יצחק ברדא

יחוסו

הוריו הרב ישראל ואסתר, ילידי תוניסיה. מצד אביו, הוא צאצא (דור שמיני) לרב משה ברדע מגאוני תוניס וחבר בבית הדין של הרב ישועה בסיס. ייחוסו מגיע גם לרבי יוסף אלבו מחבר ספר העיקרים. מצד אמו – שהיא אחות הרב כרייף אלגבסי – לרבי אברהם אסכנדרי.

קורות חייו

נולד בי"ד באייר ה'תשי"ב בעיר טבריה, בילדותו למד בתלמוד תורה על שם הרב רפאל ביבאס. מגיל 12 ולמשך שנים רבות למד אצל רבו הראשון הרב יוסף חיים ילוז (למד אצלו את מסכת ברכות, וסדרי מועד ונשים). בגיל 15 שנה, נתמנה כמלמד בתלמוד התורה. בגיל 16 ושבעה חודשים סיים את הש"ס. ובגיל 17 כבר שימש בהוראה אצל רבו השני, הרב מאיר ועקנין, רבה הראשי של טבריה. מקום לימודו הקבוע היה בית מדרש 'הסניור' בטבריה, שייסד הרב חיים שמואל הכהן קונורטי, ובו למדו חכמי העיר.
בשנת ה'תשל"ד (1973) התחתן עם אביבה מרים, ביתם של הרב מצליח מאזוז מחבר שו"ת 'איש מצליח' ומייסד ישיבת 'כסא רחמים' בתוניס, וכמסאנה חנה. בישיבה זו, בעיר בני ברק, הוא לימד וגם השתלם במקצועות התורה מגיסו, ראש הישיבה הרב מאיר מאזוז.
הרב ברדא נסמך לרבנות על ידי הרב הראשי לישראל איסר יהודה אונטרמן, הרב סלמאן חוגי עבודי, רבו הרב מאיר ועקנין, הרב שריה דבליצקי, וגיסו הרב מאיר מאזוז.
בשנת ה'תשל"ו (1975) בהיותו בן 24, נתמנה לכהן כרב מושב שרשרת הסמוך לעיר נתיבות, במקום הרב נסים הכהן שנפטר (ה'תשל"ד). שם החל בפעילות ציבורית נרחבת, במתן שיעורי תורה רבים לנוער ולמבוגרים, ואף הקים ישיבה לבעלי תשובה.
בשנת ה'תש"ם (1979) ערך את הירחון התורני 'אור תורה', שיצא לאור על ידי ישיבת 'כסא רחמים'. הוא כותב בו מאמרים.
בשנת ה'תשמ"א החל בעריכת סדרת ספרי השו"ת שכתב, 'יצחק ירנן' - חקרי הלכות ומנהגים, בירור דינים וחידושים אקטואליים, הלכה למעשה. ובשנת ה'תשד"מ (1983) זכה על חיבורו זה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית, מהמועצה הדתית לתל אביב יפו. וכך נכתב בנימוקי החלטת הוועדה:
"המחבר מגלה כוחו בבקיאות נפלאה בתלמוד ופוסקים, ראשונים ואחרונים, כאחד מבעלי ההוראה המובהקים. הוא קבע לעצמו את הדרך שהלכו בה רבני ספרד, והיא, לברר את הנושאים הן בהלכה למעשה, והן ביסודות האמונה העומדים ברומו של עולם, עד לאסוקי שמעתא אליבא דהלכתא. עם זאת בולט גוון מיוחד לספרו של המחבר, הצולל לא רק בים המקורות של ראשונים ואחרונים בתורת הנגלה, כי אם כמעשהו בנגלה כך מעשהו בתורת הנסתר".
בהסכמה לחלק השני של הספר (שנת ה'תשד"מ), כתב הראשון לציון הרב עובדיה יוסף:
"והנה עברתי בין בתריו ומצאתיו מלא דבר, "איל מנגח קדמה וימה", חריף ומקשה בדברי הפוסקים, ראשונים ואחרונים. חדשים וגם ישנים. בבקיאות רבה, גמר חיפוש מחיפוש, וכל הרואה אומר ברקאי".
מאבקים שניהלו נגדו במושב, גרמו לו לבעיות לב, והוא חלה ואושפז בטיפול נמרץ באור לז' באדר ה'תשמ"ב. אחר כך עזב את המושב וחזר להתגורר בבני ברק, שם המשיך להוציא את ספריו.
בשנת ה'תשנ"ז (1996) עבר להתגורר בעיר אשקלון, שם הקים את מוסדות 'יצחק ירנן', הכוללים: גני ילדים, תלמוד תורה 'חניכי הישיבות', ישיבת 'יצחק ירנן', כולל אברכים 'מאמר אסתר' (ע"ש אימו), מדרשה לבעלי תשובה 'אור יצחק', ארגון נשים 'אם בישראל', בית דין לענייני ממונות 'צדקתך ירננו'.
הרב גם מעורב פוליטית בעיר, והקים בה את סיעת 'אחדות בתכלית', המונה כיום שלושה נציגים המשמשים כחברי מועצת העירייה, ראש העירייה כיום הוא תומר גלאם מסייעתו.
בבחירות לכנסת העשרים תמך במפלגת 'יחד' שמנהיגה הרוחני הוא גיסו הרב מאיר מאזוז, בעקבות כך כאשר רבנים המזוהים עם המפלגה קראו לו להתמודד על רבנות העיר אשקלון לאחר פטירתו של הרב יוסף שרביט, העמידה מפלגת ש"ס מתמודד אחר מולו.

פסיקתו ההלכתית

בשונה מרוב הרבנים, דעתו הייחודית של הרב ברדא היא, שפסיקת ההלכה למעשה היא כדעת הרמב"ם דווקא, ושעם ישראל קיבל את הוראותיו בכל העולם כולו כמו הלכה למשה מסיני, זאת לעומת קבלת דעת בעל השולחן ערוך, שאינה כן. לדבריו, שיטת פסיקתו היא שיטת רבו רבי מאיר ועקנין. כמו כן, לדעתו דעת האר"י, מכריעה אף את דעת הראשונים והאחרונים, ואילו הם ראו את דבריו היו חוזרים בהם, ולא עליו נאמר הכלל "תורה לא בשמים היא".
שיטתו ההלכתית של הרב ברדא עוררה עליו התנגדות, הרב עובדיה יוסף - שכאמור נתן הסכמה לספריו (וגם ציטט מהם) - תקף אותו בכנס באולם 'אפריון' במילים חריפות ביותר, בגלל מאמר הלכתי שכתב בקובץ 'ויען שמואל' (ה'תשס"ה, הוצאת ישיבת כסא רחמים) שבו כתב שאדם ששכח לספור ספירת העומר יום אחד יכול להמשיך לספור בברכה, נגד דעת השולחן ערוך.
הרב ברדא אמר במסגרת שיעורו הקבוע, שהרב עובדיה יוסף נשאל על שיצא נגדו, ואמר לאברכים השואלים דברי שבח עליו, ואף שלח עמם אליו ספר, הנמצא ברשותו, עם הקדשה, דבר המוכיח לטענתו, שהרב עובדיה יוסף כתב את דבריו מתוך רתחא דאוריתא ולא שהתכוון אליהם באופן ממשי.