google/wiki40b huggingface dataset:
זלציה לנדמן

קורות חיים

נולדה בז'ולקווה  שבגליציה (אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית) כזלציה פַּסוֶוג (Passweg), בתם של ישראל ורגינה פסווג. משפחתה עברה לסנט גאלן שבשווייץ במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום בית הספר התיכון, נסעה ללמוד משפטים ופילוסופיה בברלין בהנחיית ניקולאי הרטמן. במקביל למדה גם שרטוט אופנה. לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה ב-1933 עברה ללמוד באוניברסיטת בזל אצל הרמן שמלבך. היא סיימה דוקטורט בפנומנולוגיה ותורת ההוויה באוניברסיטת ציריך בשנת 1939.
לנדמן עסקה בעיקר בשימור ובהגנה על היידיש. ב-1960 פרסמה את ספרה על ההומור היהודי, הנחשב לספר יסוד בתחום והיה לרב-מכר בגרמניה. הספר ספג ביקורת מצדו של המתרגם והסופר היהודי פרידריך טורברג, שטען כי לנדמן מקדמת בספר סטראוטיפים אנטישמיים.
מ-1948 הייתה נשואה לפילוסוף מיכאל לנדמן, שלימד בין היתר גם באוניברסיטת חיפה. לזוג בן אחד, המשפטן ועורך הדין ולנטין לנדמן, המתגורר בשווייץ.
אפולון פטרס

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1947 כחלק ממועדון הספורט "אפולון" שהוקם עוד בשנת 1926. בעקבות ביטול מחלקת הכדורגל של המועדון בשנת 1968, החלה הקבוצה לתפוס תאוצה ובסיום עונת 1970/71 העפילה בפעם הראשונה לליגה הבכירה. הקבוצה שרדה עונה אחת בלבד וירדה חזרה לליגה השנייה. בסיום עונת 1978/79 העפילה הקבוצה בפעם השנייה לליגה הבכירה. 
בעונת 1996/97 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע היווני, אך הפסידה לקבוצת אולימפיאקוס 80-78. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי גמר הגביע בעונת 2003/04. בעונת 2006/07 ירדה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום ה-13. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה.

השתתפות באירופה

הקבוצה השתתפה במשך שלוש עונות רצופות בגביעי אירופה. בעונות 1996/97 (הודחה על ידי טורק טלקום ברבע הגמר), 1997/98 (הודחה על ידי הפועל אילת בשמינית הגמר) בגביע ספורטה. ובעונת 1998/99 הודחה על ידי קבוצת דיז'ון באסקט ברבע גמר גביע קוראץ'.
הקבוצה מארחת בהיכל הספורט תופאלוס בעיר, המכיל 4,500 מקומות ישיבה.
נרקיס

מאפיינים

לנרקיס עלים דמויי סרגל. הפרחים ערוכים בתפרחת, שמתפתחת בתוך עלה דמוי צינור, המכונה מַתְחָל (Spathe); עם תחילת הפריחה, התפרחת יוצאת מתוך המתחל, והפרחים נפתחים. לכל פרח שישה עלי כותרת המקיפים מעין כותרת עגולה, תוספת הנקראת "עטרה" – מעין 'כתר'. צבע הכותרת לבן או צהוב. לפרח 6 אבקנים ושחלה אחת, המתפתחת להלקט שנפתח ל-3 קשוות, ובו זרעים בצבע שחור. אכילת חלק כלשהו בנרקיס; פרחיו, גבעולו או בצלו אסורה; הנרקיס רעיל ועלול לגרום נזק לאדם.

מקור השם

מקור שמו של הנרקיס ביוונית narkissos) ναρκισσος נגזר מהיוונית ναρκη) - חוסר תחושה, קהות חושים, משום שחשבו שיש לו השפעה מרדימה. במיתולוגיה היוונית יש אגדה על העלם היפה נרקיסוס שהיה מאוהב בדמותו הנשקפת במים והוא הביט בה עד שמת מרעב ומצמא, והאלים הפכו אותו לפרח הנרקיס.
לדעת רבים, שׁוֹשַׁנַּת הָעֲמָקִים (המופיעה בשיר השירים ב א) היא שמו המקראי של הנרקיס.
עשרימון משוכלל

עֶשְׂרִימוֹן משוכלל (נקרא גם אִיקוֹסָהֶדְרוֹן רגולרי; מאנגלית: Icosahedron), הוא פאון משוכלל בעל עשרים פאות, אשר כל אחת מהן היא משולש שווה-צלעות, כלומר, משולש  שכל צלעותיו שוות זו לזו וכל זוויותיו שוות זו לזו. לאיקוסהדרון 12 קודקודים, 30 מקצועות ו-20 פאות. האיקוסהדרון הוא אחד מחמשת הגופים האפלטוניים. בדרך כלל נקרא סתם עשרימון או איקוסהדרון.
שטח הפנים  והנפח  של איקוסהדרון שצלעו באורך  הם  ו-, בהתאמה.
הפאון הדואלי לאיקוסהדרון המשוכלל, כלומר, הפאון שמתקבל אם מחברים את המרכז של כל פאה אל מרכזי הפאות הסמוכות לה, הוא התריסרון המשוכלל.
חבורת האוטומורפיזמים של האיסהדרון המשוכלל איזומורפית לחבורת התמורות הזוגיות , הקרויה בשל כך גם "חבורת האיקוסהדרון". 
זוהי החבורה הפשוטה הקטנה ביותר, והיא אחת מחבורות המשולש הסופיות, עם ההצגה . 
צורת האיקוסהדרון המשוכלל נמצאת גם בטבע. למשל, לרבים מהנגיפים יש קפסיד (מבנה המורכב מחלבונים המקיף את המטען הגנטי הנגיפי)  בצורה זו. קפסיד כזה בנוי מעשרים או יותר תת-יחידות זהות, המיוצרות כל אחת בנפרד, והוא מאפשר מזעור פי עשרים של הגן המקודד לחלבון הקפסיד. היחידות היוצרות את הפאות הן בצורת משושה, בעוד הקודקודים בנויים מחלבונים מחומשים (שהרי כל קודקוד מאגד 5 משולשים).  
העשרימון ידוע בקהילת משחקי התפקידים כ-ק20 בעברית או D20 באנגלית - קובייה בת 20 פאות. זוהי אחת הקוביות השימושיות במשחקי תפקידים דוגמת מבוכים ודרקונים (היא משמשת בעיקר במצבי קרב לבדיקה האם הדמות הצליחה לפגוע באויבה), וישנן אף שיטות משחק המשתמשות רק בקובייה זו, הנקראות "שיטות ק20".
חוק הופשטטר

חוק הופשטטר הוא אמרת כנף רקורסיבית שנטבעה על ידי מדען המחשב דאגלס הופשטטר ונקראת על שמו.
החוק קובע כי:
"לעולם יידרש לך יותר זמן משציפית, גם אחרי שהבאת בחשבון את חוק הופשטטר."
— מתורגם מאנגלית מתוך: גדל אשר באך, עמוד 152
האימרה מופיעה לראשונה במגנום אופוס של הופשטטר, "גדל, אשר, באך", ומצוטטת בעיקר על ידי מתכנתים בהקשר לניסיונות לייעל תהליכים מורכבים. החוק מדבר על חוסר היכולת לאמוד את פרק הזמן הנדרש לבצע משימה כלשהי, גם כאשר נראה כי הובאו בחשבון כל האלמנטים "הבלתי מתוכננים" (בלת"ם). 
החוק כולל הפניה עצמית, כלומר הוא מתייחס אל עצמו בצורה רקורסיבית. בניגוד לכללים רקורסיביים אחרים, הוא אינו כולל תנאי עצירה עבור המקרה הטריוויאלי. מכאן כי גם אחרי שחוק הופשטטר נלקח בחשבון, עדיין יש לקחת את חוק הופשטטר בחשבון וכן הלאה, עד אין סוף.
בואש (אמצעי לפיזור הפגנות)

בּוֹאֵשׁ הוא נשק אל-הרג שפותח על ידי משטרת ישראל ומשמש כאמצעי לפיזור הפגנות והפרות סדר.
הבואש קרוי על שם בעל החיים ממשפחת הבואשיים, המפורסם בתכונתו להפצת ריח רע. נשק הבואש הוא נוזל שמותז ממכלית או ממכל-גב על מפגינים וגורם לריח רע לדבוק בהם. הנוזל הוא תמיסה מיימית של שמרים וסודה לשתיה היוצרת תנאי pH בהם יוצרים השמרים חומצות אמינו בעלות ריח כבד. פיתוח הנשק הוחל בשנת 2005 על ידי מחלקה לפיתוח אמצעים טכנולוגיים של המשטרה, בראש הפרויקט עמד סנ"צ דוד בן הרוש (בן הראש) המוביל את פיתוח אמצעי אל-הרג ונחשב מומחה בתחומו. הבואש נכנס לשימוש לראשונה בשנת 2008 במהלך הפגנות של פעילי שמאל ופלסטינים כנגד גדר ההפרדה. בשנת 2009 נכנס הבואש לשימוש גם בכוחות צה"ל הפועלים בשטחי יהודה ושומרון.
החומר מיוצר ומשווק על ידי חברת Odortec ממושב אביעזר. על פי פרסומי החברה, החומר בטוח, ידידותי לסביבה ונמצא בשימוש על ידי רשויות אכיפת חוק, ארגוני סביבה וחקלאים בישראל, אירופה ודרום אמריקה. עם זאת גיליון הבטיחות של החומר מציין תופעות לוואי ככאב בטן בעקבות בליעה, גרוי בעור ואדמומיות וכאב בעיניים לאחר חשיפה.
ה"בואש" מוגדר כאמצעי לפיזור הפגנות אך תועדו מקרים בהם נעשה שימוש בבואש כלפי בתים, בתי ספר ועסקים פלסטיניים בלתי מעורבים לכאורה.
לאחר כמה ימי הפגנה של הפלג הירושלמי נגד מעצר עריקים מהציבור החרדי, שהתקיימו ליד גשר המיתרים בירושלים באוקטובר 2017, וגרמו הפרעות קשות לנתיבי התנועה המרכזיים באזור, עשתה משטרת ישראל שימוש בבואש. עד אז נעשה שימוש בחומר רק בהפגנות של פלסטינים, פעילי זכויות אדם מהשמאל ובמאחזים.] מאז נעשה בו שימוש פעמים נוספות בהפגנות נגד מעצר עריקים מהציבור החרדי, בירושלים ובבני ברק.
במאי 2018 החל צה"ל להשתמש בחומר גם באמצעות רחפנים במהלך המהומות האלימות בגבול רצועת עזה.
במספר הפגנות של הפלג הירושלמי בבני ברק שהתקיימו באוגוסט 2018, ציידה משטרת ישראל מספר שוטרים במכלית התזה אישית של בואש להתזה ישירה על פני מפגינים. המכלית מותקנת על גבו של איש משמר הגבול ומתיזה את החומר ישירות על המפגין.
גראהם לאמב

ביוגרפיה

לאמב התגייס לצבא הבריטי, התקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והוסמך כקצין חי"ר בשנת 1973. לאמב שובץ ברגימנט ההיילנדרס של המלכה ולקח חלק בלחימה בצפון אירלנד כמפקד מחלקה ופלוגה. בשנים 1991–1993 שימש כמפקד גדוד 1 ברגימנט ההיילנדרס של המלכה. הוא לחם במלחמת המפרץ ובבוסניה. בשנת 1996 פיקד על החטיבה המוטסת ה-5 ובשנים 2001–2003 שימש כמפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת. במלחמת עיראק שימש לאמב כמפקד הדיוויזיה הממוכנת ה-3, ועל תפקודו בלחימה עוטר באות השירות המצוין. בשנת 2005 מונה לאמב לנציג הבכיר של הכוחות הבריטיים בפיקוד כוחות הקואליציה בעיראק. בשנת 2007 מונה למפקד זרוע היבשה של הצבא הבריטי (Commander Field Army). בשנת 2009, לאור בקשה מפורשת מגנרל דייוויד פטראוס, עזב לאמב את תפקידו בכדי לשמש כיועץ לפטראוס באפגניסטן. הוא פרש מן השירות בשלהי אותה שנה.
מערכת המשלים

מנגנון פעולה

רק מיעוט מ-35 חלבוני המשלים נמצא בדם בכל עת. חלבונים אלו מצויים בדם בצורת זימוגנים - אנזימים "רדומים", בלתי-פעילים - אשר מופעלים כשמזוהה נוכחותו של פתוגן. החלבונים המופעלים מפעילים בתורם זימוגנים נוספים של מערכת המשלים, וכך נוצרת שרשרת הפעלה (Cascade) סבוכה, המביאה בסופו של דבר להיווצרות החלבונים הסופיים, האחראים לשלוש המשימות שפורטו לעיל. קיימים שלושה מסלולים בהם חלבוני המשלים מתעוררים לפעולה:

המסלול הקלאסי ומסלול הלקטין


מסלולים אלה משופעלים על ידי חלבונים שנקשרים לפני פתוגנים. במהלך השרשרת האנזימטית שמשופעלת בעקבות כך, חשוב שהאירועים המשפעלים הבאים יהיו מוגבלים לאותו אתר, כדי שהשפעול של 3C יתרחש על פני הפתוגן ולא בפלזמה או על גבי תאי הגוף. תופעה זו נמנעת על ידי הקישור הקוולנטי של C4b לפני הפתוגן. חיתוך של 4C חושף קשר תיואסטרי פעיל על מולקולות ה-C4b, שמאפשר קישור למולקולות שבסביבתו. במערכת המיידית, החיתוך של 4C מזורז על ידי 1C או MBL שקשורים לפני הפתוגן, ו-C4b יכול לקשור חלבונים או סוכרים סמוכים על פני הפתוגן. אם C4b לא יוצר קשר זה במהירות, הקשר התיואסטרי מפורק בעזרת הידרוליזה כך שה-C4b הופך להיות לא אקטיבי.
2C יכול להיחתך על ידי C1s רק שהוא קשור ל-C4b, ולכן C2b גם חייב להיות על פני הפתוגן שם הוא יוצר יחד עם C4b את הקונברטאז. השפעול של מולקולות 3C מתרחש על פני הפתוגן. כמו כן התוצר של חיתוך C3b מאובטל (מכובה) גם הוא אם הוא אינו קשור בצורה קוולנטית בצורה דומה ל-C4b.
כאשר C3b נקשר לתאי הגוף, ישנם מספר חלבוני בקרה של מערכת המשלים שנמצאים בפלזמה ועל גבי ממברנות התאים שמונעים מהמשך התגובה של מערכת המשלים.
המקטעים הקטנים שנוצרים במערכת המשלים – C3a, C4a, C5a פועלים על רצפטורים ספציפיים כדי ליצור תגובות דלקתיות מקומיות. כל השלושה מגבירים התכווצויות של שרירים חלקים ואת החדירות של צינורות הדם. C3a ו- C5a פועלות על תאי האנדותל על מנת שייצרו מולקולות מדביקות ומאקטבות תאי מאסט לשחרר היסטימיים ו-TNF-α. הן גם מגייסות נוגדנים, משלים ותאים פגוציטים לאתר הדלקתי וגורמות להגברה של זרימת נוזלים ברקמות, מה שמגביר את תנועתם של תאים מציגי אנטיגן לבלוטות הלימפה ותורם להפעלה של המערכת האדפטיבית.

membrane-attack complex

מבנה זה מורכב מחלק חיצוני הידרופובי ותעלה הידרופילית פנימית, מה שמאפשר מעבר של מים ומומסים דרך ממברנת הפתוגן. הריסת השכבה הלפידית, שינוי גרדיאנט הפרוטונים מצידי הממברנה והחדירה של אנזימים כמו ליזוזום לתוך התא גורמים בסופו של דבר להריסת הפתוגן.
למרות התוצאות ההרסניות שיוצר הקומפלקס, תרומתו הכללית למערכת החיסון קטנה למדי. לכן הפעולות של אופסיניזציה והדלקתיות של מערכת המשלים ככל הנראה חשובות יותר בהגנה מפני הדבקה.

מנגנוני בקרה

עקב ההשפעות ההרסניות של מערכת המשלים והצורה שבו הפעלתו מוגברת במהירות דרך שרשרת של אנזימים, יש מספר מנגנונים שפועלים על מנת למנוע הפעלה לא מבוקרת של המשלים.
ההפעלה של הזימוגנים השונים מתרחשת על פני פתוגנים והמקטעים המשופעלים בדרך כלל נקשרים גם על פני הפתוגן או שהם עוברים אינאקטיבציה בעזרת הידרוליזה. עם זאת, כל מרכיבי מערכת המשלים מופעלים בצורה ספונטנית ברמה נמוכה בפלזמה, ומרכיבים משופעלים קושרים לפעמים חלבונים על פני תאי הגוף. ההשפעות ההרסניות שיכולות להיות לכך נמנעות על ידי סדרה של חלבוני בקרה של המשלים, שמבקרים את השרשרת בנקודות שונות.
סופר צללים

סוֹפֵר צְלָלִים הוא כינויו של אדם הנשכר לכתוב ספר או נאומים עבור אדם אחר, כשהקרדיט לכתיבת הספר אינו ניתן לו אלא למי שמשלם לו.
חלק מהאוטוביוגרפיות של ידוענים ופוליטיקאים נכתבו על ידי סופרי צללים אשר נשכרו לכתוב בעבורם את האוטוביוגרפיה שלהם, כאשר אין להם את הזמן או את כשרון הכתיבה הדרושים כדי לכתוב את הספר בעצמם. 
ישנם מקרים שבהם משתמשים בשם של סופר מפורסם על מנת להביא להתייחסות יותר רצינית או פופולרית לספר שנכתב על ידי סופר צללים. תופעה כזאת ידועה עוד מהמאות הקודמות. אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא הסדרה "שלושת המוסקטרים" של אלכסנדר דיומא, שנחשף כי נכתבה בחלקה על ידי סופרי צללים].
תרומתו של סופר הצללים יכולה לנוע מכתיבה של הספר כולו ללא כל עזרה מהאדם הרשום כמחבר הספר, עד שכתוב ועריכה של כתב יד שנכתב על ידי הסופר. כתיבה של הספר כולו יכולה להתבצע, למשל, לאחר מותו של האדם ששמו מתנוסס על הספר, בניסיון לנצל את פרסומו של הסופר לאחר מותו. למשל, לאחר מות ו. ס. אנדרוז מנהלי העזבון שלה שכרו סופר שיכתוב ספרים תחת שמה. במקרים אחרים, סופר צללים משמש לסיים עבודות שלא נגמרו על ידי הסופר.
ג'ניפר וולש

ג'ניפר וולש - (באנגלית: Jennifer Walshe; נולדה ב-1974 בדבלין, אירלנד) היא מלחינה, זמרת ואמנית אירית.

ביוגרפיה

ג'ניפר וולש למדה הלחנה, תחילה אצל ג'ון מקסוול גדס (John Maxwell Geddes) באקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה, ואחר אצל קווין וולאנס ( Kevin Volans) בדבלין. ביוני 2002  השלימה תואר דוקטור בהלחנה באוניברסיטת נורת'ווסטרן באילינוי, בהדרכתם של אמנון וולמן ומייקל פיזארו.
וולש זכתה בהערכה בינלאומית כאשר נבחרה, בשנים 2003-2004, להתארח ב-en:Akademie Schloss Solitude   בשטוטגרט, זכתה במלגת Daad הגרמנית, והוזמנה לכהן כמלחינת הבית במחוז דבלין הדרומית בשנים 2006-2008.
יצירותיה זכו לביצועים ברחבי העולם ובקרב אנסמבלים מובילים כגון: התזמורת הקאמרית של שטוטגרט,  en:ensemble rechercheen התזמורת הקאמרית האירית, אנסמבל רזוננס, אנסמבל מוזיקה נובה, התזמורת הקאמרית הסקוטית ועוד רבים אחרים.
וולש זכתה להזמנות מתחנת הרדיו של מערב-גרמניה (WDR), הפסטיבל למוזיקה חדשה בדארמשטט, האופרה של דרזדן, התזמורת הקאמרית האירית, ועוד.
בנוסף להיותה מלחינה, ג'ניפר וולש מופיעה לעיתים רבות כאמנית קול וכמאלתרת בארצות הברית ובאירופה, והיא מתמחה בטכניקות מורחבות en:extended techniques
הרלינג

הרלינג (באנגלית: Hurling; באירית: Iománaíocht/Iomáint) הוא ענף ספורט קבוצתי בעל מקורות גאליים עתיקי יומין, בני לפחות 3,000 שנה, שנתון כיום בפיקוח התאחדות האתלטיקה הגאלית (Gaelic Athletic Association). ההרלינג דומה בכמה היבטים לכדורגל גאלי, למשל במבנה המגרש והשערים ובמספר השחקנים (15 בכל קבוצה) וכמו כן הענפים חולקים טרמינולוגיה משותפת רבה. משחק דומה להרלינג המיועד לנשים נקרא קמוגי (camogie). מקורותיו של המשחק משותפים גם לענף השינטי, אותו משחקים בעיקר בסקוטלנד.
כל שחקן במשחק מצויד במעין מחבט עץ מעוקל הקרוי "הרלי" (hurley). מטרת כל קבוצה לחבוט בכדור קטן המכונה "סליוטר" (sliotar) באמצעות המחבט, לכיוון שער הקבוצה היריבה. אם הכדור עובר בין קורות השער אך עולה מעל המשקוף הקבוצה זוכה בנקודה, ואם הכדור עובר בין הקורות ומתחת למשקוף, כלומר נכנס אל השער שעליו שומר שוער הקבוצה היריבה (המצויד גם הוא במחבט הרלי, שקצהו המעוקל גדול פי שניים מזה של המחבט הסטנדרטי), הקבוצה זוכה בשער, השקול לשלוש נקודות. את הסליוטר ניתן לתפוס ביד, אך לא ניתן להתקדם בצורה זו מעבר לארבעה צעדים. חבטה בסליוטר מותרת הן כאשר הכדור נמצא על הקרקע והן כשהוא עודו באוויר. ניתן גם לבעוט בסליוטר או לחבוט בו בכף יד פתוחה לצורך מסירה לטווח קצר (hand pass). שחקן שרוצה להתקדם מעל ארבעה צעדים כשהכדור בידו, צריך להקפיץ או לייצב את הכדור על קצה מחבט ההרלי. עם זאת, לשחקן המחזיק בכדור מותר לגעת בו ביד רק פעמיים במשך החזקתו.
משחקי הרלינג נערכים ברחבי העולם, והוא משחק נפוץ בקרב הפזורה האירית בממלכה המאוחדת, בצפון אמריקה, באירופה, באוסטרליה, בניו זילנד, בדרום אפריקה ובארגנטינה.
ישראל טלר

ביוגרפיה

ישראל טלר נולד בסוף שנת 1835 בזלוצ'וב שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בן ליהודה טלר ואח לצבי אלעזר טלר. בשנת 1865 עזב את גליציה עבר לצ'רנוביץ שבבוקובינה, ויחד עם חברו דוד צבי מילר למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. היה מורה לעברית, תחילה בבוטושאן שברומניה, ובהמשך בגאלאץ, לשם עבר לאחר נישואיו למינה.
טלר בא ממשפחה של חסידים נלהבים, אך בעצמו היה לאיש תנועת ההשכלה. לאחר פרעות "הסופות בנגב" בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 זנח את תנועת ההשכלה והצטרף לחובבי ציון. ובמסגרת זו לקח חלק בקונגרס פוקשאן (באותה תקופה לימד עברית בפוקשאן). הוא רצה לעלות לארץ ישראל יחד עם החלוצים שהקימו את זכרון יעקב, אך מנעו בעדו ושכנעו אותו שבלעדיו עלול הארגון ברומניה להתמוטט. הוא כיהן כמזכיר "חובבי ציון" ויו"ר אספת חובבי ציון שהתקיימה בעיר בראילה ב-1896. בסופו של דבר עלה ארצה בשנת 1897 יחד עם בנותיו צילה, אנה (חנה) וליזה (לאה), ואילו בנו, היינה, נשאר בחו"ל. הבן ביקר את המשפחה במחצית השנייה של שנות ה-30 של המאה ה-20, אולם בחר לחזור לחו"ל ונספה בשואה.
טלר התיישב במושבה רחובות והיה בה למורה ולמומחה גדול בדקדוק. הוא ניהל מאבקים על הדרך הנכונה לדבר בעברית המודרנית, וכתב ספר בשם "תורת הלשון". בנו הצעיר, יהודה, מת בגיל 24 מכלבת בקהיר, ולזכרו כתב את הספר "בן אוני" (יפו תרע"ד).
ישראל טלר כתב ופרסם שירים ומאמרים רבים.
בתו צילה נישאה למשה סמילנסקי.
בתו חנה (אנה) נישאה לשמואל בן אהרן מרדכי פריימן.
בתו לאה עליזה (ליזה) נישאה לטוביה פדובה, בנו של מרדכי פדובה (מראשוני חובבי ציון וממארגני ועידת קטוביץ, מהראשונים שרכשו אדמה ברחובות מחברת "מנוחה ונחלה"), חקלאי ברחובות, ממייסדי קופת חולים עממית.
חתנו, משה סמילנסקי, הגדירוֹ כ"אחד 'המוהיקנים האחרונים' של הדור הראשון לספרותנו החדשה, אשר השפה העברית והספרות העברית היו להם לקדושה, לדת".
נפטר בחורף תרפ"ב (דצמבר 1921).
ברחובות נקרא על שמו הרחוב היורד מאחורי התחנה המרכזית לרחוב הרצל (הרחוב הראשי).
שי אספריל

ביוגרפיה

אספריל נולד וגדל בשכונת נווה שרת בתל אביב. כשהיה בן 11 עבר להוד השרון עם משפחתו. החל לכתוב סיפורים מגיל צעיר מאוד: "אני כותב מאז שהייתי בכיתה ב', במחברות חומות 14 שורה, או מאוחר יותר, במכונת הכתיבה שאמא שלי שכרה בעבורי. אני יודע שזה נשמע משונה, אבל פעם זה היה מקובל. רוב הסיפורים ההם מצאו את דרכם אל פח הזבל".
למד בתיכון הדרים בהוד השרון. בצה"ל שירת כלוחם ביחידות שונות בחיל רגלים. לאחר השירות הצבאי חזר אספריל לכתוב.
בשנת 2004 סיפור קצר שכתב אספריל, שעסק בנער חרדי, שמגלה שהעילוי התורני מהישיבה שלו עוסק בלילות בזנות, פורסם כאחד הסיפורים המומלצים בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ". סיפור אחר, "הילדים של שוקה", שתיאר יום בחייו של הלום-קרב ממלחמת יום הכיפורים, פורסם כעבור שנים אחדות בכתב העת "מסמרים", והיווה את הבסיס לכתיבת ספרו הראשון "עוד מעט החורף מתחיל".
בשנת 2013 זכה אספריל בפרס רמת גן לספרות ביכורים. בין נימוקי השופטים לפרס: "ספרו של המחבר מהווה שרשרת סיפורים בהם דמויות מבליחות, חוזרות לפתע ומכות בך הישר אל קרביך, בחדות ראיה, בפיכחון קשה, חומל ואכזר בעת ובעונה אחת (...) ניתן לומר כי בספר זה מתגלה לפנינו אמן סיפור הקצר, במעט המכיל את המרובה, בכישרון יוצא מהכלל אשר אינו נראה תדיר במקומותינו".
אספריל הוא עורך דין בהשכלתו, בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ואת התמחותו המשפטית עשה בפרקליטות. בעבר עבד במוסף "כלכליסט" כעיתונאי חוקר. בין כתבותיו הבולטות ניתן למנות את התחקיר שחשף את פעילותה של חברת NSO Group הישראלית ואת היכולות המטרידות של תוכנת ה"פגסוס" שפיתחה; סדרת תחקירים שחשפו את תעשיית האלגוטריידינג בישראל ואת פעילותה של חברת "פיינל"; ואת התחקיר שחשף את ההשתלטות החשאית על מניות חברת ממגורות דגון.
מתגורר בתל אביב.
מיכה יוסף לבנזון

ביוגרפיה

מיכ"ל נולד בשנת 1828 בעיר וילנה. אביו, המשורר אד"ם הכהן, שביתו היה בית ועד לחכמים ויוצרים עבריים, טיפח בנער את אהבת התנ"ך והשירה העברית לצד אהבת המחקר. עוד בהיותו נער שלט מיכ"ל היטב בשפה העברית ובשפות האירופיות כמו: רוסית, פולנית, גרמנית וצרפתית, ומאוחר יותר גם באיטלקית.
כבר בגיל 13 החל מיכ"ל לתרגם יצירות מספרות העולם, ותרגומיו שימשו אותו כמעין סדנה למלאכת השירה. הוא נמשך לבלדות, ואהבת הטבע והנוף בולטת ביצירותיו. התרגום הראשון שהקנה לו שם היה תרגום הפרק השלישי והרביעי מהאינאיס לוורגיליוס. התרגום, "הריסות טרויא" לא נעשה מהמקור היווני, אלא על פי תרגומו הגרמני של פרידיריך שילר. כאן יצר לעצמו מיכ"ל בסיס להתחלה.
בגיל 15 חלה לבנזון בשחפת, כאביו בשעתו, אך בניגוד אליו, הוא לא החלים מהמחלה. היא הטרידה את גופו והסעירה את נפשו, והוא הרבה לכתוב עליה. לדעת יעקב פיכמן, הבלדה "זיכרון מות" שכתב לחברו קלמן שולמן היא הבלדה המרשימה ביותר שכתב.
בשנת 1849 נסע מיכ"ל לברלין, ואחר כך לזלצבורג ולמעיינות מרפא אחרים, כדי להקל על סבלו. בברלין למד פילוסופיה ולימודים קלאסיים, ואף הרבה לבלות עם חבריו, וביניהם שניאור זק"ש, שהתפתח מאוחר יותר להיות חוקר במחשבת ישראל.
לקראת סוף שנת 1850 שב מיכ"ל לווילנה, לאחר שהורע לו. בחורף של אותה שנה כתב בביתו את מיטב שיריו, ורבים ביניהם שירי האהבה. עוד בשהותו בברלין פרסם אביו בווילנה את שיריו המקוריים של מיכ"ל בספר שנקרא "שירי בת ציון", והפרסום זכה לתשבחות רבות. חבריו, אַייזיק מאיר דיק, מרדכי פּלונגיאַן, יל"ג וקלמן שולמאַן, הרבו לבקר אותו בעת מחלתו, וקלמן שולמן אף עבר להתגורר בבית אד"ם הכהן כדי לסעוד את חברו.
לאחר זמן קצר נפטר מיכ"ל ממחלתו בבית הוריו, והוא רק בן 24. מותו הישרה אבל כבד על דורו, מעיד יעקב פיכמן, שכינה אותו בחיר הדור, "יורשו של כינור ישראל". גם שמואל ליב ציטרון מספר, שאבל כבד ירד על חובבי הלשון והספרות העברית בכל העולם, וגדולי הסופרים ואנשי הרוח הספידו אותו. הקינה המפורסמת ביותר נכתבה בצורת מחזה על ידי יל"ג, "הוי אח!" במלאת 25 שנים למותו של מיכ"ל.
על שמו של מיכ"ל נקראו רחובות במספר ערים בישראל.
עירית אבא

ביוגרפיה

עירית אבא נולדה בכפר סבא בשנת 1953. בנעוריה למדה אבא אמנות במסגרת ויצ"ו צרפת אצל אמנים כמשה רוזנטליס, משה שטרנשוס ואחרים. בהשפעת פאולה אהרונסון, מורתה לקרמיקה, נרשמה בשנת 1971 ללימודים בבצלאל במסגרת המחלקה לקדרות. לאחר סיום לימודיה אבא יצרה כלים שימושיים שונים.
בסוף שנות התשעים של המאה ה-20 החלה אבא לעבוד בפורצלן, חומר אשר אפשר לה ליצור כלים דקים יותר בעבודה עם אובניים. בחלק מעבודותיה היא משלבת טכניקה של "Papar Clay" עם עבודה באובניים. ביצירת כלי הפורצלן מעמידה אבא את המבנה ואופן היווצרותו של כלי כמוטיב מרכזי בעבודה. חלק מן העבודות אף חסרות את הגימור הנהוג בתחתית כלי הקרמיקה לטובת הדגשת הביטוי האקספרסיבי. מבחר מכלים אלו הוצג בשנת 2009 בתערוכת היחיד "גלגל. נקודה." במוזיאון תל אביב לאמנות, שנערכה בעקבות זכייתה של אבא בפרס אנדי.
בשנת 2011 הציגה בגלריה פריסקופ תערוכה בשם "פריחה", שעסקה במושג הכד. לצד אובייקטים עשויים על אובניים הציגה אבא גם עבודות העשויות פורצלן ופסטה מצרית (חומר קרמי) שהוזלפו על גבי מבנים עשויים רשת או נתלו על גבי קירות הגלריה. אחת שנעשו בטכניקה זו לאחר מכן היא "כלי עם שבבים" (2013). בכך, רוקנה אבא את המשמעות הפונקציונלית מן הכלים, לטובת עיסוק בצורניות אקספרסיבית, כמעין רישום בחלל.
חזון אחרית הימים (ישעיהו)

בהלכה

במשנה במסכת שבת נאמר, על כלי נשק שאין לצאת אתם בשבת: "לֹא יֵצֵא הָאִישׁ לֹא בְסַיִף, וְלֹא בְקֶשֶׁת, וְלֹא בִתְרִיס, וְלֹא בְאַלָּה, וְלֹא בְרֹמַח. וְאִם יָצָא, חַיָּב חַטָּאת. רַבִּי אֱלִיעֶזֶר אוֹמֵר, תַּכְשִׁיטִין הֵן לוֹ. וַחֲכָמִים אוֹמְרִים, אֵינָן אֶלָּא לִגְנַאי, שֶׁנֶּאֱמַר "וְכִתְּתוּ חַרְבוֹתָם לְאִתִּים וַחֲנִיתוֹתֵיהֶם לְמַזְמֵרוֹת, לֹא יִשָּׂא גּוֹי אֶל גּוֹי חֶרֶב וְלֹא יִלְמְדוּ עוֹד מִלְחָמָה"."
בברייתא מובא כי שאלו החכמים את רבי אליעזר, אם כלי הנשק הם נוי, מדוע לא יהיו קיימים בימות המשיח כמו שכתוב "וכתתו חרבותם לאיתים"? השיב רבי אליעזר, כי בימות המשיח כלי הנשק יהיו מיותרים, ולכן לא יהיו קיימים, ולא מפני שהם נחשבים לכלים מכוערים. אביי הוסיף והסביר את כוונתו של רבי אליעזר, בכך שכאשר הכלים יהיו מיותרים ולא יהיה בהם עוד שימוש, לא יהיה להם ערך גם כנוי, כמו שנר נחשב לחפץ מכובד ומלכותי בלילה, כאשר הוא מאיר את החשכה, ולא ביום לאור השמש.
בתלמוד הובאה גרסה אחרת, ולפיה רבי אליעזר השיב לחכמים שגם בימות המשיח לא יתבטלו כלי הזין משימוש. התלמוד מביא כי דעה זו של רבי אליעזר מתאימה עם אמרתו של שמואל שפסק "אין בין העולם הזה לימות המשיח אלא שעבוד גלויות בלבד" כלומר החידוש היחיד בהנהגת העולם בימות המשיח יהיה בכך שעם ישראל לא יהיו משועבדים לאומות העולם ויוכלו לעסוק בתורה ומצוות במנוחה, אבל העולם ינהג הלאה כמנהגו, ואילו הפסוק "לא ישא" כו' נסוב על תקופה מאוחרת יותר המכונה בתלמוד "העולם הבא". דעה זו מנוגדת לזו של רבי חייא בר אבא, שקבע כי "כל הנביאים כולם לא נתנבאו אלא לימות המשיח אבל לעולם הבא - עין לא ראתך אלוקים זולתך", שכן לפי רבי חייא בר אבא הפסוק "לא ישא" כו' נסוב על ביאת המשיח שבו לא יהיו מלחמות. לעומת זאת לפי הגרסה הראשונה, דעתו של רבי אליעזר מתאימה עם זו של רבי חייא בר אבא וחלוקה על זו של שמואל.
הרמב"ם פוסק כשמואל כי: "ימות המשיח הוא העולם הזה ועולם כמנהגו הולך אלא שהמלכות תחזור לישראל וכבר אמרו חכמים הראשונים אין בין העולם הזה לימות המשיח אלא שיעבוד מלכיות בלבד".