google/wiki40b huggingface dataset:
בעל בעל לב

עלילה

גיבור הסרט הוא גורי (צק ברקמן), חייל קרבי משוחרר והומוסקסואל בארון, שגר ביישוב קטן בפריפריה. גורי חולם לעזוב את המקום ומתעתד לעזוב לירושלים וללמוד ארכיטקטורה בבצלאל. מיצי (אסנת חכים), חברת ילדות שלו וידידתו הקרובה, חולמת על אהבה ועל מימוש פנטזיות מיניות. השניים חושקים במריטו (סמי הורי), גבר יפה תואר בעל מראה לטיני.
בעוד שניהם מתאהבים במריטו, וכל אחד מהם, בנפרד, מממש את אהבתו על מנת לראות שמדובר בתשוקה ריקה, הולך ומתאהב בגורי בחור צעיר ותמים בשם נאהב (אורי אומנותי). נאהב, הומוסקסואל גלוי ונשי, נמצא על סף גיוס, אך שוקל להשתמט משירות בשל נטיותיו המיניות. עולמו מלא בשירי אירוויזיון ישנים וריקודי עם הנלמדים בחוג הרקדה המתקיים במתנ"ס. בתחילה גורי נרתע מנאהב, ומתייחס בצורה מאוד צינית לאופטימיות שלו, אולם בהמשך הוא מתקבל ללימודים בבצלאל, מתרכך, ומעניק לנאהב את הריקוד האחרון בהרקדה, בטרם הוא עוזב לירושלים.

חשיבות ציבורית

"בעל בעל לב" היה הסרט הטלוויזיוני הראשון בארץ שדיבר בצורה חיובית ואופטימית על נושא ההומוסקסואליות, והקדים בכך את הסדרה "פלורנטין". הסרט מהווה אחת מהדוגמאות המקובלות והמצוטטות‏ לדמותו של ההומו בתרבות הישראלית וכנותן לגיטימציה לעדינות ולרגישות, כהנגדה לחיספוס ולגבריות המובהקת אצל הגבר הישראלי בתקופות קודמות.
אריגו סאקי

קריירה

סאקי, יליד פוזיניאנו, מעולם לא שיחק כדורגל מקצועני, הוא שיחק רק בקבוצות החובבניות פוסיגנאנו ובלאריה. לפני שהחל לאמן קבוצות במשרה מלאה, עבד כמוכר נעליים.
כמאמן הנבחרת האיטלקית הבוגרת, סאקי עזר לאיטליה להעפיל לגמר מונדיאל 1994 בארצות הברית, בו הפסידה לברזיל בדו-קרב בעיטות עונשין. ברמת המועדונים, הוא ידוע בעיקר בשל אימונו במילאן. הכהונה הראשונה שלו במועדון הייתה רצופת הצלחות, כאשר זכה עמו במספר תארים לאומיים - אליפות הסרייה א' ב-1988, הסופרקאפ האיטלקי ב-1989, ובליגת האלופות באותה השנה ובעונה שלאחריה (1990). כמו כן, הוא זכה בנוסף לשלל התארים הללו בסופרקאפ האירופי ובגביע הביניבשתי ב-1990 וב-1991.
סאקי אימן גם את פארמה (1985-1987 וב-2001) ואתלטיקו מדריד (1998-1999). בדצמבר 2004, מונה סאקי להיות מנהל הכדורגל של המועדון הספרדי ריאל מדריד, במקומו של חורחה ולדאנו. יושב ראש המועדון, פלורנטינו פרז הצהיר שההנהלה החליטה על המינוי על מנת שסאקי יביא למועדון עזרה ענקית בזכות ניסיונו הענף בתחום: "לא רצינו מישהו שיאמן את הקבוצה, אלא מישהו שיכול לעזור למועדון להתארגן ולתכנן כל דבר הקשור לכדורגל במועדון, ואריגו סאקי הוא הבחירה האידיאלית לשם כך".
למרות זאת, סאקי התפטר מן התפקיד אחרי שמאמנה של ריאל ונדרליי לושמבורגו פוטר, בעקבות תוצאות רעות, בעיקר התבוסה הביתית 0-3 ליריבה הנצחית של המועדון ברצלונה. את סאקי החליף שחקנה לשעבר של ריאל מדריד, פרדראג מיאטוביץ'.
דוכסות גדולה

דוכסות גדולה היא טריטוריה הנמצאת תחת שליטתו של דוכס גדול או דוכסית גדולה.

מקור הדוכסויות הגדולות

המונח דוכסות גדולה נטבע בסביבות המאה ה-15 כדי לציין את אדמותיו של דוכס חזק במיוחד. אחד השימושים הראשונים בתואר חדש זה נעשה על ידי דוכסי בורגונדיה, כאשר הם שלטו על שטח גדול מצרפת המודרנית וכן על רוב שטחי הולנד, בלגיה ודוכסות לוקסמבורג (ארצות השפלה הבורגונדיות). המונרכיה הראשונה שנקראה רשמית דוכסות גדולה הייתה הריבונות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה תחת האדונות העליונה של האימפריה הרומית הקדושה, שהפכה לדוכסות הגדולה של טוסקנה בשנת 1569. טוסקנה נשארה דוכסות גדולה עד שנת 1860, כשאז הפכה לחלק מממלכת סרדיניה.
השימוש בתואר דוכס גדול לא היה נפוץ במיוחד עד תחילת המאה ה-19, אז נפוליאון העניק דוכסויות גדולות לרבים מבני בריתו והגדיל בכך את אדמותיהם. בעקבות תבוסתו של נפוליאון בקרב ווטרלו בשנת 1815 חדלו להתקיים מספר דוכסויות גדולות שהוא יצר, כמו הדוכסות הגדולה של ברג. למרות זאת, הנציגים שהתאספו בקונגרס וינה הסכימו להמשך השימוש בתואר "דוכס גדול" על ידי דוכסים ונסיכים שהוחזרו להם אדמותיהם, ובמיוחד אלו ששלטו על אזורים שהיו שייכים לאימפריה הרומית הקדושה. כך נוצרו במאה ה-19 מונרכיות רבות במרכז אירופה תחת השם "דוכסויות גדולות", כמו למשל הדוכסות הגדולה של הסן. באותו הזמן הורחב השימוש בתואר "דוכס גדול" ברוסיה, שבה הוא שימש לציין בן משפחה של הצאר.

לוקסמבורג

הדוכסות הגדולה היחידה שקיימת כיום היא לוקסמבורג, והיא מתנהלת היום כמונרכיה חוקתית עצמאית, אלא שתוארו של העומד בראשה נשאר "דוכס גדול". לוקסמבורג הפכה לדוכסות גדולה בשנת 1815, כאשר עברה לשליטת וילם הראשון, מלך הולנד, בעת שהולנד הפכה לממלכה עצמאית. לוקסמבורג נשארה דוכסות גדולה תחת הכתר ההולנדי עד שנת 1890. בשנה זו מת וילם השלישי, מלך הולנד ודוכס לוקסמבורג בלי להותיר אחריו יורש זכר. את כס המלוכה ההולנדי ירשה בתו של וילם השלישי, וילהמינה, אך חוקי הירושה של לוקסמבורג, שנבעו מהחוק הסאלי, אסרו על אישה שליטה. לפיכך ירש את התואר "דוכס לוקסמבורג" בן-דודה הרחוק, אדולף, דוכס נסאו.
הראלד צ'רני

קריירת מועדונים

צ'רני גדל במועדון הנוער של אדמירה ואקר, ובשנת 1990, כאשר היה בן 17, נרכש על ידי באיירן מינכן. בשנתיים הראשונות בבאיירן מינכן שיחק צ'רני רק בקבוצת המילואים, ובעונת 1992/93 הוקפץ לקבוצה הבכירה. באוקטובר 1992 ערך צ'רני את הופעת הבכורה בבונדסליגה, במשחק בו באיירן מינכן נפרדה בתיקו 1-1 מאיינטרכט פרנקפורט. צ'רני ערך באותה עונה 13 הופעות ליגה, והקבוצה סיימה את העונה במקום השני בבונדסליגה, מרחק שתי נקודות מהאלופה, ורדר ברמן. את עונת 1993/94 החל צ'רני בבאיירן מינכן, אך חזר לקראת סיום חלון ההעברות לאדמירה ואקר, שם הציג עונה טובה בה הבקיע שבעה שערים. בתום עונה זו נמכר לפ.צ. טירול האוסטרית, שם עונה וחצי, והבקיע 14 שערי ליגה.
בפגרת החורף של עונת 1995/96 חזר צ'רני למינכן, אך חתם אצל היריבה הגדולה של באיירן מינכן, מינכן 1860. צ'רני שיחק במינכן 1860 במשך 11 עונות וחצי ברציפות. בתחילת ימיו בקבוצה, מינכן 1860 הייתה קבוצת אמצע טבלה, ובתחילת שנות ה-2000 הקבוצה החלה לתפוס מקום בצמרת הבונדסליגה, כאשר עונת השיא של צ'רני ומינכן 1860 הייתה עונת 1999/00, אז סיימה הקבוצה במקום הרביעי בבונדסליגה, כאשר צ'רני מהווה חלק מחולייה התקפית איכותית שכללה גם את תומאס הסלר, מרטין מקס ומרקוס שרוט. גם בשנים הבאות הייתה מינכן 1860 בחלק העליון של הטבלה, אך בעונת 2003/04 נשרו צ'רני ומינכן 1860 אל הבונדסליגה השנייה. לאחר נשירת הקבוצה, צ'רני מיעט לשחק, ובשלוש עונותיו האחרונות בקבוצה ערך 25 הופעות בלבד. בתום עונת 2006/07 הודיע על פרישה ממשחק פעיל. לצ'רני 263 הופעות ליגה במדי מינכן 1860, מתוכן 238 הופעות בבונדסליגה, והוא נחשב לשיאן ההופעות של מינכן 1860 בבונדסליגה בכל הזמנים.

קריירה בינלאומית

צ'רני ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת אוסטריה במרץ 1993 במשחק ידידות מול נבחרת יוון. צ'רני השתתף עם נבחרת אוסטריה במונדיאל 1998, בו ערך שתי הופעות. במוקדמות יורו 2000 הבקיע צ'רני צמד בניצחון 3-0 מול נבחרת קפריסין, אך גם היה שותף לתבוסות 9-0 לנבחרת ספרד ו-5-0 לנבחרת ישראל, שבשתיהן שיחק 90 דקות. בשנת 2004 פרש מהנבחרת לאחר שצבר 47 הופעות והבקיע 47 שערים.

קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק פעיל, אימן צ'רני קבוצות נוער במינכן 1860, ולאחר מכן עבר לאמן קבוצות נוער בבאיירן מינכן.

חיים אישיים

צ'רני נשוי ואב לשניים.
עזרא הסופר

מעמדו וסמכויותיו

עזרא היה "שליח המלך", כלומר הממונה מטעמו על היהודים שישבו בנציבות עבר הנהר, ובכלל זה מחוץ למחוז יהודה (פחוות "יהוד") גופא. מתוקף תפקידו הוא היה שופט עליון שביכולתו לגזור קנסות, עונשי מאסר, גלות, ואפילו עונש מוות. בסמכותו היה מינוי שופטים ודיינים שיסייעו להשליט את חוקי התורה ("חוקי האבות") שהוכרו כחוקי המלך. ככלל, סמכותו של עזרא מוגדרת כסמכות אוטונומית דתית ולא כתפקיד פוליטי.

קשייו ומתנגדיו

רבים מעשירי העם תמכו ב"גישה הקוסמופוליטית" שתמכה בין היתר בנישואי תערובת תוך הצדקה שזה יסייע להפצת היהדות לעמי האזור, והתנגדו לפעולותיו של עזרא, שביסס את "הגישה הבדלנית" שדרשה לשמור על טוהר העם היהודי "זרע קודש", וראתה בנישואי תערובת גם חטא חמור שעונשו גלות וגם סכנת התבוללות דתית ולאומית.

משפחתו

עזרא היה בנו של שריה הכהן שהיה בן למשפחת כוהנים מבית צדוק, שנהרג על ידי נבוכדנצר בזמן חורבן בית ראשון. אחיו של עזרא היה יהוצדק אביו של יהושע הכהן הגדול בתחילת תקופת שיבת ציון.
לפי התלמוד, רבי אלעזר בן עזריה היה דור עשירי לעזרא, וזו הייתה אחת הסיבות למינויו לנשיאות.

תאריך פטירתו

בסליחה אשכנזית מפורסמת, המזוהה כנכתבה על ידי יוסף טוב עלם, נאמר שעזרא נפטר בט' בטבת ותאריך זה מופיע במגן אברהם ובספרי מפרשים אחרים של השולחן ערוך. לעומת זאת, במספר סליחות ספרדיות, ובספרים אחרים, כמו ספר היוחסין של אברהם זכות, כתוב שעזרא הסופר נפטר בי' בטבת.
דוד עמנואל

ילדותו ולימודיו

דוד עמנואל נולד בבוקרשט במשפחה יהודית ענייה ומרובת ילדים, בעלת שורשים ספרדיים. אביו מנולה עמנואל היה נגר. התגורר זמן מה בפלוישט ולמד בבית ספר יסודי בעיר. אחר כך עבר לגור בבוקרשט ולמד בגימנסיה על שם גאורגה שינקאי ובתיכון על שם גאורגה לזר. עוד מילדותו גילה כשרון למתמטיקה ובשלב מסוים לימד שיעורים פרטיים לתלמידים אחרים כדי להתפרנס. לא הצליח לזכות במלגה אבל מימן בעזרת שיעורים פרטיים נסיעה לפריז כדי ללמוד שם בשנים 1873–1879 בקורסים למתמטיקה מודרנית ולפיזיקה שבפקולטה למדעים בסורבון ובאקול פראטיק דה אוטז אטיד. בשנת 1879 השלים את לימודי הדוקטורט שלו במתמטיקה באוניברסיטת סורבון והיה, אחרי ספירו חארט, הרומני השני שסיים שם דוקטורט במתמטיקה. הוא היה הרומני החמישי שבכלל סיים תואר דוקטור במתמטיקה. נושא עבודתו, אותה הציג בפני ועדה מורכבת מהפרופסורים פויזה (Puiseux), בריו ובוקה, היה "מחקר על אינטגרלים אבלים מסוג שלישי".

פעילותו האקדמית ברומניה

בשובו בשנת 1879 לרומניה היה בהתחלה מורה למתמטיקה בתיכון "גאורגה לזר", אחר כך בשנת 1880 התמנה פרופסור ממלא מקום בקתדרה לאלגברה ולגאומטריה אנליטית בפקולטה למדעים של אוניברסיטת בוקרשט, אחר כך בשנים 1881–1890 פרופסור לאלגברה וחשבון אינפיניטזימילי ב"בית הספר המיוחד לארטילריה ולהנדסה קרבית" שבקאליה גריביציי בבוקרשט.
ב-28 בספטמבר 1882 מונה לפרופסור לאלגברה גבוהה ולתורת הפונקציות, בקתדרה שהוקמה לא מכבר בפקולטה למדעים של אוניברסיטת בוקרשט. בשנת 1882 התמנה גם למרצה בבית הספר הנורמלי (הפדגוגי) הגבוה שבניהולו של אלכסנדרו אודובסקו. במסגרת זו לימד בשנת 1888 קורסים ראשונים ברומניה בתורת החבורות בתורת גלואה. בשנים 1881–1927 כיהן גם ב"בית הספר לגשרים וכבישים", שהפך אחרי 1920 למכון הפוליטכני של בוקרשט. לימד שם כפרופסור למתמטיקה יסודית. במסגרת עבודתו באוניברסיטה הוא היה מורם של מספר מתמטיקאים רומנים ידועים, כגון גאורגה ציצייקה, טראיאן ללסקו, סימיון סטוילוב, מירון ניקולסקו ואוקטב אוניצ'סקו.
עמנואל היה נשיא הכבוד של הקונגרס הראשון למתמטיקה שנערך ברומניה, בקלוז' ב-9 במאי 1929.
בשנת 1930 פרש דוד עמנואל לגמלאות ובמקומו מונה כפרופסור לתורת הפונקציות דימיטריה פומפיו.
בעבודתו המחקרית הסתמך הרבה על רעיונותיהם של ויירשטראס וקושי. בין היתר עסק עמנואל בחקר תורת הפונקציות האליפטיות. הקורס שלו לתורת הפונקציות האליפטיות שימש להוראה במשך מאה שנה. נודע כמרצה מוכשר, ששיעוריו היו ברורים ומוקפדים, שנהג לעדכן בהתמדה את חומר הקורסים.
בשנים 1924–1927 פרסם ספר לימוד מקיף לתורת הפונקציות, בשני כרכים.
דוד עמנואל נפטר בבוקרשט בגיל 87 בפברואר 1941.
לפי בקשתו גופתו נשרפה במשרפה בבוקרשט.
אלינוער מואב

ביוגרפיה

נולדה כאלינוער שפירא בתל אביב. ולמדה תולדות האומנות ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ומוזיקה ושירה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
מואב השתתפה ב-1972 במופע של חבורת בימות משירי נעמי שמר בבימוי צדי צרפתי, והייתה סולנית בשירים "ארבעים" וה"מכשפות". בשנים 1973–1985 חיה בארצות הברית ובקנדה שם ערכה סיורי קונצרטים. "קולה מתאים את עצמו בקלות לשיר עם או לאריה קונצרטנטית" כתבה המבקרת בג'רוזלם פוסט וביכולתה להתבטא בסגנונות שונים בהרכבים קאמריים וברסיטלים בהם היא משלבת לידר, מוזיקה עתיקה, עממית, אתנית ועוד. בשנת 1980 נסעה ללימודים באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קנדה. שם הכירה את הצייר היווני קירילוס וניאדיס ומאוחר יותר נישאה לו. בעקבות הקשר עם וניאדיס החלה לשיר שירים בשפה היוונית. בעת שהותה בקנדה הקליטה אלבום שלם משירי נעמי שמר, בעיבודים קלאסיים לפסנתר של ירון רוס. בשנת 1986 שיתפה לראשונה פעולה עם המלחין היווני מיקיס תאודוראקיס, כשתירגמה שירים שכתב והלחין בהשראת הבלדה על מאוטהאוזן של יעקבוס קמבנליס. בשנת 1988 הוזמנה על ידי תאודוראקיס להשתתף בקונצרט שהתקיים במחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה. הופיעה בפסטיבל ישראל (1990) בערב יחיד ובערב משותף עם מריה פאראנדורי. שרה כסולנית באנסמבל הישראלי למוזיקה עתיקה, הופיעה בווקליזות ביפו ובעכו, בהפקות תיאטרון של הקאמרי בתל אביב ובתיאטרון חיפה. עם התזמורת הקאמרית רמת גן, סימפונט רעננה והתזמורת הקאמרית הרצליה, ובהפקה "הבריאה" עם הברירה הטבעית. בשנת 1986 שרה לראשונה עם המלחין והמנצח הדגול מיקיס תיאודורקיס. תרגמה לעברית את הקנטטה למאוטהאוזן ויצגה את ישראל בקונצרט בינלאומי ענק (1988) במחנה הריכוז מאוטהאוזן לפני 15,000 איש ונציגים מ-25 מדינות ושודר בטלוויזיה למרבית ארצות אירופה. באותה שנה הוזמנה שוב על ידי תיאודורקיס לסיבוב קונצרטים באירופה. בתחילת שנות ה-90 הקליטה מחזור שירים של אלזה לסקר שילר בתרגום יהודה עמיחי, שהלחינה יעל גרמן בשם "בוא אליי בלֵיל". בקיץ 1993 הופיעה כאורחת של תיאודורקיס בפסטיבל ישראל, וביוון ב-1995 בחגיגות יום הולדת 70 למיקיס תאודוראקיס. התקליטור "טרילוגית מאוטהאוזן" יצא לאור בשנת 2000. מואב הקליטה מספר תקליטורים בהם שירים של יעקובוס קבנליס, לורקה, נעמי שמר, אלזה לסקר שילר ז'אק ברל ועוד.
מואב חיברה לחנים לשירי משוררים ("משאלות" אסתר ראב) ושילבה אותם בהופעותיה.
נפטרה בשנת 2017.
ח'ירבת אבו פלאח

גאוגרפיה

חי'רבת אבו פלאח ממוקם באזור הררי, במישורים המרכזיים של הגדה המערבית, וגובהו הממוצע הוא 743 מטר מעל פני הים. הוא ממוקם 15.7 ק"מ צפונית מזרחית לרמאללה. היישובים הקרובים ביותר הם מזרעה א-שרקיה מדרום-מערב, תורמוס עיא מצפון, אל-מוע'ייר ממזרח, וכפר מאליכ מדרום.

היסטוריה

ארכאולוגים מעריכים כי הכפר היה מיושב בתקופת הברונזה המוקדמת ובמרבית תקופת הברונזה התיכונה (בערך 3000 עד 1550 לפנה"ס). משלהי תקופת הברונזה המאוחרת (1550 עד 1200 לפנה"ס).

התקופה העותמאנית

הכפר מוזכר בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1883.

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית ח'ירבת אבו פלאח מנתה 519 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל אוכלוסיית ח'ירבת אבו פלאח מנתה 588 תושבים, ב-125 בתים.
בשנת 1945 אוכלוסיית ח'ירבת אבו פלאח מנתה 710 תושבים, אשר בבעלותם 8,186 דונם של קרקע, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.

לאחר 1967

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, ח'ירבת אבו פלאח נמצאת תחת שלטון ישראלי.
בנובמבר 2014 בוצעה פעולת תג מחיר בכפר, מתנחלים הציתו בית ונמצאו כתובות נאצה בעברית.

כלכלה

מקור התעסוקה הגדול ביותר בח'ירבת אבו פלאח הוא מגזר השירותים, המהווה כ -50% מכוח העבודה של הכפר. מגזרי תעסוקה מרכזיים אחרים, הם תעסוקה ממשלתית או מקצועית (20%), חקלאות (17%) וסחר (10%). התעשייה, המהווה כ -3% מכוח העבודה בח'ירבת אבו פלאח, מתעסקת ברובה סביב תעשיית האבן המקומית. יש שלוש מחצבות, 30 חנויות מכולת, וחנויות נוספות. בשנת 2011 שיעור האבטלה בחי'רבת אבו פלאח היה 20%.
לכפר שטח כולל של 8,245 דונם. שטחים בנויים מהווים 8.4% מאדמות הכפר, בעוד שטחים חקלאיים ושטחים פתוחים מהווים 56.4% ו -35.1%, בהתאמה. מתוך שטחים חקלאיים, 3,981 דונם נטועים בגידולים קבועים, בעיקר עצי זית ודגנים. כ -5% מתושבי חי'רבת אבו פלאח מגדלים בעלי-חיים, ובבעלותם כ-840 כבשים ו- כ-550 עיזים.
חייל הברונזה של טאלין

המחלוקת סביב האנדרטה

האנדרטה הוקמה על ידי הרשויות הסובייטיות לזכר משחררי טאלין. ידוע כי לא נערכו קרבות בין הצבא הגרמני לצבא האדום עם כניסתו של הצבא האדום לעיר, ב-22 בספטמבר 1944. מחד גיסא, אף על פי שהגרמנים לא לחמו בסובייטים בטאלין, הם כן נסוגו בעקבות הלחץ מהתקדמותו של הצבא האדום. מאידך גיסא, הוועידה הלאומית של הרפובליקה האסטונית ניסתה להקים מחדש עצמאות אסטונית על ידי תפיסת השלטון בטאלין, הכריזה על ממשלה זמנית ועל עצמאות עוד ב-18 בספטמבר 1944.

האנדרטה הקודמת

לאנדרטה זו קדמה אנדרטה של פירמידת עץ בגובה מטר, ובקוטר 20 ס"מ, שצבעה כחול ומעליה כוכב אדום. אנדרטה זו נהרסה על ידי שתי נערות אסטוניות, אילי יורגנסון ואגידה פאבל, ב-8 במאי 1946, שעשו זאת במחאה על ההרס הסובייטי של אנדרטות לזכר מלחמת העצמאות של אסטוניה. הם נתפסו על ידי הנ.ק.ו.ד. ונשלחו לגולאג.

תיאור האנדרטה

האנדרטה עם פסל של חייל כשמאחוריו קיר אבן הוקמה ב-1947 על ידי הפסל האסטוני אן רוס, ובפיקוח האדריכל ארנולד אלאס. הפסל הושלם ב-22 בספטמבר 1947, יום השנה השלישי לכניסת הצבא האדום לטאלין. במקור יועדה האנדרטה להיות אנדרטה רשמית לזכר חללי הצבא האדום שנהרגו במלחמת העולם השנייה, וב-1964 הוצבה למול האנדרטה אש תמיד. כאשר אסטוניה זכתה לעצמאות ב-1991, הוסרה אש התמיד, וייעוד האנדרטה שונה ל"זכר הנופלים במלחמת העולם השנייה".

קברים צבאיים

ב-25 בספטמבר 1944 שרידי גופותיהם של שני חללים סובייטים נקברו במרכז גבעת טיניסמגי, וגופות נוספות נקברו במקום באפריל 1945. ב-12 ביוני 1945, לאחר קבורתם של החללים הסובייטים, שונה שמה של הכיכר לכיכר המשחררים. מספרם המדויק ושמותיהם של החללים הקבורים במקום לא היה ידוע בוודאות עד לחפירות שבוצעו במקום ב-2007, אף על פי ששר החוץ האסטוני הורה לקיים חקירה מקיפה בנושא עוד ב-2006. על פי משרד ההגנה האסטוני נמצאו באתר 12 גופות, שהועברו מהמקום ב-2 במאי 2007.

העברת האנדרטה

חייל הברונזה היה בעל ערך סמלי חשוב לקהילת הרוסים שהיגרו לאסטוניה לאחר מלחמת העולם השנייה, וסימל לא רק את הניצחון הסובייטי על גרמניה הנאצית במלחמה הפטריוטית הגדולה, אך גם את דרישותיהם לזכויות באסטוניה. אסטונים רבים ראו בפסל הברונזה סמל לכיבוש הסובייטי ולדיכוי לפני, ולאחר, הכיבוש הנאצי.
באוקטובר 2006 מפלגות הקואליציה בראשות ראש הממשלה אנדרוס אנסיפ הגישו לפרלמנט את הצעת "חוק ההגנה על קברי החיילים", שהתקבלה ב-10 בינואר 2007 ולמחרת אושרה על ידי הנשיא תומאס הנדריק אילווס. באותה השנה חוקק גם "החוק על המבנים בשטח קברי החיילים", שלא אושר על ידי הנשיא מחמת אי-ההתאמה לחוקה. בפברואר 2007 ניסו ללא הצלחה לאומנים אסטונים להציב על הפסל תיל ושילוט "רוצחי העם האסטוני". רוסיה היום (נובוסטי), הרדיו הרשמי של הפדרציה הרוסית, דיווח באתרו כי הפסל הושחת בציור צלב קרס.
הוועד האנטי-פאשיסטי של אסטוניה בראשות ארנולד מרי התנגד להעברת האנדרטה ממקומה ובשיתוף פעולה עם התנועה "משמר הלילה" אירגן הפגנות רחוב, שלא עוררו תהודה ציבורית נרחבת.
באפריל 2007, הממשלה החדשה של אנדרוס אנסיפ, בהתאם לחוק ההגנה על קברי החיילים, החלה בהכנות אחרונות להעברת הקברים, לאחר שזכתה למנדט פוליטי בבחירות לפרלמנט במרץ. ההחלטה עוררה ויכוח סוער במדינה, הפגנות ענק ומהומות (שלוו בביזה) שנמשכו שני לילות. בבוקר 27 באפריל 2007, לאחר ליל המהומות הראשון, התכנסה הממשלה לישיבת חירום והחליטה לפנות ללא דיחוי את האנדרטה ממקומה, מסיבות ביטחוניות.
בנוסף למהומות סבלה אסטוניה ממתקפת סייבר שהתחילה ב-27 באפריל ונמשכה עד 15 במאי שפגעה באופן קשה באתרי אינטרנט של משרדי הממשלה, מפלגות, עיתונים ובנקים גדולים.
חנה הרציג

חנה הרציג היא חוקרת ספרות, מבקרת ספרות ומתרגמת.

קורות חיים

חנה הרציג נולדה במחנה עקורים בגרמניה להורים ניצולי השואה מהעיר דרוהוביץ' שבפולין. מתגוררת בתל אביב. בבית ספר התיכון למדה את השפה ואת יסודות התרבות הצרפתית. שירתה בצבא כסמלת סעד בגדוד צנחנים.
החלה את הלימודים בחוג לתורת הספרות הכללית, במחזור הראשון להיווסדו, וסיימה בשנת 1972 תואר ראשון. סיימה תואר שני בהצטיינות בשנת 1980, בהדרכתו של פרופ' איתמר אבן-זהר על הנושא: "אספקטים של קישוריות בטקסט הספרותי". תואר הדוקטור, בהדרכתה של פרופ' שלומית רמון-קינן, הוענק לה בשנת 1991 על עבודה בנושא: "הנמקה מימטית והנמקה אמנותית ברומן", במסגרת החוג לספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית.
בשנת 3–2002 למדה לקראת תואר תואר מ.א. שני, במגמה ללימודים קוגניטיביים של השפה ושימושיה, בבית הספר למדעי התרבות, אוניברסיטת תל אביב.
במהלך הלימודים לתואר ראשון החלה לכתוב ביקורות במוסף לספרות "משא", ולאחר מכן במוספים הספרותיים של "ידיעות אחרונות", "מעריב", המוסף לספרות ותרבות של "הארץ", במוסף "ספרים" למן היווסדו ועד עתה (2017), ובבמות נוספות. במהלך שנים אלה כתבה מאות ביקורות על ספרות יפה וספרי מחקר. 
בשנת 1988 הוענק לה פרס ברנשטיין לביקורת ספרותית מטעם התאחדות הוצאות ספרים בישראל. בשנת 1991 שימשה כשופטת בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
במקביל ללימודים האוניברסיטאיים עסקה בעריכה ובתרגום לעברית של ספרות עיונית וספרות יפה. שימשה כלקטורית של כתבי יד מחקריים וספרותיים בהוצאות ספרים.
בשנים 1997–2014 שימשה כמרצה במחלקה לספרות, לשון ואמנויות באוניברסיטה הפתוחה. במסגרת עבודתה כתבה, ערכה ותרגמה ספרי לימוד ומחקר. תחומי מחקרה העיקריים: סיפורת עברית של ראשית המאה העשרים, סיפורת ישראלית של שנות הששים והשמונים, תאוריות של ספרות ותרבות, תאוריות של המדיום באמנויות. 
בשנת 1995 החלה לחקור את הביוגרפיה המשפחתית שלא הכירה, כתוצאה מרצח משפחתה בשואה ועקב מותו של אביה בגיל צעיר. ספרה: "תמונות מחפשות כותרת", בהוצאת עם עובד, התפרסם בשנת 1997 והיה אחד הספרים הראשונים בגל "ספרות השורשים" של הדור השני לשואה. הספר נידון בעבודות מחקר שונות על הנושא.
 עסקה גם בספרי עדות של ניצולי השואה.
למדה באוניברסיטה היגלונית בקרקוב לימודי שפה ותרבות פולנית. כיום עוסקת בתרגום ספרות ושירה פולנית. 
בעקבות המחאה החברתית בקיץ 2011 פרסמה מאמרים העוסקים באופן שבו שיקפה הספרות של תחילת המאה ה-21 את האקלים החברתי שחולל את המחאה.
פרסמה ספר לילדים, "הפילוסוף הקטן" (הוצאת עולם חדש, 2017), שהוא פרי מעקב אחר ההתפתחות הקוגניטיבית של בנה בגילאי 3–6. על ידי סיפורים על שאלות ושיחות שהתנהלו בין הילד לאם מנסה הספר להאיר את האופן שבו חשיבה פילוסופית היא הסתכלות בעולם מפרספקטיבה ילדית. בדצמבר 2017 הספר זכה בפרס שרת התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער על שם דבורה עומר לשנת 2017.
מאז שנת 2003 עוקבת הרציג במצלמתה אחר בתים ששרדו מימי "תל אביב הקטנה". היא מתמקדת במבנים ישנים שאינם במרכז התודעה העירונית.
R.

r. הוא קיצור של המילה הלטינית Rex (רקס, מלך) או Regina (רגינה, מלכה). בסימון זה נעשה שימוש בעיקר בהיסטוריוגרפיה ובמשפט בארצות הכתר הבריטי.

בהיסטוריוגרפיה

בסימן זה נעשה שימוש בהיסטוריוגרפיה לציון שנות מלוכה בניגוד לשנות חיים, לדוגמה: אל-חאפיז (c.‏ 1076 – 8 באוקטובר 1149), מציין את שנות חייו של אל-חאפיז, ואילו: אל-חאפיז (r.‏ 1130–1149), מציין את שנות שלטונו.

במשפט

במשפט בארצות הכתר הבריטי, נעשה שימוש בקיצור "R נגד פלוני" לייצוג תביעות של המדינה או של בית המלוכה, כאומר: הכתר נגד פלוני. במדינות בהן הריבון הרשמי אינו מונרך, הסמכות התובעת היא של המדינה עצמה ולכן נעשה שימוש בשם המדינה בכתבי התביעה: "מדינת ישראל נגד פלוני" או "ארצות הברית נגד פלמוני".
בית הספר הרב תחומי עמל חדרה למדעים ואמנויות

היסטוריה

בית הספר נוסד בשנת 1944 בשכונת ברנדייס בחדרה, כבית ספר מקצועי שנקרא אז בשם "עמל חדרה". עם הקמתו למדו בו כ-100 תלמידים, בנים בלבד. בהמשך עם סגירתו של בית הספר לפקידות בחדרה, נפתחה בבית הספר מגמת פקידות והצטרפו אליו גם תלמידות.
בשנת 1987 זכתה נבחרת בית הספר בכדורגל באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים.
בשנת 1997 הועבר מבנה בית הספר למשכנו החדש בשכונת גזית בעיר. עם המעבר למשכן החדש אוחד בית הספר עם חטיבת הביניים השייכת אליו והוקמה בשנת 1993, והפך לבית ספר שש שנתי. בתקופה זו שונה שמו ל"בית הספר למדעים ואמנויות עמל חדרה". התוספת "הרב תחומי" לשם בית הספר ניתנה בשנת 2009, כחלק ממיתוג בתי הספר השייכים לרשת עמל.
ב-2015 זכה בית הספר ב"אות הנשיא לחינוך לשותפות" על פועלו בתחום קידום ההידברות בין מגזרים שונים בחברה הישראלית.
נכון לשנת הלימודים תשע"ח (2017/2018) מונה בית הספר כ-2100 תלמידים וכ-170 מורים.

מגמות לימוד

כבית ספר מקצועי פעלו בתחילת שנות ה-70 בבית הספר, המגמות חשמל, מסגרות, מכניקה ופקידות. בהמשך נפתחה מגמת אלקטרוניקה, ומשנות ה-90 נפתחו בתיכון גם מגמות עיוניות. מגמות הלימוד הקיימות כיום בבית הספר הן תיאטרון, מחול, אמנות, עיצוב, ספורט, מדעים, טכנולוגיה ועוד.
ברבי הנסיכה רפונזל

עלילה

ברבי מספרת סיפור לאחותה הקטנה קלי, שלא בטוחה בקשר ליכולות הציור שלה, רפונזל חיה כמשרתת של גוטל הרעה במקום מרוחק ביער וגדלה כל חייה במחשבה שגוטל הצילה אותה מנטישה בינקותה. 
רפונזל מתחברת עם דרקון וארנב ומציירת ציורים של מקומות אליהם היא חולמת ללכת יום אחד כשתהייה חופשייה וגוטל אינה אוהבת את תחביב זה של רפונזל וטוענת שרפונזל אינה מעריכה את מה שהיא עושה עבורה, בסוף הסרט רפונזל מתאחדת עם הוריה האמיתיים וקלי מרגישה ביטחון בקשר לכישרון הציור שלה.
המדבר הקטן של קוץ'

המדבר הקטן של קוץ' שנקרא גם הראן/רן הקטן של קוץ', הוא מדבר מלח הממוקם ליד המדבר הגדול של קוץ' שבמחוז קוץ', גוג'ראט, הודו.

מקלט הפראים ההודים

המקלט לפראים שבמדבר הקטן מפורסם כמקלט האחרון בעולם לפראים הודים עבור שימור תת-המין. למרות הנוף היבש האזור הוא בעל מגוון עשיר של בתי גידול חשובים מבחינה אקולוגית עבור חיות בר כמו עופות נודדים מקומיים או עופות מקומיים. זה גם בית גידול למיני יונקים ייחודים כמו: פרא הודי, זאב הודי, שועל המדבר (Vulpes vulpes pusilla) והנילגאי.

השמורה הביוספרית - אתר מורשת עולמית

השמורה מועמדת על ידי מחלקת היער להיות עתודה ביוספרית בזכות אזורי המערכות האקולוגיות היבשתיות והימיות ברחבי העולם שמוכרות בכל העולם במסגרת אחת התוכניות של אונסק"ו, האדם והביוספירה. שתתמקד בשימור המגוון הביולוגי, מחקר, פיקוח ותמיכה בפיתוח בר קיימא. 

איסוף מלח

ישנה פעילות מסחרית מסורתית של איסוף מלח באזור שבו מחלקת היער של גוג'ראט רוצה להרתיע מהעבודה במקום משום שהיא נחשבת לאיום על הסביבה, על חיות הבר ומינים הנמצאים בסכנת הכחדה. שלבי איסוף המלח כוללים את בריכות אידוי המלח שפוגעות ומסכנות את הסביבה.

חקלאות חסילונים

האזור משמש גם לאיסוף חסילונים, שמסחר זה רווחי יותר מבריכות אידוי המלח, וגם למסחר הזה מחלקת היער מתנגדת.

החי של המדבר

מהעיר בהוג' יש מגוון עשיר של בתי גידול ושל בעלי חיים, בכמה אזורים.
שנת הפלאות

שנת הפלאות (בלטינית: Annus mirabilis) הוא ביטוי בו מכנים שנה שבה התרחשו מספר אירועים משמעותיים הנחשבים נסיים. את הביטוי טבע המשורר ג'ון דריידן.

שנת הפלאות של אנגליה

השנה ה"מקורית" שלכבודה פרסם דריידן פואמה בשם זה. ב-1666 התרחשו מלחמה עם הולנד, השריפה הגדולה של לונדון ומגפת הדבר. את כולם הצליחה אנגליה לשרוד.

שנת הפלאות של ניוטון

1666 היא גם השנה שבה אייזק ניוטון חקר וכתב את עבודותיו בתחומי האופטיקה, האקוסטיקה, החשבון האינפיניטסימלי, המכניקה והתרמודינמיקה. 
ניוטון החל ללמוד בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג' ביוני 1661. הוא התוודע בה לפילוסופיה של אריסטו ולרעיונותיהם של פילוסופים מודרניים יותר כגון דקארט, ושל האסטרונומים גלילאו, קופרניקוס וקפלר. בשנת 1665, זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, נסגרה אוניברסיטת קיימברידג' עקב מגפת הדבר של 1665-1666, ובמשך שנתיים שהה ניוטון בביתו בוולסתרופ. בשנתיים אלה הגה וגיבש את הבסיס לתאוריות שלו: הוא החל לנסח ולפתח את התורה המתמטית שלימים תקרא חשבון אינפיניטסימלי (או חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי), לערוך את הניסויים הראשונים שלו באופטיקה ולהסיק מהם מסקנות מהפכניות, והחל להרהר על כוח הכבידה. המחקרים פורסמו בפומבי רק שנים מאוחר יותר.