google/wiki40b huggingface dataset:
ז'אן דוז'רדן

חייו

דוז'רדן נולד ברואי מלמזון (Rueil-Malmaison) שבצרפת והתפרסם לראשונה ב-1996 במופע כישרונות בטלוויזיה הצרפתית. בשנים 1999–2003 הופיע בסדרה קומית בטלוויזיה הצרפתית, "Un gars, une fille".
בשנת 2005 שיחק לראשונה בקולנוע בתפקיד ראשי, בסרט "Brice de Nice", בו גם השתתף בכתיבת התסריט. ב-2006 ו-2009 הופיע בתפקיד הראשי בסדרת סרטי פרודיה צרפתיים על הסוכן החשאי 117 (פרודיה על דמותו הבדיונית של הסוכן החשאי 007, ג'יימס בונד); על הופעתו קיבל מועמדות לפרס סזאר כשחקן הטוב ביותר (2007).
בשנת 2011 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן, בפרס גלובוס הזהב, בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט האילם "הארטיסט", בתור שחקן הראינוע ג'ורג' ולנטין.
בין השנים 2009 ל-2014 היה נשוי לשחקנית אלכסנדרה לאמי.
רוברט פטריק

תחילת דרכו

נולד במרייטה שבג'ורג'יה, בשם רוברט פטריק הבן, הבכור מבין חמשת ילדיהם של נדין ורוברט פטריק. אביו היה בנקאי. בצעירותו נדדה משפחתו מעיר אחת לאחרת והוא גדל במקומות שונים במזרח ארצות הברית. פטריק היה ספורטאי; הוא שיחק בייסבול בתיכון, ופוטבול במסגרת האוניברסיטה המדינתית באולינג גרין שבאוהיו (BGSU), שם למד ומשם נשר בטרם השלים תואר ראשון.

קריירה

בשנת 1984 עבר להתגורר בלוס אנג'לס בשאיפה להיות שחקן. תחילה לוהק לסרטים בינוניים והתפרנס גם מעבודות נוספות, כמו שחקנים מתחילים רבים. בהמשך לוהק לסרט ההמשך של "שליחות קטלנית" לתפקיד T-1000, רובוט עתידני שנשלח מהעתיד כדי לחסל את ג'ון קונור (אדוארד פרלונג), ומסוגל ללבוש כל גוף וצורה. בסרט זה, "שליחות קטלנית 2: יום הדין", שיצא לאקרנים ב-1991, כיכב פטריק לצדם של ארנולד שוורצנגר ולינדה המילטון. הסרט זכה להצלחה, ופטריק זכה להכרה ולפרסום.
במהלך שנות ה-90 גילם פטריק תפקידים רבים. בין השאר, הופיע בסרטים: "אש ברקיע" (1993), "אפס סובלנות" (1994), "דאבל דראגון" (1994), "סטריפטיז" (1996) ו"קופלנד" (1997) לצדו של סילבסטר סטאלון. בשנת 2000 גילם דמות אורח בסדרת הדרמה הפופולרית "הסופרנוס".
פטריק, בעל עיני הפלדה הכחולות, קיבל תפקידים רבים של אנשי חוק במהלך השנים, בהם תפקיד ראשי בסדרת המדע בדיוני "תיקים באפלה", שם גילם את דמותו של הסוכן המיוחד ג'ון דוגט, בשתי העונות שחתמו את הסדרה (2000–2002). ב-2003 שיחק בסרט "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה". ב-2005 נראה על מסך הטלוויזיה כאשר גילם את אביו של אלביס פרסלי במיני-סדרה "אלביס", ועל מסך הקולנוע כאביו של ג'וני קאש בסרט עטור הפרסים "הולך בדרכי", וכן הופיע בסדרות וסרטים נוספים. בשנים 2006 - 2009 גילם את דמותו של הקולונל טום ראיין בסדרת הדרמה/פעולה המצליחה "היחידה". פטריק היה מועמד למספר פרסים, כולל ארבע מועמדויות ומתוכן זכייה אחת בפרס סאטורן (סוגת מדע בדיוני); ב-2001 זכה בפרס זה על גילום דמותו של ג'ון דוגט ב"תיקים באפלה".

משפחה ועיסוקים נוספים

פטריק נשוי לברברה פטריק, שחקנית, שאף הופיעה לצדו על המסך מספר פעמים, בהן בסרט הקולנוע "אפס סובלנות". השניים הורים לבן, סמואל, ולבת, אוסטין. פטריק חובב רכיבה על אופנועים, ואף פעיל במועדון אופנוענים. מדי שנה הוא נוהג להשתתף ב"דהירת האהבה" (Love Ride), אירוע המתקיים אחת לשנה, ומרכז רכיבה על אופנועים למטרת צדקה. פטריק הוא אחיו של ריצ'רד פטריק, גיטריסט וזמר רוק, הסולן של להקות הרוק "פילטר" ו"צבא של כל אחד".
היסטוריה של איטליה

שלטון זר

במאה ה-16 הובסו ונכבשו מרבית המדינות הקטנות על ידי מעצמות זרות, במיוחד ספרד, שהייתה אז בשיא כוחה. איטליה סבלה ממעבר נתיבי הסחר מהים התיכון לאוקיינוס האטלנטי. בנוסף הקתוליות שיצאה למאבק ברפורמציה מנעה את התפתחות המדע (ראה גלילאו גליליי) ובכך הביאה לקץ ההובלה התרבותית של איטליה. התוצאה הייתה התדרדרות יציבה במאות הבאות.

איטליה במלחמת העולם הראשונה


על אף שבתחילה הייתה איטליה בעלת ברית של מדינות המרכז, במהלך מלחמת העולם הראשונה היא כרתה ברית עם צרפת ואנגליה נגד גרמניה ואוסטרו-הונגריה וב-23 במאי 1915 נכנסה למלחמה בצד מדינות ההסכמה.

תוצאות מלחמת העולם הראשונה

בתוקף ההסדר שלאחר המלחמה, איטליה קיבלה שטח אוסטרי לשעבר לאורך הגבול הצפון-מזרחי.
אף על פי שאיטליה נכללה בצד המנצח במלחמה, חשו האיטלקים אכזבה מהמלחמה בגלל ההישגים המועטים־יחסית שהביאה להם, לעומת ההרס שגרמה. מעבר לעניין הרגשי, נזקי המלחמה – בנפש (חצי מיליון הרוגים וחצי מיליון נכים) וברכוש – גרמו לשפל כלכלי: אבטלה, חובות לאומיים, רעב, אינפלציה וכדומה. המצב הכלכלי הקשה וכישלונות נציגיה של איטליה בוועידות השלום אשר ויתרו על שטחים הביאו לעליית גורמים רדיקליים. פרץ משבר פוליטי: השמאל – קומוניסטים וסוציאליסטים אשר שלטו על מעמד הפועלים, מול הימין – לאומנים שדרשו החזרת שטחים וכבוד לאיטליה.

מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה איטליה הייתה בברית עם גרמניה והכריזה מלחמה על בריטניה וצרפת ב-1940. באוקטובר 1940 פתחה בפלישה ליוון, ובמקביל ניהלה לצד הגרמנים מלחמה בים התיכון ובצפון אפריקה כנגד בעלות הברית. ב-1941 איטליה, ביחד עם גרמניה הנאצית והאימפריה היפנית, הכריזה מלחמה גם על ארצות הברית ויחד עם גרמניה על ברית המועצות. עד לשנת 1943 הובס הצבא האיטלקי בצפון אפריקה ובברית המועצות. בעקבות פלישת בעלות הברית לסיציליה ב-1943 המלך פיטר את מוסוליני, אסרו ומינה את מרשל פייטרו באדוליו לראש הממשלה. בספטמבר 1943 חתם באדוליו על הסכם כניעתה ללא תנאי של איטליה, בניגוד לדעתה של גרמניה, שמיד תפסה את רוב שטח הארץ ושחררה את מוסוליני, שהנהיג בצפון משטר קצר-חיים, הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. בעוד בעלות הברית, שנחתו בדרום, התקדמו צפונה, בסדרת מבצעים שכונתה המערכה באיטליה במלחמת העולם השנייה, הוקמה מחתרת אנטי-פשיסטית פופולרית במשך שתי שנותיה האחרונות של המלחמה, והטרידה כוחות גרמניים עד גירושם באפריל 1945, אז גם תפסו הפרטיזנים האיטלקים את מוסוליני והרגו אותו ואת פילגשו בתליה.

איטליה מסוף המלחמה עד ימינו


ב-1946, סיים משאל עם (שבו, לראשונה באיטליה, הורשו גם נשים להצביע) את המונרכיה ומועצה מחוקקת נבחרה לכתיבת חוקה לרפובליקה. הולדת הרפובליקה האיטלקית הייתה נתונה לדיון עמוק. במסגרת הסכם השלום של 1947 תיקונים קלים נערכו בגבולה של איטליה עם צרפת, אזור הספר המזרחי הועבר ליוגוסלביה והאזור מסביב לעיר טריאסטה הוכרז כטריטוריה חופשית. ב-1954 הטריטוריה, שנשארה תחת מנהל כוחות ארצות הברית ובריטניה (אזור A הכולל את העיר עצמה) ויוגוסלביה (אזור B), חולקה בין איטליה ליוגוסלביה, בעקרון לאורך הגבול בין האזורים. הסדר זה נעשה קבוע תחת אמנת אוזימו בין איטליה ליוגוסלביה שאושררה ב-1977 (ובימינו נדונה בין איטליה, סלובניה וקרואטיה). עוד קובע הסכם השלום כי על איטליה לשחרר את הטריטוריות שמעבר לים שלה הנמצאות במזרח אפריקה – אריתריאה, סומליה, אתיופיה ולוב ובאיים מסוימים במזרח הים התיכון.
ברנהרד, נסיך הכתר של באדן

ביוגרפיה

ברנהרד נולד בזאלם ב-27 במאי 1970, למקסימיליאן, מרקיז באדן ולולריה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הוברט סלבטור, ארכידוכס אוסטריה ורוזמרי, נסיכת זאלם-זאלם. אביו מקסימיליאן הוא אחיינו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו ובן דודו של צ'ארלס, נסיך ויילס, וברנהרד הוא בן דוד שני של הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' והנסיך הארי, דוכס סאסקס.
בשנות ה-90 נקלעו עסקי המשפחה לקשיים, וברנהרד, שהיה בעל תואר במנהל עסקים ומשפטים, היה ממונה על מכירת טירת אברשטיין, הטירה החדשה ומנזר זאלם.
לאחר המכירה של הטירות, נשארה בבעלות המשפחה רק טירת שטאופנברג עם יקבים הקשורים למשפחה. מאז 2003 ברנהרד הוא נשיא המועדון הבינלאומי E.V., אשר אירח את המירוץ הבינלאומי גאלופ באדן באדן באינפצהיים עד פשיטת הרגל שלו בשנת 2009.
ברנהרד הפך ידוע לציבור הרחב בשנת 2006, כאשר נמסר בתקשורת כי מדינת באדן-וירטמברג מתכננת למכור חלקים מאוסף כתבי היד של ספריית באדן בהיקף של 70 מיליון אירו, על מנת לממן את שימור נכסי בית באדן.
בשנת 1998 מונה ברנהרד על ידי אביו לממונה על ההון המשפחתי, ומאז הוא מנהל את עסקי המשפחה. הוא מנהל יערנות מודרנית עם מגוון אקולוגי, והוא מעורב בניהול אזור היין של באדן, לשימור מגוון ענבים.
זיגפריד מרכוס

קורות חייו

נולד בגרמניה לרוזה וליפמן מרכוס, איש עסקים וראש הקהילה היהודית בעיירה מלכין. בילדותו שימש שוליה במקצוע המכונאות בעיירתו, בגיל 14 עבר להמבורג וכעבור שלוש שנים לברלין שם קיבל הכשרה בבית המלאכה שהוקם על ידי סימנס והלסקה.
בשנת 1851, בהיותו כבן עשרים המציא המצאה ראשונה בשטח האלחוט עבורה זכה בפרס מהממשלה הגרמנית. בשנת 1852 עבר לאוסטריה. בתחילה עבד עבור חברה למכניקה, אחר עבור המכון המלכותי לפיזיקה ולאחר מכן עבור המכון הגאולוגי המלכותי. בשנת 1856 פתח בית מלאכה עצמאי להנדסת מכשור.
בשנת 1867 קיבל מדליית כסף להמצאה שהוצגה בתערוכה העולמית שנערכה בפריז ובשנת 1870 התקין מנוע בעירה פנימית על גבי עגלת יד והניע אותה בעזרת דלק. כשניסה את רכבו החדש ברחובות וינה חולל מהומה לא קטנה וניצל רק הודות להתערבותם של ידידים במשטרה המקומית. מרכוס היה האדם הראשון שהניע כלי תחבורה בעזרת בנזין. בין השנים 1870 - 1879 התמקד בפיתוחים בנושאי נורות חשמל. בשנים אלה פיתח בשותפות עם נציגות אדיסון באוסטריה נורת להט חדשנית אמינה ששימשה בהצלחה בחלק ממסילות הרכבת של אוסטריה. בשנת 1873 יצרה חברת Siegel האוסטרית מנוע שתי פעימות על פי שרטוטיו של מרכוס.
בשנת 1887 החל בשיתוף פעולה עם החברה המוראבית Märky, Bromovsky & Schulz שייצרה מכוניות עם מנוע בעירה פנימית בעל שתי פעימות, ולאחר שפג תוקף הפטנט של מנוע ארבע פעימות, ייצרה היזמות גם מכוניות עם מנוע בעל ארבע פעימות. בשנת 1889 המיזם בנה את Second Marcus Car, הדגם השני של מרכוס בעל צילינדר אחד עם ארבע פעימות. דגם זה של מכוניתו המכונה Marcuswagen נמצא במוזיאון לטכנולוגיה בווינה (Technisches Museum Wien).
בשנת 1890 העביר מרכוס את בית המלאכה למקום חדש והתרכז בפיתוח אמצעי ירי לצבא האוסטרי. הוא נפטר באוסטריה ב-1 ביולי 1898 ונקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי היטלדורף בווינה. עד מותו, החזיק מרכוס ב-131 פטנטים שנרשמו ב-16 ארצות, אך הוא לא תבע פטנט לגבי מכונית מונעת. בהודעת הפטירה שלו בעיתון הווינאי Wiener Tagblatt צויין שנורת ליבון מבוססת ספירט, הייתה ההמצאה החשובה ביותר שלו.

לאחר מותו

בשנת 1910 ביקשה ההתאחדות הגרמנית של בתי החרושת למכוניות להתקין לוח זיכרון בחזית הבית שבו נולד, אך בעל הבית סירב עקב יהדותו של מרכוס. בשנת 1938, לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה, החלו הנאצים בהשמדת רוב המסמכים הנוגעים למרכוס בניסיון להסתיר את העובדה שהמצאת המכונית שלו הקדימה את דיימלר בנץ הגרמנית. קברו של מרכוס חולל, ופסלו בחזית בנין הטכניון של וינה הוסר. דגם המכונית שלו שהוצג במוזיאון הטכנולוגי בווינה, הוסתר בידי עובדי המוזיאון וכך שרד עד ימינו. 
ביובל החמישים למותו הועברו עצמותיו לקבר מכובד בבית הקברות המרכזי בווינה וגם פסלו הוצב מחדש.
כיסא פרפר

כיסא פרפר (בשמו הרשמי כיסא BFK - על פי ראשי תיבות של מעצבי הכיסא) הוא כיסא מתקפל, העשוי מסגרת מתכת שמקצותיה תלוי משטח בד גמיש המאפשר ישיבה עליו.
הכיסא עוצב על ידי קבוצות אוסטרל (Grupo Austral) שפעלה בבואנוס איירס שבארגנטינה בשנת 1938. חברי הקבוצה כללו את אנטוניו בונט קסטלנה, חואן קורשאן וחורחה פרארי הרדוי - ומשמם נגזר שמו הרשמי של הכיסא - BFK.

היסטוריה

הכיסא מהווה פיתוח של כיסא שעוצב בשנות ה-70 של המאה ה-19 ונקרא "כיסא פאראגון". שלושת המעצבים פיתחו את הכיסא בשנת 1938 עבור מבנה מגורים שהם עיצבו בבואנוס איירס. ב-24 ביולי 1940 הוצג הכיסא בתערוכת העיצוב (Salon de Artistas Decoradores) בה הבחינו בו אוצרי המוזיאון לאמנות מודרנית (ה"מומה") שבניו יורק. לבקשת אוצר העיצוב של המוזיאון, אדגר קאופמן הבן שלח הרדוי שלושה כיסאות לניו יורק - אחד מוצג כיום במוזיאון, השני בבית על האשד בעיצובו של פרנק לויד רייט. לא ידוע כיום מיקמו של הכיסא השלישי. קאופמן כינא את הכיסא "שיא העיצוב הכיסא המודרני" וניבא כי יזכה להצלחה רבה. הכיסא שווק באופן מסחרי על ידי חברת נול (Knoll) החל משנת 1947.
קרייתיים

קִרְיָתַיִם היא עיר מקראית בנחלת שבט ראובן, באזור מידבא שבעבר הירדן המזרחי. שמה מופיע בספר יהושע, פרק י"ג, פסוק י"ח בתחומי נחלת שבט ראובן.
טו וַיִּתֵּן מֹשֶׁה לְמַטֵּה בְנֵי-רְאוּבֵן לְמִשְׁפְּחֹתָם.  טז וַיְהִי לָהֶם הַגְּבוּל מֵעֲרוֹעֵר אֲשֶׁר עַל-שְׂפַת-נַחַל אַרְנוֹן וְהָעִיר אֲשֶׁר בְּתוֹךְ-הַנַּחַל וְכָל-הַמִּישֹׁר עַל-מֵידְבָא.  יז חֶשְׁבּוֹן וְכָל-עָרֶיהָ אֲשֶׁר בַּמִּישֹׁר דִּיבֹן וּבָמוֹת בַּעַל וּבֵית בַּעַל מְעוֹן. יח וְיַהְצָה וּקְדֵמֹת וּמֵפָעַת.  יט וְקִרְיָתַיִם וְשִׂבְמָה וְצֶרֶת הַשַּׁחַר בְּהַר הָעֵמֶק. כ וּבֵית פְּעוֹר וְאַשְׁדּוֹת הַפִּסְגָּה וּבֵית הַיְשִׁמוֹת. כא וְכֹל עָרֵי הַמִּישֹׁר וְכָל-מַמְלְכוּת סִיחוֹן מֶלֶךְ הָאֱמֹרִי אֲשֶׁר מָלַךְ בְּחֶשְׁבּוֹן אֲשֶׁר הִכָּה מֹשֶׁה אֹתוֹ וְאֶת-נְשִׂיאֵי מִדְיָן אֶת-אֱוִי וְאֶת-רֶקֶם וְאֶת-צוּר וְאֶת-חוּר וְאֶת-רֶבַע נְסִיכֵי סִיחוֹן יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ. כב וְאֶת-בִּלְעָם בֶּן-בְּעוֹר הַקּוֹסֵם הָרְגוּ בְנֵי-יִשְׂרָאֵל בַּחֶרֶב אֶל-חַלְלֵיהֶם.  כג וַיְהִי גְּבוּל בְּנֵי רְאוּבֵן הַיַּרְדֵּן וּגְבוּל  זֹאת נַחֲלַת בְּנֵי-רְאוּבֵן לְמִשְׁפְּחוֹתָם הֶעָרִים וְחַצְרֵיהֶן.
— יהושע יג ט"ו-כ"ג
קרייתיים שכנה באזור מידבא. אוסביוס מזהה אותה עם הכפר קריתה ממערב למידבא, ומזרחה לעיר נמצאים חמי קלירוהי. שמה של קרייתיים נשמר בשמה של חירבת אל קריה השוכנת מערבית למידבא. יש הסוברים כי ניתן לזהות את העיר עם קריות המוזכרת בספר ירמיהו, פרק מ"ח, פסוקים כ"ג-כ"ד ומזוהה עם ג'לול הממוקמת מזרחית למידבא. סקר ארכאולוגי שנערך באזור מלמד כי האזור בסביבות קרייתיים היה חשוב בתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת.
סינאורניתוזאורוס

גילוי

מאובני סינאורניתוזאור התגלו בתצורת יישיין, שהיא אחת מהתצורות הגאולוגיות של חבורת ג'הול, במחוז ליאונינג שבסין. הסוג הוגדר לראשונה על ידי צוות חוקרים סינים מן המכון לפלאונטולוגיה ופלאואנתרופולוגיה של חולייתנים בבייג'ינג, אחד מהם שו שינג, שבאותו זמן היה סטודנט לתואר שני ובשנים שלאחר מכן הפך להיות המגלה הפורה ביותר של דינוזאורים בתקופתנו. מאובן ראשון זה, שקיבל את הסימון הקטלוגי IVPP V12811, היה מרוסק וחלקי, אך יש לו חשיבות היסטורית בהיותו אחד מראשוני מאובני הדינוזאורים מליאנונינג שהראו דפוס ברור של נוצות חוטיות הדומות לנוצות פלומה של עופות בני-זמננו. בכך הוא סיפק אישוש להשערה המקובלת שמוצא העופות מדינוזאורים מנוצים, ושהדרומאוזאוריים היו בין משפחות הדינוזאורים הקרובות ביותר לעופות.
בשנת 2000, צוות חוקרים מן המוזיאון הגאולוגי הלאומי של סין פרסם מאובן שלם ומפורט של דרומאוזאור קטן-גוף תחת הסימון הקטלוגי NGMC 91. תמונתו התפרסמה בתקשורת, הוא הפך לאחד המפורסמים בציבור מבין מאובני ליאונינג, וקיבל את הכינוי הפופולרי "דייב" (Dave). במאובן של דייב ניתן לראות דפוסים ברורים של נוצות פלומה חוטיות על מרבית חלקי גופו, וכן סימנים פחות ברורים של נוצות בעלות-קולמוס על זרועותיו וזנבו. למעשה, חוקריו של דייב לא שייכו אותו רשמית לסוג כלשהו, אך הם ציינו שפרט לגופו הקטן יותר הוא דומה מאוד לשלד IVPP V12811, והציעו שמדובר בפרט צעיר מאותו הסוג. דייב סווג מאז למספר סוגים שונים על ידי חוקרים שונים, אך אין מחלוקת שהוא דרומאוזאור מנוצה מן הסוג סינאורניתוזאור או מסוג קרוב לו מאוד. 
בדומה למצב אצל סוגי דינוזאורים אחרים מליאונינג, קיימים דיווחים ותמונות של מאובנים נוספים במוזיאונים ובאוספים פרטיים בסין אשר קרוב לוודאי שייכים לסוג סינאורניתוזאור, אך עדיין לא תוארו בפרסומים מדעיים רשמיים.

אנטומיה ומורפולוגיה

סינאורניתוזאור הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר הידועים למדע, בערך בגודל של עורב. אורך הגוף מקצה החרטום ועד קצה הזנב מוערך בכ-90 ס"מ, דומה לגודלם של מאובני מיקרורפטור הגדולים ביותר שהתגלו, ומשקלו מוערך בכשני ק"ג.

אורח חיים

בדומה לשאר הדרומאוזאוריים, סינאורניתוזאור היה ככל הנראה טורף שניזון מחולייתנים קטנים ואולי אף מחסרי חוליות, כמו חרקים. השלד שלו דומה מאוד לזה של קרוב משפחתו מיקרורפטור, שהתגלה בשכבה גאולוגית מאוחרת יותר במספר מיליוני שנים, בתצורת ג'יופוטאנג. בקיבה של כמה מאובני מיקרורפטור נמצאו שרידי שלד של עופות קדומים, יונקים קדומים קטנים, ואפילו דגים. מחקרים לא מאומתים טוענים שהוא הכיל בלסתותיו שיני ארס חלולות, איתם הרג את קורבנותיו.
בניגוד לכמה מאובני מיקרורפטור, מאובני סינאורניתוזאור שהתגלו עד עתה מראים לכל היותר סימנים מטושטשים של נוצות בעלות קולמוס על הזרועות. מסיבה זו חוקרים ואמנים נוטים לשחזר את סינאורניתוזאור בתנוחה זקופה של דרומאוזאור קרקעי המתרוצץ על שתי רגליו האחוריות, כעין גרסה מוקטנת של דיינוניכוס או ולוצירפטור, בעוד שאת מיקרורפטור הם בדרך-כלל משחזרים כמטפס על עצים אשר פורש את ארבעת "כנפיו" על-מנת לדאות לענף נמוך יותר או אל הקרקע. ואולם חוסר דפוסי נוצות תעופה ארוכות במאובני סינאורניתוזאור עשוי להיות רק תוצאה מקרית של איכות שימור נמוכה יותר באותם מאובנים שלו שהתגלו, ובמקרה כזה ייתכן שאף הוא היה מטפס ודואה.
קופקטור

קוֹפַקְטוֹר (אנגלית: Cofactor; על פי האקדמיה ללשון העברית: גוֹרֵם מַשְׁלִים) הוא חומר הדרוש לאנזים על מנת לזרז תגובה כימית מסוימת. חלק מהקופקטורים הם תרכובות אי-אורגניות כגון אטומי המתכת: אבץ, מגנזיום, ברזל ונחושת. ויטמינים, למשל, הם דוגמה לקופקטורים אורגניים וידועים בשם קואנזימים. חלק מהקופקטורים יעברו שינוי כימי כלשהו בזמן התגובה (כגון חמצון או חיזור) אך בתום התגובה הם יחזרו למצבם ההתחלתי (אחרת הם יחשבו כסובסטראט ולא כקופקטור). כאשר הקופקטור קשור בחוזקה לאנזים הוא נקרא קבוצה פרוסטטית. ויטמינים יכולים לתפקד כסמן מקדים (קודמן או פרקורסור - מבנה כימי אשר עובר שינוי כלשהו ליצירת מבנה פונקציונאלי אחר) לקואנזימים (קופקטורים אורגנים) או כקופקטורים בפני עצמם. קופקטורים אי-אורגניים, בדרך כלל אטומי מתכת, יימצאו באתר הפעיל של האנזים וימשכו אלקטרונים מקשרים כימיים בסובסטרט וכך יגרמו לקשרים אלו להישבר.
חדשות ברייטברט

הימין האלטרנטיבי והאשמות בגזענות

ברייטבארט הואשם על ידי גורמים שונים שהוא נגוע בגזענות. באפריל 2016 נכתב על ידי המרכז המשפטי לדרום העני כי "האתר שינה את פניו ואימץ את הרעיונות של קצוות הקיצוניים של הימין השמרני", וכי הוא מבטא רעיונות "גזעניים, אנטי-מוסלמיים ואנטי-הגירה" וכן שהפך לזרוע העיתונאית של הימין האלטרנטיבי.
בן שפירו, עורך לשעבר בברייטברט, כתב שמאז מינויו של סטיב באנון האתר נהיה "מקור החדשות המועדף על ידי הימין האלטרנטיבי. באתר התחילו לדחוף אג'נדה של לאומנות לבנה כתשובה לתקינות פוליטית, ומדור התגובות הפך לביב שופכין של ממים הדוגלים בעליונות לבנה". הוא האשים עורך אחר, מילו יאנופולוס, בניסיון הפיכת האלט-רייט למיינסטרים במהלך קמפיין הנשיאות של דונלד טראמפ. שפירו התפטר מהאתר לאחר שברייטבארט סירבו להגן על כתבת שלהם, מישל פילדס, שהאשימה את מנהל הקמפיין של טראמפ, קורי לוונדובסקי (Corey Lewandowski), באשמת תקיפה. וידאו שהראה תמונות מהאירוע לא גילה שום עדויות על תקיפה שכזו, והמשטרה לא הגישה כתב אישום נגד לוונדובסקי. בנוסף, ברייטברט הוגדר על ידי הליגה נגד השמצה כ"אתר שמייצג לאומנים לבנים, אנטישמיים חסרי מעצורים וגזעניים מכל הסוגים". 
האשמות אלו נדחו על ידי כותבים ועורכים שונים בברייטבארט, חלקם יהודים, כגון ג'ואל פולאק ומילו יאנופולוס, כשהם מצביעים על מספר היהודים העובדים בברייטבארט וכן על העמדה הפרו-ישראלית שלו. עורכים וכותבים אלו טענו שמדובר בקמפיין השמצות פוליטי נגד האתר. באוגוסט 2017 פורסם מחקר שנערך על ידי הארוורד ו-MIT שקבע כי באתר עצמו אין תוכן של הימין הקיצוני, אך חלק ניכר מהטוקבקיסטים שלו מביעים עמדות שכאלו. לטענת החוקר שערך את המחקר, ברייטבארט איננו ה'אלט- רייט'.
נמל התעופה סרנסק

היסטוריה

לאחר מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בשדה התעופה הצבאי ליאמביר (רוסית: Лямбирь) לטיסות אזרחיות. ב-1955 נבנה שדה תעופה בתוך שטח העיר סרנסק, באזור רחוב יורי גגארין של ימינו. ב-1960 נבנה נמל התעופה במקומו הנוכחי, ליד הכפר לוחובקה, כ-7 ק"מ דרומית מזרחית למרכז סרנסק. ב-1964 נבנה בית נתיבות חדש. ב-1981 נחנך מסלול טיסה מבטון, דבר שאפשר לנמל התעופה לקבל מטוסים גדולים יותר.
ב-1988 הגיע נמל התעופה לשיא פעילותו עם 14,000 טיסות בשנה. לאחר התפרקות ברית המועצות ירד נפח השימוש בנמל. הוא לא הופרט ונמצא בבעלות מלאה של החברה הממשלתית "המנהל של נמלי התעופה האזרחיים" (ראשי תיבות ברוסית: АГАА). ב-2014, במסגרת ההכנות למונדיאל 2018 שייערכו בין היתר בעיר סרנסק, הוצגה תוכנית שדרוג משמעותית במסגרתה נבנה טרמינל חדש לטיסות פנים שנבנה במקום הטרמינל הקודם שנהרס, ועוד טרמינל זמני לטיסות בינלאומיות על מנת לעמוד בקצב המגיעים לעיר בזמן המשחקים. כמו כן מסלול הטיסה הוארך מ-2,801 מטר ל-3,221 מטר וכעת יכול לקבל מטוסים כבדים יותר. בינואר 2017 נסגר נמל התעופה לצורך תוכנית השדרוג ונפתח מחדש בפברואר 2018.
אנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה

ביוגרפיה

אנריקטה אדליידה נולדה ב-6 בנובמבר 1636 בטורינו לויטוריו אמדאו הראשון דוכס סבויה ולכריסטין מארי מצרפת, בתם של אנרי הרביעי מלך צרפת ואשתו השנייה מארי דה מדיצ'י.
ב-8 בדצמבר 1650 התחתנה אנריקטה אדליידה עם פרדיננד מריה, נסיך בוואריה, וכעבור שנה מונה בעלה לנסיך הבוחר מבוואריה. לאנריקטה אדליידה היה השפעה גדולה מאוד על בעלה, והיא זאת שדחפה אותו לכרות ברית עם ממלכת צרפת נגד ממלכת הבסבורג, ולחתן את בתם מריה אנה ויקטוריה עם לואי, הדופן הגדול.
ב-13 ביוני 1676 מתה אנריקטה אדליידה במינכן.
האחים וורנר

היסטוריה

ארבעת האחים היהודים – הארי וורנר, אלברט וורנר, סם וורנר וג'ק וורנר ייסדו לראשונה בשנת 1923 את "אולפני האחים וורנר", לימים אחת מחברות התאגיד.
הכוכב הראשון של האולפנים היה כלב – "רין טין טין", שאיתו יצר האולפן 26 סרטים.
חטיבת אולפני האנימציה של האחים וורנר נוסדה בשנת 1930 כחברה עצמאית בבעלות לאון שלסינגר. חלק מהאנימטורים שלה הגיעו מחברת וולט דיסני. אולפנים אלה הולידו סדרה של סרטונים מצוירים "משוגעים", שכבשו את הלב והצחיקו מעריצים מכל העולם. האחים וורנר קנו את החברה בשנת 1944, ובעשורים הבאים חברת האחים וורנר זוהתה עם דמויות האנימציה שנולדו בחטיבה זו, חבורת ה'לוני טונס' בכללם באגס באני ודאפי דאק.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 האחים וורנר נהיו מוכרים בעיקר בגלל סרטי הפשע האפלים שהפיקו בתקופה זו. בנוסף, הם הפיקו בתקופה זו גם סרטי פעולה והרפתקאות. ב-1927 האחים וורנר לקחו סיכון פיננסי – הם השקיעו בטכנולוגיה החדשה של הקול, והפיקו את הסרט זמר הג'אז, שהפך ללהיט וסימן את המעבר מראינוע לקולנוע. על סרט זה זכו בפרס אוסקר לשם כבוד. ב-1948 האחים וורנר היו הראשונים להציג יומן חדשות צבעוני.
בשנת 1967, בעקבות הפסדים כספיים, נרכשה החברה בידי חברת "Seven arts productions" ושמה שונה ל-"Warner Bros.-Seven arts". בתקופה זו יצא הסרט בוני וקלייד שהחזיר את החברה לרווחיות. שנתיים מאוחר יותר, החברה נמכרה בשנית לידי "Kinney National company" ושמה חזר להיות "Warner Bros.". בראש אולפן הסרטים הועמד טד אשלי, מטעם החברה החדשה.

פעילות

ב-1995 האחים וורנר השיקו את רשת WB Network לקהל יעד של בני נוער. בין תוכניות הטלוויזיה של הרשת היו "באפי ציידת הערפדים", "הרקיע השביעי" ו"דוסון קריק".
לקראת סוף שנות ה-90, קיבלו האחים וורנר את הזכויות להפיק את סרטי "הארי פוטר" והפיצו את הראשון ב-2001, השני ב-2002, השלישי ב-2004, הרביעי ב-2005, החמישי ב-2007, השישי ב-2009, וחלק א' של הסרט השביעי ב-2010 וחלקו השני ב-2011.
ב-2006 האחים וורנר סגרו את רשת הטלוויזיה The WB, והקימו ביחד עם CBS Corporation את ערוץ The CW. במאי 2011 רכשה חברת וורנר את האתר Rotten Tomatoes ואת חברת המדיה פליקסטר (Flixter). הרכישה העניקה לוורנר גישה לכ-25 מיליון מבקרים בחודש, וקהל פוטנציאלי גדול לשיווק מוצריה.

חטיבת האנימציה

בשנות ה-90 של המאה ה-20, אחרי הפקה מוצלחת ביותר של הסרט "באטמן" החלה חברת וורנר, בשיתוף עם חברת הקומיקס DC קומיקס ליצור סדרות אנימציה המבוססות על גיבורי הקומיקסים שלה: באטמן, סופרמן וליגת הצדק. בשנת 1992 עלתה למסכים סדרת ההנפשה "באטמן – הסדרה המצוירת" שזכתה להצלחה רבה וביקורות נלהבות עקב טכניקת האנימציה החדשנית והעלילה הבוגרת, המתוחכמת והגותית שנתנה כבוד לצופים ולמורשת העטלף. בעקבות הצלחות סדרה זו נוצרו לה 3 סדרות המשך ("באטמן ורובין", "באטמן – הסדרה החדשה" ו"באטמן 2000") וכן סדרות נוספות על גיבורי DC: סופרמן וליגת הצדק. בשנת 2000 יצאה גם הסדרה "באטמן – הדור הבא" המתארת את קורותיו של באטמן בעתיד הרחוק בגות'אם סיטי כאשר ברוס ויין יצא לגמלאות ומדריך נער צעיר שיתפוס את מקומו.
כמו כן, במהלך אותן שנים, הפיקו וורנר מספר סדרות אנימציה היתוליות בשיתוף עם סטיבן ספילברג. הסדרות הללו היו "עלילות טייני טון", "אנימניאקס", "פריקזויד" ו"פינקי והמוח" – סדרה על זוג עכברי מעבדה שמנסים להשתלט על העולם ונהפכה לסדרת קאלט.
בינואר 2013 הקימו האחים וורנר את חברת האנימציה "Warner Animation Group" שם הפיקו סרטי אנימציה כגון: "סרט לגו", "חסידודס", "סרט לגו באטמן", "סרט לגו נינג'גו", "מפלצות בשלג" וכו'.
היינריך השישים ושבעה, נסיך רויס הקו הצעיר

ביוגרפיה

היינריך נולד ב-20 באוקטובר 1789 בשלייץ, להיינריך הארבעים ושניים, נסיך רויס-שלייץ וגרה ולקרולינה, נסיכת הוהנלוהה-קירכברג, בתם של כריסטיאן פרידריך קרל, נסיך הוהנלוהה-קירכברג, ולואיזה שרלוטה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג. בשנת 1805 התגייס היינריך לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת השחרור הגרמנית ובלחימה בצרפת. בשנת 1818 הוא הועלה לדרגת מיור, ובשנת 1824 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. בשנת 1840 הוא הועלה לדרגת אוברסט, בשנת 1845 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1851 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
בשנת 1854 מת אחיו היינריך השישים ושניים, נסיך רויס הקו הצעיר ללא ילדים, והיינריך עלה לשלטון במקומו. תחת שלטונו הוא מינה את אדוארד היינריך-כריספנדורף כשר אוצר, ובשנת 1856 מינה אותו לתקן את החוקה הריאקציונרית בחוקה ליברלית שאושרה על ידי הפרלמנט.
הוא נחשב לאיש בעל כשרון, ידע, ניסיון עסקי, והיה פופולרי מאוד בארצו. כנסיך הוא היה בעל ברית קרוב של פרוסיה. בשנת 1859 הוא העברי את מקום מגוריו משלייץ לגרה. באוקטובר 1857 ייסד היינריך את עיטור הצלב האזרחי של כבוד. בשנת 1860 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים, אולם במהלך מלחמת אוסטריה-פרוסיה הוא נשאר נייטרלי כלפי הסכסוך. בשנת 1866 הוא עשה הסכם עם ממלכת פרוסיה על צירוף הנסיכות לקונפדרציה הצפון-הגרמנית. ב-11 ביולי 1867 מת היינריך, ובנו היינריך הארבעה עשר, נסיך רויס הקו הצעיר עלה לשלטון במקומו.
משפט מנלאוס

בגאומטריה אוקלידית, משפט מנלאוס נותן תנאי הכרחי ומספיק לכך ששלוש נקודות על צלעות משולש, או המשכיהן, תהיינה מונחות על ישר אחד.
המשפט קובע (לפי הסימונים שבשרטוטים בצד שמאל) שהנקודות D,E,F על ישר אחד (בשרטוט - הישר הסגול) אם ורק אם מתקיים:

(כאשר היחסים מסומנים על-פי הכיוון).

הוכחה

נטיל את שלוש הנקודות לישר המאונך לישר DE; נסמן כל נקודה בהיטל באות של הנקודה המקורית עם תג ('). על-פי משפט תאלס, משפט מנלאוס שאנו רוצים להוכיח שקול לקביעה ש-D' ו-F' מתלכדות אם ורק אם: , ונוסחה זו שקולה ל , השקולה ל- . ברור שזה מתקיים אם ורק אם D',ו-F' מתלכדות.