google/wiki40b huggingface dataset:
מרדכי קנת

מרדכי (מקס) קֶנֶת (במקור: מקס קנטרוביץ'; 26 במרץ 1909 – 6 בדצמבר 1987) היה שופט ישראלי, שכיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב (1952–1979).

ביוגרפיה

מרדכי (מקס) קנת נולד ב-1909 בלונדון. הוריו, חנה לבית יאסקולקה וחיים קנטרוביץ, היו תושבי חברון שגורשו מהארץ עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והתיישבו באנגליה. ב-1919 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא למד בבית הספר המנדטורי למשפטים, ובמקביל היה בשנת 1930 פקיד בבית המשפט המחוזי בירושלים. משנת 1931 היה מתורגמן בבית המשםפט המחוזי ובהמשך עבר לכהן כמתורגמן ראשי של בית המשפט המחוזי בתל אביב. הוא השתלם באוניברסיטת לונדון, הוסמך למשפטים וקיבל רישיון עריכת דין בארץ ישראל.
באוגוסט 1937 מונה לשופט בבית המשפט השלום וכמנהל ההוצאה לפועל. ב-1947 מונה כשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב ועם הקמת מדינת ישראל היה בין ששת השופטים הראשונים שמונו לבתי המשפט המחוזיים בישראל. באוגוסט 1949 עִברת את שמו ושם משפחתו ל'מרדכי קנת'. בקיץ 1952 התמנה כנשיא תורן, ומ-1977 עד 1979 כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
קנת כיהן במשך 42 שנים על כס המשפט. בתפקידו כשופט פסק את פסק הדין הראשון שניתן, בתביעה אזרחית, אחרי הכרזת העצמאות של מדינת ישראל.]
ב-1958 כיהן כאב בית הדין הצבאי המיוחד ששפט את אלוף-משנה יששכר שדמי, שהועמד לדין באשמת רצח וחריגה מסמכות בהקשר לטבח כפר קאסם; שדמי זוכה מאשמת הרצח והורשע בסעיפי החריגה מסמכות, הוא ננזף והוטל עליו קנס סמלי של עשר פרוטות, והוא המשיך בשירותו הצבאי.
ב-1979 עמד קנת עמד בראשות ועדת קנת - ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת מצב בתי הכלא בישראל. כמו כן נמנה עם חברי ועדת בכור שחקרה את רצח ארלוזורוב.
בשנת תשל"ט (1979) הוענק לקנת עיטור "יקיר העיר תל אביב-יפו".
קנת נפטר בדצמבר 1987, בגיל 78. נטמן בבית העלמין קריית שאול.

משפחתו

קנת היה נשוי לטובה לבית חיון (1913–1998), ואב לשניים: חיים ודליה.
בתו דליה קובל היא שופטת לשעבר שכיהנה בבית משפט השלום בירושלים.
אחיו נתן קנת היה מבכירי עורכי הדין בארץ. אחיו חנוך (הנרי) קנת (קנטרוביץ') היה המושל היהודי בחברון מטעם המנדט הבריטי, ולאחר מכן שימש בתפקידים משפטיים בכירים שונים בממשל הבריטי.
אח"י יפו (סער 4.5)

פעילות

הספינה לקחה חלק בפעילויות מבצעיות רבות במספר גדול של זירות, ורובן מסווגות.

מלחמת לבנון השנייה

עקב חטיפת החיילים רגב וגולדווסר בגבול לבנון ישראל, ישראל פתחה בנוהל חניבעל, נוהל מניעת חטיפת חיילים בידי אויב. זו הייתה תחילתו של מבצע שכר הולם, ששמו שונה למבצע שינוי כיוון ועם תומו נקבע שמו למלחמת לבנון השנייה. פעילות חיל הים הראשונית הייתה תקיפת צירי דרך מרכזיים וגשרים לאורך החוף הלבנוני, כדי למנוע את העברתם של רגב וגולדווסר. בנוסף החל סגר ימי כדי למנוע את העברת החיילים דרך הים. בהמשך המלחמה חיל הים בניצוח שייטת 3 המשיך את הסגר הימי על מנת למנוע העברת אמל"ח, למנוע חדירת מחבלים מן הים והפעלת לחץ כלכלי על לבנון וחזבאללה. בנוסף חיל הים תקף מטרות רבות לאורך החוף.

מבצע עופרת יצוקה

עקב ירי נרחב של רקטות על ישראל וישובי עוטף עזה צה"ל החל את מבצע עופרת יצוקה בחורף 2008. חיל הים עיבה את הסגר הימי על עזה הן כדי למנוע הברחת נשק לרצועה והן בשביל למנוע תקיפות דרך הים של מטרות ישראליות. בנוסף שייטת 3 תקפה את חופי לבנון באמצעות ירי של תותחי 76 מ"מ.

מבצע עמוד ענן

במהלך מבצע עמוד ענן א"חי יפו הייתה בהספנה.

מבצע שובו אחים וצוק איתן

ביוני 2014 נחטפו שלושת הנערים שער, פרנקל ויפרח. לאחר החטיפה החלו חיפושים ומעצרים נרחבים באזור יהודה ושומרון לאיתור הנערים וחוטפיהם. הפעילות האינטנסיבית באיו"ש הסלימה את המצב ברצועת עזה וירי רקטות ותקיפות פלסטיניות מהרצועה נעשו בתדירות גבוהה יותר ויותר. עקב כך חיל הים הגביר את הפעילות בחופי עזה והחל להחזיק סטי"ל בגזרת אשדוד באורח קבע בזמן המבצע. 
ביולי 2014 ,כחודש לאחר המבצע, ההסלמה ברצועת עזה נעשית בלתי נסבלת מבחינת ישראל: ירי של עשרות רקטות ופצצות מרגמה מדי יום על יישובי עוטף עזה וירי של טילי פאג'ר ארוכי טווח על אזור תל אביב והמרכז. בעקבות זאת ישראל החלה בכניסה קרקעית לרצועת עזה. חיל הים החל בתקיפות מן החוף של דבורות וירי של תותחי 76 מ"מ מן הניריות על מטרות חוף למטרת השמדה וחיפוי על כוחות קרקע. אח"י יפו הייתה הספינה שירתה את המספר הרב ביותר של פגזים במבצע זה.

צוות

צוות אח"י יפו כולל בערך 45 חוגרים המתמקצעים ב-17 מקצועות שונים כמו מפעיל טילים, חשמלאי או מכונאי. ובין 10 ל-15 קצינים ונגדים. הצוות בדומה לשאר שייטת 3 מתחלק ל-4 מחלקות שלכל אחת תחום מקצועי אחר.
סרגיי קונובלוב

קריירה

קונובלוב גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל דניפרו דנפרופטרובסק. בשנת 1990, בהיותו בן 18, עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. לאחר 4 שנים בדניפרו עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב. בעונתו הראשונה בדינמו שותף קונובלוב במרבית משחקי הליגה של הקבוצה, אך בהמשך התקשה לתפוס את מקומו בסגל הקבוצה. 
הוא הושאל למשך שתי עונות לקבוצת פוהאנג סטילרס מדרום קוריאה. קונובלוב השתלב בהרכב הראשון של הקבוצה והפך לאחד השחקנים המובילים בה. במהלך השנתיים, בהן שיחק בשורותיה, זכתה הקבוצה פעמיים בגביע האלופות של אסיה.
בשנת 1998 שב קונובלוב לדינמו קייב, והרבה לשחק בעיקר כשחקן מחליף. בשנת 2001 הושאל קונובלוב לקבוצת נעוריו, דניפרו דנפרופטרובסק, אך פציעות מנעו ממנו לקחת חלק פעיל במשחקי הקבוצה.
בשנת 2002 הושאל קונובלוב לביתר ירושלים למשך עונה אחת. בבית"ר שיחק קונובלוב בקישור עם חברו מדינמו קייב, דמיטרי מיכאלנקו. בתום תקופת ההשאלה, עזה קונובלוב את ישראל, והצטרף לקבוצת ארסנל קייב, אשר רכשה את כרטיס השחקן שלו. קונובלוב שיחק בשורותיה של ארסנל 3 שנים, במהלכן הושאל לתקופות קצרות לעוד שתי קבוצות.
את הקריירה המקצועית שלו ככדורגלן הוא סיים בשנת 2006 באינטר באקו.

נבחרות

בשנת 1990 זומן קונובלוב לשחק בנבחרת הנוער של ברית המועצות. עם הנבחרת השתתף באליפות העולם לנוער בשנת 1991, בה זכתה נבחרת ברית המועצות במקום שלישי. במהלך הטורניר שותף קונובלוב בכל חמשת המשחקים שלה והבקיע שער אחד. עם התפרקות ברית המועצות וכינון אוקראינה העצמאית הצטרף קונובלוב אל נבחרת הנוער של אוקראינה.
ב-27 באפריל 1993 ערך קונובלוב את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של אוקראינה, במשחק ידידות מול ישראל. במשחק זה הוא הבקיע גם את שערו הראשון בנבחרת. בשנת 2003 פרש מהנבחרת לאחר שערך במדיה 22 הופעות וכבש שלושה שערים.

קריירת אימון

בשנת 2011 הצטרף קונובלוב לצוות המאמנים של קבוצת סבסטופול והיה לעוזר המאמן של הקבוצה. בעונת 2014/2013 מילא את מקומו של מאמן הראשי של הקבוצה. החל מקיץ 2016 מאמן קונובלוב את קבוצת טרנופול מהליגה האוקראינית השנייה, שהיא הליגה השלישית בחשיבותה באוקראינה.
מת על המתים

תקציר העלילה

עלילת הסרט מתמקדת בשון ריילי (מגולם על ידי סיימון פג), איש מכירות בריטי בן 29 אשר עובד בחנות מוצרי אלקטרוניקה ודי מרוצה מחייו. אף על פי כן, חברתו השאפתנית ליז מחליטה בהמשך להיפרד משון משום שהוא נוהג לבלות זמן רב מדי בפאב האהוב עליו, "וינצ'סטר", ובגלל שהוא מבלה את רוב זמנו הפנוי עם חברו אד (מגולם על ידי ניק פרוסט) העצלן והמובטל אשר משפיע לרעה על שון.
למחרת בבוקר פורצת בלונדון מגפת זומבים, אך שון, אשר עסוק מדי בהתמודדות עם הבעיות של עצמו ואשר חווה הנגאובר, לא שם לב בתחילה לזומבים ברחובות. שון ואד מגלים לבסוף שלונדון נמצאת תחת מתקפה מאסיבית של זומבים לאחר שהם צופים בדיווחים על כך בטלוויזיה בעוד שקבוצת זומבים תוקפת את ביתם. לאחר שהם מצליחים להביס את הזומבים הם מחליטים שהם צריכים לעבור למקום בטוח. שון ואד מחליטים שהמקום הכי הבטוח שהם מכירים הוא הפאב המקומי, "וינצ'סטר". בעקבות כך, שון, אד, ליז, אמו של שון ברברה, אביו החורג השנוא פיליפ (ביל ניי), והחברים המעצבנים של ליז דייוויד ודיאן יוצאים לעבר הפאב "וינצ'סטר".
אנדריה פרגר

קורות חייו

אנדריה פרגר נולד ב-1912 בפץ', בהונגריה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, במשפחה של חייט יהודי. אמו הייתה יהודיה ילידת סלובקיה, שהייתה אז גם חלק מאותה האימפריה. הוריו היגרו לזאגרב ושם החל בלימודי נגינה. בהמשך, רכש תואר דוקטור במשפטים ובמוזיקה באוניברסיטת לייפציג. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, עבר לספליט שבאזור הכיבוש האיטלקי ובהמשך הצטרף לכוחות הפרטיזנים של טיטו. במהלך שירותו במחתרת נמנה עם מקימי התיאטרון המחתרתי של הפרטיזנים. לאחר המלחמה מונה למנהל המקצועי של המקהלה על שם האחים ברוך.
במקביל, המשיך בנגינה בפסנתר. הוא ניגן ב-15 תזמורות ביוגוסלביה ובשלוש מחוצה לה, והופיע ב-17 מדינות, ובכללן ארצות הברית, קנדה, ברית המועצות ובריטניה. הופעותיו הוקלטו על גבי תקליטים והושמעו באופן תדיר ברדיו היוגוסלבי. ההרכב הבולט בו פעל נקרא "הטריו של בלגרד", שכלל בנוסף אליו צ'לן וחלילן ופעל בין השנים 1964 – 1984.
פרגר לימד במשך 30 שנה באקדמיה למוזיקה בבלגרד ובאקדמיה לאמנויות בנובי סאד, והעמיד שורה ארוכה של בוגרים.
אנדריה פרגר הלך לעולמו בבלגרד שבסרביה ב-2015 והוא בן 103.
סילשי סיהינה

ביוגרפיה

את הקריירה שלו כספורטאי החל סיהינה כשהיה תלמיד בבית ספר. באותם ימים, ראה בבן ארצו, היילה גברסילאסי מודל לחיקוי, ועם הזמן הפך סיהינה לשותפו בתחרויות כנציג אתיופיה.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה סיהינה במדליית ארד בריצת 10000 מטר, ובכך היה שותף עם עוד שני רצים אתיופים שזכו בכל שלוש המדליות באותה תחרות יחד קנניסה בקלה והיילה גברסילאסי. באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 10000 מטר במשחקי אפריקה שנערכו באבוג'ה, ניגריה.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה סיהינה במדליית כסף בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:09.39 דקות, אחרי בן ארצו, קנניסה בקלה שקבע שיא אולימפי חדש של 27:05.10 דקות ולפני זרסנאי טדסה מאריתריאה (27:22.57 דקות). באותה שנה זכה סיהינה במדליית ארד באליפות העולם בריצת קרוס קאנטרי.
אליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכה סיהינה בשתי מדליות כסף בריצת 10,000 מטר, שוב אחרי בקלה ובריצת 5,000 מטר.
בשנת 2006 זכה סיהינה במדליית כסף נוספת, הפעם במסגרת אליפות העולם בריצת קרוס קאנטרי, כשפעם נוספת מקדים אותו קנניסה בקלה.
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה סיהינה במדליית כסף בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:09.03 דקות, אחרי בקלה (27:05.90 דקות) ולפני מרתין מת'אטי מקניה (27:12.17 דקות). 
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה סיהינה במדליית כסף בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:02.77 דקות, אחרי בקלה ששיפר את שיאו האולימפי והעמיד אותו על 27:01.17 דקות ולפני מיכה קוגו מקניה (27:04.11 דקות).

משפחה

סילשי סיהינה נשוי לטירונש דיבאבה, האלופה האולימפית בריצות ל-5000 מטר ול-10000 מטר, אלופת עולם ושיאנית העולם הנוכחית בריצת 5000 מטר.
צוואר הרחם

Ectocervix

חלק צוואר הרחם הבולט לתוך הנרתיק מכונה גם portio vaginalis. אורכו הממוצע של חלק זה עומד על 3 ס"מ ורוחבו עומד על 2.5 ס"מ. הוא בעל שטח פנים קמור ואלפיטי, אשר ומורכב משפה קדמית (אנטריורית) ושפה אחורית (פוסטריורית).

External oss (הפתח החיצוני)

הפתח של ה-ectocervix לחלל הנרתיק מכונה external oss. הגודל והצורה של חלק זה תלויים באופן משמעותי בגיל האישה, מצבה ההורמונאלי והאם היא ילדה בעבר לידה נרתיקית. באישה שלא ילדה בעבר דרך הנרתיק ה-external oss הוא בעל צורה קטנה ועגולה. זאת לעומת, נשים שילדו בעבר לידה נרתיקית, או שעברו הפסקת הריון בשלב מתקדם - הפתח אצלן הוא רחב יותר ובעל צורה הדומה לחריץ.

Endocervical canal

המעבר שבין ה-external oss לבין חלל הרחם מכונה 
ה-endocervical canal. התעלה היא בעלת צורה שטוחה, ורוחבה המרבי מושג בגיל הפוריות, אז רוחבה עומד על 7-8 מ"מ בחלקה הרחב ביותר.

Internal oss

הפתח של צוואר הרחם לתוך חלל הרחם מכונה ה-Internal oss.

ריר צוואר הרחם

במצב תקין חסום הפתח החיצוני של צוואר הרחם על ידי ריר צמיגי שמונע מעבר של זיהומים אל חלל הרחם. צמיגותו של ריר זה יורדת כשהביצית מוכנה להפריה והוא הופך לנוזלי יותר, וזאת על מנת לאפשר לזרעונים לעבור דרך צוואר הרחם אל הרחם והחצוצרות.
במהלך ההיריון, חסום צוואר הרחם לחלוטין על ידי פקק (plug) מיוחד בעל תכונות אנטי-בקטריאליות (נוגדות חיידקים). פקק רירי זה נושר דרך הנרתיק בזמן שצוואר הרחם מתרחב בלידה או זמן קצר קודם לכן.

תפקידי צוואר הרחם

במהלך אורגזמה צוואר הרחם מתנענע והפתח החיצוני שלו מתרחב. מחקרים ראשונים הציעו שצוואר הרחם פועל באופן שכזה על מנת למשוך את נוזל הזרע שנמצא בנרתיק אל תוך הרחם, ועל ידי כך הוא מעלה את הסיכוי להפריה. מחקרים חדשים בתחום מעלים ספקות בנוגע לאמיתות תאוריה זאת.]
במהלך המחזור החודשי פתחו של צוואר הרחם מתרחב מעט על מנת לאפשר לרירית הרחם (endometrium) לנשור החוצה בצורה של וסת. יש הסוברים כי הכאב בצורה של התכווצויות בזמן המחזור החודשי נובע בחלקו מהתרחבות זאת. כתמיכה בטענה זו, ניתן לראות כי אותו כאב בצורה של התכווצות בזמן המחזור החודשי יורד בדרגתו ואף נעלם לאחר הלידה הראשונה, כנראה מכיוון שפתח צוואר הרחם מתרחב.
במהלך הלידה, ההתכווצויות של הרחם מביאות להתרחבותו של צוואר הרחם עד לקוטר של כ-10 ס"מ, על מנת לאפשר ליילוד לעבור דרכו.
פורשה פאנאמרה

היסטוריה וייעוד

שמה של הפאנאמרה בדומה לפורשה קאררה נגזר מן השם 'קאררה פאנאמריקנה', שמו של מרוץ מכוניות בעל חשיבות רבה אשר היה נהוג להתקיים במקסיקו בשנות החמישים ובו פורשה ידעה הצלחות רבות.
פורשה הציגה כבר בעבר מכוניות קונספט במרכב ארבע דלתות כמו מכונית האבטיפוס פורשה 989 בשנת 1991, מכונית האבטיפוס פורשה 911 ארבע דלתות, ואת מכונית הקונספט C88 אשר יועדה עבור השוק הסיני, אולם מכוניות אלו מעולם לא נכנסו לייצור. באופן כללי נחשבת הפורשה פאנאמרה כתוצר של האבטיפוס הפורשה 989.
הפורשה פאנאמרה והפאנאמרה S מתחרות בסגמנט הפאר במרצדס-בנץ S-קלאס, בב.מ.וו סדרה 7, ובאאודי A8, כאשר הגרסאות החזקות בעלות הביצועים הגבוהים, הפאנאמרה טורבו והטורבו S, מתחרות בנוסף גם במכוניות בסגמנט האקזוטי כגון הבנטלי קונטיננטל פליינג ספר, אסטון מרטין ראפיד, והמזראטי קוואטרופורטה.
בדומה לפורשה קאיין, הפורשה פאנאמרה ספגה ביקורת רבה מצד מעריצי המותג על כך שפורשה בנסיונותיה להרחיב את היצע הרכבים ואת עסקיה, פונה ללקוחות בעלי מאפייני העדפות רכב חדשים ושונים, שכן הפאנאמרה, מכונית בגודל מלא, בעלת מנוע קדמי עם חמש דלתות ובמשקל של כמעט שתי טונות מנוגדת באופן מוחלט לפילוסופיה הספורטיבית של החברה ובמיוחד למכונית המזוהה ביותר עימה, הפורשה 911.

ייצור

מנוע הרכב מיוצר בשטוטגרט, מרכב הרכב מיוצר ונצבע במתקן קבוצת פולקסוואגן בהאנובר, וההרכבה הסופית מתבצעת במפעל החברה החדש של פורשה בלייפציג, לצד דגם הקאיין.
הייצור החל באפריל 2009, כחודש לאחר הופעת הבכורה של הרכב בתערוכה בשנגחאי אשר בסין, כאשר פורשה תמשיך את קצב הייצור בסביבות 20,000 מכוניות בשנה.

פאנאמרה S הייבריד

בשנת 2008 הודיעה פורשה על פיתוח מערכת הייברידית לפאנאמרה, כאשר בפברואר 2011 הציגה החברה את הדגם החדש, הפאנאמרה S הייבריד. מערכת הפאנאמרה הייבריד זהה למערכת הקאיין הייבריד - מנוע אאודי 6 צילינדרים מוגדש בנפח 3.0 ליטרים אשר מספק 333 כ"ס, לצד מנוע חשמלי נוסף המספק 47 כ"ס, כמו גם תיבת ההילוכים טיפטרוניק S בעלת 8 ההילוכים של דגם הקאיין. בסה"כ הספק הפאנאמרה S הייבריד עומד על 380 כ"ס, כאשר המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.0 שניות. מכונית זו מייצרת רק 159 גרם של פחמן דו-חמצני לקילומטר, מהווה את המכונית הנקייה ביותר בהיצע המכוניות של פורשה, ועדיין מציגה ביצועים גבוהים עם מהירות מרבית של 270 קמ"ש.
נייתן גלייזר

ביוגרפיה

גלייזר, כמו רבים מחבריו אנשי הניאוקון (נורמן פודהורץ, אירווינג קריסטול, קלמנט גרינברג, דונלד קגן ועוד), נולד בניו יורק להורים יהודים יוצאי מזרח אירופה (במקרה שלו פולין), הצעיר משבעה אחים ואחיות. כפי שסיפר ב-1990, האווירה בביתו הייתה: "סוציאליסטית, אך לא יותר מדי, דתית אורתודוקסית, אך לא יותר מדי, ידידותית לארץ ישראל, אך לא ציונית, דוברת יידיש, אך לא רק יידיש".
הוא למד בסיטי קולג' של ניו יורק (בוגר הקולג' בשנת 1944) ואף היה חבר ועורך ביטאון ארגון הסטודנטים הציוניים שם, "אבוקה". בנוסף היה חלק מחבורת "האינטלקטואלים של ניו יורק". חברים נוספים בקבוצה זו היו אירווינג קריסטול, דניאל בל, אירווינג האו ועוד. הייתה זו חבורה של יהודים בעיקר, בעלי השקפת עולם שמאלית-מרקסיסטית, אך לא דוגמטית קונפורמיסטית. בעיצומו של פולחן סטלין שהקיף את מרחבי השמאל, העזה חבורה זו לפקפק ב"שמש העמים" סטלין, ולתהות הכיצד יכול חזון סוציאליסטי נאצל להוליך למשטר עריצות רצחני כזה של האיש.
בשנת 1943 הוא נישא לאשתו הראשונה רות סטולקין, ונולדו להם שלוש בנות. הוא התגרש ב-1958 ונישא בשנית בשנת 1962. את לימודי הדוקטורט סיים גלייזר בשנת 1962 באוניברסיטת קולומביה. בשנים 1963–1969 שימש פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כאשר במקביל כיהן כיועץ לענייני רווחה בממשלי ג'ון קנדי ולינדון ג'ונסון. באותה תקופה ניכרה בכתביו התרחקותו ההדרגתית מהשמאל, ממדיניות המלחמה בעוני, בפרט ומרעיונות הסיוע הממשלתי כפתרון לכל, בכלל. בשנים 1969–1993 שימש גלייזר פרופסור לחינוך באוניברסיטת הרווארד ודעותיו החברתיות הלכו והתייצבו במרכז המפה הפוליטית. בניגוד לחבריו, שהפכו רובם ככולם לרפובליקנים, נשאר גלייזר דמוקרט. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 למשל הוא תמך בג'ון קרי, מועמד הדמוקרטים, שהפסיד לבסוף במירוץ לג'ורג' בוש הבן.
גלייזר היה חבר מערכת "קומנטרי" כשירחון זה היה עדיין שמאלני-ליברלי, בשנים 1944–1953. משנת 1973 היה עורך שותף (יחד עם אירווינג קריסטול) של הירחון הימני-מרכזי רב ההשפעה, "פאבליק אינטרסט", ועד למותו הוא שימש כעורך שותף של הירחון "ניו ריפבליק", יורשו הימני-מרכזי ורב ההשפעה אף הוא של אותו ירחון.
נפטר ב-19 בינואר 2019.

כתיבתו

בספרו הידוע ביותר, "אחרי כור ההיתוך" (נכתב בשיתוף עם דניאל פטריק מויניהאן, 1963, הוצאת MIT), הוא טען לראשונה שניסיונה של ארצות הברית ליצור כור היתוך גזעי ואתני של המהגרים אליה, נכשל. על הספר זכה (יחד עם מויניהאן) בפרס אניספילד-וולף בשנת 1964. בספרו "כולנו רב תרבותיים כיום" (1997, הוצאת אוניברסיטת הרווארד) הוא מודה בצער רב כי תאוריית ה"רב-תרבותיות" היא שניצחה את כור ההיתוך; לדעתו, זה מה שגרם לעצירת השתלבותם של השחורים ושאר המיעוטים בחברה האמריקנית. ספר זה הביא לביקורת רבה עליו מצידה הימני של המפה - השמרנים טענו כנגדו, כי במקום להילחם ב"רב תרבותיות", שגם הוא לכאורה מתנגד לה וטוען שאיננה טובה לחברה האמריקנית, ובמקום לחתור לאידיאל הישן של כור ההיתוך החברתי תרבותי ולשלטון הערכים הליברלים-דמוקרטים, הוא מטיף בעצם להיכנע ל"רב תרבותיות" ולאפשר לכל מגזר לשמור ולחיות על פי התרבות המקורית שלו, מה שיביא להתפרקותה של החברה האמריקנית כולה.
גלייזר לא נטש את השקפתו הציונית ומורשתו היהודית ורבים מספריו עסקו בתחומים אלה, בהם "יהדות ארצות הברית" (הוצאת אוני' שיקגו, 1957) ו"פניה הרבות של האנטישמיות" (הוצאת הוועד היהודי האמריקני, 1967) ועוד.
קלייר טרבור

ביוגרפיה

טרבור נולדה בשכונת בנסונהארסט שבברוקלין, ניו יורק בשם קלייר וולמליינגר, בתם היחידה של בנג'מינה ונואל וומליינגר. טרבור החלה את דרכה כשחקנית בהוליווד בשנות ה-30 לצידם של ספנסר טרייסי בסרטים "Dante's Inferno", "משחק הכעס" ושירלי טמפל בסרט "מותק תקודי קידה". בשנת 1937 שיחקה טרבור בסרט הפשע של ויליאם ויילר "מבוי סתום" בתפקיד פרנסי חברתו של הגנגסטר "בייבי פייס" מרטין (המפרי בוגארט) עליו הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בנוסף שיחקה סרטו של אדוארד ג'י רובינסון "ד"ר קליטרהאוז המדהים".
טרבור זכתה לשדרוג מקצועי משמעותי בשנת 1939 בזכות תפקיד ראשי במערבון "מרכבת הדואר" בתור הפרוצה דאלאס. טרבור הופיעה לצידו של ג'ון ויין במערבונים "פקודה אפלה" של ראול וולש בתפקיד המחנכת מרי מק'לאוד ו"התקוממות אלגנטית". בשנות ה-40 שכבר מעמדה כשחקנית הוא איתן הופיעה טרבור בסרט הבלשים "היי שלום יפתי" בתפקיד הלן גרייל, במערבון "הונקי טונק" לצידם של קלארק גייבל ולנה טרנר ובסרטי הפשע "נולד להרוג" של רוברט וייס בתפקיד הגרושה הלן ברנט ו"צומת הצטלבות".
טרבור זכתה בפרס האוסקר לתפקיד המשני הטוב ביותר בשנת 1948 על הופעתה בסרט הפשע של ג'ון יוסטון "קי לארגו" בתור הזמרת האלכוהוליסטית גיי דאן. בשנה זו שיחקה גם בדרמת הפשע של אנתוני מאן "עסקה גסה".
בשנת 1954 הועמדה טרבור בפעם השלישית בקריירה שלה לפרס האוסקר על תפקיד משנה בעבור משחקה בתור מיי הולסט בסרט האסונות של ויליאם ולמן "הגבוהים והאדירים" בהפקתו של ג'ון ויין.
טרבור המשיכה להופיע בסרטים והשתתפה במלודרמה "מרג'ורי מורנינגסטאר" בתפקיד רוז אמה של מריג'ו מורגנסטרן (נטלי ווד), במערבון של קינג וידור "איש ללא כוכב" ובדרמות "החשפנית" של פרנקלין שייפנר בתפקיד הלן ביירד חברתה של נערת השעשועים לילה גרין (ג'ואן וודוורד) ו"ההר". את תפקידיה המוצלחים האחרונים בקולנוע עשתה טרבור בקומדיות "איך לרצוח את אשתך" בתפקיד אדנה למפסון ו"נשקיני לשלום" של רוברט מאליגן. 
טרבור הייתה פעילה גם בתחום הטלוויזיה: היא זכתה בשנת 1956 בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי על הופעה שרשמה בסדרת הטלוויזיה "Producers' Showcase". היא הועמדה לפרס אמי נוסף על תפקיד בסדרה "Lux Video Theatre ".
טרבור הייתה נשואה 3 פעמים במהלך חייה: בעלה הראשון היה התסריטאי קלארק אנדרוס. מגירושייה השניים לסיילוס ויליאם דאנסמור הביאה לעולם ילד אחד בשם צ'ארלס שנספה באסון התעופה של מטוס 182 מחברת "Pacific Southwest Airlines" בשנת 1978. בעלה השלישי של טרבור היה המפיק מילטון ברן לו היא הייתה נשואה עד לפטירתו ממחלת הסרטן בשנת 1979.
טרבור נפטרה ב-8 באפריל 2000 מכשל נשימתי בניופורט ביץ', קליפורניה כשהיא בת 90. על שמה מונצח כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
קפה לאבנה

קפה לאבנה (באיטלקית: Caffé Lavena) הוא בית קפה הממוקם בכיכר סן מרקו בוונציה שבאיטליה. בית הקפה הוא אחד מבתי הקפה העתיקים בעולם, ומהידועים שבבתי הקפה שבוונציה.

היסטוריה

בית הקפה נוסד על ידי קארלו לאבנה בשנת 1750. משפחת לאבנה מנהלת את הקפה עד ימינו. בעת היווסדו נקרא בית הקפה "קפה אונגריה", מאחר שבאותה עת שלטה בוונציה האימפריה האוסטרו-הונגרית. לימים שונה שם בית הקפה ל"אורסו קורנאטו" (הדב שלראשו כתר) - בשל האיור המופיע בסמל שמעל בית הקפה - דב העומד על שתי רגליו האחוריות ולראשו כתר.
כבר במאה ה-18 זכה הקפה לפופולריות רבה, וישבו בו משכילים ואישי רוח רבים. הקפה זכה לפרסום בשל היותו הקפה האהוב על המלחין ריכרד ואגנר בעת שהותו בוונציה. ואגנר נהג לשבת בבית הקפה מדי יום בין השעות חמש ושש אחרי הצהריים.
ללא גלימה

הסיקור התקשורתי

הספר קיבל ביקורת אוהדת בכלי התקשורת השונים, שציינו שדרכו ניתן לדעת מה חושבים באמת השופטים.  
כך נכתב בכתב העת השילוח: "מדובר בספר רב ערך. שזורים בו עיקרי הדברים שנחוץ לאזרח הישראלי להתמצא בהם בהיסטוריה, בפילוסופיה, במשפט ובחברה, ומומלץ לקוראו תוך שמירה על ערנות ביקורתית."
באתר מידה נכתב כי: "רק במקרים נדירים אנו זוכים לפגוש את בני האדם שמתחת לגלימה, את הלך הרוח האישי שלהם ואת עולמם הרעיוני והאידאולוגי. הזדמנות מסוג זה מאפשר ספר שיצא לאחרונה: ללא גלימה – שיחות עם שופטי בית המשפט העליון"
טובה צימוקי כתבה באתר ynet כי: "בספר חדש שיצא לאור בימים אלה מנתחים שופטים לשעבר בבית המשפט העליון סוגיות בוערות בחברה הישראלית, וחושפים טפח מפסקי הדין המכוננים שניתנו כאן בעשורים האחרונים."
משה גורלי התייחס לדעות השופטים באתר כלכליסט: "העמדה הפוליטית של השופטים תופסת מקום נכבד בשיחות. יצחק זמיר נדרש לה, ומנפק תגובה מעניינת לטענה שבית המשפט העליון מורכב בעיקר משמאלנים."
בערוץ 7 נכתב כי: "הראיונות עם השופטים הם אישיים. השאלות הבוערות, כגון אקטיביזם שיפוטי, שיטת בחירת השופטים, עונש מוות, נישואים אזרחיים ועוד, מוגשים לכולם. אבל עוד קודם המראיינים עוברים עם כל שופט על נקודות שיא בקריירה שלו, ושואלים על דרך הפסיקה שלו במשפטים מסוימים, פוליטיים, כלכליים וכאלה העוסקים במעמד אישי."
בשבועון משפחה נכתב כי: "ייחודו  הגדול  של  הספר,  בין  השאר,  הוא  בעובדה שהשיחה  עם  כל  שופט,  מתחילה  ברקע  האישי  של חייו. מפתיע  לגלות  כמה  מהשופטים  גדלו  בבית חרדי,  או  שהוריהם  גדלו  בבית  כזה,  והדבר  השפיע עליהם  ועל  חייהם".
דן רונן

ביוגרפיה

רונן נולד במושב מטע שבהרי ירושלים, שם גדל והתחנך. בשרותו הצבאי (1972–1975) היה חבר גרעין נח"ל בני עקיבא ובהמשך עבר לחיל השריון.
מצה"ל השתחרר בדרגת רס"ן, לאחר תפקיד מפקד פלוגה. את שירותו במשמר הגבול החל בשנת 1976 בתפקיד קצין ביטחון שוטף בגזרת יהודה והמשיך למלא בחיל תפקידים בכירים, בהם: קצין מבצעים בפלוגה בירושלים, מ"פ טירונים בבסיס ההדרכה בית חורון, קצין הדרכה מג"ב ירושלים, מ"פ בבסיס ההדרכה, ראש מגמת קצינים, מדריך ראשי של בסיס ההדרכה בית חורון וקצין אג"מ של יהודה ושומרון. בשנת 1986 התגייס למשטרת ישראל ושירת כקצין מבצעים של מחוז המרכז וכסגן מפקד תחנה בראשון לציון. בשנת 1987 מונה למפקד תחנת אשקלון וזכה לעיטור מופת על תפקודו בחילוץ בני משפחה מאירוע ירי והצלתם. בשנת 1990 מונה לשמש ראש מדור מבצעים במטה הארצי, בתקופת מלחמת המפרץ, ולאחר מכן שימש קצין אג"מ של המחוז הדרומי. בשנים 1992–1993 היה נציג המשטרה בצוות ההקמה של פיקוד העורף.
בשנת 1996 חזר רונן למשמר הגבול והועלה לדרגת תת-ניצב. עד שנת 2000 כיהן כמפקד משמר הגבול ביהודה ושומרון. בשנת 2000 הועלה לדרגת ניצב ומונה לסגן וממלא מקום מפקד מחוז מרכז. בין השנים 2001–2003 כיהן כראש אגף מבצעים של משטרת ישראל (בתקופת האינתיפדה השנייה). בין השנים 2003–2004 כיהן כראש המטה המבצעי של השר לביטחון הפנים צחי הנגבי, ובסיום תפקיד זה מונה לכהן כמפקד המחוז הצפוני. בתקופת כהונתו פרצה מלחמת לבנון השנייה, במהלכה פיקד רונן על כוחות המשטרה בעורף הצפוני. המחוז הצפוני, תחת פיקודו של רונן, זכה לשבחים על עמידתו במשימותיו, לצד ביקורת שהוטחה ברונן על אימוץ שיטת הפעלה שעמדה בסתירה להוראות חוק ההתגוננות האזרחית.
בשנת 2007 סיים שלושים וחמש שנות שירות בשירותי הביטחון. עד 2008 עמד בראש פרויקט "מסדרון השלום" במשרד ראש הממשלה, ובסיום תפקידו עבר לשמש יו"ר מועצת המנהלים של קבוצת ח.א.ש. המתמחה בביטחון ואבטחה בישראל ובעולם.
ביולי 2013 מונה למנכ"ל המשרד להגנת העורף. לאחר המינוי לתפקיד, פורסם כי רונן קרא לסגירת המשרד להגנת העורף כשנה לפני כן. באפריל 2014 הודיע על התפטרותו לאור אי קבלת סמכויות לביצוע התפקיד.
רונן הוא בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל. נשוי ואב לשלושה.