google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ואן פונטיין

תולדות חייה

אביה, וולטר אוגוסטוס דה הבילנד, היה עורך פטנטים (ודודו למחצה של הטייס ג'פרי דה הבילנד, מייסד חברת דה הבילנד). אמה, ליליאן אוגוסטה רוזה, הייתה שחקנית שהופיעה בשם הבמה ליליאן פונטיין. ג'ואן נולדה בטוקיו, בעת ששהו הוריה ביפן לרגל עבודתו של אביה. ב-1919 נפרדו הוריה וג'ואן, אמה ואחותה היגרו לארצות הברית והתיישבו בסרטוגה, קליפורניה. ההורים התגרשו זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1925. ג'ואן שבה ליפן לבדה וחזרה לבית אמה ואחותה בקליפורניה לאחר שסיימה את בית הספר האמריקאי בטוקיו, בשנת 1934.
בעקבות אחותה הפכה ג'ואן לשחקנית בלוס אנג'לס וכינתה את עצמה בשם ג'ואן בורפילד (Burfield), על מנת שלא יווצר קשר בינה לבין אחותה. ב-1935 הוחתמה לאולפני MGM והופיעה לראשונה בתפקיד בסרט הכושל "No More Ladies". באותה עת חיה עם אחותה, שעשתה חיל בהוליווד. ב-1937 עברה לאולפני RKO, נטלה לה את השם ג'ואן פונטיין והופיעה לצד פרד אסטר בסרט המוזיקלי "עלמה במצוקה" (A Damsel in Distress), גם סרט זה לא זכה להצלחה בשעתו, כיוון שהקהל לא הסכים לקבל את פונטיין כתחליף לבת זוגו הקבועה של אסטר, ג'ינג'ר רוג'רס, אך זכה להצלחה שנים לאחר מכן, בשל שורות שנונות שנכתבו לג'ואן פונטיין
הצלחתה הראשונה הייתה בסרטו של אלפרד היצ'קוק, רבקה (1940), בו הופיעה בתפקיד הראשי, עליו זכתה במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. שנה מאוחר יותר שיחקה בתפקיד הראשי בסרטו של היצ'קוק "חשד", עליו זכתה בפרס האוסקר. באותו טקס הייתה מועמדת לפרס זה גם אחותה, על תפקידה בסרט "עכבו בעד השחר" ("Hold Back the Dawn"). בטקס חלה תקרית בין השתיים, במסגרתה נפגעו רגשותיהן והן כמעט ולא דיברו זו עם זו עד ל-1975, אז נוצר בין השתיים נתק מוחלט עקב סכסוך על דרך הטיפול באמם החולה. 
פונטיין נודעה בבחירת התפקידים המוקפדת שלה. היא הצטלמה רק לסרט אחד בשנה לערך, אך בתפקידים משמעותיים ובסרטים איכותיים כגון "This Above All" (1942) לצידו של טיירון פאואר, "The Constant Nymph" (1943) עליו זכתה למועמדות נוספת לפרס האוסקר, "ג'יין אייר" (1943), " The Emperor Waltz" (1948) של בילי ויילדר לצידו של בינג קרוסבי, "מכתב מאישה אלמונית" לצידו של לואי ז'ורדאן (1948), "רומן בספטמבר" (1950) ו-"Born to Be Bad" מאותה שנה.
בשנת 1954 הופיעה בברודוויי במחזה "תה וסימפתיה" לצידו של אנתוני פרקינס. במהלך שנות החמישים והשישים שילבה הופעות בסרטים לצד הופעות על במת התיאטרון, בין היתר בהפקה של המחזה "פרח הקקטוס" ובהפקה האוסטרית של "אריה בחורף". ב-1957 הופיעה בסרט "אי בשמש" בתפקיד שעורר ויכוחים רבים בגלל ששיחקה אישה לבנה המתנה אהבה עם גבר שחור (הארי בלפונטה. ב-1958 הופיעה בסרט חיוך מסוים לפי הרומן של פרנסואז סאגאן, ב-1962 הופיעה בסרט "ענוג הוא הלילה". הופעתה האחרונה בסרט קולנוע הייתה ב-1966 בסרט האיטלקי "המכשפות", שהורכב מחמישה סיפורים קצרים בבימויים של ויטוריו דה סיקה, פייר פאולו פאזוליני, לוקינו ויסקונטי, מאורו בולוניני ופרנקו רוסי.
בשנת 1980 השתתפה באופרת הסבון "Ryan's Hope" בתפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס אמי.
פונטיין הלכה לעולמה בגיל 96 ב-15 בדצמבר 2013.
הארגון הבינלאומי של הגפן והיין

הארגון הבינלאומי של הגפן והיין (בצרפתית: L'Organisation Internationale de la Vigne et du Vin; בראשי תיבות: OIV) הוא ארגון בין-ממשלתי שעוסק בהיבטים הטכניים והמדעיים של גידול גפנים וייננות. הארגון עוסק בענייני גידול גפן, לא רק לשם הכנת יין, אלא גם כענבי מאכל ולשם ייצור צימוקים. אחת מפעילויות הארגון היא איסוף נתונים סטטיסטיים מרחבי העולם בנושאים הנוגעים לתחום הגפן.
מטה הארגון ממוקם בפריז וחברות בו 45 מדינות נכון ל-2013 (ובהם גם מדינת ישראל).

היסטוריה

המבשרים של הארגון הבינלאומי של הגפן והיין היו הוועידות הבינלאומיות שנערכו במאה ה-19 בתגובה למגפת הפילוקסרה, כשהבולט שבהם היה קונגרס של חמש מדינות במונפלייה שנערך בין ה-26 ל-30 באוקטובר 1874. הרעיון של הקמת ארגון בינלאומי עלה מספר פעמים במהלך העשורים הבאים, ולבסוף, ב-29 בנובמבר 1924, חתמו שמונה מדינות על הסכם ליצירת "משרד יין בינלאומי" (Office international du vin‏ (OIV)) בפריז. בתום החתימה הוא שב למדינות השונות לשם אישורו. מושב העבודה הראשון נערך בSalon de l’Horloge ב-3 בדצמבר 1927. ב-4 בספטמבר 1958, שונה שמו של הארגון ל"משרד הגפן והיין" (Office International de la Vigne et du Vin).
הארגון הבינלאומי של הגפן והיין הנוכחי נוסד בעקבות הסכם בין 35 מדינות ב-3 באפריל 2001, והחליף את "משרד הגפן והיין". ההסכם הזה נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 2004.
מארי, נסיכת בונפרטה

ביוגרפיה

מארי נולדה בסן-קלו, בפרברי פריז. המשפחה הייתה עשירה מאוד. בשנת 1907 היא התחתנה עם גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק.
בשנת 1925 מארי בונפרטה הגיע לוינה ועברה טיפולים טצל פרויד. לאחר מספר פגישות, בעלה ביקש ממנה להפסיק את הטיפול. למרות זאת, היא הייתה בקשר מתמיד עם פרויד. כאשר הנאצים סיפחו את אוסטריה, מארי בונפרטה הפעילה את קשריה לצורך חילוץ של זיגמונד פרויד וחלק מהארכיון שלו מאוסטריה.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה היא עזרה למשפחת המלוכה היוונית להסתדר בצרפת.
מארי בונפרטה החלה לעסוק בפסיכואנליזה בצרפת ובשנת 1926 הקימה אגוד לפסיכואנליזה הצרפתי. היא הייתה הפסיכואנליטיקאי הראשון בצרפת שעסק בתחום ללא השכלה רפואית. היא פעלה תוך שיתוף פעולה עם ז'אן לאמפל-דה חרוט שאותה הכירה אצל זיגמונד פרויד. מארי בונפרטה פעלה בתחום פסיכואנליזה עד לשנת 1962.
מארי בונפרטה תרגמה לצרפתית מספר ספרים של פרויד וגם בעצמה כתה מספר ספרים.
פרטיזן מינסק

הופעות באירופה

הקבוצה הופיעה פעם אחת בגביע אופ"א בעונת 2005/06. בשלב ההעפלה הראשון עברה הקבוצה את קבוצת פרנצווארוש ההונגרית. בשלב ההעפלה השני נפגשה הקבוצה עם קבוצת טפליצה הצ'כית אך סיימה משחק אחד בתיקו 1-1 ואת המשחק השני הפסידה ולכן לא עלתה לשלב הבא.
הקבוצה שיחקה גם בגביע האינטרטוטו בעונת 2006, בשלב הראשון עברה הקבוצה את קבוצת שחטאר קאראגנדי הקזחית אך בשלב השני הפסידה הקבוצה לקבוצת מועדון הכדורגל מוסקבה הרוסית.
נאום יוהנסבורג

נאום יוהנסבורג היה נאום שנשא יאסר ערפאת בעיר הדרום אפריקאית יוהנסבורג ב-10 במאי 1994, בנוגע להסכמי אוסלו, בערך חצי שנה לאחר חתימתם. בנאום התייחס ערפאת בנחרצות אל ירושלים כבירת פלסטין הנצחית, טען כי יש להמשיך בג'יהאד עד כיבוש ירושלים, ושהסכמי אוסלו שווים במשמעותם להסכם חודייביה, הסכם שביתת אש שחתם הנביא מוחמד עם שבט קורייש, לפני שטבח בהם. 
ניתן לראות את הנאומים המוקלטים בטלוויזיה הירדנית בהם ערפאת אמר כי אוסלו הוא לא יותר מחלק בתוכנית השלבים של אש"ף לכיבוש "פלסטין" ואת נאום יוהנסבורג כדי לטעון כי כוונותיו האמיתיות של ערפאת בחתימת ההסכם לא היו מטרות שלום.

ג'יהאד בירושלים

בנאומו, ערפאת הדגיש כי העם הפלסטיני לא ויתר על "בירתו הנצחית", וכי ירושלים אינה בירתה הנצחית של ישראל. הוא הוסיף ואמר כי על כל העמים המוסלמים להתאחד ולהתחיל ג'יהאד בירושלים כדי להביא לשחרורה. 
בגללו התעקשתי לציין את המקומות הקדושים הנוצריים נוסף לאלו המוסלמיים, והנה אנחנו כאן ועליי לדבר בכנות: אינני יכול לעשות זאת לבדי, בלי עזרתה של האומה האיסלאמית. ולא לאמור כמו היהודים: לך, ואלהיך יילחם לך. לא! עליכם לבוא ולהילחם, ולהתחיל את הג'יהאד לשחרור ירושלים.
בהמשך הדיון המשיך לדבר על ג'יהאד שצריך להתחולל כדי להביא לשחרור העם הפלסטיני: 
ואני אומר לכם בכנות, מאח לאח, אנחנו זקוקים לכם. אנחנו זקוקים לכם כמוסלמים, כמג'הדין.

מכתבו של שמעון פרס

בנאומו, הזכיר ערפאת את המכתב שכתב שמעון פרס בנוגע לעצמאותו של העם הפלסטיני במוסדותיו בירושלים, מכתב שישראל גינתה והכחישה:
וחשוב שכולם ידעו על המכתב הזה. אני התעקשתי והם כתבו, והמכתב נמצא אצלי, לא פרסמתי אותו לא דיברתי עליו עד עכשיו. במכתב הזה אנחנו אחראים לכל המקומות הקדושים למוסלמים ולנוצרים, ואני התעקשתי להזכיר את המקומות הנוצריים לפני המוסלמים בגלל שעליי להיות נאמן להסכם בין הח'ליף עומאר איבן אל חטאב והפטריארך סופרוניוס.

"הזריקה" מכווית וועידת מדריד

בתחילת הנאום הציג ערפאת את גירוש הפלסטינים מכווית לאחר מלחמת המפרץ בעקבות תמיכה בעיראק, כאסון וכ"זריקה": 
כידוע לכם, הקהילה שלנו בכווית, שהייתה הגדולה והעשירה שבקהילותינו, נזרקה מכווית.
לאחר מכן טען שחוסלו הפלסטינים אחרי היוזמה של נשיא ארצות הברית ג'ורג בוש לועידת מדריד ושנוכחותם שם הייתה כדי לא לתת לישראל "סיבה או תירוץ להוציא את ירושלים מסדר היום":
לא רק זאת, אחר כך חוסלנו על ידי היוזמה שהוכרזה על ידי הנשיא בוש, היזמה לוועידת מדריד, וזה לא היה קל, אבל למרות התנאים הקשים הסכמנו ללכת למדריד. מדוע? כדי לא לתת להם סיבה ותירוץ להוציא מסדר היום את ירושלים. הלכנו למדריד למען פלשתין. ובאשר להסכם הזה, שהוא רק צעד ראשון, האמינו לי, יש עוד הרבה מה לעשות.
הבית הרוקד

הקמה

הבניין נבנה על חלקת אדמה פנויה בצומת מרכזי, בפינת הרחובות רָשִינוֹבוֹ נָאבְּזֶ'זִ'י (Rašinovo nábřeži) ורסלובה (Resslova), בסמוך לנהר הוולטאבה. במקום עמד בניין אחר בעבר, מבנה בסגנון נאו-רנסאנס אשר נבנה במאה ה-19. מבנה זה נהרס על ידי פצצה אמריקנית תועה, לקראת סיומה של מלחמת העולם השנייה. שרידיו פונו לבסוף ב-1960.
בניית המבנה המיוחד הייתה יוזמתו של ואצלב האוול. האוול, באותם ימים נשיאה של הרפובליקה הצ'כית, התגורר בשכנות לאתר מאז ילדותו. האוול ביקש להקים מבנה יוצא דופן בתכנונו, אשר ישמש כמרכז לפעילות תרבותית. הוא גייס את האדריכל ולאדו מילוניץ' לתכנון המבנה. חברת ההשקעות ההולנדית ING הסכימה לממן את הפרויקט, אך הציבה תנאי אחד: מילוניץ', האדריכל האלמוני, ייאלץ לצרף למיזם אדריכל בעל שם עולמי. מילוניץ' פנה לאדריכל הצרפתי ז'אן נובל, אך זה דחה את ההצעה בשל גודלו הקטן של השטח המיועד לבנייה. לאחר מכן הוא פנה לאדריכל המפורסם פרנק גרי, וזה נענה לבקשתו. תוכניתם של צמד האדריכלים הייתה להקים מבנה שונה ומיוחד בעיצובו, אשר יעמוד לצדם של בנייניה המסורתיים של העיר פראג. תוכנית זו הייתה שנויה במחלוקת, אך בזכות השפעתו של הנשיא האוול, בניית המבנה הססגוני יצאה אל הפועל. היא החלה ב-1994 והסתיימה ב-1996. התוכניות להקים בו מרכז תרבות לא התממשו לבסוף.
מקור ההשראה של האדריכל היה צמד הרקדנים המפורסמים ג'ינג'ר רוג'רס ופרד אסטר, ועל כן הוא נקרא במקור "בניין ג'ינג'ר ופרד". המבנה הדה-קונסטרוקטיביסטי עומד לצדם של מבנים בסגנונות נאו-בארוק, נאו-גותיקה ואר-נובו, סגנונות שהעיר פראג ידועה בהם.
בבית הרוקד שוכנים משרדיהן של מספר חברות בינלאומיות. על גג הבניין שוכנת מסעדה צרפתית הצופה אל נופיה המרשימים של העיר.
מרית (סוג)

טקסונומיה

סוג זה תואר כבר ב-1822 בידי החוקר הגרמני "פרדריך בואי" (Friedrich Boie) אותו הוא נתן למין מרית צפונית. במשך שנים נחשבו מיני המרית לחלק מהסוג ברווז אף על פי בדיקות מולקולריות שנערכה ב-2009 סיווגו חלק מהחוקרים את המריות לקבוצה נפרדת שנהפכה לסוג נפרד.
המאפיין העיקרי שלהם הוא צורת המקור הרחבה והארוכה הדומה לכלי מרית. תפקיד המקור המוזר הוא לסנן מזון מתוך בוץ בצורה יעילה.
יובסט פון האנשטיין

קריירה מוקדמת

פון האנשטיין נולד ב-11 בנובמבר 1896 בפוטסדאם, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הצטרף פון האנשטיין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.

מלחמת העולם השנייה

ב-10 בנובמבר 1941 מונה פון האנשטיין לקצין האג"ם של הארמייה ה-12, וב-28 בנובמבר 1941 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-1 שלחם בגזרה הצפונית של החזית המזרחית. ב-17 במאי 1942 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה הממונע ה-3, שהיה חלק מהדיוויזיה הממונעת ה-3, ובמהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, ולחם עמו בקרב סטלינגרד. ב-17 בינואר 1943 מונה פון האנשטיין למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-3, במקום הלמוט שלמר שמונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-14, וב-2 בפברואר נכנע פון האנשטיין יחד עם שרידי הדיוויזיה וכוחות שהיו בכיס הצפוני בסטלינגרד ונלקח לשבי.

לאחר המלחמה

לאחר שחרורו מהשבי התגורר פון האנשטיין בהמבורג, וב-13 באוקטובר 1962 מת, והוא בן 66 שנים.
מנטליסט

מנטליסט הוא אדם העושה שימוש בקריאת שפת גוף, קריאת ושידור מחשבות, טלקינזיס, חיזוי עתיד ואיתור חפצים מוסתרים.
בתחום הפאראפסיכולוגיה מנטליסט מוגדר כמי שמסוגל לקרוא מחשבות של אדם על-סמך חיצוניותו, שפת גופו ואלמנטים טבעיים אחרים, כמו כן להטמין סוגסטיות במוחו של אדם באמצעים כגון היפנוזה וניתוב לשוני פיזיולוגי.
בעוד מדיומים טוענים שהם מתקשרים באמצעים על-טבעיים (לדוגמה: עם עולם הרוחות), מנטליסטים דווקא בוחרים להגדיר את תחומם כיכולת להשפיע על המציאות של קהלם.

מפורסמים

מספר מנטליסטים מפורסמים מופיעים בתוכניות אירוח ומדהימים את קהלם בקריאת מחשבות, ביניהם עוז פרלמן וליאור סושרד הישראלים ודרן בראון הבריטי.
מריה דה לורדס פינטסילגו

חייה

פינטסילגו נולדה באברנטס. אביה עזב את המשפחה בגיל צעיר ובגיל שבע נשלחה פינטסילגו ללימודים בליסבון. היא הייתה חברה בתנועת הנוער הצבאית Mocidade Portuguesa ובארגון הנוצרי Acção Católica. כסטודנטית עמדה בשנים 1952–1956 בראש ארגון הנשים של סטודנטיות קתוליות והייתה ב-1956 הנשיאה הבינלאומית של תנועת הסטודנטים הקתולית Pax Romana.
ב-1953 היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת ליסבון כמהנדסת תעשיות כימיות. לאחר מכן קיבלה מענק לימודים מהוועד לאנרגיה גרעינית והשתלמה בתוכנית מקצועית. ב-1954 התקבלה לעבודה כמהנדסת הראשית של חטיבת מפעלי הבטון בתאגיד התעשיות CUF. ב-1960 עזבה את התאגיד. היא הצטרפה לארגון הבינלאומי של נשים פועלות קתוליות Grail, ייסדה את הסניף המקומי בפורטוגל וב-1965 נבחרה לסגנית הנשיאה העולמית. באותה תקופה מונתה על ידי הותיקן כאשת הקשר בין הכנסייה הקתולית ובין מועצת הכנסיות העולמית.
עד 1969 הייתה עובדת מדינה והובילה תוכנית לאומית לפיתוח חברתי. ב-1974 החזיקה בתפקיד זוטר בממשלה והייתה אחראית על רווחה חברתית וב-1975 מונתה לשרת הרווחה.
בשנים 1971–1972 הייתה חברת המשלחת הפורטוגזית לאו"ם ובשנת 1975 מונתה לשגרירת פורטוגל באונסק"ו.
ב-1979 מונתה על ידי הנשיא אנטוניו רמליו איאנש לראש ממשלת פורטוגל. היא כיהנה בתקופת מעבר קצרה והחזיקה בתפקיד חמישה חודשים במהלכם הובילה שינויים ניכרים במנגנון הרווחה הלאומי ובתחום הביטוח הלאומי ומדיניות הבריאות.
ב-1986 הייתה מועמדת עצמאית לנשיאות פורטוגל וזכתה ב-7% מהקולות.
בשנים 1987–1989 הייתה חברת הפרלמנט האירופי מטעם המפלגה הסוציאליסטית.
נפטרה בליסבון בשנת 2004.
עידו ריבלין

ביוגרפיה

עידו ריבלין נולד בשנת 1988. הוא למד והתחנך בבית הספר רימון. הוא החל לנגן על פסנתר החל מגיל 6, ומאז הלך והתמקצע ולמד אצל מורים למוזיקה כגון שמוליק נויפלד ועוד.
ריבלין היה חבר בלהקת התחתונים ושימש בה כקלידן עד שהפסיקה את פעילותה.
ריבלין הלחין מוזיקה לפרסומות ואף הלחין פסקולים למספר סדרות מצליחות לדוגמת גאליס.
לריבלין שותף לעבודותיו בשם דניאל מרקוביץ', אשר הלחין גם הוא מוזיקת פסקול עבור הסרט גאליס - המסע לאסטרה ועבור שלל פרויקטים נוספים.

סגנון מוזיקלי

סגנונו המוזיקלי של עידו ריבלין בולט במיוחד במוזיקת פסקול. ניתן בנקל להבחין שהוא משלב בין מוזיקה קלאסית, מוזיקה אלקטרונית, וכלים מודרניים כמו גיטרה חשמלית ואקוסטית.
יורוקונטרול

יורוקונטרול (European Organization for the Safety of Air Navigation ,EUROCONTROL) הוא ארגון אירופאי לבטיחות אווירית. הארגון נוסד בשנת 1960 על ידי שש מדינות אירופיות, ונכון ל-2016 חברות בו 41 מדינות.
"יורוקונטרול" הוא ארגון בין-ממשלתי הפועל לצרכים צבאיים ואזרחיים כאחד. מטהו שוכן בבריסל, בלגיה. אחת ממטרותיו היא יצירת מערכת אחידה של בקרה אווירית שתשמש את כל התנועה האווירית מעל אירופה.
ביוני 2016 חתמה מדינת ישראל הסכם שיתוף פעולה מלא עם הארגון. ההסכם יאפשר לישראל קשר ישיר למרכז בקרה המנהל את שמי אירופה. בעקבות זאת אמורים להצטמצם משמעותית ההמתנות והעיכובים הרבים בטיסות מישראל לאירופה ואליה.
ברל רפטור

ביוגרפיה

ברל (דב) רפטור נולד ברוז'ין (Ружин) שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). היה פעיל בתנועות הנוער החלוציות "דרור" ו"החלוץ" באוקראינה והשתתף בהגנה עצמית של היהודים שם. 
עלה לארץ ישראל בשנת 1920. הצטרף למפלגת אחדות העבודה. היה חבר גדוד העבודה. היה בין מקימי מפא"י בשנת 1930. היה ציר לקונגרסים ציוניים, חבר מועצת פועלי חיפה ומראשי "סולל בונה". פרש ממפא"י עם סיעה ב' והיה מראשי התנועה לאחדות העבודה. נעצר עם ראשי היישוב בשבת השחורה ביוני 1946 ונשלח למחנה רפיח.
היה חבר מועצת העם מטעם התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון ומחותמי מגילת העצמאות (זכור במיוחד בשל בואו לטקס הכרזת המדינה לבוש במכנסיים קצרים). היה חבר מועצת המדינה הזמנית ונבחר לכנסת הראשונה מטעם מפ"ם (שהייתה איחוד של מפלגת פועלים השומר הצעיר עם התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון). היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות מטעם מפ"ם, ולאחר התפלגותה - מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון.
בת זוגו סוניה (לבית גרובר) הייתה ממייסדות קיבוץ יגור שליד חיפה ודודתו של השר וחבר הכנסת לשעבר יוסי שריד (אחותה של אמו של שריד, דובה).
מיכל סלע

ביוגרפיה

בשנת 1983 החלה ללמוד לתואר בוגר במדעי הרפואה, B.Med.Sc באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו סיימה בהצטיינות. לאחר מכן המשיכה ללמודי רפואת שיניים ובשנת 1989 סיימה תואר דוקטור לרפואת שיניים D.M.D.
במהלך עבודתה כרופאת שיניים במרפאה פרטית וקליניקות ציבוריות בירושלים, הרצתה בקורסי הכשרת סייעות ובקורס הכנה לבחינות רישוי של משרד הבריאות במכללה למדעי הבריאות וההתנהגות ברמת- גן. במהלך עבודתה כרופאת שיניים, ד"ר סלע התנדבה במרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית. בעקבות התנדבות זו, חלה נקודת מפנה בחייה ובשנת 1996 מיכל החליטה לסגור את הקליניקה הפרטית לרפואת שיניים ולפנות לתחום חינוך וחברה.
ד"ר סלע פנתה ללימודי תואר MA בניהול מלכ"רים ומנהל ציבורי, בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש פאול ברוואלד באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיימה בהצטיינות יתרה בשנת 1999.
בשנה זו מיכל החלה לנהל את מחלקת הסיוע במרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בירושלים.
במסגרת תפקידה קידמה תהליכים של העלאת מודעות בקרב אוכלוסיית אנשי המקצוע הבאים במגע עם נפגעות תקיפה מינית ועסקה באתיקה של תפקיד המתנדבת.בתקופת כהונתה בתפקיד זה גדל משמעותית מספר הפניות לקו הסיוע, נוצרו קבוצות תמיכה והועמקה העבודה בשיתוף משטרת ישראל והפרקליטות.
בשנים 2001–2006 כיהנה כדקנית הסטודנטים בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
במסגרת תפקידה, ניהל ויזמה את פרויקט "פרחי בצלאל"- פרויקט זה הוא תוכנית המהווה גשר להשכלה גבוהה בשיתוף אגף שח"ר ופר"ח, והיא תוכנית הדגל של בצלאל. במסגרת תוכנית זו מגיעים תלמידי כיתות י'-י"ב לקמפוס בצלאל ושם נפגשים, בתיווכם ובהנחייתם של הסטודנטים, עם שפע ההיצע של מחלקות האקדמיה. תוכנית תלת שנתית זו מפגישה בני נוער בעלי מוטיבציה גבוהה עם המחלקות השונות. הלימודים בסביבה סטודנטיאלית ואקדמית מהווים, עבור בני הנוער המשתתפים, גשר להשכלה גבוהה ומעשירים את עולמם הפנימי.
ד"ר סלע היא בוגרת מחזור ט"ו, של בית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל בירושלים. במסגרת תוכנית לימודים זו, עסקה בפיתוח דגם לאחריות החברתית והסביבתית של מוסדות להשכלה גבוהה. במסגרת זו התמחתה בות"ת וכתבה דו"ח אודות "תמונת מצב על ההשכלה הגבוהה של האוכלוסייה הערבית במחוז הצפון".
בשנת 2009 כיהנה ד"ר סלע כסגנית ראש מנהל הסטודנטים, במכון הטכנולוגי בחולון ובשנת 2011 מונתה לראשת מינהל הסטודנטים.
במהלך שנים אלה הקימה מרכז נגישות לסטודנטים בעלי מוגבלויות ועסקה בהקמת Science shop למחקר משותף אקדמיה-קהילה. החזון שעומד מאחורי מודל הScience shop הוא להפעיל גוף שמספק ידע נגיש לחברה האזרחית ומתופעל על ידי האקדמיה. את פרויקט זה, ד"ר סלע הציגה בכנס בינלאומי בקופנהגן  6th Living Knowledge.
במהלך שנת 2015,  לאחר שהחליפה את ד"ר גלית דשא בתפקידה, כיהנה ד"ר מיכל סלע כמנכ"לית  שדולת הנשים בישראל (ע"ר).
ד"ר סלע מחויבת לקידום נשים בטכנולוגיה והיא מכהנת בועד המנהל של FIRST ISRAEL, ארגון בינלאומי ללא מטרות רווח שייעודו עידוד בני נוער לעסוק במדע וטכנולוגיה.
כיום, ד"ר סלע היא יועצת ארגונית העובדת בארץ ובחו"ל. היא עוסקת בפיתוח מנהיגות, קידום נשים בתפקידי ניהול וייעוץ לפרויקטים חברתיים במדינות מתפתחות ועם אוכלוסיות מוחלשות.
ד"ר סלע מתגוררת ברעות עם בן זוגה ושתי בנותיה.
Chikni Chameli

תפיסה

השיר הוא גרסה מחודשת של השיר "Kombdi Palali" מהסרט "Jatra" משנת 2006, שצולם על ידי השחקנים בהראט גדאב  וקראנטי רדקר .
המוזיקה נכתבה על ידי ההרכב "Ajay-Atul"  שזכה בפרס המלחין הארצי, ועבד על השירים של הסרטים "Natrang", "ניגודים... משפחה קודמת לכל", "Singham" ו-"My Friend Pinto".
השיר התקבל היטב על ידי המבקרים והקהל כאחד.
לוי יצחק מנזון

ביוגרפיה

נולד לרבי יוסף מנזון ולגיטל בתו של רבי ישראל מרוז'ין. גדל והתחנך בחצר סבו בסדיגורה ולאחר פטירתו המשיך לשהות בחצר דודו, ממלא מקום סבו, רבי אברהם יעקב מסדיגורה. היה חתנו של רבי יחיאל מיכל מושקוביץ מגלינא (נינו של רבי יוסף מיאמפולה וחתן רבי מאיר מפרמישלאן).
רק לאחר פטירת דודו התחיל להנהיג עדה בעצמו, בתחילה בזוואלוב שהסמוכה לברז'אן במרכז גליציה. עם התרחבות עדת החסידים ביקשוהו אנשי שלומו שיעתיק את מגוריו לעיר גדולה יותר, אליה יוכלו להגיע ביתר קלות. הוא הסכים והתיישב בעיירה אוז'ערנא הנמצאת ליד טרנופול. במלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה.
הרבי מאוז'ירן העלה את מאמריו על הכתב ולאחר שהתבקש הסכים שיודפסו. הוא היה היחיד] מבין אדמו"רי שושלת רוז'ין שנדפסו מאמריו ותורותיו עוד בחייו בשם "בך יברך ישראל". היה בעל חסד גדול והתפרסם כאחד מבעלי הצדקה הגדולים בגליציה.
נפטר בשנת תרע"ד (1914) ונקבר בווינה.

מורשתו

רבי לוי יצחק קבר בחייו תשעה מילדיו. בנו היחידי שנשאר בחיים היה רבי משה. רבי משה נפטר בלא בנים שימשיכו להנהיג את הקהילה.
אחיו של רבי לוי יצחק היה רבי חיים דוד (תר"י-כ"ו באדר תרצ"ב) שהקים את חצרו החסידי בבראדי. היה חתן רבי זאב מאוז'ריאן. בניו היו רבי דב בער שמילא את מקומו ורבי ישראל (תרל"ט-תשכ"א) חתן הרב יעקב הורודצקי שכיהן כאדמו"ר בקאליש. בתרצ"ט היגר לארצות הברית נפטר בכ"ז בתמוז תשי"ז. 
נכדו של רבי חיים דוד היה הרב ד"ר ישראל וינשטוק.
Lost Whispers

רקע כללי

מאז הוצאת אלבום האולפן השלישי של הלהקה בשנת 2011 וסיבוב ההופעות הנלווה לו (2011–2012), אוונסנס לקחו הפסקה של שלוש שנים ממוזיקה, שבמהלכה המשיך כל חבר להקה בפרויקטים משלו. באותה תקופה, הלהקה גם נפרדה מחברת התקליטים שליוותה אותה עוד מהאלבום הראשון של הלהקה, Wind-up Records. בנובמבר 2015, אוונסנס חזרו לבמה והופיעו בפסטיבל אוזפסט בטוקיו.
באותה תקופה הודיעה לי כי אין תוכניות עתידיות להקלטת חומר חדש עם הלהקה וכי הקבוצה רק תצא לסבבי הופעות ותחזור לקהל המעריצים שלה עם מופעים בשנה שלאחר מכן. בנוסף, אמרה לי כי התמקדה ביצירת מוזיקה כאמנית סולו וחקרה צד שלה שהוא שונה מעבודתה עם אוונסנס. בשנת 2016 נוספו תאריכים נוספים לסיבוב ההופעות שלהם עם הופעות המתקיימות בארצות הברית.

התפתחות

ב-13 בספטמבר 2016 הודיעה הלהקה על הוצאת מארז תקליטורים ויניל תחת הכותרת The Ultimate Collection. הסט יצא ב-17 בפברואר 2017 על ידי חברת התקליטים קונקורד בייסיקל מיוזיק, הכולל את שלושת אלבומי האולפן של הלהקה: Fallen ‏(2003), The Open Door ‏(2006) ו-Evanescence ‏(2011), את אלבום הדמו הראשון של הלהקה, Origin, את אלבום האוסף Lost Whispers וספרון בן 52 עמודים המכיל אמנות, מילים לשירים ותמונות. ב-9 בדצמבר 2016, Lost Whispers הועמד באופן עצמאי להזרמה ולהורדה בכמה פלטפורמות מוזיקה, כמו חנות ה-iTunes, ספוטיפיי ואנגאמי.
האלבום נפתח בשיר "Lost Whispers" ששימש במהלך סיבובי ההופעות של הלהקה בשנת 2009. השיר השני הוא עיבוד חוזר לשיר ותיק של הלהקה "Even in Death", במקור מאלבום הדמו שלהם, Origin ‏(2000). איימי לי אמרה על הקלטת הגרסה המוחדשת לשיר: "זה באמת הרגיש כמו גאולה, כאילו שהשיר הזה באמת נגאל מכיוון שההקלטה המקורית לשיר היא לא הקלטה מהנה, אבל אני מאוד אוהבת את השיר הזה. זו הייתה חוויה יפה להיות מסוגלת לקחת את השיר ולחיות אותו עכשיו ולהעניק לו את הטיפול שהייתי נותנת לכל אחד מהשירים שלנו עם הכישורים שיש לי עכשיו. עכשיו אני מאוהבת בשיר הזה מחדש". השיר השלישי באלבום "Missing", נלקח מהאלבום החי הראשון של הלהקה Anywhere but Home ‏(2004). השירים שנותרו הם כולם צדדי B, רצועות בונוס או שירים שלא נכנסו לאלבומים הקודמים שלהם. שני שירים הם שירים שהיו אמורים להיכנס לאלבום Fallen, שלושה שירים שהיו אמורים להיכנס לאלבום The Open Door וארבעה שירים שהם רצועות בונוס מהדורת הדלוקס של האלבום Evanescence; השירים מסודרים באופן כרונולוגי לאחר שלושת השירים הראשונים.
הגרסה המחודשת של "Even in Death" הועלתה בחשבון ה-YouTube הרשמי של הלהקה ב-16 בפברואר 2017.
ינטל

תקציר העלילה

ינטל היא בתו של רבי מנדל, מלמד כפרי דתי אדוק. היא חיה בשטעטל טיפוסי בפולין של תחילת המאה העשרים. אביה האלמן מלמד אותה בסתר את רזי התורה והתלמוד, מה שמקובל היה ללמד בנים בלבד. כאשר אביה נפטר היא מקצצת שערה, מתחזה לבחור ויוצאת למסע על מנת למצוא ישיבה. היא קוראת לעצמה "אנשל" (שמו של אחיה המנוח) ומתחברת במסעה לאביגדור, מי שנחשב לעילוי שבין תלמידי הישיבה ולומדת איתו בחברותא בישיבה שלו. אביגדור שמצא שידוך מעט לפני פגישתו בינטל, רואה בה חבר טוב, אך ינטל מצידה נמצאת בדילמה בין הקשר הרגשי שהיא חשה כלפי אביגדור (שאינו יודע שהיא אשה) לבין תשוקתה ללימוד. לאחר שמשפחת הכלה מגלה שאחיו של אביגדור התאבד, מתבטל השידוך שלו והוא מציע ל"אנשל" להתחתן עם המשודכת לו, הדס. ינטל מתנגדת בתחילה אך לבסוף מסכימה ו"מתחתנת". לבסוף מספרת ינטל לאביגדור שאיננה בחור והיא מתוודה באהבתה אליו וגם הוא מספר שהוא אוהב אותה. אביגדור מציע לינטל להפסיק להתחזות לגבר ולהתחתן איתו ושהיא תמשיך ללמוד איתו תורה אבל בסתר אך ינטל לא מסוגלת להפסיק ללמוד תורה בבית מדרש ולכן היא נוסעת ודרכיהם נפרדות.
אסיף (כתב עת)

אסיף - שנתון איגוד ישיבות ההסדר, הוא כתב עת תורני שיוצא לאור על ידי איגוד ישיבות ההסדר, וייעודו "להיות בית ועד המביא לידי ביטוי את היצירה התורנית הענפה של ישיבות הציונות הדתית, בימה מזמינה ופתוחה לדיונים ומחקרים משמעותיים ויסודיים".
כתב העת נולד מתוך תחושה שכתבי העת של הישיבות, שרבים מהם גם הפסיקו את הוצאתם בשנים שלפני הוצאת כתב העת, אינם מצליחים למלא את מטרותיהם: למשוך את הלומדים בישיבות לכתיבה ומחקר משמעותיים, דבר שיתרום להתפתחותם ככותבים, יוצרים וחוקרים, ויתרום להתפתחות תחומי הלימוד השונים. בנוסף מטרתו של כתב העת היא ליצור במה משותפת לבירור סוגיות המעסיקות את עולם הישיבות הדתי לאומי במקום שכל ישיבה תעסוק בנושא זה רק בתוך גבולותיה.
מערכת כתב העת כוללת כחמשה עשר רבנים ואברכים מכלל ישיבות הציונות הדתית, הן ישיבות הסדר והן ישיבות גבוהות. אחד מחברי המערכת היה הרב איתם הנקין. מעורכיו הראשיים ניתן למנות את הרב מיכאל רוטנברג.
הגיליון הראשון של כתב העת יצא לאור בשנת תשע"ג (2013) והוא יוצא מאז אחת לשנה. כל גיליון מחולק לשני כרכים: כרך בנושא תלמוד והלכה וכרך בנושא תנ"ך ומחשבה.

אתר אסיף

כחלק ממגמת כתב העת לגרום לאיחוד של תורת ישיבות הציונות הדתית, הוקם על ידי עורכי כתב העת אתר אינטרנט שבו ספריית מאמרים גדולה של כתבי העת של ישיבות בית המדרש הדתי לאומי לדורותיו, כאשר מטרת העורכים היא ליצור מאגר שיקיף את כל המאמרים שהודפסו בכתבי העת של עולם התורה הדתי לאומי וכן ספרים נוספים. המאמרים מסודרים וממויינים לפי נושאים ותתי נושאים, וכן לפי פרקי גמרא ועוד. זאת נוסף לאפשרויות חיפוש. נכון ל-2017, יש באתר כ-7,500 מאמרים הניתנים לקריאה ישירה באתר.