בוקי שיף

בוקי שיףהיא מעצבת תפאורה ותלבושות לאופרה, תיאטרון וקולנוע, מרצה בנושא עיצוב במה ותלבושות.

ביוגרפיה

בוקי שיף נולדה בתל אביב לשרה רובינוביץ' ולצבי שיף. שני הוריה עברו את השואה, אביה שירת בצבא האדום כנווט מטוס קרב ואמה נמלטה מגטו לידא והצטרפה כלוחמת לפרטיזנים. בארץ כתבה שרה רובינוביץ-שיף ספר "נערה במלחמה" העוסק בזיכרונותיה מתקופת המלחמה. צבי שיף היה מהנדס בתחום מדידות וחשמל.
בוקי שיף למדה בבית ספר ממלכתי דן ובתיכון אליאנס ברמת אביב. בצבא שירתה בחיל האוויר. למדה לתואר ראשון במגמת עיצוב תפאורה ותלבושות בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב בחוג לתיאטרון. המורים שהשפיעו עליה במיוחד היו לידיה פינקוס-גני ואלי סיני. בשנת 1980 כשלמדה בשנה ד' לידיה פינקוס-גני לקחה אותה להיות אסיסטנטית בתיאטרון באר-שבע להצגה "שש נפשות מחפשות מחבר", בבימויו של יורם פאלק ונתנה לה לעצב בעצמה את התלבושות.
בשנת 1989 הזמינה אותה האופרה הישראלית החדשה לעצב תלבושות לאופרה "סיפורי הופמן", בבימויו של במאי האופרה הנודע דייוויד אולדן, עמו שיף ממשיכה לעבוד שנים רבות. ב-1995 צפה הבמאי הגרמני הארי קופפר בהפקת "טנהויזר", שהוקרנה בערוץ ארטה, לה עיצבה שיף את התלבושות והזמין אותה לעצב את התלבושות להפקת "לוהנגרין" בשטאץ אופרה בברלין ב-1996 ומאז היא משתפת עמו פעולה.
בישראל עבדה בוקי שיף בתיאטראות הבימה, הקאמרי, בית ליסין, תיאטרון אורנה פורת, תיאטרון חיפה, צוותא, תיאטרון באר שבע והאופרה הישראלית החדשה.
בין הבמאים עמם עבדה בישראל ניתן למנות את: חנן שניר, חנוך לוין, מיכה לבינסון, אילן רונן, אורי פסטר, ניסים אלוני וישראל גוריון.
בין במאי האופרה הנודעים בעולם עמם היא עובדת, אפשר למנות את ריצ'רד ג'ונס, רוברט קרסון, דייוויד אולדן, הארי קופפר, ז'אן לואי גרינדה וכריסטופר אולדן, בבתי האופרה: לה סקאלה במילנו, האופרה העירונית ברלין, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן לונדון, האופרה הוולשית הלאומית, האופרה של סן פרנסיסקו, האופרה העירונית פרנקפורט, אופרה קלן, בית האופרה בטוקיו, השטלה פריז, האופרה העירונית וינה, האופרה הבווארית מינכן, בית האופרה בברצלונה, התיאטרון המלכותי (מדריד), האופרה של מונטה קרלו ועוד.
בוקי שיף עיצבה גם תפאורות ותלבושות להפקות טלוויזיה, קולנוע וסרטי פרסומת רבים. בשנים האחרונות היא עוסקת גם בעיצוב גופי תאורה. חלונות ראווה בברלין וכן משתתפת בתערוכות אומנות.
מאז 2003 מחלקת שיף את זמנה בין ישראל לאירופה.

אודות עבודתה

מתוך הרצאה של בוקי שיף – מדיטק חולון 2006 :
"המושג עיצוב במה ותלבושות, הוא בעיני קודם כל פרשנות ויזואלית לדרמה, מוזיקה, זמן ומקום התרחשות והוא תוצאה של דיאלוג בין הבמאי ליוצרים השונים כמו מעצב התפאורה, התלבושות, התאורה ולפעמים גם הכוריאוגרף ואיש הסאונד.
עם זאת, מה שמעניין אותי באופן אישי, הוא לא בניית עולם ויזואלי שהוא חיקוי ריאליזם תקופתי של זמן ומקום, אלא יצירת עולם בימתי שהוא חוויה ויזואלית דרמטית המורכבת מצורה, אור, צבע ותנועת השחקנים על הבמה, חוויה שאינה בהכרח כפופה לזמן ותקופת התרחשות.
כך, סגנון העצוב שלי, הן של הבמה והן של התלבושות, מורכב ומושפע מאין סוף דימויים ויזואליים חזותיים: מודרניים וקלאסיים, הבמאים מעולם הציור, הפיסול, הארכיטקטורה, האופנה, הקולנוע, הקרקס והטלוויזיה. גם בבחירת החומרים אני עושה עירוב מוחלט ואני מאוד אוהבת לשלב בין חומרים טבעיים ויקרים לבין חומרים סינתטיים וזולים.
צורת העבודה שלי מאוד אינטואיטיבית, פחות רציונלית ואינה כפופה כמעט לחוקים של "מה נכון ומה לא נכון"  ולמרות שתמיד אני מתחילה את תהליך העבודה בקריאת הטקסט ושמיעת מוזיקה, הרי שלא תמיד אני מתחילה עם סקיצת הכנה לרעיון, לפעמים חומר או בד מסוים, גור מים לי להחליט על כיוון שלם בעצוב הפקה מסוימת.
המאפיין את העבודות שלי הוא ניסיון ליצור סינתזה בין עבר להווה, בין חדש לישן, ובין מודרני לקלאסי. כאשר אני כמעט תמיד רוצה לחבר את התוצאה לאסתטיקה של ימינו".