הכנסת החמש עשרה

אירועים מרכזיים

ביום כינון הממשלה התפטר יושב ראש הליכוד ומועמדה לראשות הממשלה, בנימין נתניהו מהכנסת.

הנושא החברתי-כלכלי

בבחירות לכנסת הבטיח ברק לפעול לחיזוק מערכת הבריאות ושב לא אחת על ההבטחה כי ידאג לרווחת הזקנה ששכבה במסדרון בבית החולים בנהריה. מיד לאחר בחירת ברק לראש הממשלה שבתו הרופאים במשך 125 ימים. בתום השביתה הועלה שכר הרופאים המתמחים ב-25 אחוזים, קוצרו תורנויות לפחות מ-24 שעות והובטח כי הרופאים לא ישבתו במשך עשר השנים הבאות.
טרם הבחירות לכנסת המשק היה במיתון, וברק הצהיר כי ייצור מאות אלפי מקומות עבודה חדשים. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שיעור האבטלה בשנת 2000 ירד, אך בצורה קלה. שיעור האבטלה ירד בתקופת כהונתו בכעשירית האחוז.
הסטודנטים ששבתו בתקופת כהונת ממשלת נתניהו תמכו בברק שהבטיח כי יוריד את שכר הלימוד. בתקופת כהונת הכנסת הוקמה ועדת וינוגרד. הוועדה החליטה על הורדה הדרגתית של שכר הלימוד האקדמאי, לתקופה של 5 שנים, מסכום של כ־10,000 ש"ח בשנת תשס"א לכ־5,000 ש"ח בשנת תשס"ו. הוועדה קבעה שיש להפחית 14% משכר הלימוד בשנת הלימודים תשס"ב, ובשנים לאחר מכן - הפחתה של 9% לשנה. בסופו של התהליך, אמור היה שכר הלימוד לרדת בשיעור של 50% ביחס לשכר הלימוד ששולם בשנת הלימודים תשס"א (10,463 ₪). סמוך למועד הבחירות המיוחדות לכנסת אימץ ברק את מסקנות הוועדה.
לאחר הבחירות מינה ברק את ועדת בן-בסט כדי שזו תציע רפורמה במערכת המס. מטרת הרפורמה הייתה הורדת את המיסים שמשלם האזרח לפחות מ-55 אחוזים. הוועדה הציעה מספר המלצות לרפורמה במערכת המס שאומצו, אולם הרפורמה הוקפאה בעקבות התנגדות הסתדרות העובדים וסקטורים נוספים.

תחילת התפוררות הקואליציה

יהדות התורה פרשה מן הממשלה בספטמבר 1999 בעקבות סכסוך סביב העברת משחן (חלק מטורבינה של חברת החשמל) בשבת. מרצ פרשה כשנה לאחר מכן, ביוני 2000 לאחר סכסוך בין שר החינוך יוסי שריד לבין סגנו מטעם ש"ס משולם נהרי ותמיכת רה"מ ברק בעמדת ש"ס. על אף פרישתה מן הממשלה, המשיכה מרצ לתמוך בה.

נסיגת צה"ל מלבנון

ראש הממשלה ברק הבטיח במערכת הבחירות שבתוך שנה מיום היבחרו יצא צה"ל מרצועת הביטחון. למרות שישראל הייתה מעוניינת שהיציאה מלבנון תהיה תוך כדי הסכם עם סוריה ולבנון, השיחות עם סוריה נכשלו, והיה ברור כי נסתמו הדרכים לשלום עם לבנון. ברק החליט לקחת את הסיכון ולהמשיך בתוכניתו להוצאת צה"ל, גם ללא הסדר, וזאת למרות דאגת הדרג הצבאי מהמצב שיווצר לאחר מכן. התאריך המיועד לנסיגה היה 6 ביולי 2000, אך לבסוף נסוג צה"ל ב-24 במאי 2000, שישה שבועות לפני המתוכנן, עקב התפוררות צד"ל, שרבים מאנשיו הבינו כי ישראל נסוגה והעדיפו לברוח לישראל מאשר להסתכן בלבנון.
הנושא עורר מחלוקות בין הסיעות השונות בכנסת. הוגשו עשרות הצעות אי אמון שדנו בנושא, וכן הצעות לסדר היום והצעות חוק הנוגעות לנסיגה מלבנון ולצד"ל.

בחירת משה קצב לנשיא

ב-31 ביולי 2000, כ"ח בתמוז ה'תש"ס, נבחר בהצבעה חשאית במליאת הכנסת, חבר הכנסת משה קצב כנשיאה השמיני של מדינת ישראל.
המתמודדים על התפקיד היו קצב והשר שמעון פרס. בסיבוב הראשון קיבל קצב 60 קולות, ואילו פרס 57. משלא זכה אחד המתמודדים לקולות רוב חברי הכנסת, נערך סיבוב הצבעה שני, כדרוש בחוק. בתום ספירת הקולות, נופף חבר ועדת הקלפי, חבר הכנסת ראובן ריבלין בידיו, וסימן לחבריו כי הושגה הכרעה לטובת קצב.
קצב זכה ברוב של 63 מול 57 ונבחר לתפקיד נשיא המדינה. הוא הצהיר אמונים למחרת בטקס חגיגי.

ועידת קמפ דייוויד והמשך ההתפוררות הקואלציונית

הוועידה כונסה ביולי 2000 על ידי נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון. בראש המשלחת הישראלית עמד ראש הממשלה אהוד ברק, בראש המשלחת הפלסטינית עמד יאסר ערפאת יו"ר הרשות הפלסטינית, ונשיא ארצות הברית קלינטון ייצג את ארצות הברית. עם יציאת ברק לוועידה, פרשו מן הממשלה ישראל בעלייה, גשר (שהייתה חלק מרשימת ישראל אחת) וש"ס מותירים את הממשלה עם פחות מ-61 חברי כנסת בקואליציה. ראש הממשלה ברק הציע לוותר על למעלה מ-90% מהגדה המערבית, למסור את שכונות מזרח ירושלים לריבונות פלסטינית, להקים משטר מיוחד בעיר העתיקה, ואף לפתרון בינלאומי בשאלת זכות השיבה, שבמסגרתו יורשו חלק מהפליטים להיכנס לישראל, מבלי שקיבל את אישור הממשלה והכנסת. הוא סבר כי יוכל להעלות הצעות בוועידה ולהביאן לאישור הכנסת רק לאחר שתושג הסכמה לגביהן. הפלסטינים דחו את כל הצעות ישראל, ובסוף הוועידה האשים ברק את ערפאת בטרפוד המגעים המדיניים, בסירוב לכל הצעה ובכך שלא הציע הצעות נגדיות להצעות ברק וקלינטון. גרסת ברק גובתה על ידי קלינטון והנסיך הסעודי בנדר, שגריר סעודיה בארצות הברית.

ציוני דרך ומדיניות

ב-2002, לנוכח המצב הביטחוני הקשה באינתיפאדה השנייה, פרשו אנשי האיחוד הלאומי, והצטרפו מפלגות גשר ומפד"ל לקואליציה.
מבצע חומת מגן ועוד יותר מבצע דרך נחושה אשר סיימו את מדיניות האיפוק של ישראל היו חלק מהסיבות שהביאו להתפררות ממשלת האחדות, לאחר שההצדקה לקיומה, המצב הביטחוני הקשה בתחילת 2002, נחלש בעקבות השיפור היחסי במצב הביטחוני. בנוסף לכך, מצב המשק הידרדר משמעותית ואחרי מבצע חומת מגן, אף הוצגה ב־25 באפריל 2002 תוכנית חירום כלכלית שכונתה חומת מגן כלכלית.
בנובמבר 2002 התפטרו שרי מפלגת העבודה בשל התנגדות מפלגתם לתוכנית הכלכלית ולהצעת התקציב. שרון מינה מחליפים לשרי המפלגה, הבולטים שבהם- בנימין נתניהו במקום שמעון פרס במשרד החוץ ושאול מופז (חרף הביקורת הרבה למינוי- 4 חודשים לאחר פרישת מופז מצה"ל) במקום בנימין בן אליעזר. למרות שמינה מחליפים, בחר שרון לגשת לבחירות.

סיכום הכהונה

בכנסת החמש עשרה הוגש מספר שיא של הצעות חוק פרטיות: 4,236, 239 מהן התקבלו. לעומת זאת, רק 162 הצעות חוק ממשלתיות ו-39 הצעות חוק של ועדות הכנסת התקבלו. עובדות אלו מעידות יותר מכל על אי-היציבות הפוליטית. החקיקה הפרטית הייתה כרוכה בהוצאות כספיות גדולות שלא היה להן כיסוי תקציבי - כתוצאה מכך, התקבל בתקופת כהונת הכנסת תיקון לחוק יסוד: משק המדינה, לפיו הצעת חוק פרטית שיישומה כרוך בהוצאה שנתית של 5 מיליון ש"ח ומעלה ושאיננה נתמכת על ידי הממשלה, חייבת לקבל את תמיכתם של 50 חברי הכנסת לכל הפחות.
בתקופת כהונת הכנסת הוקמו מרכז המחקר והמידע של הכנסת ונציבות הדורות הבאים (שבוטל מספר שנים מאוחר יותר), והחלה בנייתו של האגף החדש של הכנסת - אגף קדמה, שבנייתו הסתיימה בתקופת כהונת הכנסת השבע עשרה.