דמויות, שתיאורן מבוסס על הנאמר בספר יחזקאל (א, ד–י):
וָאֵרֶא וְהִנֵּה רוּחַ סְעָרָה בָּאָה מִן הַצָּפוֹן עָנָן גָּדוֹל וְאֵשׁ מִתְלַקַּחַת וְנֹגַהּ לוֹ סָבִיב וּמִתּוֹכָהּ כְּעֵין הַחַשְׁמַל מִתּוֹךְ הָאֵשׁ: וּמִתּוֹכָהּ דְּמוּת אַרְבַּע חַיּוֹת וְזֶה מַרְאֵיהֶן דְּמוּת אָדָם לָהֵנָּה: וְאַרְבָּעָה פָנִים לְאֶחָת וְאַרְבַּע כְּנָפַיִם לְאַחַת לָהֶם: וְרַגְלֵיהֶם רֶגֶל יְשָׁרָה וְכַף רַגְלֵיהֶם כְּכַף רֶגֶל עֵגֶל וְנֹצְצִים כְּעֵין נְחֹשֶׁת קָלָל: וידו וִידֵי אָדָם מִתַּחַת כַּנְפֵיהֶם עַל אַרְבַּעַת רִבְעֵיהֶם וּפְנֵיהֶם וְכַנְפֵיהֶם לְאַרְבַּעְתָּם: חֹבְרֹת אִשָּׁה אֶל אֲחוֹתָהּ כַּנְפֵיהֶם לֹא יִסַּבּוּ בְלֶכְתָּן אִישׁ אֶל עֵבֶר פָּנָיו יֵלֵכוּ: וּדְמוּת פְּנֵיהֶם פְּנֵי אָדָם וּפְנֵי אַרְיֵה אֶל הַיָּמִין לְאַרְבַּעְתָּם וּפְנֵי שׁוֹר מֵהַשְּׂמֹאול לְאַרְבַּעְתָּן וּפְנֵי נֶשֶׁר לְאַרְבַּעְתָּן:
בספרות ההיכלות והמרכבה מופיעים תיאורים מאגיים של עליות נפש לצפייה בכיסא הכבוד.
על פי הקבלה, כיסא הכבוד מקביל ל"עולם הבריאה" הנקרא מחמת כך גם בשם "עולם הכיסא", מתוך ארבעת העולמות: אצילות, בריאה, יצירה ועשיה.
פרצ'ב

היסטוריה

פרצ'ב היא אחת מן העיירות העתיקות ביותר בחבל לובלין. ידוע כי יישוב בשם זה התקיים כבר במאה ה-12. בשנת 1401 זכתה העיירה לזכויות עיר.

יהודי העיירה

קהילה יהודית מאורגנת התקיימה בעיירה כבר למן ראשית המאה ה-16. ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-5,000 נפש, אשר היוו למעלה ממחצית תושבי העיר. בעת הכיבוש הנאצי תחמו הנאצים את הקהילה בגטו, ולאחר מכן, בספטמבר 1942, שולחו יהודי העיירה ואלפי היהודים הנוספים שהובאו לגטו שהוקם בה למחנה ההשמדה טרבלינקה, שם נרצחו. מספר קבוצות של פרטיזנים יהודים פעלו ביערות שמסביב לעיירה.
לאחר המלחמה הייתה פרצ'ב בין השטעטלעך (עיירות בעלות אוכלוסייה יהודית) היחידות שנעשה בהן ניסיון לכונן מחדש קהילה יהודית; בראשית שנת 1946 כבר ישבו בעיירה כ-200 יהודים. בפברואר של אותה שנה השתלטו פרטיזנים אנטי-קומוניסטים מקומיים על העיירה וביצעו בה פוגרום; שלושה יהודים הוצאו להורג, ומרבית הבתים נשדדו. בעקבות אירועים אלה עזבו היהודים רובם ככולם את העיירה בחפשם אחר מקום מושב בטוח יותר בערים גדולות יותר.
ב-1977 ראה אור הספר "פרצ'ב - ספר זיכרון לקדושי פרצ'ב והסביבה", בעריכת שלמה זוננשין (חיפה).
אייל חנקין

ביוגרפיה


חנקין הוא מוסמך EMBA מתוכנית קלוג-רקאנטי של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ואוניברסיטת תל אביב ובעל תואר ראשון במדעי המחשב וניהול מאוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1998–2000 שימש כסמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת NAMS, חברת סטארט-אפ המתמחה בפתרונות תקשורת, בילינג ושירותים אחרים. בין השנים 2000–2007 שימש כסמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי בחברת Airwell (מקבוצת אלקו). בין השנים 2007–2009 שימש כמנכ"ל קבוצת שחר, קבוצה המתמחה בשירותי ערך מוסף בתחומי הביטוח השונים, בהם רפואה, תשתיות ואלקטרוניקה.
בינואר 2010 מונה למנכ"ל חברת סופרגז.
ב-2013 נקבע שישלם קנס אישי של 100,000 ש"ח בגין אי העברת נתונים לרשות ההגבלים העסקיים. הייתה זו הפעם הראשונה שהוטל על נושא משרה קנס אישי ללא אפשרות שיפוי בגין אי העברת נתונים.
ב-26 באוקטובר 2017 אישר דירקטוריון קבוצת עזריאלי את מינוי חנקין למנכ"ל, זאת לאחר התפטרותו של יובל ברונשטיין. ב-1 בינואר 2018 נכנס חנקין לתפקידו.
מעצור (ירי)

מעצור בכלי נשק הוא ביטוי לאי יכולתו של כלי הנשק לפעול כהלכה מסיבות שאינן נובעות מטעות של המשתמש.
טווח התקלות נע בין מצבים זמניים ובטוחים יחסית, כמו תרמיל שלא נפלט, לבין מצבים שעלולים להיות מסוכנים, טיפול לא נכון בסוגים מסוימים של תקלות עלול לגרום לפציעה או למוות ולפגם משמעותי בכלי הנשק. לצורך מניעה של תקלות אלו חובה לעקוב ולהקפיד בכל העת על הכללים הבסיסיים של בטיחות כלי הנשק. כמו כן לניקיון ותחזוקה נכונה של כלי נשק יש תפקיד חשוב במניעת תקלות שכאלו.

סוגי מעצורים

מעצור ראשון-(במצב זה המכלול יהיה מוכנס עד הסוף) מעצור בו לא נגרף כדור לבית הבליעה,כתוצאה מדריכה חלשה של הנשק או אי כניסת המחסנית במלואה. תפעול, יש לדפוק בחוזקה על תחתית המחסנית ולדרוך את הנשק.
מעצור שני- (במצב זה המכלול יהיה תקוע באמצע) מעצור בו נתקעים בבית הבליעה שני כדורים או כדור ותרמיל שלא הספיק להיפלט. מעצור זה יכול להיגרם מכמה סיבות. אם מדובר בשני כדורים שלא ננקרו אשר נתקעו בבית הבליעה, הבעיה נמצאת במחסנית וההזנה מהירה מדי. אם מדובר בתרמיל וכדור אשר נתקעו בבית הבליעה, מדובר בבעיה במכלול הנשק. תפעול של המעצור נעשה על ידי הוצאת המחסנית, דריכת הנשק פעמיים ללא מחסנית, הכנסת מחסנית ודריכה חדשה על מנת להמשיך בירי.

מניעה

ישנן תקלות מכניות מסוימות הנגרמות כתוצאה מתכנון לקוי ולא ניתן להימנע מהן, כמו כן ישנן תקלות שניתן לייחסן למחסנית באיכות ירודה או תחמושת פגומה (לעיתים קרובות עקב אחסון לא נאות במקום החשוף ללחות וסביבה משתכת). לעומת זאת, תקלות רבות ניתנות למניעה על ידי ניקוי ותחזוקה נכונה של כלי הנשק.
שנות ה-50 של המאה ה-18

סקירה כללית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

טבע ואיכות הסביבה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מנהיגי עולם בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
תמול שלשום (בית קפה)

תמול שלשום הוא בית קפה, מסעדה, חנות ספרים ומרכז תרבות בנחלת שבעה, בבעלותם של דוד ארליך ודן גולדברג ירושלים.  
המקום הוקם בשנת 1994 על ידי הסופר דוד ארליך. בפתיחה הופיע המשורר יהודה עמיחי ומאז מתקיימים במקום ברציפות אירועי ספרות, הרצאות, תיאטרון, מוזיקה חיה ועוד. 
המקום פועל כמסעדה חלבית כשרה, ומנת השקשוקה שלו זכתה בתואר "אחת מעשר ארוחות הבוקר הטובות בעולם"  על ידי המגזין לונלי פלאנט. 
המקום קרוי על שם תמול שלשום, ספרו המפורסם של ש"י עגנון, וקוימו בו אירועים רבים על הסופר ויצירתו, ביניהם אף אירוע קווירי אשר עורר התנגדות ותהודה.
אורי פסו

קריירה

פסו החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל ירושלים, ובעונת 2006/2007 שותף ב-20 משחקים בליגה הלאומית במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה הארצית, הליגה השלישית דאז. בעונה שלאחר מכן ערך 22 הופעות בליגה הארצית וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגה הלאומית. ב-29 במאי 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–2 על מכבי עירוני קריית אתא במחזור האחרון של עונת 2008/2009. ב-7 באוגוסט 2009 הושאל פסו לבית"ר שמשון תל אביב, ובעונת 2009/2010 ערך במדיה 16 הופעות בליגה הלאומית וכבש שער אחד. בעונה שלאחר מכן חזר להפועל ירושלים, לאחר שירדה לליגה א', וסייע לה להעפיל בחזרה לליגה הלאומית. בתום עונת 2011/2012 עזב את המועדון.
ב-24 באוגוסט 2012 חתם פסו בקבוצת איה נאפה, העולה החדשה לליגת העל הקפריסאית. פסו ערך שבע הופעות ליגה במדי הקבוצה, אשר ירדה בתום העונה לליגת המשנה.
ב-18 ביוני 2013 חזר פסו לישראל וחתם בהפועל פתח תקווה. ב-8 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–0 על הפועל קטמון ירושלים. בסך הכל בעונת 2013/2014 ערך 35 הופעות בליגה הלאומית וכבש ארבעה שערים, ובסופה העפיל עם הקבוצה לליגת העל. ב-13 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–4 להפועל רעננה. ב-7 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 2–3 לעירוני קריית שמונה. בסך הכל בעונת 2014/2015 כבש פסו שער אחד ב-31 הופעות, ובסופה ירד עם הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית. לקראת עונת 2015/2016 חתם לשלוש שנים נוספות במועדון, ומונה לקפטן הקבוצה.
ב-1 בפברואר 2017 הושאל פסו להפועל קטמון ירושלים, וב-5 במאי 2017 כבש צמד בניצחון 6–1 על מכבי אחי נצרת. ב-3 באוגוסט 2017 חתם באופן קבוע בקבוצה, ובעונת 2017/2018 ערך 24 הופעות בליגה הלאומית.
ב-15 ביוני 2018 חתם פסו בהפועל ראשון לציון.
ב-25 ביוני 2019 פסו חתם במכבי יבנה.
יחסי אוגנדה–שווייץ

היסטוריה

על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים שבין אוגנדה לשווייץ הם יחסים דיפלומטיים מוגבלים יחסית מכיוון שאוגנדה אינה מדינה מתפתחת המושקעים בה משאבים שווייצרים. עקב העובדה הזאת, גם היחסים הכלכליים והתרבותיים שבין שתי המדינות מוגבלים בהתאם.
שווייץ הכירה לראשונה בעצמאותה של אוגנדה בשנת 1962, מיד לאחר זכייתה בעצמאות מהממלכה המאוחדת, ובשנת 1966 היא כוננה עם המדינה המזרח אפריקנית יחסים דיפלומטיים. בשנת 1972 שווייץ פתחה קונסוליה בקמפלה. שנה לפני כן, ב-1971 חתמו שתי המדינות על הסכם הגנה על השקעות.
תחת הדיקטטורה של אידי אמין (1971–1979), קבוצות רבות במדינה סבלו מאפליה ומדיכוי. ב-1972 שווייץ קיבלה אליה מאתיים פליטים של אוגנדים ממוצא אסייתי כחלק מתוכנית מולטילטרלית. שווייץ סיפקה לאזרחי אוגנדה באותה התקופה גם סיוע הומניטרי - הן אם באופן פרטני והן אם דרך ארגונים בינלאומיים שונים. ב-1988, שווייץ יצרה תוכנית יחד עם אוגנדה על מנת לצמצם את ההפסדים האוגנדיים בתעשיית הקפה, כתוצאה משפל במחירי הקפה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו באוגנדה 114 אנשים בעלי אזרחות שווייצרית.
ג'וזפה פאטאנה

חייו

פאטאנה נולד ולמד בנאפולי, שם גם ניצח לראשונה לפני קהל ב-1951.
פאטאנה היה מנצח ראשי באופרה של לינץ בעונת 1961-62 ובתזמורת הרדיו של מינכן משנת 1985 עד 1989.
פאטאנה לקה בהתקף לב פתאומי בשעת ניצוח על הספר מסביליה של רוסיני באופרה הממלכתית של בוואריה במאי 1989. הוא נלקח לבית החולים ושם מת.
גדעון גלעדי

ביוגרפיה

גלעדי נולד בקיבוץ אשדות יעקב לעדה ודוד. בילדותו למד בבית הספר היסודי בקיבוץ. לאחר מלחמת העצמאות עזבה המשפחה את הקיבוץ. תחילה הייתה שנה בכפר יהושע וב-1950 עברה לנווה עוז שבסמוך לפתח תקווה. גלעדי סיים את לימודיו בבית הספר החקלאי כדורי והיה פעיל בתנועה המאוחדת.
גלעדי גויס לצה"ל בסוף יולי 1958 והצטרף לגרעין נח"ל, תחילה שירת ביחידת נח"ל מוצנח ולאחר שסיים קורס מש"קי תול"ר הוענקה לו דרגת סמל ראשון.
עם שחרורו משירות חובה עבר קורס לקציני מכונה בחיפה ועבד בחברת מקורות. בשנת 1961 נשא לרות ולאחר שנה נולד בנם הבכור, דגן.
בין השנים 1962- 1964 עבד במפעלי ים המלח בסדום, במפעל בניית הסכר וכמכונאי של דוברות. לאחר מכן עבר עם משפחתו לאשקלון, שם עבד כמכונאי בחברת "מנופים ודחפורים", וסיים בהצלחה קורס למנהלי מוסכים.
גלעדי גויס למלחמת ששת הימים במסגרת יחידתו בצנחנים. במהלך הקרבות נהרג אחיו אמנון, שהיה מ"פ טנקים, מה שהוביל אותו להתגייס לצבא קבע ולהתנדב בחיל השריון שבו שירת אחיו. בהמשך סיים קורס קצינים וקורס מפקדי פלוגות שריון, ובתקופת מלחמת ההתשה הוצב בסיני בתפקיד סגן מפקד פלוגת טנקים וקצין מבצעים באותה היחידה שבה לחם אחיו, והוענקה לו דרגת סרן.
בשנת 1970 השתחרר משירות קבע ונולד בנו ערן. במלחמת יום הכיפורים לחם במסגרת חטיבה 600 בקרבות הבלימה נגד המצרים בחזית סיני. ב-16 באוקטובר 1973, במסגרת מבצע אבירי לב, הוביל את פלוגתו לפתוח את ציר טרטור, במאמץ לפתוח נתיב לכוחות אל מעבר לתעלת סואץ. פלוגתו נתקלה במארב מצרי באזור צומת טרטור-לכסיקון, והטנק שלו נפגע בלחימה. גלעדי עבר לפקד על טנק אחר והמשיך לתקוף את הצומת יחד עם כוח שספג פגיעות רבות. לאחר זמן מה נותרו רק שני טנקים פעילים ובעזרתם פרץ גלעדי את הציר מזרחה ואפשר מעבר לכוחות הצנחנים שנעו אחריו. במהלך הקרב נפגעו שני הטנקים שנותרו וגדעון נהרג בעת פתיחת הציר. לאחר מותו הועלה לדרגת רב-סרן.
בתיאור המעשה נכתב:
בליל 15 אוק' 1973, במסגרת המשימה לפריצת הציר לתנועת כוחותינו אל מעבר לתעלה, הוביל את פלוגתו לפתיחת ציר "טרטור" ממערב. באזור צומת "טרטור - לכסיקון" נתקלה הפלוגה במארב מצרי. במהלך הקרב נפגע הטנק שממנו לחם סרן גדעון גלעדי ז"ל, והוא עבר לפקד מטנק אחר. הכוח המשיך במילוי משימתו ותקף את הצומת פעמים-מספר, למרות הפגיעות הרבות שחזר וספג, עד שנותרו בו רק 2 טנקים תקינים. בטנקים אלה פרץ לבסוף סרן גדעון גלעדי ז"ל בציר "טרטור" מזרחה ופינה את הדרך לכוחות הצנחנים שנעו אחריו, במהלך הקרב נפגעו גם טנקים אלה, וסרן גדעון גלעדי ז"ל נהרג בעת ביצוע המשימה. במעשיו אלה גילה דבקות במשימה, כושר-מנהיגות למופת, אומץ-לב וגבורה עילאית.
— אתר בעוז רוחם
על פעולותיו בקרב עוטר גלעדי לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון שמעון פרס, על "דבקות במשימה, כושר מנהיגות למופת, אומץ-לב וגבורה עילאית".
גלעדי הובא למנוחות בבית-העלמין הצבאי בקרית-שאול ונטמן סמוך לקברו של אחיו. השאיר אחריו אישה ושני בנים, הורים ואחות. לאחר מותו הוריו הוציאו לאור חוברת לזכרו ולזכר אחיו, ובה דברי חבריו על דמותו ושירים מפרי-עטו. לזכרם של האחים אמנון וגדעון גלעדי הוקמה אנדרטה בככר באשקלון הנקראת "ככר הגבורה".