google/wiki40b huggingface dataset:
מכירה פומבית

מכירה פומבית הוא שם למכירה וקנייה של מוצרים על ידי הצגתם להצעות מחיר ולבסוף מכירתם למרבה במחיר. המכירה יכולה להתרחש במקום פיזי, או באמצעות הצעות שמגיעות למוכר באמצעים שונים. בכלכלה, מכירה פומבית היא שיטה לקביעת ערכו של מוצר אשר מחירו הוא בבחינת משתנה בלתי ידוע.
ניתן למצוא עדויות היסטוריות למכירות פומביות כבר בשנת 500 לפני הספירה. ניתן לבצע מכירה פומבית עם קביעת מחיר מינימלי למוצר, או ללא קביעת מחיר מינימום. במכירות בהן נקבע מחיר מינימלי למוצרים, לא ימכר המוצר אם הצעת המחיר הגבוהה אינה מגיעה כדי מחיר המינימום. במכירות שבהן לא נקבעים מחירי מינימום, מכירת המוצר מובטחת למרבה במחיר, בכל מחיר שיוצע. במכירה פומבית הצעת מחיר על ידי משתתף היא הצעה מוגמרת שיש בה די כדי לקיים את עסקת המכירה.
את המכירה מנהל כרוז מיוחד, שהוא גם מומחה בנושא המכירה אותה הוא מנהל.

אפיון מכירות פומביות

קיימים הבדלים בין מכירות פומביות בהתאם לטבען (מכירות היצע: כאשר מספר מוכרים מציעים סחורה לדרישות של קונה; מכירות ביקוש: כאשר מספר קונים מציעים לקנות סחורה מסוימת; מכירה כפולה: כאשר מספר קונים מציעים לקנות סחורה ממספר מוכרים), בהתאם להליך ההתמחרות (פתוח: הליך התמחרות דינמי; סגור: קונים ו/או מוכרים מציעים מחיר במעטפה חתומה), ובהתאם להבניית המחיר (מחיר ראשון, מחיר שני וכן הלאה). הסחורה המוצעת למכירה עשויה אף לשאת מחיר מינימום, או להימכר למרבה במחיר.
בית העלמין קריית שאול

היסטוריה

ראשיתו של בית העלמין ב-1943, אז העלה יו"ר המועצה הדתית של תל אביב, דוד צבי פנקס, את הצורך במציאת אדמות לקבורה, בשל החשש שבבית הקברות נחלת יצחק לא יוותרו מספיק מקומות. יו"ר ועד החברה קדישא, זלמן מייזל, פתח במשא ומתן לרכישת הקרקעות, וההליך הושלם ב-1949. בשנים הראשונות חל עיכוב בפעילות בית העלמין, עקב התנגדותו של אגף התכנון במשרד הפנים, אך בסופו של דבר התאפשר המשך פעילותו. 
על שער הכניסה לבית העלמין עדיין מתנוסס שלט לאמור "בית העלמין המרכזי", אך בשל התמעטות מקומות הקבורה במקום נחנך ב-1991 בית העלמין ירקון, בסמוך לפתח תקווה, וזה ירש את מקומו של בית העלמין קריית שאול כבית הקברות המרכזי של גוש דן. בבית העלמין קריית שאול עדיין נקברים נפטרים, אך הוא מוגדר על ידי המוסד לביטוח לאומי כ"בית עלמין סגור", המאפשר גביית דמי קבורה.
בדומה לבתי קברות אחרים בישראל, גם בבית הקברות קריית שאול הוקמו אנדרטאות לזכר קורבנות השואה. מתחת לחלק מהן נטמנו אפר ועצמות שהובאו ממחנות ההשמדה. באנדרטאות: אנדרטאות ליהודי בריסק, בוקובינה, מינסק וקרקוב. במקום גם חלקה בה נטמנו "חסידי אומות העולם" ונרצחים בפעולות טרור, ובסמוך לשער הכניסה לבית הקברות קבורים חמישה מהנרצחים בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
במקום גם קבר אחים לשרידי גופות הנספים בהפלת מטוס אל על בשמי בולגריה ב-1955.
בית העלמין הוא מקום מנוחתם של רבים מיוצרי ומבצעי התרבות הישראלית בעת החדשה. ביניהם: אברהם חלפי, אברהם שלונסקי, אלכסנדר פן, דליה רביקוביץ, דניאל סמבורסקי, יצחק גרציאני, חנה רובינא, חנוך לוין, יפה ירקוני, נתן אלתרמן, נתן יונתן, מרדכי זעירא, משה וילנסקי, משה שמיר, נחום נרדי, שמואל צ'יזיק, שמואל רודנסקי, תרצה אתר, לוין קיפניס ועוד.

מגדל הקבורה הרוויה

ב-1999 נוספו בבית העלמין חלקות של קבורה רוויה בצידו הצפון-מערבי של האתר. במקום הוקם מבנה בן שלוש קומות שצורתו כשל פירמידה מדורגת, ובין קומותיה מקשרים כבש משופע וגרם מדרגות. קומות המבנה מחולקות לאולמות קבורה מוצלים, ופירים שבהם צמחייה מחדירים אליהן אור שמש. הקבורה מתבצעת ב"כוכים" כדוגמת "קברות הסנהדרין", וניתן לרכוש במקום "אחוזות משפחתיות".

בית העלמין השומרוני

מזרחית לבית העלמין ודרומית לבית העלמין הצבאי נמצא בית עלמין שומרוני קטן. שער בית העלמין, הנמצא מדרום לשער בית העלמין הצבאי, נעול בדרך כלל.
סמל זימבבואה

סמל זימבבואה אומץ ב-21 בספטמבר 1981.

תיאור

הסמל מתאר שני קודואים (סוג של אנטילופה) העומדים על ערימת אדמה עם גבעולי חיטה, ערמות כותנה וראש תירס. על הרגליים נמצא גם סרט עם המילים ""איחוד", "חרות", "עבודה". המגן עצמו בצבע ירוק עם מספר גלים בצבע לבן-כחול למעלה וייצוג זימבבואה הגדולה. מאחורי המגן-מכוש ורובה AK-47 קשורים בסרטים ממשי ירוק וצהוב.
בפסגה - כוכב אדום וציפור גדולה.
נואל סטריטפילד

מרי נואל סטריטפילד (באנגלית: Mary Noel Streatfeild;‏ 24 בדצמבר 1895 - 11 בספטמבר 1986) היא סופרת אנגליה, הידועה בעיקר בשל סדרת ה"נעליים" שכתבה. סטריטפילד זכתה במדליית קרנגי בשנת 1938, על ספרה "הקרקס מגיע" הידוע גם בשם "נעלי קרקס".
כמה מרומניה עובדו לסרטים או לסדרות טלוויזיה.

ביוגרפיה

נואל סטריטפילד היא בתו של ויליאם סטריטפילד, והייתה הבת השנייה מתוך חמישה ילדים. נולדה בססקס שבאנגליה. נואל נחשבה לאחות "הרגילה" במשפחה שלה, אך היא התבלטה בהופעות שערכה עם אחיותיה למטרות צדקה. בהגיעה לבגרות היא חיפשה קריירה בתחום התיאטרון, ובמשך כעשור הייתה שחקנית. חיי הבמה היוו בסיס לרבים מהספרים הפופולריים שלה לילדים, שעסקו לעיתים קרובות בילדים המתמודדים עם קריירה בתחום האמנות.
תם גל

ביוגרפיה

גל נולד ברמת השרון וגדל בכפר סבא, שם למד בבית הספר התיכון "כצנלסון". את שירותו בצה"ל, בין השנים 2010–2013, עשה במודיעין חיל האוויר. למד בבית הספר למשחק "סמינר הקיבוצים".

קריירת המשחק

גל החל את דרכו בסדרת הטלוויזיה "החבר'ה הטובים" ששודרה בין השנים 1999-2002 בערוץ הילדים. בסדרה גילם את נתי לוי, אחיו הקטן של גיבור הסדרה. במקביל לצילומי הסדרה, השתתף גל בשני סרטים - בשנת 2000 שיחק בסרט הטלוויזיה "שלום לבן דודי" לצד אלון אבוטבול ובשנת 2002 שיחק בסרטים "אבא שחור לבן" לצד דן תורן, אגם רודברג ונמרוד רשף, ובסרט "הערב: הניצול" ששודרה בערוץ 2, בבימויו של גבריאל ביבליוביץ'.
ב-2003 שיחק גל בסרט הקולנוע "סימה וקנין מכשפה" בבימויו של דרור שאול ("מבצע סבתא"), בו גילם את ביבי אצו וענונו, נכדה של סימה וקנין. סרט זה היה מועמד לשלושה פרסי אופיר. בשנה זו השתתף גם בסדרה הקומית "צימרים" ששודרה בערוץ הראשון.
את תפקידו הראשון בתיאטרון ביצע גל בשנת 2004, בהצגה "מירל'ה אפרת" של תיאטרון בית ליסין. בשנה זאת השתתף בסדרת הנוער והילדים "ראש גדול" ששודרה בשידורי הלוויין של חברת "יס" בערוץ הילדים. בסדרה גילם את דמותו של יונתן בן נון, ילד מחונן אשר הוריו אינם יודעים זאת. הסדרה זכתה להצלחה ובעקבותיה התפרסם גל, ששיחק בסדרה במשך ארבע העונות הראשונות, עד שנת 2007.
בשנת 2005 שיחק בהצגה "יומנים" של תיאטרון בית ליסין. באותה התקופה השתתף גם בפרק האיחוד של תוכנית הקאלט הישראלית "קרובים קרובים", בו גילם את נבו, נכדם של ליאורה ריבלין ויהורם גאון. בשנת 2006 דיבב בסרט "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק". ובשנת 2007 השתתף בהצגה "האגם המוזהב" לצד מרים זוהר ואילן דר.
במהלך שנות עבודתו לקח גל חלק במספר סרטי סטודנטים, כשהבולט ביניהם הוא הסרט "אבות" בו שיחק את התפקיד הראשי. הסרט זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל סרטי הסטודנטים בהוליווד לשנת 2008.
ב-2009 שיחק בתוכנית "אחרי הצלצול" בגרסה הישראלית של ערוץ דיסני. בשנת 2010 יצא לאקרנים הסרט החמישי בו השתתף גל, "פעם הייתי" בבימויו של אבי נשר, בו גילם גל את דמותו של בני עבאדי; הסרט זכה בשני פרסי אופיר.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי ואת לימודי המשחק, חזר גל להופיע ולשחק. בשנת 2018 השתתף בפיילוט לסדרת טלוויזיה חדשה בשם "עשבים שוטים" אשר זכתה בפסטיבל קולנוע דרום וכן בפסטיבל itv בורמונט בפרס הבימוי. כמו כן, גל השתתף בפרק בסדרה "הנערים" של HBO. 
בשנת 2018 החל לשחק בהצגה "אל נקמות" של התיאטרון הקאמרי. במקביל, מופיע גל בהצגה "לשם ובחזרה" של התיאטרון העברי.
מנהיר

מנהיר (צרפתית: Menhir) הוא מגלית (אבן גדולה) גדול וניצב ממקור אירופאי פרהיסטורי. צורתו מלבנית לרוב, כשקצהו העליון מחודד בצורה גסה. למנהיר צורה פאלית, ולכן חוקרים רבים מתייחסים אליו כמייצג את דמות הזכר.

היסטוריה

המילה "מנהיר" שימשה לראשונה בידי ארכאולוגים מן המאה ה-19 על בסיס המילה הברטונית העתיקה שפירושה "אבן ארוכה". בברטונית המודרנית (המדוברת במערב צרפת) הביטוי המקובל הוא "פאולבן" (Peulvan).
המנהיר הגדול ביותר כיום נמצא בלוקמריקה (Locmariaquer) בברטוניה, והוא נקרא "המנהיר השבור הגדול" (בצרפתית: "Grand Menhir Brisé"). גובהו היה בעבר 20 מטרים והוא כיום מפורק לארבעה שברים. משקלם הכולל של השברים הוא 330 טון, והמנהיר - כשהיה שלם - היה מהעצמים הכבדים ביותר שהועברו ללא מכונות (אם כי לא בראש הרשימה - ראו למשל כאן). באזורים אחרים, הושחתו המנהירים בשיטתיות על ידי הנוצרים, בגרמניה למשל, שהייתה בעבר שופעת מנהירים, קיים כיום אחד בלבד. ב-קרנאק בברטאן קיים מערך מנהירים של למעלה מ-3,000 פרטים, המסודרים בשורות ב-3 קבוצות.
כיום, אין בידינו ידע אודות ההקשר התרבותי בו נוצרו המנהירים. עד לתקופה האחרונה, הם נחשבו שייכים לתרבות אנשי ביקר, שאיכלסו את אירופה באלף השלישי לפני הספירה בשלהי התקופה הנאוליתית ובתחילת תקופת הברונזה. אך מחקרים עדכניים בנוגע לגילם של המנהירים בברטוניה מצביעים על מקור קדום יותר, מלפני כ-6,000 או אף 7,000 שנים.
בקומיקס הצרפתי "אסטריקס", עוסקת אחת הדמויות, אובליקס, בסיתות ונשיאת מנהירים.
קייפסייז

קייפסייז (אנגלית: Capesize) היא קטגוריית גודל של אוניות משא אשר בסיווג המקורי היו גדולות מכדי לעבור בתעלת סואץ או בתעלת פנמה (דהיינו, גדולות יותר מקטגוריית פנמקס וסואצמקס). לכן, כדי לעבור בין האוקיינוסים נאלצו אוניות אלה להקיף את כף התקווה הטובה, או את כף הורן. מאז תחילת המאה ה-21 חלק גדול מהאוניות בקטגוריית קייפסייז יכולות לעבור בתעלת סואץ כל עוד הן עומדות בשוקע המרבי (18.91 מטר נכון לשנת 2008).

סקירה כללית

אוניות קייפסייז הן בדרך כלל במעמס העולה על 150,000 טון והן בדרך כלל מכליות נפט או אוניות צובר המובילות עפרת ברזל, פחם וחומרי גלם אחרים בתפזורת. המונח "קייפסייז" (מילולית: "גודל כף") מתייחס בדרך כלל לאוניות צובר יותר מאשר למכליות. אוניית קייפסייז אופיינית היא במעמס של 175,000 טון, אף שקיימות גם אוניות גדולות בהרבה, עד 400,000 טון מעמס. ממדיהן העצומים והשוקע הרב של גופן מגביל את נתיבי המים והנמלים בהם הן יכולות לבקר.
הפרס הבינלאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי

היסטוריה

עמותת הפרס נוסדה בשנת 1988, כאשר מועמר קדאפי תרם 10 מיליון דולר לקרן הממוקמת בשווייץ, הנקראת "צפון-דרום", ואשר הייתה המעניקה הרשמית של הפרס. על פי דף הבית של הפרס:
"הפרס מוענק מדי שנה לאדם, גוף או ארגון בינלאומי, שתרם באופן ברור לשירות אנושי יוצא דופן, ואשר השיג הישגים חשובים בהגנת זכויות האדם, הגנת... החירות ותמיכה בשלום ברחבי העולם."
סכום הפרס הכספי הוא 250,000 דולר שהוענקו לזוכה בודד, חוץ ממקרים בהם הפרס חולק בין זוכים אחדים או בין בני עם שלם.
בחירת הזוכים בפרס ספגה ביקורת פעמים רבות. כך למשל, ניתן למצוא בין הזוכים את רוז'ה גארודי, מכחיש שואה אנטי-ציוני שזכה לפרסום עקב ספר אנטי-ישראלי שכתב ומספר הצהרות שנויות במחלוקת. חלוקת הפרס נפסקה בשנת 2011 עקב המהפכה בלוב ומותו של קדאפי.
רד בול מינכן (הוקי קרח)

היסטוריה

לאחר הקמת המועדון Eishockeyclub HC München 1998 ב-19 בינואר 1998, הקבוצה החלה לשחק בליגת Bezirksliga, במסגרת אליפות המחוז.
המועדון התקדם במהירות בליגות ההוקי בגרמניה בעשור הראשון, עם זכייה בשני תוארי אליפות הליגה הבווארית (Bayernliga). בשנת 2003 המועדון שינה את שמו ל- Eishockeyclub München. לאחר שהתקדם בשנת 2003 מהליגה הבווארית לאוברליגה, הקבוצה הפכה לקבוצת EHC München Spielbetriebs GmbH בשנת 2004. המועדון התקדם לבונדסליגה השנייה וזכה לראשונה באליפות הבונדסליגה השנייה בשנת 2010.
בחודש יולי 2010, מינכן העפילה לליגה העליונה בהוקי, DEL. יתר על כן, הקבוצה הצליחה להעפיל לפלייאוף בעונה הראשונה שלה ב-DEL. לאחר בעיות פיננסיות שונות הקבוצה קיבלה חסות חדשה בשנת 2012 ושמה שונה לרד בול מינכן. מאז 1 במאי 2013, החברה והמועדון נמצאים בבעלות חברת Red Bull GmbH.
בעונת 2019 העפילה לגמר ליגת האלופות בהוקי קרח.
אגם יאנקיווה

האגדה על ליקאראיין

לבני הוויליצ'ה הייתה אגדה על מקורו של האגם. האגדה מספרת על נערה יפת תואר בשם ליקאראיין (Licarayén) ועל טוקי אמיץ בשם קיטְראלפּי. השניים תכננו להינשא, אלא שהשד פֶּריפּייָאן, שהיה כלוא בהר הגעש אוסורנו, קינא באהבתם, והחליט לשים לה קץ. הוא גרם להר הגעש לפלוט אש, עשן וגופרית, ולהבות כיסו את קו הרקיע. בני הוויליצ'ה התכנסו כדי להחליט מה לעשות כדי להרגיע את השד הזועם. רופא אליל ישיש, שאיש לא הכיר, גרס שיש להקריב את הבתולה היפה ביותר בקרב, ולהניח את לבה בראש הר פיצ'י חואן, כשעליו מקל קינמון. אז, תבוא ציפור שתאכל את הלב, ותשליך את מקל הקינמון ללוע הר הגעש, ותרגיע אותו. ראש השבט קבע כי בתו, ליקאראיין, היא היא היפה שבבתולות, ואותה יש להקריב. הוא סיפר לה בדמעות על החלטתו, אך ליקאראיין שמחה על כך שתוכל להציל את בני שבטה. הייתה לה רק בקשה אחת - שלא יהרוג אותה באמצעות הגרזן או החנית שלו.
למחרת, הובאה ליקאראיין אל היער, והונחה על מצע של פרחים. לאחר שעצמה את עיניה, נשק קיטראלפי למצחה ועקר את לבה. הוא הביא אותו לראש השבט, ואחד הילדים העלה אותו לראש ההר. מיד לאחר שהניח על הלב את מקל הקינמון, הופיע בשמיים קונדור. הקונדור בלע את הלב, ועף לעבר הר הגעש. הוא חג מסביב ללוע שלוש פעמים, ואז הפיל את מקל הקינמון לתוכו. באותו הרגע נעץ קיטראלפי חנית בלבו, כדי שיוכל להתאחד עם אהובתו. שלג החל לרדת, והמשיך לרדת במשך ימים רבים, עד שהכניע את הלהבות. השלג שנמס גלש במורדות ההרים, ויצר את האגם. הפרחים ששימשו כמצע לליקאראיין בזמן מותה הכו שורשים, והפכו לגן פורח.
אנאדולו אפס

היסטוריה

המועדון נוסד ב-1976. המועדון זכה במספר התארים הגבוה ביותר בטורקיה: 13 אליפויות ו-10 גביעים.
אנאדולו אפס נחשבת לאחת הקבוצות הבכירות ביורוליג. בעבר הצליחה להגיע פעמיים לפיינל פור האירופי: בשנים 2000 ו-2001 (המפעל באותה שנה נקרא "סופרוליג"). בתקופה זו שיחק בשורותיה השחקן המקדוני פטר נאומוסקי, אשר היה נחשב לאחד השחקנים הטובים באירופה. כמו כן, אנאדולו אפס הייתה הקבוצה הראשונה שהוזמנה לשחק מול קבוצות NBA, כאשר במהלך חודש אוקטובר 2006 יצאה למסע משחקים בארצות הברית, אשר במהלכו שיחקה מול דנוור נאגטס וגולדן סטייט ווריורס.
בעונת 1992/93 הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע ספורטה והפסידה לקבוצת אריס סלוניקי. בעונת 1995/96 זכתה בגביע קוראץ' לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אולימפיה מילאנו. בעונת 2011/2012 הקבוצה העפילה לגמר הפלייאוף של הליגה הטורקית, והפסידה בסדרה 2–4 לבשיקטש.
בעונת 2018/19 העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר היורוליג שם הפסידה לקבוצת צסק"א מוסקבה בתוצאה 91-83.
בין השנים 2017-1986 אירחה הקבוצה את משחקיה באולם באבדי איפקצ'י ארנה, למעט השנים 2010-2012 בהן עשתה שימוש בסינאן ארדם.
סורנוס מאפסוס

סורנוס מאפסוס חי בסביבות המאה הראשונה/השנייה לספירה, ונחשב לאחד מהרופאים המרכזיים בעת העתיקה, נחשב לרופא תקיף שביקר בחריפות את הרפואה העממית, וממניחי היסוד לשיטת הרפואה המדעית. חלק מכתביו נשתמרו עד היום.
כמה, כמה מלחמה...

עלילה

בזמן מלחמת האזרחים בספרד, אדריה גינארט, נער בן 15, עייף מחייו חסרי הניסיון ומכמיהתו לחופש, מחליט ללכת לחזית המלחמה עם חבר הילדות שלו. בזמן המלחמה, האישיות של אדריה נמצאת בתהליך למידה על הטבע האנושי.
ג'ובאני דראגוני

חייו

דראגוני נולד במלדולה, לא רחוק מפורלי, אבל אין פרטים על ראשית חייו. הוא למד אצל פלסטרינה, כפי שציין בהקדשה בספר המדריגלים הראשון שלו (1573). כעבור שנה השיג את המשרה היוקרתית של מאסטרו די קאפלה בכנסיית סיינט ג'ון לטראן, אחד ממוסדות הדת והמוזיקה הבולטים ביותר ברומא, משרה שבה נשאר עד סוף חייו. ב-1594, באחרית ימיו, מינה החשמן דל מונטה את דראגוני להעריך את התקדמות התיקונים בשירה הליטורגית, חלק מן הרפורמות המקיפות שנבעו ממועצת טרנט. דראגוני מת ברומא.

מוזיקה

תפוקתו של דראגוני הייתה רחבת ממדים, אבל חלק גדול ממוזיקת הקודש שלו, שנשמר בארכיב של סיינט ג'ון לטראן, אבד עם השנים, לרבות קובץ של מוזיקה ל"קינות ירמיהו" (יחד עם קובץ דומה של אניבאלה סטאבילה) וכן כרך של מוזיקה למגניפיקט. דראגוני כתב לפחות שישה ספרי מוטטים, שחמישה מהם אבדו.
דראגוני הוציא לאור שבעה ספרי מדריגלים לארבעה, חמישה ושישה קולות, בין 1575 ל-1594. הדפסתם החוזרת ונשנית מעידה על הפופולריות שזכו לה.
המלחינים שהשפיעו על דראגוני הם מורו פלסטרינה, בעיקר בראשית הקריירה שלו, ובהמשך מחבר המדריגלים הנודע, לוקה מארנציו. סגנונו של דראגוני שם דגש על הבלטת הטקסט ובהירותו במוזיקה, אבל בשנות ה-90' של המאה ה-16 ניכר במוזיקה שלו דגש גובר והולך על קווי הסופרן והבס, לצד הבנה של אחדות מוטיבית, שניהם מאפיינים של סגנון תקופת הבארוק המתפתח. נוסף לכך ערך ניסויים במרקמים פוליכוראליים בכמה מיצירותיו המאוחרות, תו היכר אופייני יותר למוזיקה ונציאנית מאשר רומאית.
משוואה ממעלה שישית

פתרון

כמה משוואות ממעלה שישית, כמו  ניתנות לפתרון באמצעות רדיקלים, אבל משוואות אחרות לא ניתנות לפתרון. בשנת 1824 הוכיח נילס הנריק אבל כי אין פתרון כללי באמצעות רדיקלים למשוואה ממעלה חמישית ומעלה. שנים ספורות לאחר מכן מצא אווריסט גלואה אפיון מלא של כל המשוואות הפולינומיות שניתנות לפתרון באמצעות רדיקלים: אלו המשוואות שחבורת גלואה המתאימה להן היא חבורה פתירה. מחקרים אלו הולידו את תורת גלואה ואת תורת החבורות. גלואה פיתח טכניקות לקביעה האם משוואה נתונה ניתנת לפתרון על ידי רדיקלים. מתורת גלואה נובע כי משוואה ממעלה שישית ניתנת לפתרון במונחים של רדיקלים, אם ורק אם חבורת הגלואה שלה נמצאת בחבורה מסדר 48, המייצבת חלוקה של קבוצת השורשים לשלוש תת-קבוצות של שני שורשים, או חבורה מסדר 72 המייצבת חלוקה של מערכת השורשים לשתי תת-קבוצות של שלושה שורשים. קיימות נוסחאות כדי לבדוק כל מקרה, ולחשב את השורשים, במקרים שהמשוואה ניתנת לפתרון.
משוואה כללית ממעלה שישית ניתנת לפתרון במונחים של פונקציות קמפה דה פרייט. ישנן משוואות ממעלה שישית הניתנות לפתרון על ידי פונקציה היפרגאומטרית כללית במשתנה אחד, באמצעות הגישה של פליקס קליין לפתרון משוואה ממעלה חמישית.

דוגמאות

העיקול של וואט, שעלה עם העבודה הראשונית על מנוע הקיטור, הוא משוואה ממעלה שישית עם שני משתנים.
אחת השיטות לפתרון משוואה מעוקבת כוללת שינוי במשתנים כדי להשיג משוואה ממעלה שישית, שמשתניה ממעלות 6, 3 ו-0 בלבד. בדרך זו, ניתן לפתור אותה כמו משוואה ריבועית.
חיים ישראל אייז

מפעל ההצלה של הרב חיים ישראל אייז

אייז היה בין הראשונים שקיבלו תיאור מפורט ומדויק על המתרחש בארצות הכיבוש הנאצי. הוא קיבל וארכב מאות מכתבים המתארים את הסבל בגטאות ובמחנות ההשמדה. 
מתוך המכתבים עולה תמונה מפורטת של המערכת אותה הפעיל: שליחים בארצות הכבושות, רשת של "סייענים" בצלב האדום ואנשי קשר בשגרירויות הזרות בברן.
התרומה החשובה ביותר של ארכיון המכתבים היא בביסוס דעה של היסטוריונים, כי עסקנים חרדים היו המובילים בשבירת החשיבה ה"מקובלת", שטענה כי אסור לפעול בדרכים שאינן חוקיות ו"להרגיז את הגויים".
כשהחלו להגיע מאירופה תיאורי הרעב והמחסור, העביר חיים ישראל כספים לידיד בליסבון, וזה היה רוכש המוצרים האלה שהיו יקרי המציאות בזמן המלחמה (קקאו, קפה, סוכר, תה וסרדינים) ומעבירם לתעודתם. מוצרים אלה יכלו היהודים להחליף בכמויות גדולות של קמח ותפוחי אדמה.
את המזון שרכש היה חיים ישראל מעביר לז'נבה, שם היו לו קשרים טובים עם יו"ר הצלב האדום . אנשי הצלב האדום הבינלאומי היו מעבירים את חבילות המזון לסניפם בגרמניה, וזה היה מחלק את החבילות לנמענים. חיים ישראל היה עושה מאמץ מיוחד כדי לאפשר ליהודי הגטו לקיים מצוות כהלכתן. לשם כך היה שולח ארבעה מינים, מצות ויין בעבור ארבע כוסות. 
את משלוחי המזון מימן לעיתים קרובות מכיסו, וחלק גדול מהונו הוקדש למטרה זו.
המצאתו הגדולה של חיים ישראל הייתה כשיצר קשר עם הקונסול של פרגוואי ושל אל סלוודור על מנת שינפיק תעודות זהות ודרכונים דרום אמריקאיים ליהודי הגטו בפולין. לשם כך נעזר גם בקונסול פולין, קונסטנטי רוקיצקי. כך הונפקו אלפי תעודות דרום אמריקאיות, ונשלחו בידי שליחים שונים או באמצעות הדואר ליעדם. בצורה זו זכו היהודים בעלי התעודות ליחס מועדף, ונעצרו במחנות מיוחדים לנתינים זרים, המפורסם שבהם הוא מחנה ויטל. אף על פי שרבים מבעלי התעודות לא זכו להינצל, בזכות תעודות אלה הציל אייז יהודים רבים ממוות.

הקמת אגודת ישראל

ר' חיים ישראל אייז היה בין מקימי תנועת אגודת ישראל העולמית, בשנת 1912, ומפעיליה המרכזיים. הוא לא הירבה להופיע בוועדות או אסיפות, אלא פעל בעיקר מאחורי הקלעים וכל החלטה שהובאה לפני הנשיאות זכתה קודם לכן לאישורו. הוא ריכז תחת ידיו גם את ניהול קרנות הצדקה של אגו"י.
בימי מלחמת העולם הראשונה הקים מערכת להעברת מידע על מקומם וצרכיהם של הפליטים היהודים הרבים, ודאג למחסורם.
בציריך הוציא לאור את עיתון "הדרך", וכתב הוא עצמו את המאמרים ודאג להדפסתם ושליחתם. משווייץ הוא ניהל את מערכותיה של היהדות החרדית בא"י, שבאותה עת עמד בראשה הרב חיים זוננפלד. הוא הביע את דעתו בצורה נחרצת בכל הסוגיות שעמדו על סדר היום הציבורי. הוא כתב בקביעות בעיתון של אגודת ישראל בשם "קול ישראל" שיצא לאור בירושלים.
כמטרה עיקרית לחיציו שימשה תנועת המזרחי, אליה השתייך בעצמו בצעירותו. הוא לעג לאנשי המזרחי על כך שלא מלמדים לבניהם תורה, אלא יש להם "דת" אחת: "דת העבודה". הוא גם טען שהסתפחות המזרחי לציונות היא בעבור בצע כסף. כמו כן ביקר את החינוך החילוני בארץ ישראל, ועל בוגרי חינוך זה כתב כי " בטוח הנני שלא יגדלו לאפיקורסים, אחרי כי אינם יודעים אף ידיעה כל שהיא מתורת הקודש כדי לכפור בה, מגודלים המה ל'עמי הארץ'..."
נכדיו וניניו של הרב חיים ישראל אייז כולם הולכים בדרכו, יש לו אף נכדים בארץ ישראל חתני בנו הרב יוסף אייז ז"ל, ואף מכהנים כראשי ישיבות כמו הרב אפריים מילר ראש ישיבת משך חכמה בבני ברק והרב חיים ישראל הערץ ראש ישיבת יד הלוי וחתנו של ראש ישיבת בריסק הרב אברהם יהושוע סאלאוויציק. ועוד.
עממיות

עלילה

ארבע חברות טובות מהפריפריה מנסות להשתלב בבוהמה של העיר הגדולה, תל אביב, תוך שהן מנסות להשיל מעליהן את הרושם ה"עממי" ומשתדלות לשדר מעמד גבוה, ובמקביל הן מחפשות אהבה ללא כוונה להתפשר. חלקן שינו את שמן על מנת לשוות לעצמן תדמית תל אביבית.
שלוש מן החברות – שני (נטע גרטי), רונית (רותם זיסמן כהן) וסלבית (אניה בוקשטיין) – עובדות בחברת שוק ההון בשם מישר. החברה הנוספת היא חן (מלי לוי).
הסדרה נכתבה בהשראת הפרק "הפרחה הסמויה", שהופיע בסדרה החברים של נאור שאף היא נכתבה על ידי נאור ציון. בפרק זה, בעונה השלישית של הסדרה, הופיעו ענת מגן-שבו כשונטל סוויסה, יוצאת פריפריה המסווה את היותה "פרחה", רותם זיסמן-כהן ואניה בוקשטיין בתור אותה דמות.
נדב הלפרין

ביוגרפיה

הלפרין נולד וגדל בראש העין למשפחה ציונית דתית, והוא נינו של הרב אברהם חיים נאה. בשנת 2009 החל לפרסם מאמרי דעה בעיתונות הכתובה והאלקטרונית ומאוחר יותר באותה השנה טור דעה קבוע באתר nrg בנושאי יהדות ואקטואליה. בשנת 2011 החל לפרסם שירה בעיתונות ובכתבי עת, בין השאר בעיתונים: הארץ, מקור ראשון וידיעות אחרונות. בשנת 2012 התחיל את לימודיו במכינה הקדם צבאית בני-ציון בתל אביב, ברם עזב אחרי תקופה קצרה עקב חוסר התאמה למסגרת. ב-2013 התגייס הלפרין לתחנת גלי צה"ל, בה שירת כעורך ומפיק במחלקת התוכניות ובין השאר ערך את תוכניתו של המשורר דורי מנור "בעקבות הזמן האבוד", כתב את פינות "דקה ישראלית",  והגיש את רצועת "ציפורי לילה מוזיקליות". ביולי 2016 צורף הלפרין לתאגיד השידור הישראלי ובפרט לצוות תחנת כאן תרבות. בספטמבר באותה השנה היה מיוצרי סדרת סרטוני השירה "כאן שיר" אותה הגה. עם פתיחת שידורי התאגיד במאי 2017 החל להגיש את התוכנית היומית "אש זרה" המשלבת בין הגות יהודית ושירה בתחנות ביום חמישי בכאן מורשת, ובימים א'-ד' בכאן תרבות וכאן ב', לערוך תוכניות בנושאי יהדות הגות וספרות, ולהגיש פינות שעניינן פרשת השבוע, שירה ואירועים היסטוריים בערוץ כאן11. ב-2019 החל להגיש סדרת סרטונים בשם "#כאן_אורייתא" בעמוד הפייסבוק של כאן.
ב-2019 משחק בסדרת הנערים.
שבי דרום

שָׁבֵי דָּרוֹֹם (נִיר עֲקִיבָא) הוא יישוב קבע שממשלת ישראל אישרה את הקמתו בתאריך 27 בדצמבר 2009 עבור תושבי כפר דרום, שפונו בהוראת הממשלה במסגרת תוכנית ההתנתקות בקיץ 2005.
היישוב החדש הוקם בשטח שיפוטה של המועצה האזורית מרחבים, בתחומי המושב ניר עקיבא, וממערב לו. קהילת המתיישבים הראשונית ביישוב היא בת כ־24 משפחות, מהן כ־13 משפחות ממפוני כפר דרום. נכון לכסלו ה'תשע"ט- 11/2018, מונה היישוב כ-35 משפחות. שם היישוב מבטא את האמונה כי בקרוב ישובו התושבים אל כפר דרום וגוש קטיף. רב היישוב הוא הרב אברהם יעקב שרייבר, לשעבר רבה של כפר דרום וראש ישיבת בית אברהם.

היישוב

העלייה הרשמית לקרקע התקיימה ב-30 במרץ 2011 במעמד רבנים ואישי ציבור. במהלך הטקס הוכנס ספר תורה לעילויי נשמת נער שנהרג בתאונת דרכים בתחילה שוכנו המשפחות בקרווילות זמניות ובהמשך ייבנו בתי הקבע. במקום יוקמו גם כל המוסדות שהיו קיימים בכפר דרום, מכון התורה והארץ, מוסדות חינוך וכן מפעל חסלט אשר יוקם בפארק התעשייה נ.ע.ם שבקרבת היישוב.
החפרנים

היסטוריה

התוכנית עלתה לשידור ב-31 באוגוסט 2014 בערוץ הטלוויזיה החינוכית הישראלית, ובערוץ 2. ב-22 במרץ 2015 עלתה לשידור העונה השנייה, וב-20 בדצמבר 2015 עלתה לשידור העונה השלישית. התוכנית זמינה לצפייה גם בערוץ ה-YouTube של הטלוויזיה החינוכית. החל מאוגוסט 2018 לאחר סגירת הטלוויזיה החינוכית, התוכנית עברה לשידור בערוץ כאן חינוכית.
התוכנית זמינה גם ב- yesVOD kids, סלקום tv, פרטנר tv וHOT VOD Young.
עונה רביעית של התוכנית צולמה בין החודשים יולי-ספטמבר 2016 ועלתה לשידור ב-25 בדצמבר 2016. בנובמבר 2016 החלו צילומי העונה החמישית, ששודרה ביולי 2017. ב-1 ביולי 2018 עלתה לשידור העונה השישית של התוכנית.
בעונה השישית היו שינויים בתוכנית כגון: אולפן חדש ושינויים בצוות השחקנים, כשאת מקומה של רחלי רוטנר תופסים תמר עמית יוסף ואביתר ליכטנשטט.
ב-17 בספטמבר 2019, יום הבחירות לכנסת העשרים ושתיים שודר הספיישל "בוחרים בחפרנים"- ספיישל בן ארבע שעות בשידור חי של צוות החפרנים הקבוע: דודו ארז, מירב פלדמן, יובל סגל, יחד עם מאיה בכובסקי, אביעד בנטוב, מיכל מצוב, עומר דרור, בר מיניאלי, והראפר איתי לוקאץ'. הספיישל כלל מערכונים שמסבירים מושגי יסוד בדמוקרטיה, פריצות בשידור חי מקלפיות, משאלי רחוב, כתבות (לראשונה בטלוויזיה- ועדת הבחירות המרכזית חשפה איך מתבצע הליך ספירת הקולות לאחר סגירת הקלפי), אירוח חברי הכנסת איילת נחמיאס-ורבין ורועי פולקמן, סוקרים, פרשנים פוליטיים, ילדים אורחים ועוד. המשדר ליווה את חשיפת תוצאות המדגמים בערוצים השונים, תוך הנגשת התוצאות לילדים.

אופי התוכנית

בכל תוכנית הצופים שולחים אל צוות החפרנים שאלות מצולמות בווידאו, וצוות החפרנים נשלח לברר את התשובות. במהלך התוכנית מתארחים גם מומחים אמיתיים כגון: רופאים, פיזיקאים, אקולוגים, תזונאים, מרצה לחקר המוח, מרצה למדע פופולרי, גנטיקאי, היסטוריון, אמן חושים ועוד.
התוכנית עוסקת בין היתר בשאלות: מדוע לפיראטים יש רטייה, האם יהיה סוף לעולם, מי המציא את ריצת המרתון, האם אפשר לנוע במהירות האור, האם מסע בזמן אפשרי, מי המציא את השוקו, מדוע שמים נרות על עוגת יום הולדת ונושפים עליהם תוך בקשת משאלה, מדוע הזאבים מייללים לכיוון הירח, מי באמת גילה את אמריקה, איך הומצא הא"ב העברי, מהו חור שחור, מהו ואיך נוצר גולם, מהי קומדיית מצבים ועוד.
באולפן החפרנים נמצא "מקלחון הזמן", המאפשר לשגר את החפרנים לעבר, לעתיד ולחלל.
במהלך התוכנית, הכתבים מוצגים כ"חפרנים". למירב, יובל, רחלי ומשה מלכה נוסף ללא הסבר שם המשפחה "קידר", בנוסף לשם משפחתם המקורי. במהלך העונות נכנסו לשימוש הביטויים "צ'קגו" (כינוי למצב של כאוס ובלאגן), "זה - חמור!", "לא נעים", "הו, טורבלד", ו"מבחינתי העניין חפור", הנאמרים דרך קבע בתוכנית.
אקטרינה ליטבינובה

ביוגרפיה

ליטבינובה נולדה במוהילב, בלארוס ולה אח תאום. היא ולמדה כלכלה באוניברסיטה הרוסית-בלארוסית בעיר. 
ב-2004 השתתפה לראשונה בתחרות מיס בלארוס, שם עלתה לשלבים מתקדמים, אך לא הגיעה לחמישייה הסופית, ב-2006 השתתפה בשנית בתחרות וזכתה בתואר. עם הכתרתה היא חתמה על חוזה עם בית הספר ליופי במדינתה, ולקחה חלק באירועים רבים למטרות שונות, ואף נפגשה עם נשיא בלרוס.
לאחר מכן נשלחה לייצג את בלארוס בתחרות מיס עולם שנערכה בפולין באותה שנה, לאחר מכן השתתפה גם בתחרות של ערוץ האופנה.
באירוויזיון 2009 הכריזה על תוצאות הניקוד הבלארוסי בשידור למוסקבה.