google/wiki40b huggingface dataset:
ערך המקסמין

בתורת המשחקים הלא-שיתופיים, ערך המקסמין (Maxmin value) הוא התשלום המקסימלי, ששחקן יכול להבטיח לעצמו במשחק, בצורה אסטרטגית. נקיטה באסטרטגיה המבטיחה ערך זה, הנקראת אסטרטגית מקסמין, משקפת שחקן שהתנהגותו מתאפיינת בביטחון ותעוזה.
ערך המקסמין הוא מושג פתרון - כלומר, תחזית לגבי תוצאה של משחק, בהנחת התנהגות מסוימת מצד השחקנים. וקטור בו כל שחקן נוקט באסטרטגית מקסמין שלו נקרא וקטור אסטרטגיות מקסמין.

ניסוח פורמלי

עבור  קבוצה סופית כלשהי, ווקטור , נסמן את הווקטור המתקבל מהשמטת הקואורדינטה ה-: . כמו כן, עבור קבוצה , נסמן: .
עבור שחקן  במשחק לא שיתופי בצורה אסטרטגית,  נקרא ערך המקסמין של שחקן  (מכאן מקור השם "מקסמין"). כאן,  היא פונקציית התועלת של השחקן ה-, ו- קבוצת האסטרטגיות שלו. אסטרטגיה  הממקסמת את הביטוי  נקראת אסטרטגית מקסמין, וקטור מהצורה , שבו כל  היא אסטרטגית מקסמין, נקרא וקטור אסטרטגיות מקסמין.
ניתן להכליל את מושג המקסמין למשחק אינסופי, על ידי החלפת המקסימום והמינימום באינפימום ובסופרמום. ערך מקסמין של שחקן תמיד קיים; אסטרטגית מקסמין קיימת אף היא, כאשר שהמשחק סופי (אחרת, הסופרמום והאינפימום בהגדרה לאו דווקא מתקבלים). אסטרטגית מקסמין לא חייבת להיות יחידה, אפילו אם המשחק סופי: למשל בדוגמה הבאה, שחקן 2 יכול להבטיח לעצמו רווח של 7 על ידי אסטרטגיה c או d.

קשר עם אסטרטגיות נשלטות

משפט: אסטרטגיה של שחקן השולטת על כל האסטרטגיות האחרות היא אסטרטגית מקסמין של השחקן הזה.
הוכחה: נניח כי  אסטרטגיה שולטת של שחקן , כלומר  לכל אסטרטגיה אחרת . נקח מינימום על שני האגפים ונקבל  לכל אסטרטגיה אחרת . כלומר, האסטרטגיה  ממקסמת את הביטוי  ולכן היא אסטרטגית מקסמין.

השוואה מול שיווי משקל נאש

שיווי משקל נאש הוא מושג פתרון נוסף המייצג תכונות התנהגות אחרות של השחקנים: כל אסטרטגיה מהווה את התשובה הטובה ביותר לשאר האסטרטגיות.
במשחק המתואר בדוגמה, (40,10) הוא שיווי משקל נאש אך לא אסטרטגית מקסמין, ואסטרטגית מקסמין היא לא שיווי משקל נאש. בדוגמה זו נראה כי יותר "סביר" לנקוט באסטרטגית המקסמין על פני עקרון שיווי משקל נאש.
עם זאת, קיים קשר בין שני מושגי הפתרון: במשחק בו לכל שחקן יש אסטרטגיה השולטת על שאר האסטרטגיות, מהווה וקטור האסטרטגיות הנ"ל שיווי משקל נאש וגם וקטור אסטרטגיות מקסמין. ואכן, מהאמור מקודם - אסטרטגיה כזו היא אסטרטגית מקסמין, והיא גם התגובה הטובה ביותר לכל אסטרטגיה אחרת, כי היא שולטת חלש עליה, ולכן מהווה שיווי משקל נאש. למעשה ניתן לחזק את הטענה: אם נדרוש כי האסטרטגיות שולטות חזק, הווקטור הנ"ל מהווה וקטור אסטרטגיות מקסמין וגם וקטור שיווי משקל נאש יחיד, כלומר, במצב זה, שני הפתרונות המבטאים התנהגויות שונות - ערך המקסמין ושיווי משקל נאש - מתלכדים.
במשחק סכום אפס, המושג של פתרון ש"מ נאש באסטרטגיות מעורבות, והמושג של אסטרטגית מקסמין של שני השחקנים (הנקראת ערך המשחק) באסטרטגיות מעורבות (כלומר אסטרטגית מקסמין בהרחבה של משחק לאסטרטגיות מעורבות), מתלכדים.
משה אלשקר

פסקי הלכה שלו

רבי משה אלשקר כותב כי אותם חגים שקבעו קהילות מסוימות לעצמן על הצלה מצרה, בהם עושים משתה, משלוח מנות ומתנות לאביונים, יש להם תוקף מחייב. וגם אדם שכבר עקר מקהילתו בה היה נהוג חג דומה, מחויב לחוג אותו.
פסיקה ידועה שלו עוסקת בהיתר לנשים לגלות מקצת משיער ראשן היוצא מחוץ לכיסוי הראש ("שיער שחוץ לצמתה"), בהתאם לדעת הרשב"א. הוא מסביר שמאחר שדרך הנשים שלא להקפיד על כיסוי שיער זה, ובני אדם רגילים בזה, אין חשש בזה של "שיער באישה ערווה". ומוסיף ש"בוודאי כך היו נוהגות בנות ישראל בימי חכמי המשנה והתלמוד".
פסיקה ידועה נוספת של מהר"ם אלשקר היא בדבר שאלת סיום היום. מהר"ם אלשקר הוא למעשה הפוסק הראשון שהזכיר את תשובתם של רב האי ורב שרירא גאון כמקור לכך שספקו של 'בין השמשות' מתחיל בשקיעת החמה ומסתיים כשיעור הליכת שלושת רבעי מיל לאחריה. ולא כפי שמקובל היה בראשונים, שזמן הספק מתחיל רק שלושה ורבע מילין לאחר השקיעה.

ספר ההשגות

ספר ההשגות הוא יחידה עצמאית בתוך ספרו "שו"ת מהר"ם אלשקר", ובה הוא עונה על השגות רבי שם טוב אבן שם טוב שיצא כנגד הרמב"ם. טענה יוצאת דופן של אלשקר בהקשר זה היא כי הרמב"ם הצטער באחרית ימיו על תפוצתו הרחבה מדי של ספר מורה הנבוכים, שכן הספר נועד ליחידי סגולה בלבד. בהשגותיו לשם טוב אבן שם טוב, מתגלה רבי משה אלשקר כאחד ממעריציו הגדולים של הרמב"ם, וכך הוא פותח את "ספר ההשגות":
קנא קנאתי ליסוד הדת והאמונה, 
שורש המדע והתבונה, 
עמוד התורה והחכמה התמימה, 
ים הדעת והמזימה דגל התעודה, 
הנודע בישראל וביהודה, 
הרב המובהק החסיד הגדול אור העולם ופלאו, 
מושב היקר ושיאו, 
הוא קדוש הרמב"ם ז"ל, 
אשר שמו אותו המורים מטרה לחיצי סכלותם, 
ולתער לשונם ודמיונם.
אנתלפיית אידוי

אנתלפיית האידוי (או אנרגיית האידוי וגם חום האידוי) היא האנרגיה הדרושה כדי לאדות חומר מסוים עד להמרתו למצב של גז.
בכימיה, אנתלפיית האידוי מבוטאת בקילוג'אול/מול. מסמנים אותה בסימן המתמטי  .
המושג אנתלפיית עיבוי מתייחס לתהליך ההפוך. הערכים המספריים הם זהים אבל שליליים. כלומר ההתאדות היא חיובית (החומר מקבל חום) והעיבוי הוא שלילי (החומר מאבד חום).
המנהיג העליון באיראן

מנדט ומעמד

המנהיג העליון נחשב לראש המערכת הפוליטית באיראן, ולמחזיק הכוח המשמעותי. בהתאם לחוקה, המנהיג הוא הקובע את מדיניות החוץ והפנים, שולט בצבא איראן ובכלל זאת במשמרות המהפכה, ושולט באמצעי התקשורת במדינה.
נשיא איראן, הנבחר ישירות על ידי הבוחרים, הוא העומד בראש הרשות המבצעת ובראשות הממשלה. ב־1989 תפקיד ראש הממשלה אוחד עם תפקיד הנשיא, שהיה רשמי עד אז. עם זאת, רבות מהסמכויות שמוענקות לנשיא במדינות השונות, לדוגמה השליטה בכוחות המזוינים והזכות להכריז מלחמה או לחתום הסכמי שלום, שמורה למנהיג העליון.
המנהיג העליון נבחר על ידי מועצת המומחים, בה חברים 86 מולות. מועצת המומחים נבחרת על ידי הבוחרים אחת לשמונה שנים. המועצה היא המפקחת על פעילות המנהיג, ובסמכותה אף להדיחו. עם זאת, את המועמדים לבחירות למועצת המומחים מאשרת או פוסלת מועצת שומרי החוקה. חצי מתוך תריסר חברי מועצת שומרי החוקה ממונים על ידי המנהיג העליון, היתר נבחרים על ידי המג'לס, מתוך רשימה שמגיש ראש הרשות השופטת, שהוא עצמו ממונה על ידי המנהיג. לפיכך, לגוף היחיד בעל היכולת להדיח את המנהיג העליון נבחרים אך ורק עושי דברו.
המועצה בוחרת את המנהיג במקרה שהוא אינו מסוגל למלא עוד את תפקידיו על פי החוקה או במקרה שהוא נפטר. על פי המפורט בפרקים 5 ו־109 של החוקה האיראנית, על המנהיג העליון להיות אדוק, בעל יכולת לפסוק פסיקות דתיות, ישר, מודע למתרחש סביבו, בעל ראייה פוליטית וחברתית נכונה, אמיץ, בעל תושייה, בעל יכולת ניהול וזהיר. אם קיימים מספר מועמדים שעונים על קריטריונים אלו, תבחר המועצה את המועמד בעל יכולות הניהול ורמת הלמדנות הדתית הגבוהה ביותר.
ביטויי שנאה בישראל

ביטויי שנאה בישראל כוללים קריאות הנובעות משנאה, ומופנות בישראל כלפי קבוצות אוכלוסייה שונות. 
ביטויים בולטים ממניעים לאומניים וגזעניים הם הקריאות "אטבח אל-יהוד", של ערבים כלפי יהודים, ו"מוות לערבים", של יהודים כלפי ערבים. 
ביטויי שנאה נוספים נוגעים למוצא, להשתייכות פוליטית ולמידת הדתיות, ומכילים גם הם פעמים רבות איחולי מוות, לדוגמה: "מוות לשמאלנים", "מוות לדוסים","מוות לאשכנזים" ו"מוות למתנחלים".
יום הסקייטבורד

יום הסקייטבורד (באנגלית Go Skateboarding Day) הוא יום חג מוכר באופן לא רשמי של גולשי הסקייטבורד ברחבי העולם. יום הסקייטבורד נחגג מדי שנה בתאריך ה-21 ביוני. ה-21 ביוני נבחר בהיותו "היום הארוך בשנה" והיום הראשון הרשמי של תחילת הקיץ בחצי הכדור הצפוני. 
את הרעיון ליום הסקייטבורד הגתה ההתאחדות הבינלאומית של חברות הסקייטבורד, (באנגלית: International Association of Skateboard Companies‏; IASC). זהו ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1994 בארצות הברית על ידי חברות יצרני סקייטבורד, מוכרים של ציוד סקייטבורד, סקייטפארקים, מתכנני סקייטפארקים ומארגני תחרויות בתחום. 
מטרת הארגון לייצג את תעשיית הסקייטבורד, לקדם את גלישת הסקייטבורד, להגדיל את מספר הגולשים והלימוד של הסקייטבורדינג. הארגון פועל להכרה בזכות לגלוש בסקייטבורד וליצירה של מקומות מתאימים לגלישה (בארצות הברית).
היוזמה ליום הסקייטבורד הייתה לעודד צעירים לפעילות ספורט בכלל וסקייטבורדינג בפרט ולעודד גולשי סקייטבורד ברחבי העולם לצאת לגלוש, להשתתף בתחרויות ולקדם באופן כללי את השימוש בסקייטבורד. באנגלית Go Skateboarding בא כהתרסה לתמרור ולציווי No Skateboarding: גלוש בסקייטבורד בניגוד לציווי לא סקייטבורד. 
יום הסקייטבורד צוין לראשונה בשנת 2004. גולשי הסקייטבורד ברחבי העולם אינם זקוקים ליום מיוחד כדי לגלוש והם עושים את זה כמעט בכל הזדמנות. יום הסקייטבורד משמש כיום הזדמנות לחגיגה ועריכת אירועים בתחום הסקייטבורד. יום הסקייטבורד מתקיים גם בישראל ביוזמות של חברות וחנויות סקייטבורד ובהשתתפות גולשים רבים.
קולנוע כוכב

קולנוע כוכב הוא בית קולנוע בן כ-200 מקומות ברחוב סוקולוב ברמת השרון, הפועל מאז 1948.
בית הקולנוע הוקם על שטח של 1,400 מ"ר בבעלות קק"ל, בראש גבעה בפינת הרחובות סוקולוב וברנשטיין-כהן של ימינו. בנייתו החלה ב-1945, והוא נחנך ב-1 במאי 1948, במבנה שכלל באותה העת, ובמשך שנים רבות בהמשך, גם את מועצת הפועלים של רמת השרון. המבנה היה המבנה הראשון במושבה שהוקם מלכתחילה כדי לשמש למטרות תרבות. תחילה נקרא קולנוע "בית הפועלים" ולאחר מכן קולנוע "גיל", וב-1980 שונה שמו ל"כוכב".
מאז שבית הקולנוע "אורית" בשכונת מורשה נסגר, ועד להקמת הסינמה סיטי, היה קולנוע "כוכב" בית הקולנוע היחיד בתחום שיפוטה של רמת השרון, וגם כיום הוא בית הקולנוע היחיד באזור המגורים של העיר. במהלך השנים צבר הקולנוע מוניטין בשל האווירה החברותית והחמה ששררה בו. רוב הקרנות הסרטים בקולנוע הן של סרטים ישראלים וסרטי איכות לא "הוליוודיים".
מאז 1996 ועד סוף 2010 נערכו בבית הקולנוע אחת לחודש הקרנות של סרט הפולחן "מופע הקולנוע של רוקי", שכללו השתתפות פעילה של הקהל שאורגנה על ידי מועדון המעריצים של הסרט.
בשנת 2007 ביקשו בעלי המתחם להרוס את המבנה ולהקים במקומו בניין מגורים בן 16 קומות, אך תוכניתם נדחתה בידי הוועדה המקומית והוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה. בעקבות הדחייה, החליטו הבעלים בשנת 2009 למכור את הבניין. בסוף 2011 החל שיפוץ נרחב של הבניין וסביבתו, ומ-2012 פועל במתחם הקולנוע סניף של רשת קפה לנדוור.
שיטת גביע

שיטת גביע היא שיטה לארגון תחרויות ספורט, שבה עובר המנצח בשלב אחד בתחרות לשלב הבא והמפסיד יוצא מהתחרות.
שיטת גביע מכונה גם שיטת "נוק אאוט". שיטה זו נקראת כך משום שזו השיטה שבה נערך הגביע האנגלי (FA Cup), שהיה תחרות הכדורגל הראשונה בהיסטוריה. במרבית ענפי הכדור הקבוצתיים נערכת תחרות גביע במקביל לאליפות המדינה המתקיימת בדרך-כלל בשיטת ליגה.
המשחק האחרון בשיטה הוא גמר הגביע ומנצחו זוכה בגביע. קודם לגמר הגביע מתקיימים שני משחקי חצי הגמר, שהמנצחים בהם עולים לגמר. קודם לחצי הגמר מתקיימים משחקי רבע הגמר, וקודם להם - משחקי שמינית הגמר. ניתן לראות שבכל שלב בתחרות מספר המתחרים הוא חצי מאשר בשלב הקודם.
עיילבו

עיילבו היה יישוב יהודי בגליל בתקופת המשנה והתלמוד. לאחר חורבן בית שני ומעבר הכהנים לגליל, התיישבה במקום משמרת כהנים בשם "משמרת הקוץ". בתחומי עיילבו מזהים את קברו של התנא מתיא בן חרש, אותו פקדו עולי רגל לאורך הדורות. בתקופה העות'מאנית, כנראה במאה ה-19, הוקם במקום כפר ערבי נוצרי בשם עילבון.

זיהוי המקום

שמואל קליין שיער את מקור שמו של הכפר בצבעם הלבן של מי המעיין הסמוך. הניב הגלילי המבליע אותיות גרם לעין לבן (עין לבון) להפוך לעילבו[ן]. יוסף ברסלבי בביקורו בכפר בתרצ"ג שמע מתושביו הסבר דומה על שם המקום. לדבריו, לאחר סינונם היו מי המעיין "לבנים-עכרכרים", אך למרות זאת טעמם היה טוב למדי.

קבר התנא מתיא בן חרש

בתחומי עיילבו מזהים את קברו של התנא מתיא בן חרש, אותו פקדו עולי רגל לאורך הדורות. יוסף ברסלבי כותב שהקבר נזכר, כנראה, רק מהמאה ה-16 ואילך, עובדה המלמדת על יישוב יהודי מאוחר במקום זה, שבלעדיו לא הייתה נולדת מסורת על קברו של התנא. לפי ספר "יחוס הצדיקים" מהמאה ה-16 היה נתון קברו של מתיא בן חרש ב"כוך של אבן", אולם ברסלבי בביקורו במקום העיד שהקבר הקדוש הסתתר בצל עצי אלה לא עתיקים וסומן על ידי חמישה נדבכים של אבנים גדולות ומסותתות. לדבריו, בזמנו היו עדיין רוכלים יהודים נוהגים לבקר במקום ולהדליק נרות שמן על הקבר.

ארכאולוגיה

בתקופה העות'מאנית, כנראה במאה ה-19, הוקם במקום כפר ערבי נוצרי בשם עילבון. ויקטור גרן שביקר במקום ציין כי הכפר יושב על גבי יישוב קדום וכי יש בו שרידים דלים של בניין עמודים, אולי בית כנסת. בתחומי היישוב נמצאו מערות קבורה ושרידים נוספים המעידים על יישוב המקום בתקופת המשנה והתלמוד.
היטל מרקטור

היטל מרקטור (באנגלית: Mercator projection) הוא היטל גלילי קונפורמי (שומר זווית), שהומצא על ידי הגאוגרף הפלמי גרארדוס מרקטור בשנת 1569.
היטל זה הפך לנפוץ בשרטוט מפות בעיקר בקרב ימאים, מכיוון שהניווט בעזרתו נוח. ניתן למדוד אזימוט בין נקודת המוצא ליעד ולשוט במסלול קבוע לאורך אזימוט זה, למרות שהוא לא הקצר ביותר.
היטל גלילי נוצר על ידי "עטיפת" כדור הארץ בגליל, השלכת כל נקודה מהכדור אל הגליל ופריסת הגליל, כך שנוצרת מפה מלבנית, שבה קווי האורך והרוחב מאונכים זה לזה. כמו בכל ההיטלים הגליליים, בהיטל מרקטור קיים עיוות גדול בצורה ובגודל אלמנטים שונים ככל שמתרחקים ממרכז ההיטל (קו המשיק). במפת העולם של מרקטור, העיוות גדל ככל שמתרחקים מקו המשווה, אך אין עיוות כלל בשינוי קווי האורך. זו הסיבה לכך שבמפות המשתמשות בהיטל זה גרינלנד נראית כמעט שווה בגודלה ליבשת אפריקה, בעוד שבמציאות אפריקה גדולה ממנה פי 13 לערך.
בשנת 1722 הוצג היטל מרקטור רוחבי (Transverse Mercator), הדומה להיטל מרקטור, פרט לעובדה שהגליל המשמש להשלכה מונח לרוחב כדור הארץ במקום לאורכו, כך שקו ההשקה מקביל לקו אורך במקום לקו רוחב. היטל זה טוב להצגת אזורים צרים המתפרשים לאורך קווי אורך, כדוגמת ישראל. רשת ישראל החדשה ורשת UTM העולמית מבוססות על היטל מרקטור רוחבי.
נואבה חרוסלן

היסטוריה

העיירה הוקמה ב-1973 כקהילה דתית נוצרית מסוגרת בעקבות אישה זקנה מהעיירה הקרובה פורואראן שטענה שהיא קיבלה התגלות ממרים, אם ישו, לפיה יש להקים את העיירה שתהיה תחת הגנת האל. העיירה היא מעין מובלעת תאוקרטית בתוך מקסיקו. הקהילה המקומית שמרנית מאוד ובין האיסורים המוטלים על תושבי העיירה ניתן למנות את ההימנעות משימוש בטכנולוגיה והאיסור לקיים יחסי מין לסיבות אחרות מהבאת ילדים לעולם.
ב-2008 נפטר המנהיג הדתי של העיירה פאפה נבור (Papá Nabor) והחליף אותו מנהיג קיצוני יותר שאימץ לעצמו את השם של הקדוש הנוצרי מרטין מטור. מרטין מטור ומאמיניו הובילו שורה של ויכוחים מול ניסיונות הממשל להתערב בנעשה בנואבה חרוסלן, בעיקר בתחום החינוך. הדבר הגיע לשיא כאשר ב-5 ביולי 2012 המאמינים שרפו את בתי הספר בעיירה בשל כך שהם חויבו ללמד גם חינוך לא-דתי. למרות הפגנות נוספות של תושבי העיירה הממשל לא ויתר והקים כיתות זמניות בקרבת העיירה ובסופו של דבר שנת הלימודים הבאה התקיימה כסדרה.
קלייר, נסיכת לוקסמבורג

חיים

קלייר נולדה ב-21 במרץ 1985 בעיר פילדרשטאדט שבמדינת באדן-וירטמברג בגרמניה המערבית. היא בתם השנייה של הארטמוט לדמאכר, יזם ומיליונר גרמני, ואחד ממייסדי חברת LHS Telekommunikation. אמה היא גבריאלה שניידר. קלייר ואחיה הגדול פליקס גדלו בעיר אוזינגן, ובגיל 11 עברה עם משפחתה לאטלנטה. המשפחה חזרה לגרמניה בשנת 1999 ולדמאכר השלימה את השכלתה בפרנקפורט לפני שנרשמה לבית ספר בשווייץ. בשנת 2003 היא החלה ללמוד תקשורת בינלאומית באוניברסיטה האמריקאית בפריז. לאחר שהשלימה תואר ראשון, החלה לעבוד עבור קונדה נסט (Condé Nast) - חברה אמריקאית לתקשורת המונים, בסניפי החברה בניו יורק ובמינכן. במהלך עבודתה זו היא החלה להתעניין בביואתיקה, ולמדה לתואר שני ב-Ateneo Pontificio Regina Apostolorum שברומא, איטליה. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתרומת איברים בגרמניה, אוסטריה וארצות הברית. נושא המעניין אותה מאוד. בסתיו 2012 היא הייתה חוקר אורח במכון לביואתיקה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
במהלך לימודיה ברומא, פגשה קלייר את פליקס, נסיך לוקסמבורג, בנם של אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ומריה תרזה, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג. ב-13 בדצמבר 2012 אישר משק הבית הדוכסי את אירוסיהם. החתונה האזרחית התקיימה ב-17 בספטמבר 2013 בקוניגסטיין אים טאונוס שבגרמניה,  ואחריה נערך הטקס הדתי ב-21 בספטמבר בבזיליקה של סן מארי מדליין בסנט-מקסין-לה-סיינטה-באום (Saint-Maximin-la-Sainte-Baume), צרפת. בעקבות נישואיה היא קיבלה את התואר "נסיכת לוקסמבורג".
אורה איתן

קורות חיים

אורה איתן נולדה בתל אביב ב-1940 לזאב ודבורה זנדהאוז. סיימה את לימודיה במחלקה לגרפיקה ב"בצלאל", ירושלים בשנת 1961.
משנת 1964, עסקה באיור לתחומים שונים.
איור לעיתונים: "למרחב", "הארץ שלנו", "מוניטין", "צ'ופר", ו"פילון".
ברובם פרסמה טורים אישיים וסיפורים מאוירים. ב"פילון" הייתה ציירת העיתון וחברת מערכת.
איוריה בספריהם של סוופאים שונים: ח.נ. ביאליק, לאה גולדברג, אנדה עמיר, עמוס עוז, אורי אורלב, נורית זרחי, חיה שנהב, נירה הראל, יהודה אטלס ואחרים.
השתתפה במעל ל-20 תערוכות קבוצתיות בישראל ובעולם. ב-1990 הציגה תערוכת יחיד ב-Widener Library, אוניברסיטת הרווארד, קיימברידג'. וב-2012 תערוכת יחיד במוזיאון נחום גוטמן לאמנות בתל אביב.
משנת 1977 ועד 2009 לימדה איור במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה לאומנות ועיצוב "בצלאל" ירושלים, ועוטרה כיקירת המחלקה לתקשורת חזותית בשנת 2010. כמו כן הייתה מרצה אורחת בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד .

על עבודתה

איוריה משופעים בטכניקות מגוונות, ומאופיינים ברעננות סגנונית. 
"אם 'סגנון' הוא יותר מכול 'הצורה הקבועה – ולפעמים היסודות, התכונות, והמבע הקבועים – באמנותו של יחיד או של קבוצה', כניסוחו פרופ' מאייר שפירו, הרי שאורה איתן חומקת מן ה'קבוע' ומן היציב כמו מאש, ומסרבת להיכנע לעוּלם." כך כותבת עליה האוצרת טלי תמיר.
מאפיין נוסף לעבודותיה של אורה איתן הוא ההתייחסות העמוקה ומלאת הכבוד לטקסט, המהווה גורם מכונן בקביעת הסגנון והטכניקה של האיור: "לשפה השפעה מכרעת על אופן הטיפול בצד החזותי של הספר... יש להיות קשוב לדקויות של מלאכת הכתיבה: המבנה, המקצב, המוזיקליות ומצלול המילים", כך אורה איתן מתוך אותו מאמר.
איוריה של אורה איתן, על כל גווניהם וסגנונם, לעולם לא מאבדים את נקודת המבט הילדותית, ושומרים בכך על תמימות וכוח חיים ילדותי:
"...האמנות של איתן אמנם נטועה בילדות. אפילו כשהיא מדברת על אמצעי הביטוי העומדים לרשותה, היא משווה את עצמה בלי משים לילד בחנות צעצועים."
מתוך "כתמי פיח, כתמי אור – על שמלת השבת של אורה איתן" מאת מרית בן ישראל.

פרסים

ספריה זיכו אותה במעל ל-20 פרסים ואותות בישראל ובעולם:
הייתה הראשונה לזכות במדליה ע"ש בן יצחק מטעם מוזיאון ישראל ("חגיגה של שירים", עם עובד 1978) ופעמיים נוספות זכתה במדליה עבור: "קאובוי דני", הוצאת שבא 2006.
ועבור "גן שלנו אני ואתם", עם עובד, 1986, אותה חלקה עם אחיה שמעון זנדהאוז, מעצב הספר.
כמו כן הייתה הראשונה לזכות בפרס נחום גוטמן לאיור בשנת 1988 עבור: "תרנגולת כחולה", "גן שלנו אני ואתם", "אבל הבטן מסתירה".
זכתה פעמיים בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער: ב-1978 עבור "חגיגה של שירים", וב-2006 עבור "קאובוי דני" של קריסטין לומיס.
מתחם הפירמידות בגיזה

תיאור

נקרופוליס מצרי עתיק זה מורכב מפירמידת ח'ופו (הידועה בכינוי "הפירמידה הגדולה של גיזה"), פירמידת חעפרע הבינונית, פירמידת מנכאורע הקטנה יותר, וכן קבוצת בנייני לוויין מפוארים הידועים בכינוי "פירמידות המלכות", סוללות ופירמידות עמק. הספינקס הגדול שוכן בצד המזרחי של המתחם, ופונה לכיוון מזרח. הדעה הרווחת בקרב האגיפטולוגים היא שפני הספינקס מתארים את פניו של פרעה חעפרע. בסמוך למונומנטים הללו נמצאים קבריהם של פקידי ממשל בכירים ומונומנטי קבורה מאוחרים יותר (תקופת הממלכה החדשה והלאה) המסמלים את הכבוד כלפי אלו שקבורים בנקרופוליס.
כיום ניתן לצפות רק בפירמידת מנכאורע ללא מעטפת אבן הגיר שלה, ואילו בפירמידת חעפרע נותר חלק מכיסוי אבן הגיר של הפסגה, בעוד שבפירמידת ח'ופו הבסיס הוא זה שמצופה עדיין באבן גיר. במבט מרחוק פירמידת חעפרע נראית גדולה יותר בהשוואה לשתי הפירמידות האחרות, אך למעשה זוהי אשליה אופטית הנובעת ממיקומה הגאוגרפי של הפירמידה ומזווית השיפוע שבה היא נבנתה. תקופת הבנייה העיקרית באתר הייתה במהלך המאה ה-25 לפנה"ס. האתר התפרסם בתקופה ההלניסטית כאשר הפירמידה הגדולה הוזכרה על ידי אנטיפטר מצידון כאחד משבעת פלאי תבל, והיא האתר היחיד ברשימה ששרד עד היום.
פירמידות גיזה נחשבות בדרך כלל על ידי תיירים למבנים השוכנים במיקום מדברי מרוחק בעיקר בגלל תמונות מהמאה ה-19, אך למעשה הן חלק מאחת הערים הצפופות ביותר באפריקה. בעקבות תהליך של התפתחות אורבנית קהיר משתרעת עד לשולי האתר הארכאולוגי. אתרי העתיקות באזור ממפיס, כולל אלו שבגיזה, וביחד עם האתרים בסקארה, דחשור אבו רויאש ואבוסיר, הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1979.

בניית הפירמידה הגדולה

קיימות תאוריות רבות העוסקות בשיטות הבנייה של הפירמידה הגדולה. תאוריות רבות מבוססות על הרעיון של הזזת אבנים ממחצבה, גרירתן והצבתן במקום מסוים. המחלוקות נוגעות בעיקר לדרך שבה האבנים הועברו והונחו במקומן. 
קיימות גם תאוריות העוסקות באנשים שבנו את הפירמידות. תאוריה אחת, שהוצעה על ידי היוונים, גורסת שעבדים אולצו לעבוד עד שבניית הפירמידה הושלמה, והיא איננה מקובלת כיום על האגיפטולוגים. טענה נוספת היא שהפירמידה הגדולה נבנתה על ידי עשרות אלפי פועלים מיומנים שהתגוררו בסמוך אליה ועבדו תמורת משכורת או כצורה של תשלום מיסים עד להשלמת הבנייה. קבריהם של העובדים התגלו בשנות ה-90 על ידי הארכאולוגים זאהי האוואס ומארק לנהר. האגיפטולוג מירוסלב ורנר טוען כי כוח העבודה היה מאורגן במבנה היררכי שהתבסס על כישוריהם של העובדים.
תחנת רוסקאיה

תחנת רוסקאיה הייתה תחנת מחקר סובייטית ורוסית לשעבר, שהייתה ממוקמת בחוף רופרט, בארץ מרי בירד, שבמערב אנטארקטיקה.

היסטוריה

הוצע להקים את התחנה בשנת 1973 והקמת התחנה אושרה על ידי ממשלת ברית המועצות בשנת 1978.
בניית התחנה החלה בשנת 1979 והיא החלה לפעול ב-9 במרץ 1980.
התחנה ניטשה רשמית ונסגרה ב-12 במרץ 1990.
בחודש פברואר 2006, ולרי לוקין, ראש משלחת האנטארקטית הרוסית (RAE), הודיע כי גם תחנות המחקר מולודיוז'נאיה, לנינגראדקאיה ורוסקאיה יפתחו מחדש לעונת המחקר 2008- 2007; עם זאת, טרם החלה תוכנית ההפעלה מחדש; באפריל 2018 פורסם כי התחנה תיפתח בשנת 2020.

לקריאה נוספת

• James G. Bockheim, The Soils of Antarctica, PP 185 - 194
• Olga V. Frank-Kamenetskaya, Elena G. Panova, Dmitry Yu. Vlasov, Biogenic—Abiogenic Interactions in Natural and Anthropogenic Systems, P 241
סת' גיליאם

חייו

גיליאם בוגר "אוניברסיטת ניו יורק בפורצ'ס" התגלה באמצע ולקראת סוף שנות ה-90 לאחר שהשתתף בדרמות "ג'פרסון בפריס" של ג'יימס אייבורי בתפקיד ג'יימס המינגס, "אומץ תחת אש" של אדוארד זוויק בתור החייל הגוסס סמל סטיבן אלטמייר ובסרט הפעולה הבדיוני של פול ורהובן "גברים בחלל" בתור ווטקינס חייל ביחידת החי"ר של ג'ון ריקו (קספר ואן דיין). ב-1999 שיחק גיליאם בעונה השלישית של סדרת הכלא המצליחה "אוז" בתפקיד הסוהר קלייטון היוז.
לרוב הפרסום בקריירת המשחק שלו זכה גיליאם בעיקר בזכות תפקיד משני בסדרת הפשע המהוללת "הסמויה" בתור בלש משטרת בולטימור אליס קארבר.
בשנת 2011 הצטרף גיליאם לצוות שחקני סדרת הנעורים "זאב צעיר" בתפקיד ד"ר דיטון.
החל משנת 2014, גיליאם מגלם את דמותו של גבריאל סטוקס בסדרת האימה "המתים המהלכים".
עדי אולמנסקי

קריירה מוזיקלית

בשנת 2007 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד" והחלה להתפרסם כתוצאה מעשייתה המוזיקלית. בשנת 2009 התחילה לייצר מוזיקה בצורה עצמאית.
במהלך השנים, אולמנסקי הופיעה בכמות רבה מאוד של פסטיבלים ברחבי העולם, ובהם גלסטונברי בבריטניה, Electronic Beats בגרמניה, התנגשות תרבויות בלוס אנג'לס, שבוע המוזיקה בקנדה בטורונטו, ומרתון המוזיקה CMJ בניו יורק.
בשנת 2015 נבחרה לחמם את הזמרת קליס בהופעתה בישראל. כמו כן, שיתפה פעולה על הבמה עם קייט טמפסט, עם הלהקה מטרונומי, עם בידלבאצ', ועם רויסין מורפי.
כיום, אולמנסקי משמשת כמרצה בנושא תעשיית המוזיקה במכללת BPM.

אלבומים

אולמנסקי הוציאה חמישה אלבומים, ביניהם אלבומים משותפים עם "Lorena B" ואלבומים פרטיים.
אולמנסקי הוציאה את אלבומה הראשון "Shit just got real" בשנת 2013, ובאותה העת הוציאה את השיר הראשון "A.D.I" ואת השיר "I Alwayse Liked Men With Good Hands".
בהמשך הוציאה "מיני"-אלבום ובו השיר "Was It You?", ששגשג בכל רחבי העולם כמעט ועניין במיוחד את האתרים בעלי השם "The Fader", "Vimeo", ו-"Hypertrack".
בשנת 2011 הוציאה בשיתוף פעולה עם .Lorena B את האלבום "Siblings".
בשנת 2012 הוציאה עם LorenaB את האלבום "Lorena B".
בשנת 2013 הוציאה את אלבומה הראשון "shit just got real", ובאותה שנה הוציאה גם את המיני-אלבום "Hurricane Girl".
בשנת 2016 הוציאה את המיני-אלבום "dreamin".
בשנת 2018 יצא אלבומה "Bad Intentions".

שיתופי פעולה

במהלך הקריירה המוזיקלית של אולמנסקי, היא שיתפה פעולה עם אמנים בינלאומיים כמו הראפרים Curtis Williams ו-KDC, והוציאה עמם סינגלים וגרסאות כיסוי ידועים כמו "Higher", "Dreamin"
ו-"?Was It You". כמו כן, שיתפה פעולה עם היוצר הישראלי Borgore (אסף בורגר), עמו הוציאה את הסינגל "?Was It You", ועם הזמר הישראלי נתן גושן, עמו הוציאה את גרסת הכיסוי לשיר "Lost On You" של LP. בנוסף יצרה שיתוף פעולה עם פיליפ דילר והראפר ״טונה״ באלבומו החדש של טונה ״טונהפארק״ כאשר הראפר אירח אותה בשירו ״הכל זה בצוות״

חיים אישיים

אולמנסקי גדלה בשכונת גילה בירושלים, ומאוחר יותר עברה עם משפחתה למבשרת ציון,
בשנת 2012, כשהייתה בת 23, עברה לבדה לתל אביב, שם היא מתגוררת בשכונת שפירא.
אימולה

היסטוריה

העיר נקראה בעבר העתיק בשם "פורום קורנלי" על שמו של הקיסר הרומאי לוקיוס קורנליוס סולה, שהקים אותה ב-82 לפנה"ס. העיר הייתה מרכז חקלאות ומסחר שהתפרסמה בקרמיקה שלה.
השם אימולה נזכר לראשונה במאה ה-7 על ידי הלומברדים שהעניקו שם זה למבצר שבה שאותו הרחיבו (נקרא קסטלאצ'ו בהווה), משם השם עבר אל העיר עצמה. לדברי פול דיקון, בשנת 412 הייתה אימולה אתר החתונה של אטהאולף, מלך הויזיגותים, עם גאלא פלקידיה, בתו של הקיסר תיאודוסיוס הגדול. בזמן המלחמה הגותית (535-552), ואחרי פלישת הלומברדים, המקום נשלט לסירוגין על ידי הביזנטים והברברים.
במאות ה-12 וה-13 בתחרות בין האפיפיורים וקיסרי האימפריה הרומית הקדושה, נטתה אימולה בדרך כלל בצד הגיבלינים שתמכו בקיסרים. 
בשנים מאוחרות יותר שלטו בעיר אצילים, כגון בית ויסקונטי, שמתקופתם שרדו מספר מצודות בעיר. במאה ה-15 נשלטה על ידי בית ספורצה, שהפכו לדוכסים של מילאנו (לומברדיה). בתחילת המאה ה-16 חזרה העיר לשליטת מדינת האפיפיור בראשות האפיפיור יוליוס השני.
בשנת 1797, במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, הקימו הכוחות המהפכניים הצרפתיים ממשלה זמנית באימולה. בשנת 1799 היא נכבשה על ידי האימפריה האוסטרית; ב-1800 זה היא אוחדה עם הרפובליקה הצ'יזלפינית. לאחר מכן חלקה את גורלו של מחוז רומאניה. 
במלחמת העולם השנייה, היוותה אימולה נקודה חשובה במתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, כשהארמייה השמינית הבריטית תקפה באפריל 1945 את הקו הגותי הגרמני. הכוח שכבש את העיר השתייך לקורפוס הפולני ה-2.
דורון וינר

ביוגרפיה

כשהיה בן 10 עזבה משפחתו של וינר את ישראל לניו יורק, ושם הוא נחשף לאמנות הגרפיטי ברחובות וחבר לקבוצה שציירה גרפיטי בלתי חוקי. וינר למד ב"בית הספר התיכון לה גוארדיה למוזיקה, אמנות ואומנויות הבמה" שבמנהטן, ולאחר מכן חזר לישראל ושירת בצה"ל כחייל בודד בחטיבת הצנחנים. שבוע לאחר שחרורו מצה"ל צייר את הגרפיטי הראשון שלו על קיר הדולפינריום בתל אביב, ורשם בתחתית הציור את מספר הטלפון שלו וכך התחיל את קריירת הציור שלו. לאחר ביקור חוזר בארצות הברית בו נחשף לציור על מכוניות, התחיל ליישם זאת גם בארץ.

בראיון עיתונאי אמר וינר על עצמו: 
באיזשהו מקום ציורי הגרפיטי היו בשבילי חלק מגיל הנעורים שלי. האנדרנלין שזרם לי בגוף וההתרגשות היו חלק מהידיעה שאני עושה משהו 'לא חוקי', זה המרד היחיד שאני ראיתי בגרפיטי. חוץ מזה שראיתי בגרפיטי אומנות.