תמונתו של דוריאן גריי

סיפור העלילה

הספר מתאר את קורות חייו של דוריאן גריי, צעיר יפה תואר החובר אל הצייר המוכשר, באזיל הלווארד, הרואה בדוריאן מקור השראה לאומנותו. באזיל הלווארד מצייר את דיוקנו האישי של גריי. הדיוקן מצויר בנאמנות מופלאה למקורו החי, ומשקף את הערצתו העזה של הצייר לדוריאן גריי, על שום יופיו ותמימותו.
בסדנתו של באזיל פוגש גריי את הלורד הנרי, איש החברה הגבוהה, ציניקן ונהנתן, שהופך לחברו הטוב ומלווה אותו לאורך היצירה. הלורד הנרי משתף את גריי בעמדותיו הרואות ביופי ובנעורים אידיאל ודוריאן גריי מושפע מדבריו עמוקות. הוא נעצב על ארעיותם של היופי והנעורים, ובצערו הוא מביע משאלה, ומבקש שתמיד ימשיך להיראות צעיר ויפה כמו בתמונה, בעוד שהיא תזדקן ותתכער במקומו:
כמה עצוב הדבר! אני אזדקן ואהיה נורא ומחריד, אבל התמונה תישאר צעירה תמיד. לעולם לא תהיה זקנה יותר משהיא כעת, ביום זה של חודש יוני... אילו היה הדבר להפך, אילו יכולתי אני להיות צעיר תמיד -והתמונה תזקן... את נשמתי הייתי נותן!
גריי הצעיר מתאהב בשחקנית צעירה, סיביל ויין, ושובר את לבה. שברון לבה כה גדול עד שהיא מתאבדת. כאשר גריי מתבונן בדיוקנו התלוי על הקיר הוא מבחין בהבעת פנים אכזרית שמופיעה בו ומבין שרצונו אכן התגשם – התמונה היא זו שמתכערת במקומו.
הלורד הנרי משאיל לגריי הצעיר ספר המשפיע עליו עמוקות וגורם לו לפנות אל חיים נהנתניים ולבצע מעשים הנוגדים את המוסר ואת המידות הטובות. כשחולף הזמן, גריי נשאר יפה כשם שהיה ביום ציור הדיוקן שלו ואילו דיוקנו, אותו הוא מסתיר בחדר נעול, מזדקן ומתכער.
בערב יום הולדתו השלושים ושמונה מבקר באזיל הלווארד את גריי הצעיר וטוען בפניו שהוא ידוע לשמצה בשל מעשיו ומידותיו. גריי מראה להלווארד את הדיוקן שצייר, שנראה עתה מכוער ומרושע עד מאוד, והלווארד, הרואה בהתכערות הדיוקן סימן להדרדרותו המוסרית של גריי, קורא לו לבקש מחילה מהאל ולשנות את מעשיו. גריי כועס על הלווארד ועל דבריו ובתגובה רוצח אותו בדקירות סכין. גריי קורא למכר שלו, כימאי, ומשדל אותו לעזור לו להעלים את הגופה בטיעון שאם יסרב, גריי יחשוף סוד גדול ונורא שלו. מכרו הכימאי עוזר בהעלמת הגופה בניגוד לרצונו ולאחר תקופה מסוימת מתאבד.
לאחר השנים שחלפו, אחיה של סיביל ויין, אהובתו לשעבר של גריי, מחליט לנקום את מותה של אחותו ורודף את גריי. לבסוף, מת אחיה בתאונה במהלך ציד.
האירועים הסוערים גורמים לבסוף לגריי להחליט לשנות את דרכיו ולהפוך לטוב. הוא מספר ללורד הנרי על החלטתו לאחר שכצעד ראשון למימושה ויתר על מערכת יחסים אפשרית עם צעירה כפרית יפה. הלורד הנרי מפקפק במניעיו ומציע שמעשיו של גריי לא נבעו מתוך רחמים על הצעירה, אלא מתוך גאווה וסקרנות. גריי מחליט לבדוק האם המעשה הטוב שעשה משתקף בתמונתו ומגלה שבמקום שהתמונה תחזור להיות יפה כביום ציורה, היא נראית מחרידה יותר מתמיד. גריי מהרהר באפשרות להתוודות על מעשיו אך לבסוף חוזר בו ומחליט להשמיד את תמונתו, בה תלה את הדרדרותו המוסרית. הוא מנסה להשמידה בדקירת סכין, אותה הסכין בה רצח את הלווארד חברו. כשמשרתיו נכנסים לחדר, לאחר הניסיון הזה, הם מוצאים אותו שרוע על הרצפה, זקן ומכוער עד מאוד, את הסכין תקועה בחזהו ואת תמונתו יפה כמו ביום שבו צוירה.

דיון

הספר מתייחס להשפעה השלילית של היופי החיצוני מחד, וההשפעה החברתית מאידך, על האדם. הוא דן למעשה במסכה החיצונית שהאדם שם על עצמו, מסכה שקיימת עקב דרישות החברה המוקצנות, ודנה את האדם הפשוט לחיים של סבל ולהשחתה מוסרית.
ויילד מתאר בספר את ההבדל בין נקודות המבט של האדם הסובייקטיבי לבין אופן הראייה של האנשים הסובבים אותו, ושם דגש על השינוי באופיו של האדם ובמעשיו בעקבות חשיפה לפיתויים ולחץ חברתי.
במקור התכוון ויילד ללעוג לצביעות החברה הלונדונית האריסטוקרטית. אולם למעשה, ביקורת זו מתאימה לכל חברה, ואף לחברה שבה אנו חיים כיום.
בסיום הספר, עומד דוריאן גריי, כרוצח יפה תואר ומושלם, מול התמונה הכעורה, ודבריו מתמצתים את כאבו, כמו גם את ביקורתו של ויילד על החברה:
קיימת סכנת נפש בכל הצטיינות גופנית או שכלית.
...מוטב לא להיות שונה מאחרים. למכוערים ולשוטים ניתן הטוב שבעולם הזה. הם יכולים לשבת בשקט ולצפות במחזה. אם אינם מכירים את הניצחון, לפחות אין להם חלק גם בתבוסה. הם חיים כפי שהיה על כולנו לחיות, בלי הפרעה, בלי התרגשות, בלי דאגה. הם אינם מחריבים את האחרים, ואינם נחרבים בידיים זרות.
— אוסקר ויילד, תמונתו של דוריאן גריי

קולנוע

הספר עובד פעמים רבות לקולנוע. בשנת 1945 נעשתה הפקה מפוארת ויקרה של MGM, בעיבודו ובבימויו של אלברט לווין, ובכיכובו של הרד הטרפילד. הסרט זכה בשלוש מועמדויות לפרס אוסקר (לרבות מועמדות של אנג'לה לאנסברי, ששיחקה את קורבנו של דוריאן, סיביל ויין), וזכה בפרס לקולנוע שחור-לבן. הסרט אופיין בדיוקן אותו צייר הצייר איוון אולברייט בצבעי טכניקולור בוהקים - האלמנט היחיד בסרט שצולם בצבע. ציורו המבעית של אולברייט, "תמונתו של דוריאן גריי" (1944-1943), מוצג במכון לאומנויות בשיקגו.
בשנת 1970 נעשה עיבוד מודרני של הספר לסרט קולנוע שנקרא 'דוריאן גריי' המתרחש בשנות השישים. 
בסרט "ג'נטלמנים מובחרים" (2003) הופיעה דמותו של דוריאן גריי, שגולם על ידי סטיוארט דאונסנד.
בשנת 2009 יצאה לאקרנים גרסה חדשה של "תמונתו של דוריאן גריי", בכיכובם של בן ברנס וקולין פירת'.
מלבד ההפקות הקולנועיות הללו, היו הפקות נוספות של הסיפור לסרטי קולנוע.

טלוויזיה

ב-1976 הופק סרט טלוויזיה על פי הרומן בעיבודו של ג'ון אוסבורן ובכיכובם של פיטר פירת', ג'רמי ברט וג'ון גילגוד.
דמותו של דוריאן גריי מופיעה בסדרה "פני דרדפול", שמגולמת על ידי ריב קארני.
דמותו של דוריאן גריי מופיעה גם בעונה השנייה של הסדרה ״ההרפתקאות המצמררות של סברינה״, ומגולמת על ידי ג׳דדיה גודאייקר.

אופרה

המלחין האמריקאי לוול ליברמן הציג לראשונה את "תמונתו של דוריאן גריי" באופרה של מונטה קרלו ב-8 במאי 1996. הדיאלוגים בין דוריאן לבין הדיוקן שלו מועמדים כדואטים בין זמר טנור לתזמורת. ככל שמתפתחת האופרה, והדרמה מובילה להשחתתו הגמורה של דוריאן, כך המוזיקה הופכת לכאוטית וצורמת יותר. ליברמן הלחין גם יצירות קלאסיות המבוססות על שירים של סטיבן קריין, ויליאם באטלר ייטס, וולט ויטמן והנרי וודסוורת' לונגפלו.