google/wiki40b huggingface dataset:
דיסידנט

דִּיסִידֵנְט (מלטינית: dissidentem - מרוחק, לא מסכים, נמצא בחוץ. במינוח האקדמיה ללשון העברית: פָּלִיג) בהגדרתו הרחבה, הוא אדם המתנגד לדעה הרווחת, לשלטון או למבנה החברתי המקובל, בעיקר במדינות רודניות וטוטליטריות.
המונח רווח בעיקר לתיאור דיסידנטים פוליטיים, היוצאים כנגד משטרים טוטליטריים. רובם נוקטים באמצעים שאינם אלימים כגון ביקורת על המשטר, אך חלקם אף מנסים לגייס תמיכה להצתת הפיכה והפלת המשטר הקיים בארצם. לרוב הם נרדפים על ידי השלטון ומופעלים כנגדם אמצעי ענישה: מאסר, פגיעה כלכלית ואף הוצאה להורג. ערב הסעודית היא דוגמה בולטת להתייחסות משטרים טוטאלטריות: מאז היעלמותו של העיתונאי הסעודי, ג'מאל אל-חש'וג'י, עלה נושא ההתנגדות, הדיבור החופשי והביקורת הפנימית בממלכת ערב הסעודית בשיח התקשורתי והפוליטי הבינלאומי. עם זאת, למי שמכיר את ההיסטוריה של הממלכה, ההתנגדות איננה עניין חדש ובוודאי שהיא אינה מוגבלת לביקורתו של חאשוג'י על ההתייחסות כלפי מתנגדים, "שרובם, במקרה הרע, ביקורתיים קלים כלפי הממשלה." רבים מאנשי רוח ומבני המשפחה השלטת שהתבטאו נגד דיכוי וחוסר החירויות בסעודיה הוגלו ואיימו.
דיסידנטים נודעים מהמאה העשרים הם אנדריי סחרוב, אלכסנדר סולז'ניצין, פיוטר יקיר, ולדימיר בוקובסקי, אלכסנדר יסנין-וולפין, אנדריי סיניאבסקי ואנדרי אמלריק, ולריה נובודבורסקיה בברית המועצות, לך ולנסה בפולין, וואי ג'ינגשנג בסין, נלסון מנדלה בדרום אפריקה, אונג סן סו צ'י במיאנמר.
חלק מהדיסידנטים בברית המועצות הועברו לבתי חולים פסיכיאטריים ועברו קורס תרופתי בכפייה. לאחר התפרקות ברית המועצות כולם קיבלו הכרה כאנשים בריאים מנטלית.
בשנות השישים והשבעים נודעו מספר דיסידנטים יהודים בברית המועצות שנודעו בשם אסירי ציון, ביניהם: נתן שרנסקי, אידה נודל, סילבה זלמנסון, יוסף מנדלביץ, אדוארד קוזניצוב ואחרים. פעילותם נבעה ממניעים לאומיים-ציוניים, למען חופש הגירה למדינת ישראל.
בתחילת המאה ה-21, לאחר נפילת ברית המועצות, נהוג להשתמש בכינוי "דיסידנט" למתנגדי המשטר במדינות טוטליטריות כמו סין ובורמה ("מיאנמר").
חשבון עסקה

חשבון עסקה הוא מסמך המהווה דרישת תשלום, ושאין לו פורמט המעוגן בחוק. הנפקה של חשבון עסקה איננה מחייבת במס באופן אוטומטי.

תיקון מס' 42 לחוק מע"מ

על פי החוק במדינת ישראל, יש לדווח לרשויות המס על כל ביצוע של עסקה, ולהפיק לה חשבונית מס וקבלה. בעת הפקת חשבונית המס נוצר אירוע מס, ולכן מפיק החשבונית חייב לשלם מע"מ ב-15 לחודש שלאחר הפקתה.
לעיתים קרובות שני הצדדים מסכימים על עסקה, והלקוח דורש מהספק חשבונית מס הרבה לפני מועד התשלום בפועל. הוצאת חשבונית כזו, טרם מועד קבלת הכסף, מחייבת את המוכר במיסים על כסף שהוא עוד לא קיבל מהלקוח. לעסקים קטנים מדובר בבעיה של ממש, ולכן הכנסת העבירה בחודש מרץ 2012 את התיקון מס' 42 לחוק המע"מ, שמטרתו להגן על העסקים הקטנים מפני תשלום מיסים על כסף שעוד לא הגיע אליהם.

חשבון עסקה ממוחשב

רוב תוכנות הנהלת החשבונות (הנורמאליות) המקובלות כיום מאפשרות להנפיק חשבונית עסקה. כאשר הכסף מגיע, ניתן להפוך חשבון עסקה לחשבונית מס/קבלה בלחיצת כפתור, ולהימנע מבלבול ואי-סדר בניירת.
פיליפ גוליקוב

תחילת דרכו

גוליקוב נולד ב-16 ביולי 1900 בכפר קטן במחוז פרם (כיום הכפר נמצא בתחומי מחוז קורגן), שהשתייך אז לאימפריה הרוסית, כבנם הבכור של ואשה ואיוואן גוליקוב. אביו היה חובש צבאי בחיל המצב בטובולסק. ב-13 באפריל 1918 הצטרפו הוא ואביו למפלגה הבולשביקית, וב-30 במאי של אותה שנה, פיליפ התגייס לצבא האדום. הוא לחם בשורות הצבא האדום במלחמת האזרחים הרוסית, ומונה למפקד כיתה שהייתה חלק מהגדוד השלישי של רגימנט האיכרים המתנדבים ה-1. באוקטובר 1918 הוא מונה לעורך הבטאון הרשמי של הארמייה ה-3.לאחר המלחמה מילא תפקידי מטה שונים, עד שבדצמבר 1931 מונה למפקד הרגימנט ה-95, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-32. הוא החזיק בתפקיד עד אוקטובר 1933, עת מונה למפקד הדיוויזיה ה-61. ב-26 בנובמבר 1935 הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק, ובספטמבר 1936 מונה למפקד הבריגדה הממוכנת העצמאית ה-8. ביולי 1937 מונה למפקד הקורפוס הממוכן ה-7, וב-31 בדצמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פולקובניק. בינואר 1938 הוא התמנה כחבר במועצה הצבאית של המחוז הצבאי בלארוס, והועלה לדרגת גנרל מאיור.
בנובמבר 1938 מונה למפקד הקבוצה המבצעית ויניציה, וב-19 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד הארמייה ה-6. בספטמבר של אותה שנה פיקד על הארמייה במהלך המערכה בפולין. ב-4 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל לייטננט. ב-11 ביולי של אותה שנה מונה לראש אגף המודיעין במטכ"ל, וב-26 ביולי מונה לסגן הרמטכ"ל.

אחריתו

מהדחתו עד 3 בספטמבר 1950, היה גוליקוב ראש אגף כוח האדם. במקביל, מאוקטובר 1945 עד מרץ 1946 הוא היה מיופה כוח של הסובנארקום לדון בהשבת אזרחים שנעקרו מארצותיהם בגלל המלחמה. לאחר מכן שימש כמפקד הארמייה הממוכנת המיוחדת עד 17 בינואר 1956. לאחר מכן שימש כמפקד האקדמיה של חיל השריון עד סוף שנת 1957, עת מונה לראש המחלקה הפוליטית של הצבא. ב-1959 הועלה לדרגת גנרל של ארמייה, וב-1961 הועלה לדרגת מרשל ברית המועצות. ב-1962 פרש מהצבא עקב מחלה, אולם המשיך למלא תפקידי מטה שוליים עד מותו. הוא נפטר ב-29 ביולי 1980 בגיל 80, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
ב-15 במאי 1920 נישא לזינאידה אפנסיבנה. היא ילדה לו 6 ילדים, אשר 3 מתוכם הגיעו לבגרות. היא מתה לפניו ב-1969.
אלן קורנו

ביוגרפיה

אלן קורנו נולד במנג סור לואר, לואר. הוא במקור מוזיקאי, היה נגן ג'ז; הוא עבד כעוזרו של קוסטה גברס Costa-Gavras, זו הייתה גם ההזדמנות הראשונה בה עבד עם השחקן איב מונטן, שעמו הוא ישתף פעולה בשלושה סרטים בהמשך הקריירה שלו, בהם Police Python 357 ‏ (1976) ו-La Menace ‏ (1977).
קורנו ביים את ז'ראר דפארדיה בעיבוד לקולנוע של הספר "כל הבקרים שבעולם" בשנת 1991, את הספר כתב פסקל קיניאר.
אלן קורנו זכה בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול ב-1989 על סרטו Nocturne indien בשלוש קטגוריות: ציון לשבח מיוחד, הסרט הפופולרי ביותר ופרס מחבר השופטים.
זכה בפסטיבל Prix Louis Delluc בשנת 1991 בפרס Prix Louis Delluc עבור סרט "כל הבקרים שבעולם".
זכה עבור סרטו "כל הבקרים שבעולם" בפרס סזאר בשנת 1992 בשתי קטגוריות: לבמאי ולסרט הטוב ביותר בשנת 1992.
זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקרלובי וארי בשנת 2003 על סרטו "כבוד ורעדה", שהוא עיבוד לספרה של אמלי נותומב.
באוגוסט 2010 הלך לעולמו כתוצאה ממחלת הסרטן.
סטומה רפואית

הרכבת הסטומה

בעת עריכת הניתוח הראשוני שבגינו צריך את הסטומה, מוצא חלק מהמעי אל תוך חלון הנפתח אל שטח פני הבטן. לאחר החלמה קצרה מופנית כל הפסולת לחור זה תוך עקיפת המוצא הטבעי - פי הטבעת. על החולה, כמובן, להשתמש באמצעי עזר כדי לאסוף את הצואה. זהו הליך הניתן ללמידה, ויש בנמצא ציוד מתקדם הנועד להקל על משתמשי הסטומה. הציוד מתחלק לפי סוגי הניתוח והסטומה. מרבית המטופלים בישראל משתמשים בציוד המרכב משני חלקים בסיס (שגוזרים את הפתח בהתאם לגודל הסטומה, או במוצרים חדשים יותר שנקראים מולדבל moldable מעצבים ללא גזירה את הפתח). את הבסיס אין צורך להחליף כל יום או כמה פעמים ביום. השקיות שמחברים לבסיס שונות אחת מהשנייה בהתאם לצורך. אם היציאות רכות יותר או נוזליות משתמשים בשקיות פתוחות שנסגרות עם ברז או סוגר מיוחד. אם היציאות קשות יותר מומלץ להשתמש בשקיות סגורות.
שף (סאות' פארק)

שֶף (באנגלית: Chef) הוא דמות-עבר חוזרת בסדרת הטלוויזיה "סאות' פארק". שף היה הטבח בקפיטריה של בית הספר היסודי של סאות' פארק, ודובב בידי אייזק הייז. הופעתו הראשונה בסדרה הייתה בפרק הראשון והאחרונה בפרק ה-140 שפתח את העונה העשירית, "שובו של שף".

סקירה כללית

כינויו של שף בא לו מהיותו טבח. הוא נולד בשם ג'רום מק'לרוי לתומאס ונלי שחיים באדינבורו שבסקוטלנד. שף הוא נוצרי אך היה מוסלמי למשך זמן קצר לאחר שהמיר את דתו במהלך הפרק "שף משתגע". הוא אוהב לבשל והגיע לעיר סאות' פארק על מנת לפתוח בה מסעדה, אך הפך לטבח הקפיטריה של בית הספר בו לומדים גיבורי הסדרה קייל, סטן, אריק וקני. הוא האדם האמריקאי אפריקאי היחיד בעיר מלבד הילד טוקן בלאק והוריו, ובדרך כלל הוא מתושבי העיר היחידים המסוגלים להפגין שכל ישר והמבוגר היחיד שהילדים סומכים עליו בבקשת עצה.
תשוקה נוספת של שף מלבד בישול הייתה מוזיקה. הוא עוצב בהשראת דמותם של זמרי מוזיקת נשמה אמריקאים אפריקאים משנות השבעים כאייזק הייז ובארי וייט, ויוצרי הסדרה טענו כי הייז היה הבחירה הראשונה שלהם לגילום הדמות. הוא בחר לעיתים קרובות (במיוחד בעונות הראשונות של הסדרה) להשיא את עצותיו לילדים בשיר, שבדרך כלשהי הפך לשיר זימה. אחד מהשירים שהייז שר בסדרה כשף, "(Chocolate Salty Balls (P.S. I Love You", פורסם כסינגל והגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים בבריטניה ובאירלנד. השיר מכיל רמיזות מיניות בנוגע לאשכיו של שף במסווה של שיר הלל אותו כתב לממתקי השוקולד פרי ידו, "ביצי השוקולד המלוחות של שף".
קורנדון איירליינס

היסטוריה

החברה נוסדה בנובמבר 2004 והחלה את פעולותיה באפריל 2005. מאז הקמתה חלה עלייה חדה בכמות הנוסעים וברווחי החברה. בשנת 2007 הטיסה החברה 780,000 נוסעים לעומת 2006 שבה הטיסה 470,000 נוסעים.

פעילות החברה בישראל

כיום מפעילה החברה טיסות צ'ארטר עונתיות בין אנטליה ובודרום לתל אביב, והחברה הבת מפעילה טיסות שכר עונתיות בין אמסטרדם לנמל התעופה עובדה שעל יד אילת.
החל מחודש ינואר 2018, תפעיל באמצעות חברת הבת שלה, קורדון איירליינס הולנד, קווים ישירים מתל אביב אל ברלין-שונפלד, פריז, ורשה ובתומי.]
סרצ'שמה

סרצ'שמה (בפרסית: سرچشمه) הוא מכרה נחושת במחוז כרמאן באיראן, נחשב למכרה השני בעתודותיו בעולם. מכיל בתוכו גם כמויות ניכרות של מוליבדן, זהב ועוד מתכות נדירות.
המכרה נמצא כ-160 ק"מ דרומית-מערבית לעיר כרמאן ו-50 ק"מ דרומית לרפסנג'אן. סרצ'שמה נמצא ברום ממוצע של כ-2,600 מטרים, כאשר הנקודה הגובה ביותר עומדת על כ-3,000 מטר.
נכטאן השלישי, מלך הפיקטים

קורות חיים

לא ברור אם נכטאן היה בנו של דר אילי, או בנו של דארגארט (לפי איזכור המופיע ב"דברי ימי אלסטר" בשנת 710). ככל הנראה דארגארט המוזכר הוא דארגארט מקר פינגווין אשר נפטר בשנת 686 והיה בן משפחת המלוכה של דאל ריאטה. ישנה סברה לפיה דר -אילי המוזכרת בכרוניקות הייתה אימו של נכטאן ואביו היה דארגראט.
לנכטאן היו מספר אחים ובהם קיניאד (קנת') שנהרג בשנת 713, טאלורגן בנו של דרסט היה אחיו למחצה, וייתכן שהיה אח נוסף בשם קונגאס שנפטר בשנת 712.
על פי כתביו של בדה (Bede) יחסי ממלכת הפיקטים ונורת'מבריה היו יחסי שלום בתקופת שלטונו אבל "דברי ימי אלסטר" מספרים על תבוסה פיקטית בקרב מול נורת'מברלנד שנערך במאג מאנון (כנראה ליד סטירלינג  בשנת 711).
בדה, בספרו היסטוריה אקלסיאסטיקה ג'נטיס אנגלורום (Historia ecclesiastica gentis Anglorum - ההיסטוריה הכנסיתייתית של אנגליה) מזכיר מכתבים שנשלחו אל המלך נכטאן בעניין מועד חגיגת חג הפסחא בשנת 711. מהמכתבים עולה כי נכטאן היה בקיא בחוקי הדת וייתכן והיה תאולוג נוצרי. במסגרת הוויכוח השתכנע המלך בגירסת קאולפריד אב המנזרים מונקווירמאות' וג'ארו והורה על חגיגת חג הפסחא במועד שתואם לגירסתם. ככל הנראה - גירוש הנזירים מהאי איונה בשנת 717 על ידי נכטאן קשור לסכסוך זה. כמו כן ישנה מסורת המשייכת את יסוד מנזר אברנת'י לנכטאן.
שני בניו של נכטאן נפטרו בשנת 710 וככל הנראה לא היו לו בנים נוספים. על פי "דברי ימי טיגרנאך" נכנס נכטאן למנזר בשנת 724, ודרסט השביעי מלך במקומו. סימול, בנו של דרסט נכלא בשנת 725 וככל הנראה החל סכסוך מלוכה. דרסט כלא את נכטאן בשנת 726, ובתגובה הדיח אלפין הראשון את דרסט לזמן קצר. דרסט שב לשלטון לאחר שאואנגוס הראשון הביס את אלפין ובשנת 729 שב נכטאן למלוך.
נכטאן מלך עד שנת 732, ולאחר פטירתו ירש אותו אואנגוס.
ישנה סברה לפיה סרקופג אנדרו הקדוש נבנה על ידי אואנגוס עבור נכטאן בעוד היסטריונים אחרים סבורים שהסרקופג נבנה עבור אואנגוס עצמו.
איימי פרדי

חיים וקריירה

פרדי נולדה וגדלה בלאס וגאס, נבדה, לאחר לימודי התיכון היא עברה לגור בהרים כדי לגלוש בסנואובורד. כשהייתה בת 19 חלתה פרדי בדלקת קרום המוח, ובתוך פחות מ-24 שעות המחלה השפיעה על מערכת הדם שלה וגרמה לאלח דם ולכשל איברים. הרופאים נאלצו לקטוע את שתי רגליה מתחת לברך, והיא איבדה גם את שתי הכליות והטחול. הרופאים נתנו לפרדי רק 2% סיכוי לשרוד, אך לאחר שלושה שבועות ללא הכרה היא התעוררה, החלימה ממחלתה וקיבלה רגליים תותבות. שנתיים לאחר מכן, היא קיבלה תרומת כליה מאביה.
שבעה חודשים אחרי שקיבלה את רגליה התותבות החלה פרדי לגלוש בסנואובורד, ובתוך מספר חודשים הגיעה למקום השלישי בתחרות סנואבורד בממות' מאונטין, קליפורניה. לאחר מכן קיבלה פרדי מענק מקרן CAF, ארגון ללא כוונת רווח המסייע לאתלטים בעלי מוגבלויות והתמודדה במספר תחרויות גלישה בארצות הברית. בשנת 2003 עברה פרדי לסן דייגו ושימשה כדוברת קרן CAF, ובמקביל עסקה בטיפול בעיסוי. בפברואר 2003 שיחקה בקליפ של מדונה.
בחודש מאי 2011 נאמה פרדי בועידת TED באורנג', קליפורניה. בנאומה, שכותרתו "חיים מעבר לגבולות" סיפרה פרדי על תקופת מחלתה, על המשבר שחוותה בעקבות המחלה ועל חזרתה לחיים רגילים, ודיברה על היכולת של כל אדם להתגבר על מגבלותיו. בין היתר אמרה: "במקום להסתכל על האתגרים והמגבלות שלנו כעל משהו שלילי או רע, אנחנו יכולים להתחיל להסתכל עליהם כמו ברכות, מתנות מפוארות שניתן להשתמש בהם כדי להצית את הדמיון שלנו ולעזור לנו ללכת רחוק יותר מאשר אי פעם ידענו שאנחנו יכולים ללכת."
יפעת סולל

יפעת סולל (נולדה ב-1 באפריל 1972) היא משפטנית, פעילה חברתית ופוליטית ישראלית. עומדת בראש ברית הקואופרטיבים בישראל לצדק חברתי, כלכלי וסביבתי וחברת הוועד המנהל של אגודת האשראי אופק

ביוגרפיה

בשנים 1990–1992 שירתה בצה"ל כרכזת נוער בחבל לכיש ובבית שמש.
ב-1998 סיימה סולל תואר ראשון במשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. היא התמחתה במרכז לפלורליזם יהודי ובמקביל השלימה את לימודיה לתואר שני במשפטים, עם התמחות בחברה ופוליטיקה, באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 הוסמכה כעורכת דין.

קואופרטיבים

סולל עוסקת בתחום הקואופרציה הן מהצד המעשי והן מהצד המחקרי.
היא עומדת בראש ברית הקואופרטיבים לצדק חברתי, כלכלי וסביבתי, ארגון גג של קואופרטיבים שקמו ברובם מאז המחאה החברתית שמעודד את הרעיון הקואופרטיבי בישראל. במסגרת זו היא ליוותה את הקמתם של עשרות התארגנויות קואופרטיביות בתחומים שונים.
סולל היא ממייסדות אגודת האשראי אופק שהוקם בשביל להפעיל בנק קואופרטיבי וחברת הוועד המנהל שלו.  במסגרת זו לקחה חלק בקידום הליך החקיקה של חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים, בעיקר בפרק שעניינו אגודות פיקדון ואשראי ובכלל בקידום תיקוני חקיקה, שיאפשרו הקמת מוסדות פיננסיים קואופרטיבים בישראל. "אופק" עומדת להיות האגודה הראשונה שתקבל רישיון להפעלת אגודת פיקדון ואשראי, בהתאם לחוק החדש.
במקביל יפעת סולל עוסקת במחקר בתחום. היא  כותבת דוקטורט (בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, בהנחיית פרופ' גד ברזילי) בנושא "קואופרטיבים, תחרות וזכויות צרכנים ועובדים: האם המודל הקואופרטיבי מחייב רה- קונספטואליזציה של דיני התחרות?"

פעילות פוליטית

עו"ד סולל מכהנת כחברת הנהלת מרצ ושימשה מטעמה כחברת הנהגת הסתדרות העובדים הכללית החדשה.  יו"ר הפורום למאבק בכיבוש של מרצ.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 שובצה במקום ה-21 ברשימת מרצ. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוצבה סולל במקום התשיעי ברשימת מרצ לכנסת. 
סולל משמשת נציגת פורום הארגונים לביטול חוק ההסדרים.
קרי פוקס

ביוגרפיה

קרי פוקס נולדה בוולינגטון שבניו זילנד. יש לה קריירה בינלאומית, והיא מופיעה בסרטי קולנוע עצמאיים ובטלוויזיה. פוקס זכתה לשבחים והייתה מועמדת לפרס מכון הסרטים האוסטרלי על תפקידה בסרט הדרמה "חיי כפר". היא כיכבה בסרטו של דני בויל "חברים לרצח" לצדו של יואן מקגרגור, והייתה מועמדת לפרס האקדמיה הקנדית (פרס ג'יני) על הופעתה בתפקיד משנה בסרט "הגן התלוי".
על הופעתה בתפקיד קלייר בסרט "אינטימיות" משנת 2001 בבימויו של פטריס שרו, זכתה פוקס בפרס דוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בסתיו 2009 שיחקה פוקס לצדם של ג'ון סים, לוסי קוהו ואיאן הארט בהפקה של תיאטרון הדוכס מיורק למחזה "Speaking In Tongues" מאת המחזאי האוסטרלי אנדרו בובל. ב-2011 גילמה פוקס את אוריאל לאמב בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "Cloudstreet" מאת טים וינטון.
אודוארדו פארנזה, דוכס פארמה

שנים ראשונות

אודוארדו היה בנם הלגיטימי היחיד של רנוצ'יו פארנזה ומרגריטה אלדוברנדיני. אביו מת כאשר היה אודוארדו בן 10 והוא היה לדוכס פארמה תחת עוצרות אחיו-למחצה (בנו הבלתי חוקי של אביו) אוטביו ודודו הקרדינל אודוארדו פארנזה. בשנת 1628, בהיותו בן 16 קיבל את השלטון המלא ונשא לאשה את מרגריטה דה מדיצ'י, בתו של הדוכס הגדול של טוסקנה קוזימו השני דה מדיצ'י. 
בשנת 1633 כרת ברית צבאית עם צרפת על מנת לשחרר את נחלות אבותיו בפיאצ'נצה משלטון ספרד. ב-1637 נלאץ לחתום על הסכם שלום עם ספרד, בתיווך האפיפיור אורבנוס השמיני.

מלחמת קסטרו

ב-1639 ערך אודוארדו ביקור בן חודשיים ברומא והיה אורחו של האפיפיור ושני אחייניו הקרדינלים אנטוניו ופרנצ'סקו. אולם, הוא סירב לכבד את אחיינו הנוסף של האפיפיור, טדאו ברבריני, מושל העיר. בתגובה סירב פרנצ'סקו להעניק לאודוארדו ליווי אפיפיורי חזרה לנחלתו בקסטרו. האירוע עורר את זעמם של בני משפחת ברבריני שהפצירו באפיפיור לנקוט צעדים. האפיפיור עצר את יבוא הגרעינים של מדינת האפיפיור מדוכסות פארמה, אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של פארנזה. כתוצאה מכך לא יכל פארנזה לשלם את חובותיו שתפחו כתוצאה ממלחמותיו ואורח חייו הפזרני.
ב-12 באוקטובר 1641 עלו צבאות מדינת האפיפיור למצור על קסטרו, במטרה לתבוע את העיר למשפחת ברבריני, כנגד תשלום חובותיו האבודים של פארנזה. ביולי 1642 חתמו דוכס ונציה, ודוכסי מודנה וטוסקנה על ברית הגנה עם פארנזה כנגד מדינת האפיפיור (שנתמכה על ידי ספרד). באוקטובר אותה שנה עמדו כוחותיו של פארנזה 45 ק"מ מרומא, אך נסוגו מפני צבאו של טדאו ברבריני, מפקד הצבא האפיפיורי. באביב 1643 הצטרפו צבאות ונציה, מודנה וטוסקנה למלחמה, בה תמכו עד אז רק כלכלית. האפיפיור הכריז על אודוארדו כעל בוגד במדינת האפיפיור, דבר שמשמעותו נידוי אוטומטי מהכנסייה וכן איים בנידוי על כל מי שיסייע לו. בתגובה הצהירו בנות בריתו של אודוארדו שאין להן ריב עם האפיפיור אלא עם משפחת ברבריני. ליד פרארה הנחילו כוחות האפיפיור בראשות אנטוניו ברבריני תבוסה לצבאות ונציה ומודנה, אך ליד אגם טראסימנו הכו אותם כוחות טוסקנה. 
במרץ 1644, כאשר שני הצדדים מותשים והעיר קסטרו הרוסה, נחתם הסכם שלום והעיר הושבה לאודוארדו פארנזה, הוא אף הושב לחיק הכנסייה ונידויו בוטל. 
המיסים הכבדים שהטיל האפיפיור על תושבי רומא על מנת לממן את המלחמה גרמו לשנאה והתמרמרות של העם ברומא נגדו. הוא מת ב-29 ביולי אותה שנה. גם אודוארדו פארנזה לא האריך ימים ומת כשנתיים מאוחר יותר בפיאצ'נצה. לאחר מותו התחדשה המלחמה, שהגיעה לקצה רק ב-1649.
יורשו היה בנו, רנוצ'יו השני פארנזה (1630–1694). אשתו השנייה של רנוצ'יו הייתה מרגרט יולנד דה סבויה, נכדתם של אנרי הרביעי, מלך צרפת ומריה דה מדיצ'י.
גיזלה פרל

ביוגרפיה

גיזלה נולדה ב-1907 בעיירה סיגט (אז ברומניה, ב-1940 הועברה להונגריה). לאחר גמר לימודיה התיכוניים המשיכה ללימודי רפואה ובהמשך התמחתה בגינקולוגיה.

בתקופת השואה

עם פלישת הגרמנים להונגריה בשנת 1944, הועברה עם משפחתה לגטו בעיר ובהמשך נשלחה לאושוויץ. בשל הרקע הרפואי שלה, זמן קצר לאחר הגיעה לאושוויץ, נשלחה ד"ר פרל לעבוד במרפאה שבמקום, שם ראתה חולים רבים מדי יום וניסתה לעזור להם בעזרת הציוד הדל ביותר שהיה במקום.
עם זאת, היא נתפרסמה יותר בשל הפעילות אותה ביצעה מעבר לשעות העבודה - הפלות.

כיוון שדינה של כל אישה אשר נמצא כי היא בהריון היה מיתה בתאי הגזים, או בשלב מאוחר יותר אף ניסויים בידי ד"ר מנגלה, פעלה ד"ר פרל לביצוע הפלות בכל אישה הרה על מנת להציל את חייה.
פעילות זו בוצעה בשעות הלילה ובהיחבא, בידיה החשופות וללא ציוד רפואי מתאים, וזאת תוך סיכון עצמי ניכר.
בהמשך הועברה לברגן-בלזן, שם שהתה עד לשחרור המחנה. לאחר היוודע לה על מות משפחתה, לרבות בעלה ובנה, ניסתה להתאבד אך נכשלה.

לאחר השואה

בשנת 1947 היגרה לארצות הברית. בקשתה הראשונית לקבלת אזרחות נתקלה בסירוב לאור חשדותיהם של האמריקאים כי שיתפה פעולה עם הנאצים במלחמה. בהמשך, ולאור מעורבות של פוליטיקאים אמריקאים בעניינה, קיבלה בשנת 1951 אזרחות אמריקאית וכן חזרה לעבוד כגינקולוגית בבית החולים מאונט סיני שבניו יורק.
בשנת 1979 עלתה לארץ והשתקעה בהרצליה, בה התגוררה עם בתה, אשר הוחבאה במהלך המלחמה אצל משפחה לא יהודית, והמשיכה לתרום מזמנה ומידעה למחלקה הגינקולוגית שבבית החולים שערי צדק. פרל נפטרה בשנת 1988.
את קורותיה גוללה ד"ר פרל באוטוביוגרפיה שכתבה 'I was a doctor in Auschwiz' ('הייתי רופאה באושוויץ').
ספר זה עובד בשנת 2003 לסרט בכיכובה של כריסטין לאטי בשם 'מתוך האפר' .
מריטה קוך

ביוגרפיה

קוך נולדה בוויסמאר שבצפון מזרח גרמניה.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) קבעה קוך בריצת 400 מטר תוצאה של 51.87 שניות, בשלב רבע הגמר ועלתה מהמקום ה-12 לשלב חצי הגמר, עקב פציעה היא נאלצה לפרוש ודורגה במקום ה-16 הכללי.
את שיאה העולמי הראשון קבעה קוך בשנת 1977 בתחרות אתלטיקה במילאנו בריצת 400 מטר באולם בתוצאה של 51.8 שניות. 
ב-1978 קבעה קוך את שיאה העולמי הראשון באצטדיון בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.19 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה זכתה קוך בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 48.94 שניות ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה ריצה זו מתחת ל-49 שניות ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:21.20 דקות.
בתחרות אתלטיקה שנערכה בקרל-מרקס-שטאדט (כיום קמניץ) בשנת 1979 קבעה קוך בריצת 200 מטר שיא עולם חדש של 21.71 שניות והייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה ריצה זו מתחת ל-22 שניות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קוך בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 400 מטר כשקבעה שיא אולימפי חדש של 48.88 שניות, לפני ירמילה קרטוכווילובה מצ'כוסלובקיה (49.46 שניות) ובת ארצה כריסטינה ברמר-לתן (49.66 שניות) ומדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:20.35 דקות, אחרי ברית המועצות (3:20.12 דקות) ולפני בריטניה (3:27.5 דקות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1982 זכתה קוך בשתי מדליות זהב והגנה על תאריה, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 48.16 שניות ובריצת שליחות 4x400 מטר בשיא עולם חדש נוסף של 3:19.05 דקות.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה קוך ב-4 מדליות מהן 3 זהב ואחת כסף והייתה לכוכבת התחרות. מדליות זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.13 שניות, לפני מרלין אוטי מג'מייקה (22.19 שניות) וקתי סמולווד-קוק מבריטניה (22.37 שניות), בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.76 שניות, לפני בריטניה (42.71 שניות) וג'מייקה (42.73 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:19.73 דקות, לפני צ'כוסלובקיה (3:20.32 דקות) וברית המועצות (3:21.16 דקות). מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.02 שניות, אחרי מרליס גר בת ארצה (10.97 שניות) ולפני דיאן ויליאמס מארצות הברית (11.06 שניות).
שלושה שבועות לפני המשחקים האולימפיים שנערכו בלוס אנג'לס בשנת 1984 השוותה קוך בריצת 200 מטר את שיאה העולמי (21.71 שניות) בתחרות שנערכה בפוטסדאם, מזרח ברלין, אבל בגלל החרם שהטילו מדינות הגוש המזרחי (ברית ורשה) על האולימפיאדה, נמנע ממנה להשתתף ולהגן על תוארה.
בתחרות אתלטיקה שנערכה בקנברה, אוסטרליה באוקטובר 1985 קבעה קוך בריצת 400 מטר שיא עולם חדש של 47.60 שניות (השיא הנוכחי 2012).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה בשנת 1986 זכתה קוך פעם שלישית ברציפות בשתי מדליות זהב והגנה על תאריה, בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.22 שניות ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:16.87 דקות.
בשנת 1987 פרשה קוך מספורט תחרותי.

תוכנית האימרוץ

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה סיפרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב. גילוי זה הטיל צל כבד וחשד משמעותי לגבי תקפות השגי הספורטאיות המזרח גרמניות וקוך בכללן.
גארי האריס

קריירת תיכונים

האריס נולד וגדל בעיר פישרס שבאינדיאנה, ולמד ב"תיכון דרום-מזרח המילטון" המקומי. אימו, ג'וי הולמס-האריס, שיחקה בעונת 2000 עבור קבוצת דטרויט שוק מליגת ה-WNBA.
בעונת הג'וניור שלו הוביל האריס את קבוצת הכדורסל של התיכון למאזן של 20 ניצחונות ו-4 הפסדים, ולזכייה באליפות האזורית, ובעונה שלאחריה רשמה הקבוצה מאזן 22–3 אך הפסידה במשחק האליפות. בשנתו האחרונה רשם ממוצעים של 25.4 נקודות, 7.4 ריבאונדים, 3.1 אסיסטים ו-4.0 חטיפות למשחק, ונבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן. בסוף השנה זכה בתואר "שחקן התיכונים המצטיין של אינדיאנה" (Indiana Mr. Basketball).
כמו כן הצטיין האריס כשחקן פוטבול בעמדת ה"תופס" (Wide receiver), ובעונת הסיניור זכה עם קבוצת הפוטבול של התיכון באליפות האזורית.

קריירת מכללות

כבר בשנתו הראשונה באוניברסיטת המדינה של מישיגן תפקד כקלע הפותח של קבוצת הכדורסל, וקלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה זכה בתואר הפרשמן המצטיין של מחוז ה-Big Ten, וכן נבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז. בעונתו השנייה הוביל את קבוצת האוניברסיטה לשלב רבע גמר אליפות המכללות (NCAA Tournament Elite Eight), לצד שחקני ה-NBA לעתיד אדריאן פיין ודנזל ולנטיין. בסיום העונה נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-Big Ten לאחר שהעמיד ממוצעים עונתיים של 16.7 נקודות, 4.0 ריבאונדים, 2.7 אסיסטים ו-1.8 חטיפות למשחק.  באפריל 2014, לאחר שנתיים באוניברסיטת המדינה של מישיגן, הודיע כי יוותר על המשך לימודיו האקדמיים ויעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA הקרוב.

קריירה ב-NBA

האריס נבחר על ידי שיקגו בולס בבחירה ה-19 של דראפט 2014, ומיד נשלח בטרייד לדנוור נאגטס, יחד עם יוסוף נורקיץ' (הבחירה ה-16) בתמורה לדאג מקדרמוט (הבחירה ה-11) ואנתוני רנדולף. במשחק הבכורה שלו ב-NBA קלע האריס 13 נקודות מול אינדיאנה פייסרס, במה שהתברר כשיא הנקודות שיקלע במשחק בודד עד סיום אותה עונה.
בעונת 2015/2016 החל לשמש כשחקן חמישייה קבוע בדנוור, במקומו של ארון אפללו שעזב, ושיפר את תפוקתו הממוצעת ל-12.3 נקודות למשחק. בעונה העוקבת סבל ממספר פציעות במפשעה ובכף הרגל, אך ב-57 המשחקים בהם שותף הציג יכולת טובה עם ממוצעים של 14.9 נקודות, 3.1 ריבאונדים, 2.9 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק. ב-20 במרץ 2017 קלע שיא קריירה של 28 נקודות בהפסד קבוצתו מול יוסטון רוקטס.
ב-12 באוקטובר 2017 חתם האריס על הארכת חוזה בדנוור ל-4 שנים נוספות (החל מעונת 2018/2019) עבור 84 מיליון דולר. בעונת 2017/2018 שיפר את תפוקתו ל-17.5 נקודות למשחק, ועזר לדנוור לרשום מאזן ניצחונות 46–36, אשר הציב אותה במקום התשיעי במערב. בעונת 2018/2019 העפילה דנוור לשלב הפלייאוף, לראשונה מזה 6 עונות, ואף גברה על סן אנטוניו ספרס (4–3) בסדרת הסיבוב הראשון, לפני שהפסידה בסדרת חצי גמר המערב מול פורטלנד טרייל בלייזרס (3–4).