google/wiki40b huggingface dataset:
קלרה פייש

ביוגרפיה

נולדה ב-29 בינואר 1921 בבודפשט, למשפחה יהודית של בעלי מלאכה. אביה השתתף באירועי המהפכניים בהונגריה, הגן על הרפובליקה הסובייטית ההונגרית ולאחר נפילתה ברח ליוגוסלביה. היא עצמה חיה שנתיים עם שתי אחיותיה בקאניז'ה, ואז עברה לקיקינדה, שם סיימה בית ספר יסודי ותיכון, ולאחר מכן התקבלה לפקולטה לרפואה באוניברסיטת בלגרד.
היא הצטרפה לתנועה הקומוניסטית כתלמידה. בכיתה ו הפכה לחברה באיגוד הנוער הקומוניסטי של יוגוסלביה. הייתה פעילה בתחום ספרים, באגודות חינוכיות ובאיגודי עובדים. עבדה במנזה (קפטריה) של וובודינסקי (Војвођанске академске трпезе, גם Војвођанска менза) - איחוד הסטודנטים הטובים ביותר של וויוודינה. השתתפה בפעילויות ובהפגנות רבות שאורגנו על ידי סטודנטים בבלגרד. בקיץ 1940 השתתפה בקורסי מרקסיזם בפגישה על הר פרושקה. במרץ 1941 הצטרפה כעיתונאית של כתב העת "אומלאדינץ" (Omladinats).
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי מדינות הציר כחברה בוועדה האזורית של המפלגה בסברו-באנאט (באנאט הצפוני) היא עברה לעבוד בפטרובגראד שהפכה למפקדה של הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית בווייוודינה (מאוחר יותר נעמדה גם בוועד איחוד הנוער הקומוניסטי של המחוז). על פי צו של הוועדה, בסוף ספטמבר באותה השנה עברה לפעול בבאצ'קה כמזכירה וקשרית של סווטוזאר "טוזי" מרקוביץ ' והייתה מעורבת במהלך 1942 בארגון תנועת הפרטיזנים ובהפצת כרוזי תעמולה. הייתה ידועה בשם כיסוי "אדש".
לאחר הכישלון והגילוי של סווטוזאר מרקוביץ בנובמבר אותה השנה עזבה את נובי סאד. עם חברי המפלגה השתתפה בארגון ההתנגדות בורבאס, פאראגה, סילבאש ובאצ'קה פאלאנקה. נשלחה מספר פעמים עם משימות מן המפלגה לנובי סאד, והפכה לדמות מפתח של התנגדות הנוער בבאצ'קה. הצטרפה בספטמבר 1943 לוועדה המחוזית של המפלגה כנציגת באצ'קה ובאראנה. נודע ביכולת להתחבא מן המשטרה וסוכני האויב.
ב-12 בנובמבר 1943 נחשפה על ידי הסוכנים ההונגרים ונחסמה בביתה. נהרגה במהלך קרב בו ניסו לעצור את הקבוצה. במהלכו נהרגו שני פרטיזנים נוספים: ז'יבקו פופוביץ' ודושאן וידוביץ', שלושה פעילים מקרב הפרטיזנים דושאן "ולאדה" אלימפיץ', בוגדאן "צרני ג'ורגה" סטויאקוביץ' ולפוסאווה "באבא" אנדריץ' הצליחו להימלט ובהמשך נסעו לפרוסקה גורה. קלרה פייש, פופוביץ 'ו-וידוביץ' נקברו בחשאי. לאחר שחרור העיר בסתיו 1944 עצמותיהם נקברו במסודר ליד הכנסייה האורתודוקסית בבאצ'קה פאלאנקה.
על שמה של קלרה פייש נקראים הרחובות בוויוודינה, בית הסטודנט בנובי סאד, נובי סאד, בית הספר היסודי בקייקינד והמחוז במוז'לה .
מבנה חברתי

היסטוריית רעיון המבנה החברתי

למבנה חברתי ישנה היסטוריה ארוכה במדעי החברה, ההולכת אחורה בזמן לדוגמה אל הפונקציונליזם של אישים כגון הרברט ספנסר, ניתוח מבנה המעמדות של קארל מרקס, או עבודתו של הסוציולוג הגרמני גיאורג זימל בן המאה ה-19 על מבנה חברתי כתבניות אבסטרקטיות המתפקדות הבסיס לאינטראקציה האנושית.
רעיון המבנה חברתי פותח רבות במאה ה-20. מרבית מהתרומות החשובות בתחום הגיעו מנקודת מבט סטרוקטוריאליסטית השואבת מהסטרוקטוריאליזם של קלוד לוי-שטראוס, מנקודות מבט פמיניסטיות או מרקסיסטיות, מנקודות מבט פונקציונליסטיות כגון אלו אשר פותחו על ידי טלקוט פארסונס ותומכיו, או ממבחר נקודות מבט מורכבת (בלאו, 1975; לופז וסקוט, 2000).
רעיון המבנה החברתי קשור אינטימית למספר רעיונות מרכזיים נוספים בתחום מדעי החברה, אשר בתוכם כלול גם יחסי מבנה וסוכנות.

מקורות ואבולוציית המבנה החברתי

יש המאמינים כי מבנה חברתי מתפתח באופן טבעי, כלומר לא ייתכן מצב בו לא יהיה מבנה חברתי, בין אם ירצו בכך ובין אם לאו. יש הטוענים כי מבנה חברתי נגרם בעקבות צורכי המערכת, כגון הצורך בכוח עבודה, במעמד ניהולי, במעמד מקצועי ובמעמד צבאי, או בעקבות קונפליקטים בין קבוצות, למשל, תחרות בין מפלגות פוליטיות או בין האליטה לבין ההמון. אחרים מאמינים כי מבנה חברתי אינו תוצאה של תהליך טבעי, אלא הוא למעשה תוצאה של הבניה חברתית. המבנה החברתי עלול להיווצר בעקבות רצון האליטה לשמר את כוחם ומעמדם, או בעקבות השמת דגש על תחרותיות או שיתוף פעולה בידי מערכות כלכליות.
הסבר נוסף לאבולוציית המבנה החברתי ניתן על ידי הסברי מבנה וסוכנות אשר מאפשרים ניתוח מתוחכם לאבולוציה המשותפת של מבנה חברתי וסוכנות חברתית. תאוריות אלה שמות דגש על העצמאות המסוימת שיש לסוכנים המחוברתים, אשר פעולותיהם, מצד אחד, מתווכות על ידי המבנים הממוסדים הקיימים ועל ידי הציפיות הקיימות, אבל, מצד שני, עשויות להשפיע או לשנות את המבנים הממוסדים.

מבנה חברתי ככלי להסוואה סיסטמטית של דעות קדומות

גברים ונשים בעלי יכולות זהות, מקבלים, לעיתים, יחס שונה במקום עבודתם כתוצאה ממגדרם השונה. ישנה גם נטייה לייחס לאינדיבידואלים שונים יכולות מהותיות שונות בהתייחס למוצאם החברתי והאתני, ללא כל התייחסות ליכולותיהם האישיות האמיתיות. הבחנות חברתיות אלה נתפסות כסטריאוטיפים המבוססות על דעות קדומות. למרות זאת, הבדלים חברתיים אלו לעיתים לא מובחנים מאחר שהם נראים כתוצר של מבנים חברתיים ולא כתוצר של דעות קדומות.

מבנה במרקסיזם

המרקסיזם מבדיל בין "בסיס ממשי" שהוא הבסיס הכלכלי של יחסי הייצור בחברה, ובין "מבנה על" הנובע ממנו, שהוא התפיסות הפוליטיות, הדתיות, המשפטיות והתרבותיות השוררות בחברה המבוססת על הבסיס הממשי. בספרו "לביקורת הכלכלה המדינית" מסביר קארל מרקס את ההבדל: "יש תמיד להבחין בין ההפיכה החומרית - הנקבעת בנאמנות אשר למדע הטבע - בתנאי הייצור האקונומיים, ובין הצורות היוריסטיות, הפוליטיות, הדתיות, האמנותיות או הפילוסופיות, בקיצור: הצורות האידאולוגיות, שעל ידן בני אדם תופסים בתודעתם את הסכסוך הזה ונאבקים עליו עד כדי הכרעה".
על פי מרקס, אין למבנה העל השפעה על המציאות החומרית, והוא אך בסיס ליצירת תודעה כוזבת.
אלפרד גוט

ביוגרפיה

גוט גדל בווינה והתאמן בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגו ורטהיימר.
בשנים 1924 ו-1925 זכה גוט בתחרות השנתית חוצה וינה (Quer durch Wien), שחייה במים פתוחים למרחק של 5 מייל בדנובה, לעיניהם של 500,000 צופים.
במכביה הראשונה שנערכה בישראל בשנת 1932 זכה גוט בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 22:56.8 דקות, לפני פוליאקוב מצ'כוסלובקיה (24:40 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:41.1 דקות, אחרי האל קרמר מארצות הברית (5:37.8 דקות).
באולימפיאדת ברלין (1936) סיים גוט במקום 33 בקרב חמש מודרני (רכיבה על סוסים: רכיבת שדה עם מכשולים, סיים במקום 34, סיף: דקר, סיים במקום 34, ירי ספורטיבי: ירי באקדח 200 כדורים, סיים במקום 41, שחייה ל-300 מטר: סיים חמישי בתוצאה של 4:39.2 דקות וריצת שדה למרחק של 4 ק"מ: סיים במקום 19 בתוצאה של 14:51.1 דקות).
פרשס

עלילה

העלילה מתרחשת בשנת 1987. קלריס פרשס ג'ונס (גבורי סידיבי) היא נערה שחורה בת 16, כבדת משקל, אנאלפביתית, שגרה בהארלם עם אמה הלא-מתפקדת (מוניק). פרשס בהריון שני מאביה, קארל, וסובלת מהתעללות ארוכת טווח, פיזית, מנטלית, ומינית מצד אמה המובטלת. המשפחה מטופלת על ידי לשכת הרווחה וחיה מקצבה. בתה הבכורה, "מונגו" (קיצור ל"מונגולואיד"), סובלת מתסמונת דאון וסבתה מטפלת בה.
פרשס מוצאת מפלט מקיומה הטראומתי בעולם הדמיון והפנטזיה - בזמן שאביה אונס אותה, היא מביטה בתקרה ורואה את עצמה ככוכבת-על בצילומים לוידאו קליפ, כשהיא מביטה במראה היא רואה בחורה לבנה, בלונדינית ויפהפייה.
לאחר שבבית הספר מתגלה הריונה השני, פרשס מושעית, אך המנהלת של חטיבת הביניים שבה היא לא לומדת מסדרת לה מקום בתוכנית לימודים מיוחדת לקבלת תעודת גמר. שם, בהשראת מורתה החדשה מיס בלו ריין (פאולה פאטון), היא לומדת קרוא וכתוב. אחרי הלידה פרשס בורחת עם בנה מבית אמה אל הרחוב המושלג, ובעזרת מיס ריין מוצאת מקום במעון לנשים מוכות.
בזמן שהיא במעון, אמה מוצאת אותה כדי לספר לה שאביה נפטר מאיידס. היא מגלה שגם היא נשאית של הווירוס, אך בנה לא. פרשס פוגשת את אמה לעימות אחרון במשרדה של פקידת הרווחה (מריה קארי), שם שאלותיה של הפקידה לאמה חושפות פרטים רבים על הטראומות שפרשס עברה (אביה החל לאנוס אותה מאז הייתה פעוטה). בסיום הסרט פרשס מנתקת קשר עם אמה כשהיא עדיין מכוונת לשיפור עצמי, ומתכננת להשלים את הלימודים למבחן לקבלת תעודת גמר.
מרק ר. כהן

קורות חיים

כהן הוא חוקר מוביל בהיסטוריה של היהודים בתקופת ימי הביניים תחת שלטון האסלאם. מחקריו מתבססים, בעיקר, על מסמכים מהגניזה הקהירית. הוא עומד בראש פרויקט הגניזה באוניברסיטת פרינסטון שמטרתו להעלות מספר גדול של מסמכים מימי הביניים לשימוש מקוון. ממרץ 2007 מכיל מאגר המידע 4,000 מסמכים. מרכז הפרויקט נמצא במעבדת מחקר הגניזה על שם שלמה דב גויטיין שם נמצאים רבים מספריו הפרטיים של גויטיין והערות אותן אסף.
את התואר הראשון קיבל כהן באוניברסיטת ברנדייס ואת התואר השני באוניברסיטת קולומביה. את הדוקטורט עשה בבית המדרש לרבנים באמריקה. כהן מתגורר בניו יורק.
Dov'è l'amore

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מארק טיילור ופול בארי והופק על ידי טיילור ובריאן רולינג. גרסת הרדיו של השיר שנעשתה על ידי אמיליו אסטפן, קוצרה בכמה שניות מהגרסה המקורית. גרסתו היא גרסת דאנס של השיר.
בנוסף לכך, יצא השיר כסינגל בבריטניה ב-25 באוקטובר 1999.

הופעה

עם השיר הופיעה שר במהלך סיבוב ההופעות הרביעי שלה, "Do You Believe? Tour", שהתקיים בין שנת 1999 לשנת 2000, ונתמך על גבי אלבומה העשרים ושניים, Believe. בנוסף לכך, היה השיר לחלק מרשימת השירים אותם ביצעה שר בכל אחד מהמופעים שנכללו בסיבוב ההופעות.
במרוצת השנים, הופיעה שר עם השיר במספר תוכניות טלוויזיה.

וידאו קליפ

בראיון שנערך עם שר בנורווגיה בשנת 1999, היא סיפרה כי השיר נבחר לתפקד כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום. עוד היא הוסיפה, כי הזמרת האמריקאית מדונה, הייתה צריכה לביים את הקליפ, אך מסיבות לא ידועות שלא ציינה, הוחלפה בג'יימי או'קונור.
הקליפ של השיר עוסק בניסיון של גבר לגרום לאישה לטינית להתאהב בו. במהלך הקליפ, ניתן לראות רקדנים רבים רוקדים את ריקוד הפלמנקו, תוך שנגני ליווי ניצבים לידם. בסמוך לכך, ניתן לראות את שר, לבושה בשמלת פלמנקו אדומה, כשהיא יושבת בחדר הצבוע באדום. הקליפ של גרסת הרדיו שנעשתה על ידי אמיליו אסטפן קוצרה בכמה שניות מהקליפ המקורי.
בשנת 2004, יצא אלבום הווידאו The Very Best of Cher: The Video Hits Collection, אשר כלל בתוכו את קליפ השיר.
אנופול ראחוב

יהודי העיר

ב-1921 היוו 1,300 היהודים שבה, כשלושה רבעים מתושבי העיירה.
הרב דב בער ממזריטש ממזריץ' קבור בעיר.
בעיירה חי ופעל האדמו"ר רבי משולם זושא מאניפולי, ונפטר ונקבר בעיירה.
הגרמנים כבשו את העיירה ביום השני של ראש השנה ה'ת"ש (15 בספטמבר 1939) וימים אחדים לאחר מכן החריבו את בית הכנסת. חדשיים מאוחר יותר, לאחר מאסר ודרישת דמי כופר, וכן תלייה פומבית של עשרה יהודים באשמת סחר בשוק השחור (ינואר 1940) הוקם במקום יודנרט בראשות ראש הקהילה בעבר, ובפסח ה'ת"ש (מרץ 1940) חויבו לענוד סרט שרוול ועליו מגן דוד כחול.
חנן עינור

חנן עינור (20 באוקטובר 1916 - 15 בדצמבר 1993) היה פעיל במוסד לעלייה ב'. שירת במגוון תפקידים חשובים בישראל ומחוצה לה כעובד משרד החוץ הישראלי. ממייסדי המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי. לזכרו נוסדה "קרן חנן עינור", המעניקה מלגות לימודים לישראלים יוצאי אתיופיה.

שנות חייו המוקדמות

נולד בשם הנס זונבורן, להרמן זונבורן ואנטוניה סמואל-זונבורן בפרנקפורט, שבגרמניה. ברח מגרמניה הנאצית ב-1935, ולאחר מספר שנים בצרפת עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ אשדות יעקב.
הוא התחתן עם יפה פוטרמן ונולדה להם בת, אילה פרוקצ'יה. הוא התחתן בשנית עם שרה עינור (סקורוחוד), אותה פגש במחנה עקורים בצרפת לאחר מלחמת העולם השנייה. נולדו להם שני ילדים.

קריירה

בזמן מלחמת העולם השנייה שירת עינור בצבא הבריטי מעבר לקווי האויב בצרפת הכבושה. לאחר המלחמה הצטרף למוסד לעלייה ב' במבצעיו באירופה לעזרה לניצולי השואה להגיע לארץ ישראל.
הוא שירת במגוון תפקידים כולל מתורגמן ראשי באוניה אקסודוס בזמן שעוכבה בנמל מרסיי בצרפת.
לאחר קום מדינת ישראל הצטרף עינור למשרד החוץ. במשך למעלה מארבעה עשורים הוא עבד בשירות המדינה בברזיל, קנדה, באו"ם ופעמיים כראש הדסק האתיופי. הוא שירת גם כשגריר במקסיקו, סנגל גמביה, אתיופיה וזאיר.
ב-1958 מינתה גולדה מאיר, באותה עת שרת החוץ, את עינור כראש המשרד לשיתוף פעולה טכנולוגי במשרד החוץ. עינור היה אחראי לביסוס ולהתוויית תוכניות המשרד. ב-1960 הפך המשרד למחלקה עצמאית לסיוע ושיתוף פעולה בינלאומי - מש"ב.
בניהולו של עינור גדלה הפעילות של מש"ב והגיעה להיקף כלכלי של מיליוני שקלים והייתה בעלת השפעה ניכרת. מאז יסודה ב-1957 סיפקה מש"ב ייעוץ מקצועי ל-200,000 משתתפים בקורסים שונים מ-140 מדינות מתפתחות באפריקה, אסיה ודרום אמריקה.
הצלחתה של ישראל ליצור קשרים עם מדינות אפריקה בשנות ה-50 וה-60 אינה נזקפת רק לזכות המנהיגים הישראלים. היא נבעה בחלקה מהתמיכה של מנהיגים אפריקאים ביהדות ובישראל, שנבעה מהוגי דעות אפריקאים ומראשי מדינות שהובילו את עמיהם לעצמאות והאמינו שיוכלו להרוויח מניסיונה של ישראל כמדינה צעירה ומתפתחת.]
עינור היה השגריר האחרון של ישראל באתיופיה, לפני שהיילה סלאסי, קיסר אתיופיה, בהשפעת ארגון האחדות האפריקאי, ניתק את הקשרים הדיפלומטים עם ישראל בעקבות מלחמת יום הכיפורים ב-1973.

קרן חנן עינור

קרן חנן עינור היא הקרן הוותיקה בישראל המעניקה מלגות לימודים לישראלים יוצאי אתיופיה.
הקרן נוסדה על ידי שרה עינור בשנת 1994 לזכרו של חנן שהיה בעברו שגריר ישראל באתיופיה. בזמן שירותו באתיופיה בשנים 1971–1973 מילא עינור תפקיד בעל חשיבות בסיוע לניסיונות לעליית יהדות אתיופיה.
בשנות פעילותה סייעה הקרן לדור הראשון והשני של עולים מאתיופיה בהשגת תארים אקדמיים במוסדות החינוך בישראל, במטרה לסייע לגבש דור של מנהיגות צעירה שיהווה מודל לכלל הקהילה ולחברה הישראלית בכללותה.
הקרן חילקה מאז יוסדה מעל ל-3,150 מלגות לסטודנטים נבחרים לתמיכה כלכלית בלימודיהם הכוללת גם ייעוץ אישי ותמיכה במהלך הלימודים על מנת שכולם יסיימו בהצלחה את התואר. 
חלק מהבוגרים של הקרן שהשתבצו בתפקידי מפתח בחברה הם: שלמה מולה חבר כנסת; סיגל קנוטופסקי - מנכ"לית עמותת עולים ביחד; אשר אליאס - יזם חברתי ומייסד ארגון טק-קריירה; ד"ר הדס מלדה-מסרטה - רופאה בחיל האוויר ; שי פרדו - שחקן תיאטרון וטלוויזיה.
קרן חנן עינור טוענת לאחוזי הצלחה גבוהים של מקבלי המלגות: כ- 98% של מסיימי תארים.
יהדות חילונית-הומניסטית

יהדות חילונית-הומניסטית, ולעיתים פשוט יהדות הומניסטית (באנגלית: Secular Humanistic Judaism), היא תנועה הרואה את היהדות כמורשת שאינה דתית ואינה תלויה באל. תחת זאת, היא מדגישה את הערכים האנושיים בה ואת חשיבות ההזדהות של הפרט עם ההיסטוריה והתרבות היהודיים במקום עם אמונה או מעש דתיים. גישתה שואבת מרעיונות ההומניזם החילוני: הסתמכות על הפרט ואמונה ביכולתו לשפר ולקדם את עצמו, התנהגות מוסרית וכבוד האדם, והתרחקות מתפישות על-טבעיות. בניגוד לרקונסטרוקטיבים, החולקים גם הם ראייה של היהדות כתרבות יותר מדת, זרם זה מסרב להכליל ניסוחים תאיסטיים כלשהם בטקסים שהוא עורך.
היהדות ההומניסטית-חילונית חוגגת את המועדים המסורתיים כביטוי לערכים האנושיים המגולמים בהם; כך השבת נתפשת כיום של איחוד משפחתי ומנוחה, ראש השנה כעת להתחדשות ולקבלת החלטות לעתיד, יום כיפור כהזדמנות לחשבון-נפש והתחבטות מוסרית, סוכות כביטוי להתחברות לטבע ולסביבה, וכיוצא בזה. היא מתנגדת להגדרת טקסיה הקהילתיים כ"תפילה" אלא מתייחסת אליהם כ"חגיגה של הזהות היהודית" באמצעות התכנסות, שירה ועוד. הקבלה לקהילה הומניסטית-חילונית נקראת "אימוץ היהדות" ולא "המרת דת", והתנאי לה הוא הזדהות עם העבר והמורשת היהודיים ונכונות להשתתף בפעילות. מנהיגים מוסמכים מכונים רבנים בזיקה למקורו של המונח במסורת, והזרם רואה בעצמו דת במובן של מערכת אמונות מסוימת ומסגרת קהילתית אך לא במובן של אמונה באלוהות.
הזרם נוסד על ידי הרב שרווין ויין . הוא נסמך כרב רפורמי, אך בשלב מוקדם זנח את התאיזם. ב-1963 ייסד עם שמונה משפחות בית-כנסת עצמאי בבירמינגהם, דטרויט. בתחילה התנהלו כקהילה רפורמית, אך תוך חצי שנה נמחקו כל ההתייחסויות לאלוהים מסידור התפילה והקהילה פנתה לכיוון ההומניסטי-חילוני שטיפח ויין. הוא ביקר את הזרמים הדתיים השונים על אמונתם באלוהים, ובמקביל הדף את הזלזול שספג מתנועות חילוניות יהודיות מובהקות יותר באמרו שמחיקת סממנים כבתי-כנסת ורבנים הם ניתוק לא-מוצדק מהשורשים התרבותיים. עדות רפורמיות קטנות אחרות פרשו ואימצו רעיונות דומים. ב-1967 ייסד את "אגודת הרבנים ההומניסטים" כדי לבסס את ההשקפה החדשה, וב-1969 התאחדו הקהילות השונות שהזדהו עמה במסגרת "החברה ליהדות הומניסטית" (SHJ). וב-1985 הוקם "המכון הבינלאומי ליהדות חילונית הומניסטית" (IISHJ), שמשרדיו שוכנים בדטרויט ושיקגו ושהכשיר מאז כארבעים רבנים ורבות. ב-1986 ייסד ויין את "הפדרציה הבינלאומית של יהודים חילונים הומניסטים", שהתארגנה מחדש ב-2008 כ"פדרציה ליהדות חילונית הומניסטית." ב-2004 קמה שלוחה בישראל, "מכון תמורה". חברים בולטים בזרם הם אלבר ממי, אלן דרשוביץ, יאיר צבן ויהודה באואר. הגוף הבינלאומי מרכז כחמישים קהילות וקבוצות, כשלושים מתוכן במסגרת ה-SHJ בצפון אמריקה והיתר בעוד ארבע-עשרה מדינות. הקהילות האמריקניות, המהוות את עיקר הזרם, מנו כ-10,000 חברים נכון ל-2012.
ירד (מלחין)

חייו

על פי המסורת האתיופית-נוצרית, ירד נולד באקסום למשפחת מלומדים נוצריים. בגיל שש החל ללמוד אצל כומר בשם יסחק (יצחק), אך נשלח חזרה להוריו לאור הישגיו הדלים. אביו, אדם, נפטר בהיותו בן שבע ואמו, טווקליה, ביקשה מאחיה לאמצו ולחנכו. האח, אבא גדעון, היה כומר מלומד בכנסיית גבירתנו מרים מציון, שתרגם לגעז כתבי קודש ממקורות בעברית, בערבית וביוונית. תלמידיו האחרים של אבא גדעון לעגו לירד המפגר בלימודיו, שאף ספג מלקות מדודו.
ירד המתוסכל נמלט מדודו לעיר מדביי, בה חי דודו האחר. בדרכו למדביי, במעיין מייקרה הסמוך לאקסום, פרץ גשם כבד וירד תפס מחסה תחת עץ. בעודו נשען על העץ, שקע ירד בהרהורים נוגים על לימודיו הכושלים. לפתע הבחין ירד בנמלה המנסה לטפס על העץ בעודה נושאת עמה זרע. שש פעמים כשלה הנמלה בניסיונותיה ובפעם השביעית הצליחה. דבקותה של הנמלה במשימתה נגעה ללבו של ירד, והוא תהה מדוע חסרה לו הסבלנות הנדרשת להצלחה בלימודיו. אחרי שבכה כהוגן שב ירד לבית הספר והתחנן בפני דודו, אבא גדעון, שימחל לו על התנהגותו בעבר ויעניק לו הזדמנות נוספת ללמוד.
אצל גדעון החל ללמדו מזמורי תהילים, והפעם הצטיין ירד בלימודיו. הוא השלים את לימודיו בברית הישנה והחדשה לפני עמיתיו לכיתה ומונה לדיאקון מוקדם מהרגיל. הוא דבר געז, עברית ויוונית שוטפות ובגיל ארבע עשרה נאלץ למלא את מקומו של דודו שנפטר. 
האגדה מספרת שירד זכה בתובנה מוזיקלית בשל אינטראקציה עם שלוש ציפורים וכי בהשראתן קשר את הרוחני והמוזיקלי ומיזגם למונחים המוזיקליים שהגדירם כגְעֵז, איזיל ואראררי. ירד עיבד והלחין זמירות הקשורות לחגים ומועדים דתיים, והנחיל את מושג שירת הקדוש לאתיופים האורתודוקסים.

ירד כתב חמישה כרכים של מזמורים לטקסים וחגיגות כנסייתים. כרכים אלו כוללים את 'ספר הדיגווה והצומה דיגווה' (מזמורים לימות חג ולטקסי יום ראשון), 'ספר המראף' (מזמורים לחגים המרכזיים, תפילות יומיות ותפילות לחודשי הצומות), 'ספר הזימרה' (מזמורים לביצוע אחר המיסה) ואת 'ספר המוואסית' (מזמורים לנפטר).
על פי המסורת, ירד היה חביבו של הקיסר גברה מסקל. האגדה מספרת כי באחד הטקסים הקיסר הופנט לגמרי משירתו של ירד ובטעות הפיל את חניתו על רגלו של ירד המזמר. כפיצוי, הבטיח הקיסר למלא אחת ממשאלותיו. ירד ביקש לחיות את שארית חייו בהתבודדות ולהתמקד בתפילה, מדיטציה והלחנת מוזיקה. הוא בילה את שנותיו האחרונות כמתבודד בהרי סמן. לסלאו מזהה מקום בהרי סמין, המכונה 'אבא ריד', שבו "מאמין חצי ערום סגד והתפלל", כמקום בו חי ירד בערוב ימיו.
מסורת ביתא ישראל מציגה סיפור שונה, לפיו ירד היה בן למשפחה יהודית ובנו או תלמידו של גדעון, ואולץ להתנצר בתקופת המלחמה בין גברה מסקל לביתא ישראל. אחד מבניו של ירד נקרא ישראל ובין צאצאיו האחרים הייתה שורה של כוהני הקהילה שישבו בהרי סמן. קהילת ביתא ישראל לא רואה בירד את אבי שירת הקודש.
יום שישי של מרלבורו

יום השישי של מרלבורו מתייחס ל-2 באפריל 1993, כאשר חברת פיליפ מוריס, יצרנית מותג הסיגריות מרלבורו הודיעה על הורדה של 20% במחיר חפיסת הסיגריות הפופולרית. הורדת המחירים באה על רקע המאבק ביצרניות גנריות של סיגריות שהלכו ונגסו בנתח השוק של פיליפ מוריס.
כתוצאה מההודעה קרסה מניית פיליפ מוריס ב-26% וגררה יחד איתה מניות של מותגים רבים אחרים דוגמת קוקה-קולה וחברת היינץ. בסופו של יום מדד S&P 500 הרחב ירד ב-1.98%. כתב העת Fortune הגדיר את היום כיום שבו "האיש של מרלבורו נפל מסוסו", בהתייחס לסמליל המותג המפורסם.

משמעויות

המשקיעים ראו בהורדת המחירים של "פיליפ מוריס" כהודאה בכישלון המותג "מרלבורו", כך שחברת "פיליפ מוריס" לא תוכל עוד להצדיק את המחיר הגבוה שהיא גובה עבורו אל מול היצרניות הגנריות המספקות סחורה דומה רק ללא הפרסום והמיתוג וכך מצליחות לחתוך במחיר המוצר לצרכן באופן דרסטי. למעשה המשמעות היא ש"פיליפ מוריס" עוברת להתחרות ראש בראש עם החברות הגנריות ולא מנצלת את יתרונה כתאגיד בעל מותג מבוסס המאפשר לה למכור מוצרים במחיר גבוה משמעותית מאלו של מתחריה. כפי שניסח זאת בוב סטאנוג'ב, מנהל שיווק ארצי של מוצרי צריכה בארנסט אנד יאנג: "אם אחת או שתיים מחברות מוצרי הצריכה המובילות יתחילו להוריד מחירים לתמיד, תהיה מפולת. ברוכים הבאים לדור הערך".
הירידה במחירים התקבלה בהפתעה היות שהמותג של "מרלבורו" היה מותג מוכר כבר משנת 1954 ונחשב לאחד מהמובילים מבין המותגים. המשקיעים הסיקו מכך שיכולות הפרסום והשיווק של המותג מוגבלות ולכן גררו את הירידה בקרב כלל חברות המותג המובילות. אולם האירוע הגיע לאחר מספר סימנים מעידים, בין היתר ששנת 1991 הייתה לשנה שבה ההוצאה על פרסום בארצות הברית ירדה באופן החד ביותר זה ארבעה עשורים, והשנה הראשונה שבה נמדדה ירידה מאז שנת 1970. חברות החלו להשקיע בקידום מכירות באמצעות הנחות והפחיתו את ההשקעה שלהן בפרסום. בשנת 1983 היחס בין ההוצאה על פרסום לבין ההוצאה על צורות אחרות של קידום מכירות היה 70% ל-30%, ובשנת 1993 המצב התהפך לחלוטין ו-75% הושקעו בקידום מכירות בדרכים אחרות מפרסום ורק 25% בפרסום.
בעתו, יום השישי של מרלבורו נתפש כ"יום מותו של המותג" ויום הופעתו של דור חדש הניחן בעיוורון מותגים, ומייחס משמעות למחירו של המוצר הנרכש ולערכו ולא לתדמית שנבנתה סביבו כמותג ולמחיר הגבוה הנגבה עבורו בשל כך. אולם התקווה לדור צרכני חדש נכזבה עם השנים כאשר מאז כלכלת המותגים רק הלכה והתפתחה בתקציבי פרסום הולכים וגדלים סביב המותגים החדשים-ישנים.
ברנדון פלאוורס

ביוגרפיה

ברנדון פלאוורס נולד בהנדרסון, נבדה, ארצות הברית. אביו טרי היה בעל מכולת, ואמו ג'ין, עקרת בית. הוא הצעיר מבין שישה ילדים. יש לו ארבע אחיות: סטפני, שלי, איימי ואפריל, ואח אחד, שיין.
כשהיה בן שמונה, עברה משפחתו לפייסון, יוטה. כשהיה בתיכון עבר ברנדון ללאס וגאס כדי לגור עם דודתו וסיים את לימודי תיכון "Chaparral" בשנת 1999.

2010-2011: Flamingo

אלבום הסולו הראשון של ברנדון, Flamingo, יצא לאור ב-6 בספטמבר 2010 בבריטניה ואירלנד, וכשבועיים לאחר מכן, ב-14 בספטמבר, בארצות הברית וקנדה.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Crossfire", יצא לאור ב-21 ביוני 2010. הקליפ לשיר יצא כחודש לאחר מכן, ב-8 ביולי. בקליפ השתתפה השחקנית שרליז ת'רון. האלבום זכה לשבחים ולביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של בריטניה, שם גם הגיע למעמד זהב.

2015-הווה: The Desired Effect

ב-24 בפברואר 2015 הודיע פלאוורס כי אלבומו השני, The Desired Effect, צפוי לצאת לאור ב-18 במאי באותה השנה. ב-23 במרץ, כחודשיים לפני הוצאת האלבום, יצא לאור הסינגל הראשון ממנו, "Can't Deny My Love". ב-13 באפריל 2015 יצא לאור הסינגל השני מהאלבום, "Still Want You", יחד עם הקליפ לשיר. שבועיים לאחר מכן, ב-27 באפריל, יצא לאור הסינגל השלישי מהאלבום, "Lonely Town".
האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2015, וכמו אלבום הסולו הקודם של פלאוורס, הגיע גם הוא לפסגת מצעד האלבומים של בריטניה. את האלבום מקדם פלאוורס בסיבוב ההופעות "The Desired Effect Tour", שהחל ב-12 במרץ 2015 וצפוי להסתיים ב-11 באוקטובר באותה השנה.

חיים אישיים

פלאוורס נישא לטאנה ברוק מונדקוסקי ב-2 באוגוסט 2005. לזוג שלושה בנים, אמון, נולד ב-2007, גאנר, נולד ב-2009, והנרי, נולד ב-2011.
פלאוורס הוא מורמוני, והוא חבר בכנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים.
טרוי אייקמן

ביוגרפיה

אייקמן נולד בווסט קובינה שבקליפורניה ועבר עם משפחתו בגיל 12 להנרייטה שבאוקלהומה.

ליגת המכללות

ב-1984 החל ללמוד באוניברסיטת אוקלהומה ולשחק בקבוצת הפוטבול שלה. במשחק השביעי של העונה פתח לראשונה כקוורטרבק בהרכב הקבוצה. את השנה השנייה פתח כשחקן ההרכב הראשון, אך במשחק הרביעי של העונה שבר את רגלו והחמיץ את שאר העונה, בה זכתה אוקלהומה באליפות. אייקמן שהבין כי איבד את מקומו בהרכב הפותח עבר ב-1986 לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ונאלץ להחמיץ שנה שלמה עקב חוקי ה-NCAA. 
בכל אחת משתי העונות שלו כקוורטרבק ב-UCLA סיימה הקבוצה במאזן 10–2. בעונתו השנייה נבחר לאול אמריקן (נבחרת העונה במכללות), וסיים שלישי בדירוג גביע הייזמן לשחקן המצטיין. ב-2008 נבחר לחבר בהיכל התהילה של פוטבול המכללות.

ליגת ה-NFL

אייקמן נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NFL של שנת 1989 על ידי דאלאס קאובויס. כבר מעונתו הראשונה פתח בהרכב הראשון של הקבוצה שסיימה במאזן 1–15. במחזור העשירי מסר ל-379 יארד, שיא NFL לאותה עת לרוקי. בעונתו השנייה סיימה הקבוצה במאזן 7–9 ולא העפילה לפלייאוף. בעונת 1991 נפצע לאחר 12 משחקים כשהקבוצה במאזן 7–5, מחליפו הוליך אל דאלאס ל-4 ניצחונות רצופים עד תום העונה ולמקום בפלייאוף. בסיבוב השני של הפלייאוף נכנס אייקמן כמחליף במחצית אך הקבוצה הודחה על ידי דטרויט ליונס. 
בעונת 1992 הוליך את דאלאס למאזן 13–3 וזכייה באליפות בית NFC מזרח. הוא מסר ל-3,445 יארד ו-23 טאצ'דאונים, שניהם שיאי קריירה. בפלייאוף העפילה דאלאס לסופרבול XXVII בו גברה על באפלו בילס. אייקמן כיכב במשחק ונבחר ל-MVP לאחר שמסר ל-273 יארד, 4 טאצ'דאונים ללא חטיפות ומדד יעילות של 140.7. בעונת 1993 סיימה הקבוצה במאזן 12–4 הטוב ב-NFC, בפלייאוף סבל אייקמן מזעזוע מוח במהלך גמר ה-NFC מול סן פרנסיסקו 49'. הוא שב לשחק בסופרבול XXVIII בו זכתה הקבוצה בתואר בפעם השנייה ברציפות. לאחר שבעונת 1993 הודחה דאלאס בגמר ה-NFC, זכתה דאלאס בהנהגתו של אייקמן פעם נוספת באליפות, כשגברה בסופרבול XXX על פיטסבורג סטילרס. בעונת 1996 הודחה דאלאס בסיבוב השני של הפלייאוף, אייקמן ודאלאס הפעילו עוד פעמיים לפלייאוף בעונות 1998 ו-1999 אך הפסידו בסיבוב הראשון. לאחר עונת 2000 הודיע אייקמן על פרישתו. 
ב-2006 נבחר לחבר בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.

לאחר פרישתו

לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל לעבוד כפרשן ספורט ברשת פוקס, הוא היה מועמד ארבע פעמים לפרס אמי לפרשן הטוב ביותר. בשנים 2005–2010 היה מבעלי קבוצת מרוצי הנאסקאר "Hall of Fame Racing" יחד עם רוג'ר סטאובך, אף הוא קוורטרבק לשעבר בדאלאלס קאובויס וחבר בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.

חייו הפרטיים

אייקמן היה נשוי בשנים 2000–2011 לרונדה וורתי ולזוג שתי בנות. ב-1997 זכה בפרס וולטר פייטון לאיש השנה ב-NFL בתחום הפעילות למען הקהילה.