מומיא אבו ג'אמאל

שנות ילדותו ונעוריו

אביו של אבו ג'אמאל מת כשהיה בן תשע, את הכינוי 'מומיא' קיבל ב-1986 ממורה בתיכון, יליד קניה, אשר לימד על תרבויות אפריקאיות. בשיעור התלמידים אימצו לעצמם שמות אפריקאים. לדברי אבו ג'אמאל פירוש השם 'מומיא' הוא 'נסיך' והיה שמם של לאומנים אפריקאים אנטי-קולוניאלים שניהלו מלחמה נגד הבריטים בקניה במאבק לעצמאות (תנועת המאו מאו). הוא אימץ את שם המשפחה אבו ג'אמאל לאחר לידת בנו ג'אמאל ב-18 ביולי 1971. בגיל 19 נישא לביבא. זמן קצר לאחר החתונה נולדה בתם לטיפה. מזי, בנו מאשתו השנייה, מרלין, נולד בתחילת 1978.
אבו ג'אמאל נפרד מאשתו השנייה, מרלין, והתחיל לגור עם אשתו השלישית, וודיה, זמן קצר לפני האירועים שהובילו למאסרו.

החברות בארגון הפנתרים השחורים

בשנת 1969 כשהוא בן 15 עזר להקים את הסניף של הפנתרים השחורים בפילדלפיה, זאת לאחר שעבר התעללויות על ידי שוטר בשל ניסיונו לשבש עצרת של ג'ורג' וולאס שנה קודם לכן ב-1968. באותה שנה, עזב את תיכון בנג'מין פרנקלין והשתכן במטה של הסניף. הוא העביר את סוף שנת 1969 בניו יורק ואת תחילת 1970 באוקלנד. מ-1970 ה-FBI החל להשגיח עליו במסגרת תוכניות ה-COINTELPRO עד 1974.

חינוך ועבודת העיתונאות

לאחר שעזב את הפנתרים השחורים חזר לתיכון בו למד, אך הושעה ממנו באשמת הפצת ספר בשם "כוחו של סטודנט מהפכן שחור". הוא אף הוביל מחאה כושלת שניסתה לשנות את שם בית הספר למלקולם אקס. לאחר שסיים את לימודיו, למד זמן קצר בבית גודארד קולג בוורמונט הכפרית. ב-1975, הועסק בתחנת הרדיו "WHAT" והיה מארח של תוכנית שבועית בשנת 1978 הוא הועסק לתקופות קצרות ב-WPEN, ונעשה פעיל ב"אגודת משתמשי המריחואנה באמריקה". משנת 1979 עד 1981, עבד בתחנת הרדיו הציבורי WUHY כאשר נתבקש להגיש את התפטרותו עקב מחלוקת על הדרישות של מיקוד המטרה בחדשות. כעיתונאי ברדיו כונה בשם "הקול של חסרי הקולות" ונודע בהזדהותו והחשיפה שנתן לקבוצה אנרכו-פרימיטיביזם בפילדלפיה בשכונות כפר, חשיפה שכללה דיווח על המשפט ב-80–1979 של חברי "תשעה לזוז" שהואשמו ברצח השוטר ג'יימס ראמפ. במהלך קריירת השידור שלו, הראיונות המתקשרים שלו כללו את ג'וליוס אירווינג, בוב מרלי ואת אלכס היילי. אבו ג'אמאל היה נשיא "אגודת העיתונאים השחורים בפילדלפיה" (PABJ). בזמן הרצח של דניאל פוקנר, אבו ג'אמאל עבד כנהג מונית בפילדלפיה, וככתב במשרה חלקית ב WDAS.

המשפט ב-1982

ב-9 בדצמבר 1981, בסביבות 03:51 נורה השוטר דניאל פוקנר ונהרג במעצר המכונית של ויליאם קוק, אחיו הצעיר של אבו ג'אמאל. במהלך הקטטה אבו ג'אמאל נורה ונפצע. שוטרים שהגיעו למקום מצאו אקדח .38 קליבר, שהיה שייך לאבו ג'אמאל, לידו. בגליל של האקדח היו חמישה תרמילים ואבו ג'אמאל היה עדיין לבוש בנרתיק כתף. הוא נלקח ישירות מזירת הירי לבית החולים וטופל בפציעות שלו. הוא הואשם ברצח מדרגה ראשונה של דניאל פוקנר, בהתחלה שכר את שירותיו של העורך דין הפלילי אנתוני ג'קסון.
המקרה הגיע לבית המשפט ביוני 1982. השופט אלברט פ. סאבו הסכים לבקשה של אבו ג'אמאל לייצג את עצמו, עם ג'קסון כהיועץ המשפטי שלו. במהלך היום הראשון של המשפט החלטה זו שונתה וג'קסון הורה להיות הפרקליט היחיד של אבו ג'אמאל בשל מה שהשופט האמין שאבו ג'אמאל מנסה להפריע. בסך הכל, הוצא אבו ג'אמאל מהאולם לפחות 13 פעמים על הפרעה במהלך ההליכים המשפטיים ובמשפט.

וידוי בית החולים

שני עדים, קצינת הביטחון פריסילה דורהאם וקצין המשטרה גארי בל, העידו כי בזמן שאבו ג'אמאל היה בבית החולים הוא הודה כי הוא ירה בפוקנר "יריתי בבן זונה, ואני מקווה שהבן זונה מת!" הרופאים בבית החולים טענו כי אבו ג'אמאל לא היה מסוגל לעשות הצהרה כזאת במהלך אותו הזמן. הדו"ח המקורי של גארי ווקשול, קצין משטרה אשר ליווה את אבו ג'אמאל אל בית החולים, מספר כי "הכושי לא אמר שום דבר" חודשיים לאחר מכן, כאשר התראיין על ידי שוטרים, ווקשול נזכר ששמע את ההודאה של אבו ג'אמאל. הוא האשים "טראומה נפשית" על העיכוב. כאשר ההגנה ניסתה להתקשר לווקשול לחקירה נגדית, נמסר כי הוא היה בחופשה זמנית. ווקשול אף פעם לא העיד בבית המשפט את ההצהרה המקורית שלו ש"הכושי לא אמר שום דבר" אז זה לא התקבל כראיה.

ראיות פיזיות

אקדח בקוטר .38 קליבר, רשום על שם אבו ג'אמאל נמצא בזירת הפשע ולידו 5 תרמילים. בדיקות שבוצעו עם ראיות פיזיות אישרו שפוקנר מת מכדור .38. אנתוני ל. פול, המפקח על יחידת זיהוי נשק, העיד כי סוג הקליע היה נדיר באותו תקופה, עם יצרן אחד בלבד, למרות שהוא יכול היה לומר שם של לפחות עוד שני יצרים אחרים, אשר יצרו נשק הנושא את אותו המאפיינים. מומחים העידו כי הכדור הנלקח מאבו ג'אמאל נורה מהנשק של פוקנר. מומחה לבליסטיקה העיד בשביל ההגנה אך לא דיבר על הממצאים של המומחים.
אמנסטי אינטרנשיונל, תוך התייחסות לראיות פיזיות, הביעו את הדעה כי "... המשטרה לא הצליחו לבצע בדיקות כדי לברר אם הנשק ירה בעבר... הרכבה זו טעות, המשטרה גם לא הצליחו לבצע בדיקות כימיות על ידיו של אבו ג'אמאל כדי לגלות אם הוא ירה באקדח לאחרונה." בדיון ב-1995, מומחה לבליסטיקה העיד בשביל ההגנה כי עקב מאבקו של אבו ג'אמאל עם השוטרים במהלך מעצרו, גם בשל ששאריות אבק שריפה יכלו להשתפשף או להתנער מידיו, זה לא היה אמין מבחינה מדעית. מכתב שנכתב על ידי החוקר ד"ר פאול הויר, אשר ניתח את גופו של דניאל פוקנר, אמר כי הוציא כדור בקוטר .44 מפוקנר. זה הוביל לטענה שפוקנר נורה על ידי קליבר .44 ולא קליבר .38. הויר הודה בשנת 1995 כי הפתק שלו היה "ניחוש" מבוסס על התצפיות שלו, כי הוא לא היה מומחה לנשק ושהוא לא קיבל כל הכשרה בנשק.

תיק ההגנה

אחד מהעדי ההגנה דסי הייטאואר, תיאר אדם רץ ברחוב זמן קצר לאחר הירי. זה נודע בשם "תאוריית האדם הרץ", מבוסס על האפשרות כי "האיש הרץ" אולי היה היורה בפועל. עדה נוספת, ורוניקה ג'ונס, אמרה כי "כל מה שאני ראיתי היה שני גברים ושוטר על הקרקע. מה עוד אני יכולה לומר? הייתי קצת שיכורה." בתשובה לשאלה, "האם ראית מישהו בורח מזירת האירוע?" היא ענתה "אני לא ראיתי אף אחד עושה משהו. אף אחד לא זז." ההגנה טענה כי יש עד שלישי, דבורה קורדנסקי אך היא סירבה להופיע בבית המשפט.
ההגנה הציגה עדי אופי כולל המשוררת סוניה סאנצ'ס, סאנצ'ס העידה כי אבו ג'אמאל "נצפה על ידי הקהילה השחורה, כיצירתי, רהוט, שליו, איש חביב" במהלך החקירה הנגדית, התביעה הראה את הקשר שלו עם עבריין מורשע, פעיל ופנתר שחור ג'ואן צ'סימרד; סאנצ'ס נשאלה גם, בהתנגדות ההגנה, על אם היא תומכת בשחורים אחרים שהרגו שוטרים.

ערעורי מדינה 1983 - 1999

פנייה ישירה של הרשעתו נדחתה על ידי בית המשפט העליון של פנסילבניה ב-6 במרץ 1989, לאחר מכן דחו גם שימוע. ב-1 באוקטובר 1990, דחה בית המשפט העליון של ארצות הברית עצומה שלו בשביל צו עיון מחדש, וגם עצומה לשימוע חוזר עד 10 ביוני 1991.
ב-1 ביוני 1995, גזר דין המוות שלו היה חתום על ידי מושל פנסילבניה, טום רידג'. בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את העצומה על צו עיון מחדש נגד ההחלטה ב-4 באוקטובר 1999, המושל טום רידג' חתם על גזר דין מוות שני ב-13 באוקטובר 1999. גזר דין המוות שלו עוכב בגלל שאבו ג'אמאל החל במרדף שלו אחרי ההביאס קורפוס.

פופולריות, תמיכה והתנגדות

תומכיו של אבו ג'אמאל מוחאים על העוול או מגנים את עונש המוות שלו ועל מקרים אחרים. האיגודים המקצועיים, ארצות הברית וממשלות זרות בעיר, פוליטיקאים, עורכי דין, אנשי חינוך, ה-NAACP Legal Defense and Educational Fund, ארגוני זכויות האדם כגון משמר זכויות האדם, אמנסטי אינטרנשיונל הביעו את דאגתם לגבי המקרה שלו.
להם מתנגדים, משפחתו של דניאל פוקנר, קהילייה של פנסילבניה ומסדר האחווה של המשטרה. באוגוסט 1999, קרא מסדר האחווה של המשטרה על חרם כלכלי נגד כל יחידים וארגונים התומכים באבו ג'אמאל.
אבו ג'אמאל נעשה אזרח כבוד של כ- 25 ערים ברחבי העולם, כולל פריז, מונטריאול, פאלרמו וקופנהגן. בשנת 2001, היה הבנאדם השישי שקיבל את פרס Erich Mühsam, אשר מזהה פעילות יוצאת דופן מטעם חזון משחרר של החברה האנושית בקנה אחד עם זו של שמו האנרכיסטי שלה; בפרט, רוב הזוכים שלה היו פעילים למען צדק חברתי עבור מיעוטים נרדפים. באוקטובר 2002, הוענק לו חברות כבוד של האגודה ברלין על אלו שנרדפו על ידי המשטר הנאצי - הפדרציה של אנטיפשיסט וקבוצות האנטי (VVN-BdA).
ב-29 באפריל 2006, כביש חדש נסלל בפרבר הפאריסאי של סנט דניס (St. Denis) הנקרא מומיא אבו ג'אמאל לכבודו. במחאה על שם הרחוב, הציג חבר הקונגרס האמריקני מייקל פיצפטריק והסנאטור ריק סנטרום, לעשות הצבעה בין שני בתי הקונגרס. בית הנבחרים הצביע 31–368 בעד ההחלטה.