google/wiki40b huggingface dataset:
משפט פסקל

משפט פסקל הוא משפט בגאומטריה של המישור, העוסק בנקודות המפגש של שתי שלשות של נקודות. את המשפט הוכיח בלז פסקל ב-1639.
תהיינה 1,2,3,4,5,6 נקודות על חתך חרוט (אליפסה, היפרבולה וכדומה). נשרטט את המשושה 123456, שצלעותיו הן הישרים המחברים את הזוגות 12,23,34,45,56,61. משפט פסקל קובע ששלוש נקודות החיתוך של הצלעות הנגדיות, כלומר , , ו-, נמצאות על ישר אחד. ישר זה נקרא ישר פסקל של המשושה. הוכחתו המקורית של פסקל לא נשתמרה, ומשערים שהיא מבוססת על משפט מנלאוס ביחס למשולש שצלעותיו הן הישרים 12,34,56.
המשפט ההפוך נכון גם הוא: כל שש נקודות המקיימות את תנאי פסקל נמצאות על חתך חרוט. היפוך המשפט מאפשר לשרטט חתך חרוט באופן מכני: נקבע ישרים  ונקודות ; אז המקום הגאומטרי של הנקודות  כאשר  הוא חתך חרוט, העובר דרך הנקודות .

הוכחה

למשפט פסקל ישנן הוכחות רבות.] אחת מהן משתמשת במשפט קיילי-בכראך , האומר כי אם שלושה עקומים אליפטיים נחתכים בשמונה נקודות, קיימת נקודה תשיעית שכל השלושה עוברים בה. בגלל משפט בז'ו , האומר כי זוג עקומים אליפטיים נחתכים בתשע נקודות בדיוק, ניסוח שקול למשפט קיילי-בכראך הוא "אם עקום אליפטי שלישי עובר ב-8 מנקודות החיתוך של זוג עקומים אליפטיים אזי הוא עובר גם בתשיעית".
שני העקומים האליפטיים הראשונים הם  ו-, מכפלה (או איחוד) של שלושה ישרים. העקום השלישי יהיה חתך החרוט כפול (או מאוחד עם) ישר שעובר בשתיים משלוש הנקודות שמטרתינו להוכיח שהן על ישר. שלושת העקומים נחתכים ב-8 נקודות: 1,2,3,4,5,6 ושתיים מהנקודות האדומות. שני העקומים הראשוניים נחתכים בנקודה האדומה השלישית; ולכן גם העקום השלישי. חתך החרוט לא עובר בנקודה הזו (אחרת אחד מהישרים היה חותך את חתך החרוט 3 פעמים) ולכן הישר דרך 2 הנקודות האדומות עובר בנקודה האדומה השלישית.

Hexagrammum Mysticum

נניח ששש הנקודות 1,2,3,4,5,6 נתונות בלי חשיבות לסדר. מכיוון שהמשושה תלוי בסדר הקודקודים ולא רק במקומם, יש  משושים שונים שאלו הקודקודים שלהם (המשושה נקבע לפי מספור ששת הקודקודים, עד כדי סיבוב והיפוך הסדר). כל אחד ואחד מן המשושים האלה מגדיר ישר פסקל משלו, כך שששיית הנקודות במישור קובעת מערכת של 60 ישרי פסקל הקרויה "Hexagrammum Mysticum", שיש לה תכונות קומבינטוריות מורכבות.
לדוגמה, יאקוב שטיינר הוכיח שישרי פסקל המתקבלים מהחלפה ציקלית של שלוש נקודות זוגיות (כלומר אלו המתאימים לסידורים 123456, 143652 ו-163254) נפגשים בנקודה אחת; כך נוצרות 20 "נקודות שטיינר" (ראה איור). יש 15 "ישרי פלוקר" שכל אחד מהם עובר דרך ארבע נקודות שטיינר

(ראה איור). בדומה לזה, T.P. Kirkman (1806-1895) הוכיח שישרי פסקל המתקבלים מהחלפה ציקלית של שתי שלשות רצופות בכיוונים הפוכים (כלומר אלו המתאימים לסידורים 123456, 312564 ו-231645) גם הם נפגשים בנקודה אחת, וכך נוצרות 60 נקודות שכל אחת מהן שייכת לשלושה ישרי פסקל. יש 20 "ישרי קיילי" שכל אחד מהם עובר דרך נקודת שטיינר ושלוש נקודות קירקמן; ויש 15 "נקודות סלמון" שכל אחת מהן היא נקודת המפגש של ארבעה ישרי קיילי.
צירוס

צירוס (נקרא לעיתים ענן נוצה וסימן סוג הענן שלו: Ci) הוא סוג של ענן שמראהו מאופיין במעין חוטים דקים ודלילים. הופעתו מעניקה לסוג את שמו, מהמילה הלטינית cirrus שפירושה 'תלתל שיער' או 'נוצת ראש'. רצועות הענן מופיעות לעיתים בקווצות בעלות צורה ייחודית המכונות "זנבות סוסה" (mares tales).
הצירוס בדרך כלל לבן או אפור. הוא נוצר כאשר אדי מים מגיעים למעלה מ-5,000 מ' מעל פני הקרקע באזורים ממוזגים, ומעל 6,100 מ' באזורים טרופיים. הוא נוצר גם מזרימת אוויר אנכית של סופות טרופיות (באמריקה הן ידועות כ"הוריקן") או מסדני ענני קומולונימבוס. כשענני נוצה מקדימים מערכת חזיתית או סופה טרופית, ניתן לדעת כי תנאי מזג אוויר עשויים בקרוב להידרדר. הצירוס מבשר לא פעם על משקעים מתקרבים, ואולם ענני הצירוס מורידים עצמם גבישי קרח שמתאדים לפני מרחק רב מאוד מהקרקע, תופעה הידועה כ"ווירגה".
ענני צירוס שנוצרים על ידי זרם סילון יכולים לגדול מספיק כדי להשתרע אופקית על פני יבשות, בעוד שלגובה משתרעים קילומטרים ספורים בלבד. כאשר אור עובר דרך גבישי הקרח בצירוס, נוצרות תופעות אופטיות כגון הילות וכלבי שמש. שכבת צירוס מעלה את הטמפרטורה של האוויר מתחת לשכבת העננים העיקרית בשיעור ממוצע של 10°C. כאשר ציציות הצירוס הבודדות הופכות רבות ורחבות עד כי כמעט אין להבחין ביניהן, נוצרת יריעה של עננות גבוהה; ענן צירוס עם נופך שכבתי מכונה צירוסטרטוס (Cs). קונבקציה בגובה רב יכולה לייצר סוג ענן אחר הכרוך בגובה, המכונה צירוקומולוס (Cc) והוא מכיל טיפות מים בקירור.
ענני נוצה נוצרים גם על כוכבי לכת אחרים, כולל מאדים, צדק, שבתאי, אורנוס, וייתכן כי אף נפטון. הם נצפו על טיטאן, אחד מירחיו של שבתאי. חלק מענני נוצה מחוץ לכדור הארץ מורכבים מקרח אמוניה או מתאן ולא מקרח מים. המונח הנוצה משמש גם לעננים בין-כוכביים מסוימים מורכבים מגדלים תת-מיקרומטריים של גרגרי אבק.

תיאור

עוביים של ענני הצירוס נע בין 100 מ' ל-8,000 מ', והעובי הממוצע הוא 1,500 מ'. כמו כן, בממוצע ישנם 30 גבישי קרח לליטר, ואולם ערך זה משתנה מגביש קרח אחד ל-10,000 ליטרים ל-10,000 גבישי קרח לליטר - הבדל של שמונה סדרי גודל. אורכו של כל אחד מגבישי הקרח הוא בדרך כלל 0.25 מ"מ. ואולם האורך נע בין 0.01 מ"מ לכמה מ"מ. גבישי הקרח בפסי התעבות קטנים בהרבה מאלה שבענני הצירוס, ואורכם הוא בין 0.01 מ"מ ל-0.1 מ"מ. טמפרטורת ענני הצירוס היא 20°C עד 30°C מתחת לאפס.
צ'ארלס מורלי וניון

ביוגרפיה

וניון נולד בליברפול בשנת 1878 כבנם הבכור מבין 5 ילדים של הרופא צ'ארלס וניון ושל אלייזה לבית מורלי גיטינס. האב היה במקור מוודנסרי שבסטאפורדשייר ואמו - מרקסהם, בדנבישייר שבצפון ויילס. גם דוד שלו מצד האב ודוד של אמו היו רופאים. בילדותו הרכה, בסביבות 1880 נסע צ'ארלס עם הוריו לסין שם אביו פעל  בשליחות מיסיונרית רפואית מטעם הכנסייה המתודיסטית לצורך הקמת בית חולים בפושאן על ידי קנטון. צ'ארלס וניון האב נודע בשני ספרים שפרסם בתחילת המאה ה-20: ספר מסע בסיביר (1909 - Four thousand miles across Siberia on the great post-road, ארבעת אלפים מייל בסיביר בדרך הדואר הגדולה) וספר על הבריאה (1917 - The creation story in the light of today  ויקיטקסט - סיפור הבריאה לאור מידע מעודכן).
עד גיל 14 למד וניון בבית עם אביו. האב עורר בילדיו עיניין במדעי הביולוגיה, כימיה ואסטרונומיה, ובבית גידלו חיות מחמד רבות. הביקורים בבית החולים שבו עבד אביו סיקרן תרמו גם הם  למשיכה אל תחום הרפואה. בשנת 1892 נשלחו שלושת הילדים הגדולים של המשפחה להמשך לימודים באנגליה.
וניון למד קודם בבית הספר קינגסווד בבאת', שבה הצטיין כשחקן קריקט וראגבי. בהמשך זכה ל"מלגה באמנויות" שאפשרה לו ללמוד במכללת יורקשייר בלידס, שהיה באותה עת שלוחה של אוניברסיטת ויקטוריה במנצ'סטר. שם היה תלמידם של הפרופסור לואי קומפטון מיוֹל בתחום הזואולוגיה ושל הפרופסור דה ברג ברץ' בתחום הפיזיולוגיה וזכה בפרס האוניברסיטה בביולוגיה.
ב-1905-1900 למד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון והתמחה בבית החולים גאי'ס (Guy's Hospital) בלונדון. בשנת 1901 סיים את התואר הראשון במדעים וב-1904 את התואר השני במדעי ואת התואר הראשון בכירורגיה BS. בשנת 1906 התמנה במשרה החדשה שנוצרה זה עתה של פרוטוזואולוג בבית הספר לרפואה טרופית בלונדון.
בשנת 1907, בעזרת קרן ולקם, בעידודו של סר פטריק מנסון ובעקבות מחקריו של שפילד ניב, עבד וניון במעבדה פרזיטולוגית ניידת ששטה על מי הנילוס הלבן, באזור ביצת סוד של דרום סודן, אז דומיניון בריטי-מצרי. מחקריו בתקופה זו תרמו רבות לחקר מחלת השינה, הליישמניוזיס, המלריה, המיצטוזיס ומחלות טרופיות אחרות. אישר את הממצאים של שאודין לגבי מעגל החיים של הטפיל הפרוטוזואי אנטמבה היסטוליטיקה האחראי על מחלת הדיסנטריה האמבית. בדרום סודן גילה וינון שכיחות גדולה של העגבת אפילו אצל ילדים. קרן ולקם המשיכה לתמוך במחקריו של וניון לאורך השנים.
בימי מלחמת העולם הראשונה שירת בכוחות חיל הרפואה הבריטי במצרים. בשנת 1918 התקבל כעמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1919 את עיטור מסדר האימפריה בדרגת מפקד. ב-1927 נבחר בחברה המלכותית בלונדון.
וניון עבד כפרוטוזואלוג בבית הספר לרפואה טרופית ובשנים 1944-1923 כיהן כמנהל המכון "ולקם" למחקר מדעי של החברה.
ספר הלימוד שלו משנת 1926, "פרוטוזואולוגיה", שנועד לאנשי המקצועות הרפואיים, לווטרינרים ולזואולוגים, פורסם אחר כך ב-33 מהדורות עד שנת 1967.  
וניון נפטר באופן פתאומי בשינה בביתו בצפון לונדון בשנת 1948, אחרי שנראה כי החלים אחרי מחלה קצרה.
אליקים-גוסטב בדיאן

ביוגרפיה

בדיאן נולד בצ'רנוביץ שברומניה, בה סיים את לימודיו התיכוניים והחל בפעילות בתנועה הציונית המקומית. במהלך לימודיו פעל כחבר נשיאות אגודת הסטודנטים הציונים ”חשמוניאה” וכחבר הנהגה של תנועת הציונים הכלליים ”דור חדש”.
לאחר מלחמת העולם השנייה ניסה לעלות לארץ ישראל, אולם עוכב על ידי שלטונות המנדט ונשלח למחנה מעצר בקפריסין, בו שהה בין השנים 1947–1949 והיה חבר (מטעם הציונים הכלליים) בוועד העליון של יושבי מחנות המעצר בקפריסין.
עם פינוי המחנות והעלאת תושביהם לישראל, עלה גם בדיאן לישראל והשתקע בחיפה, בה סיים את לימודי ההנדסה בטכניון. לימים השלים גם תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
פעילותו הציבורית בארץ החלה במסגרת מפלגת הציונים הכלליים. אחרי שהציונים הכלליים התאחדו עם הפרוגרסיבים למפלגה הליברלית, היה חבר בהנהלה הארצית של המפלגה הליברלית משנת 1964 ומטעמה כיהן כחבר מועצת העיר חיפה (בשנים 1965–1969, 1972–1978). מלבד זאת שימש מזכיר הסתדרות המהנדסים הארצית (1968 - 1972, 1974–1977) ויו"ר הסתדרות המהנדסים (1977 - 1980).
במקביל, בדיאן נבחר מטעם הליכוד לכהן בכנסת התשיעית והיה חבר ועדת הכלכלה, ועדת העבודה והרווחה והועדה לענייני ביקורת המדינה.
עמוד הקונגרס

היסטוריה

את הקמת האנדרטה יזם שארל רוג'ייה וזו תוכננה על ידי ג'וזף פואלאר ונבנתה בין השנים 1850–1859 בהשראת עמוד טראיאנוס.
בראש האנדרטה ניצב פסלו של לאופולד הראשון, מלך בלגיה. גובה העמוד 47 מטרים וגרם של 193 מדרגות מאפשר לעלות בתוך העמוד למרפסת התצפית שבראש האנדרטה.
פיסלו של המלך לאופולד נעשה על ידי הפסל ז'אן גיף. בתחתית האנדרטה חקוקים תאריכים חשובים בעצמאותה של בלגיה, שמות חברי הקונגרס הלאומי של בלגיה והממשלה הזמנית של בלגיה, וכן פסקה מתוך חוקת 1830.
בבסיס האנדרטה ארבעה פסלים המסמלים ארבע חירויות: "חופש האחדות" מעשה ידי שארל פרייקין, "חופש הפולחן" מעשה ידי אז'ן סימוני, "חופש העיתונות" ו"חופש החינוך" מעשה ידי ז'אן גיף.
בחזית האנדרטה מוצבים שני אריות ברונזה מעשה ידי אז'ן סימוני.
לרגלי האנדרטה נמצא אתר זיכרון לנופלים במלחמת העולם הראשונה - קבריהם של חמישה חיילים אלמונים שנקברו לרגלי האנדרטה ב-11 בנובמבר 1922. בסמוך לקברים דלוקה אש תמיד.
זוזו מוסא

תולדות חייו

מוסא אלקיס נולד בשכונת סככיני באלכסנדריה שבמצרים, למשפחה בעלת אמצעים. הוא נקרא על שם אביו, שנפטר בדיוק ביום היוולדו והוא בן 36; השם שייעד לו אביו, ז'וזף, התגלגל לכינוי "זוזו". כילד ניגן בכלי נשיפה. למד לנגן בכינור בגיל 9 לצד אחיו, שהיה תלמידו של חסיין גנאד, מנהל תזמורתה של אום כלת'ום. הוא נודע כילד פלא והופיע במועדוני לילה באלכסנדריה ובקהיר. באותה עת לא חי חיים יהודיים ואף היה צם ברמדאן עם חבריו הנגנים המוסלמים.
בנעוריו היה חבר "תזמורת היהלומים" שליוותה את עבד אל-חלים חאפז, ממנה עבר ללהקתו של כוכב הזמר המצרי עבד אל-והאב, עמו גם הופיע במספר רב של סרטים. באותה תקופה חי ברווחה כלכלית וניהל חיי בוהמה. לאחר קום מדינת ישראל החלה לגבור במצרים גישה אנטישמית, שגלשה גם למילות השירים אותם ליווה מוסא. בשנת 1956, עם התחממות גיזרת תעלת סואץ, הוציא גמאל עבד אל נאצר צו נשיאותי המגרש את כל נושאי הדרכונים הבריטיים והצרפתיים ממצרים. כך נאלץ מוסא, שהיה בעל דרכון צרפתי, לעזוב את מצרים. הוא התאחד עם אמו ואחיו, שכבר עלו לישראל לפניו.
מוסא הגיע מדירות הפאר שהיו לו בקהיר ובאלכסנדריה למעברת מחנה ישראל שליד לוד. למרות הלם המעבר, החליט מוסא להרוויח מניסיונו כמוזיקאי ועד מהרה נודע ככנר. באותה עת הצטרף לגרעין המייסד של "התזמורת הערבית של בית השידור הישראלי" (תזמורת קול ישראל בערבית), שהורכב מכמה מבכירי המוזיקאים יוצאי עיראק ומצרים, ביניהם גם נגן החליל אלברט אליאס, והכנר פליקס מזרחי.
בשנת 1959 נשא לאשה את הזמרת והשחקנית לילית נגר, אך הנישואין לא האריכו ימים. כאשר פרש נגן העוד ומנהלה הראשון של התזמורת עזרא אהרון, תפס מוסא את מקומו. בהשפעתו עברה התזמורת מדגש עיראקי לדגש מצרי. בנוסף, מוסא שילב בתזמורת נגנים ערבים ישראלים מנצרת. עם הקמת הטלוויזיה הישראלית, דרש את שילוב התזמורת בתוכניות וקיבל תוכנית שבועית בשם "מסא אל-חיר".
בדרך כלל לא ניצח מוסא באופן פורמלי אלא ניגן בכינור והדריך את התזמורת. כיוון שאברהם סלמאן, נגן הקאנון העיוור, ישב בקדמת הבמה והתזמורת מאחוריו, סברו רבים מצופי הטלוויזיה שהוא-הוא זוזו מוסא.
מוסא חזר רק פעם יחידה לקהיר, סמוך לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979.
בשנת 1980 התחתן עם איידה לבית אלפסי, זמרת ילידת קזבלנקה שחיה בארצות הברית ופריז. ב-1988 החלה איידה בהליכי חזרה בתשובה ומוסא הצטרף אליה בחזרה לדת. בסוף חייו ניגן רק באירועים לציבור הדתי וכאלה שלא נשמעת בהם זמרת נשים.
ב-1993, עם צאתו לגמלאות, פורקה תזמורת קול ישראל בערבית.
איי שלמה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של איי שלמה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 3 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה וההיאבקות. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה, ההרמת משקולות והטריאתלון.
עין אילה

היסטוריה

היישוב נוסד על אדמות הכפר הערבי עין ע'זאל, שתושביו עזבו אותו בעקבות מבצע שוטר ואדמותיו הוכרזו נכסי נפקדים. שמו של המושב הוסב באוקטובר 1949 מעין רזאל לעין איילה, המבוסס על שמו של הכפר, שמשמעותו בערבית היא "עין הצבי", אך מזכיר את אייל הכרמל שנכחד בתחילת המאה העשרים.
אזור זה היה מיושב כבר בתקופות קדומות: בתקופה הרומית, הביזנטית ובימי הביניים.
בשנת 2008 נחנך במקום אתר זיכרון לתשעה חיילי חטיבת אלכסנדרוני שנפלו באזור במלחמת העצמאות במבצע שוטר. בכל שנה מתקיים טקס לזכרם של הלוחמים באנדרטה.

כלכלה

ענפי המשק העיקריים במושב הם גידולי שדה, מטעים, ירקות ורפת.
מרדכי מילגרום

ביוגרפיה

מילגרום נולד ביאשי, רומניה. הוא קיבל את התואר הראשון מהאוניברסיטה העברית בשנת 1966. בהמשך למד במכון ויצמן למדע והשלים דוקטורט בשנת 1972.
בשנת 1981, בעת ששהה בשנת שבתון במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, הגה את הרעיון של דינמיקה ניוטונית מתוקנת שמהווה פתרון חלופי לבעיה שאותה נועד לפתור רעיון החומר האפל. בראיון הסביר את גישתו: "העיקרון שהנחה את התאוריה פשוט. אם הצורך בחומר אפל מתעורר מפני שאין מספיק כבידה, אפשר למצוא תאוריה אחרת שנותנת יותר כבידה עם אותה כמות של חומר רגיל".
נובאטק

פעילויות

בשנת 2006 החברה ייצרה בערך 30 מיליארד מטר מעוקב (1.1 ביליון cubic feet) של גז טבעי. עד שנת 2010 צמח הייצור ל 37.2 מיליארד מטר מעוקב (1.31 ביליון cubic feet) ובשנת 2011 ל- 52.9 מיליארד מטר מעוקב (1.87 ביליון cubic feet) בשנת 2010 סיפקה נובאטק 13% מהשוק המקומי והיוו 32% מייצור גז שאינו מגיע ישירות מגזפרום. סך כל העתודות מסתכם ב- 9.4 מיליארד barrels of oil equivalent (5.8×10¹⁰ ג'יגהjoules) תוך שימוש במתודולוגיה של נציבות ניירות ערך. לגבי מכירות יבשות בגז, נובאטק פועלת רק בשוק המקומי, המאופיין במחירים נמוכים. ה-EBITDA של נובאטק (רווח לפני ריבית, מיסים, פחת והפחתות) והרווח הנקי בשנת 2011 היו 49% ו-32% בהתאמה. 
שדה הגז העיקרי בבעלות נובאטק הוא שדה יורחרובסקויה. ב-27 במאי 2009, נובאטק רכשה נתח של 51% בשדה יאמל מחברת וולגה משאבים, השולטת בשדה הענק דרום-טאמבייסקויה. ב-2 ביולי 2010, נובאטק רכשה את טאמביינפטגז, המחזיקה ברישיון לשדה מלו-ימאלסקויה הארקטי, השוכן בחצי האי חצי ימאל ומחזיקה 161 מיליארד מטר מעוקב (5.7 ביליון cubic feet) של גז טבעי ו-14.4 מיליון טונות של גז מעובה. נובאטק וגזפרום מתכננות להקים מפעל לגז טבעי נוזלי בימאלו-ננץ. סך הכל החברה תהיה בעלת 30% ממניות המיזם. יחד עם חברת Total SA מפתחת נובאטק את שדה טרמוקרסטובויה ביאמל. 
בדצמבר 2010 רכשה נובאטק 51% ממניות Sibneftegaz מידי גזפרום בנק (Itere מחזיקה ב-49% מהמניות). סיבנפטגז מחזיקה ברישיונות למחקר וייצור באזור ימאל-ננץ, לרבות עבור שדה ברגובוי, שדה פיירוינוי, שדה זאפדנו-זפוליארנויה ואזור חאדירייאחינסקיי. Sibneftegaz מחזיקה בבעלות על זכויות לפתח שדות עיבוי נפט וגז עם משאב כולל של 395.53   bcm של גז טבעי ו 8.44   מיליון טונות של עיבוי גז. 
בשנת 2011 הוענקו לנובאטק רישיונות לפיתוח שדה Geofizichenskoye, שדה Salmanovskoye (Utrenneye), שדה Severo-Obskoye ושדה Vostochno-Tambeiskoye. 
נובאטק מפתחת את נמל סבטה, בפרויקט משותף עם ממשלת רוסיה. נמל זה יאפשר ייצוא גז דרך הים מחצי האי ימאל. 
נובאטק דורגה כאחת מבין 13 החברות הטובות מבין 92 חברות נפט, גז וכרייה בנושא שמירה על הזכויות ילידיות באזור הארקטי.

בעלות

נובאטק היא חברה ציבורית עם מניות הנסחרות בבורסה בלונדון ובמוסקבה. בעלי המניות הגדולים של נובאטק הם ליאוניד מיכלסון, המנכ"ל, עם כ-28% מהמניות, קבוצת וולגה עם 23% מהמניות, טוטאל SA עם 16% וגזפרום עם 9.4%.
הקצב

תקציר העלילה

בחתונה הנערכת בעיירה מתוודעים זה לזו, פופול, קצב שהשתחרר משירות צבאי רב שנים ושבע קרבות, והלן, אישה מודרנית ואסרטיבית, המורה והמנהלת של בית הספר הקטן, שהגיעה לעיירה לפני זמן לא רב. השניים מתקרבים אך שומרים על יחסים אפלטוניים. במקביל, מתגלה גופת צעירה באזור העיירה והמשטרה מתחילה בחקירות. הלן מעניקה לפופול מתנת יום הולדת מצית ובעת טיול של ילדי בית הספר בהדרכתה היא מגלה גופת צעירה ולידה היא מוצאת מצית זהה למצית שהעניקה. היא אוספת את הפריט מהשטח ואינה מגלה על מציאתו לאיש. מכאן ואילך מתלבטת הלן לגבי המשך יחסיה עם פופול עד הסוף הטרגי בו מתגלה האמת.

ביקורת

הסרט נחשב על ידי מבקרים רבים כאחד מסרטיו של שברול הקרובים ביותר לסגנונו של היצ'קוק, שהשפעתו הרבה על שברול ניתנת לזיהוי בסרטים רבים. המבקר האמריקאי, וינסנט קנבי, מציין כי גם בסרטו זה של שברול קיים המוטיב של רגע מוחמץ, שהיה יכול לשנות את חיי הדמויות וכיוון שהוחמץ, מובילה העלילה לטרגדיה. הוא מוצא את הרגע הזה בסצנה בה שואל פופול את הלן "מה תעשי אם אנסה לנשק אותך עכשיו?" והיא עונה: "מאומה, אך אני מעדיפה שלא תעשה זאת." קנבי מציין כי נראה כי שברול לעולם לא ישיג את הספונטניות של היצ'קוק ופריץ לנג (הוא רואה בסרטיהם "בכבלי השכחה" ו"רחוב סקרלט"  כמודל לריאליזם הרומנטי של "הקצב"), אך הוא עולה עליהם בציור הדמויות ורגשותיהם ובתיאור היחסים בינן לבין עצמן כמו גם עם סביבתם. קנבי אף טוען כי שברול איננו מעוניין באמת בבניית המתח בסיפור והוא מעדיף לתאר את סיפור האהבה הבלתי ממומש, וזאת, מתוך כבוד למורכבותן של הדמויות המרכזיות בסרט.
מבקר אמריקאי נוסף, רוג'ר איברט, טוען אף הוא כי המתח הנוצר אצל הצופה איננו תוצאה של השאלה "מה יקרה עכשיו?", אלא של השאלות: "מה הם יודעים?", "מה הם חושבים?" ומה הם רוצים?"; כך בונה במאי הסרט שיא רגשי ופסיכולוגי.
תג'ויד

עקרונות התג'ויד

כללי התג'ויד כוללים הוראות בנוגע לביטוי הנכון של עיצורים ותנועות בהקשרים פונטיים שונים. כמו כן הם כוללים הוראות בנוגע למקצב הקריאה ובנוגע להפסקות הנדרשות בין מילים בטקסט. לפי המסורת המוסלמית, כללי התג'ויד נמסרו עם מסירת הקוראן למוחמד מפי המלאך גבריאל. מקובל לייחס את התגבשות כללים אלה למאה ה-8.
דניאל יוהנסן

ביוגרפיה

יוהנסן למד שירה אצל מרגיט קלאוסהופר ופרשנות ליד אצל רוברט הול בווינה. הוא השתתף בכיתות אמן אצל דיטריך פישר-דיסקאו, ניקולאי גדה וכריסטה לודוויג, וזכה בתחרויות רבות.
מאז סיום לימודיו בשנת 1998 הוא מופיע בשירת אורטוריות, לידר ואופרות במרכזי המוזיקה החשובים ביותר באירופה, בצפון אמריקה, במזרח התיכון וביפן. הוא מרבה להופיע במוזיקפריין ובקונצרטהאוס בווינה וכן בפסטיבלי מוזיקה חשובים, בהם פסטיבל זלצבורג ועם תזמורות ידועות שם, בהן הפילהרמונית של וינה והתזמורת הקאמרית של אירופה ותחת שרביטם של מנצחים נודעים כמו סר נוויל מרינר, ג'ורדי סאוואל ואחרים.
בתחום האופרה מבצע יוהנסן את התפקידים הליריים של מוצרט, אופרות מתקופת הבארוק ויצירות מודרניות לצד אופרטות. הוא מרבה להופיע ברסיטלים של לידר מן הרפרטואר הגרמני ואיננו מתעלם גם מן הרפרטואר האנגלי והצרפתי. באביב 2010 הקליט את מחזור השירים "אהבת משורר" של רוברט שומאן, בהמשך לתקליטור הסולו הראשון שלו, המכיל אריות של באך.
בעונת 11–2010 יופיע יוהנסן ב"אורטוריית חג המולד" של באך ובמשיח של הנדל במינכן, בניצוח הנסיירג אלברכט. במינכן ימלא גם את תפקיד טאמינו ב"חליל הקסם" של מוצרט, ויופיע במחזור "הטוחנת היפה" של שוברט. בעונה זו צפויות לו גם הופעות בבון, בפריז, ב"שוברטיאדה" בישראל, בחגיגות באך בלייפציג ובפילהרמונית של לוקסמבורג.
שיטת זכרו

זִכְרוּ (קיצור של "זִכְרוּ תּוֹרַת מֹשֶׁה" מתוך ספר מלאכי, פרק ג', פסוק כ"ב) היא שיטת לימוד הנהוגה בחלק ממוסדות הלימוד החרדיים, ליטאיים וחסידיים לבנים בישראל ובעולם. השיטה נוסדה על ידי הרב משה קלצקין, מאנשי קהילת "מתמידים", כגרסה מתונה של שיטת זילברמן. ב'חיידרים' של זכרו מתחילים בחומש בראשית ולומדים את חמשה חומשי תורה לפי סדר הפרשיות בשאיפה להגיע לידיעת החומש בעל פה. לאחר מכן לומדים נ"ך לפי הסדר, משניות, גמרא, והלכה.
השיטה קיבלה תמיכה מרבנים כגון הרב שטיינמן, הרב חיים קניבסקי והרב דוד חי אבוחצירא.
יחסי עומאן–קניה

היסטוריה

הקשר בין עומאן לקניה החל עוד במאה ה-17, כאשר ערים רבות וביניהן מומבסה נכבשו על ידי סולטנות עומאן. במשך שנים רבות עומאן הייתה אחראית להשתלטות על רצועת החוף של קניה. בעקבות זאת, התרבות והאדריכלות העומאנית מושתתת בערי החוף של קניה ובפרט במומבסה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה בשנת 1976. בשנת 1977 שלחה עומאן שגריר ראשון לקניה. בשנת 1986 השגרירויות נסגרו והוקמו מחדש בשנת 2011.
סרבוק

ראשית חייה

נולדה בירוואן שבארמניה ב-3 באפריל 1994. היא גדלה בירוואן ולמדה בקונסרבטוריון הלאומי קומיטאס ירוואן, שם למדה לנגן על קאנון.

קריירה

ב-2010 נבחנה סרבוק לעונה הראשונה של "אקס פקטור", וזכתה שם במקום השני. ב-2012 היא הקימה להקה שנקראת Allussion. בשנת 2018 התחרתה סרבוק בתוכנית "The Voice אוקראינה" וזכתה במקום הרביעי בגמר, בנובמבר באותה השנה הוכרז כי היא תייצג את מדינתה ארמניה באירוויזיון 2019.
יצחק ענבר

חייו

ענבר למד בבית הספר התיכון ע"ש טשרניחובסקי בנתניה ושירת בצה"ל. בשנת 1980 סיים את הלימודים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא עשה את התמחותו בבית המשפט המחוזי בירושלים ובמשרד עורכי-דין, וב-1981 הוסמך לעורך-דין.
עד לשנת 1993 עסק ענבר בעריכת דין. בספטמבר באותה שנה מונה לשופט בית משפט השלום בירושלים ובשנת 2000 מונה להיות סגן נשיא בית המשפט.
בחודש יולי 2002 מונה ענבר לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים. באפריל 2010 קודם לדרגת שופט בכיר בבית משפט זה, ושנה לאחר מכן עבר לכהן בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
בנובמבר 2011 הגישה דורית ביניש - נשיאת בית המשפט העליון את מועמדותו של ענבר לבית המשפט העליון, אך ענבר לא נבחר לתפקיד.
במאי 2014 מונה למשרת סגן נשיא של בית המשפט המחוזי בתל אביב, האחראי על מחלקת הערעורים האזרחיים ועל מדור התביעות הייצוגיות.
 במרץ 2017 פרש לגמלאות.
אסתר מויאל

קורות חיים

אסתר לזרי (אזהרי) נולדה בביירות בשנת 1873. אביה, עבדאללה לזרי, היה סוחר משי. בילדותה קיבלה חינוך נוצרי ומוסלמי ולמדה בקולג' האמריקאי לבנות. בדצמבר 1891 התקבלה כחברה באגודת הנשים הסורית ("באכורה סוריה") ובמרץ 1893 נתמנתה למזכירת האגודה. בתום לימודיה החלה לפרסם מאמרים בעיתונות הערבית בנושאים "המזרח הערבי, השכלת העם ושפור מצבה של האשה המזרחית". בשנת 1893 החלה ללמד מטעם הכנסייה הסקוטית וניהלה את בית הספר המוסלמי לבנות "אל מקאסר אל כיריה" בביירות.
בשנת 1894 נישאה לשמעון מויאל, סטודנט לרפואה אשר הכירה בביירות. הם נסעו לקושטא על מנת שהוא יוכל לקבל תעודת רופא טורקית. הזוג התערה שם בחברה הספרותית והפוליטית. בתום לימודי הרפואה של הבעל חזר הזוג לארץ ישראל. בשנת 1898 הם עברו לקהיר וב-1 במאי 1899 ייסדה את הירחון "אל עאילה" (המשפחה) שהוקדש “לטובת שחרורה של האשה המזרחית ושיפור חייה”. במאמר הפתיחה כתבה כי "האשה הנה יצור תרבותי, בעל רצון חפשי ומצפון חי ומעמדה שוה למעמדו של הגבר. לפי דעתה האשה עולה בכמה תוכנות על הגבר כגון ברגשותיה העדינים ובראית הנולד שכן צופה את הדבר מראשיתו". בשנת 1904 כתב העת הפך לשבועון. מויאל כתבה גם בעיתון היומי "אלחרם" ובכתב העת הספרותי "אלהילל". מויאל כתבה באותה תקופה את הספר "תאריך חיאת אמיל זולה" (תולדות חיי אמיל זולה) (1903).
בני הזוג חזרו ליפו ב-1908 והיא סייעה לייסוד ארגון נשים יהודיות בעיר. ביתם היה לסלון ספרותי בעיר. ב-16 בינואר 1914 הקימה יחד עם בעלה את כתב העת "צוות אל עותמאניה" (קול העות'מנות). מויאל התאלמנה ב-1915. היא עברה לגור במרסיי יחד עם בניה וחזרה ליפו באמצע שנות הארבעים. 
מויאל תרגמה עשרות דרמות מהספרות הצרפתית, שהוצגו בבתי ספר ערביים בארץ ישראל ובביירות.
ילדים: המשורר עובדיה (עבדאללה) נדים, מוניר, סעאד, מונירה, ויקטוריה.
נמל התעופה טנזינג–הילרי

רקע

שדה התעופה קרוי על שם טנזינג נורגיי ואדמונד הילרי, שני מטפסי ההרים שהעפילו לראשונה אל פסגת האוורסט ב־1953, כאות הוקרה על מאמציהם להקמת השדה באזור. השדה מיועד למטוסי STOL ‏(short take off - landing) - מטוסים שאורך המסלול לו הם זקוקים להמראה ונחיתה הוא קצר מאוד כיוון שאורכו של המסלול היחיד בשדה הוא 500 מטרים בלבד, ובקצהו יש מצוק שגובהו מאות מטרים. השדה אינו מישורי, והוא אחד התלולים בעולם, כיוון ששיפוע מסלול הטיסה שלו מגיע ל־12%. לכן, ההמראה מתבצעת במדרון, והנחיתה במעלה. עד שנת 2002 היה השדה כבוש בלבד וכיום הוא סלול. מספר תאונות התרחשו בו, ונהרגו בהן כ־30 איש. שדה התעופה מקיים טיסות באור יום בלבד, בעיקר לבירה קטמנדו, אך הוא נסגר לעיתים קרובות עקב מזג האוויר. במקום קיים גם מנחת מסוקים קטן. בעת מהומות או ניסיונות הפיכה, נסגר השדה, וצבא נפאל מטיל איסורים לגבי תנועה בעיירה. 
הנמל דורג ב־2010 בערוץ ההיסטוריה במקום הראשון ברשימת נמלי התעופה המסוכנים בעולם.
סווטש

סווטש (swatch) הוא מותג שעוני יד של "קבוצת סווטש", קבוצת חברות שווייצרית לייצור שעונים ומוצרים נלווים. 
החברה נוסדה בשנת 1982 על ידי ניקולה ג. הייק, בשם SMH ‏("Swiss Corporation for Microelectronics and Watchmaking Industries"), ועסקה במיקרואלקטרוניקה ושעונים. החברה פיתחה שעון יד דק בשם המותג "סווטש", ובו 51 חלקים בלבד, במקום 91 חלקים ויותר שהיו קיימים עד אז בשעוני יד. 
השעון הוצג בציריך ב-1 במרץ 1983. המשמעות המקורית של שם השעון סווטש נבעה מהלחם בסיסים של המילים באנגלית "Second Watch" ("שעון שני"). זאת משום שבתחילה הוא שווק כשעון חליפי לשעון היוקרתי הקבוע של לקוחותיה, והוצג כרעיון חדש של שעונים יומיומיים פשוטים.
מאז יציאתו לשוק, סדרותיו השונות של המותג משווקות בכל העולם וזוכות להצלחה במכירות. מחירו העממי יחסית לשעון בייצור שווייצרי, תורם לפופולריות שלו. 
לאורך השנים פיתחה החברה מוצרים נוספים, בנוסף למוצר המקורי העשוי פלסטיק: סווטש אוריג'ינל - בעל מכסה מארז מפלסטיק; סווטש איירוני – בנוי ממתכת; סווטש כרונו סקין – הכרונוגרף הדק ביותר; סווטש סנואופס – בעל טכנולוגיית "Access Control" שיכולה לשמש כסקי-פס באתרי סקי רבים בעולם; סווטש בייט – מצויד בטכנולוגיית "זמן אינטרנט".