יוסף בירדוגו (רבאט)

רבי יוסף בירדוגו (ה'תקצ"א 1831 - ט"ו טבת ה'תר"ן 7 בינואר 1890) כיהן כאב בית דין, דיין וראש ישיבה בעיר רבאט שמרוקו נמנה עם רבניה החשובים. שושלת זו ("בירדוגו") ידועה במרוקו בערים מקנס ורבאט, כבר מהמאה השבע עשרה. כאשר עיקר השושלת פעלה בעיר מקנס, אך אביו של רבי יוסף (הנוכחי) - רבי אלישע היגר לרבאט, ובכך השושלת התקיימה גם שם.

קורות חייו

בנו של רבי אלישע בירדוגו שהיה דיין ומורה צדק בעיר רבאט לה היגר מעיר נעוריו ומשפחתו, מקנס. רבי אלישע היגר עם כמה תלמידים, ככל הנראה כתוצאה מפטירת כמה מתלמידיו בחג השבועות. סיפור לידתו על פי המסורת כדלהלן: כאשר היגר רבי אלישע עם כמה מתלמידיו ממקנס לרבאט השעה הייתה כבר מאוחרת, והלכו להתאכסן אצל איש עני מדיירי העיר, כאשר הגיעו חבורת הרב אליו לביתו, שלח בעל הבית את ביתו להביא נר שיהיה אפשר לרב ולחבורתו ללמוד בו, הנערה נזהרה מאוד שלא להפסיד את הנר, באומרה שהוא קדוש שהרי ילמדו בו תורה. כאשר חזרה לביתם, בירך אותה רבי אלישע שכשם שהארת לנו ללמוד תורה, כך תזכי לבן שיאיר את עיני ישראל בתורתו. כאשר שמע זאת בעל הבית נתן לו את ביתו לרבי אלישע, וכך נולד הרב יוסף.

לימודו

רבי יוסף בירדוגו הרביץ תורה ברבים, וכנראה שאף החדיר לרבים את חשיבות לימוד התלמוד. בין תלמידיו הגדולים נמנים הרב דוד צבאח, והרב חיים יקותיאל בירדוגו, רבני מרוקו ובפרט רבני עירו התכתבו איתו בפסקי דין, והתיידדו עימו.
היה ידוע מאוד כמעיין גדול בלימוד הגמרא, וכפי שמעיד עליו גיסו רבי מסעוד צבאח במכתבו לבנו: "כי אין דבר שמחדד את השכל כמו התלמוד, הרי היית רואה הרב דודך רבי יוסף בירדוגו אפילו שהיה גברא רבה אפילו הכי היה צריך ללמוד בכל יום גמרא".
וכן העיד עליו רבי רפאל אנקווה הרב הראשי למרוקו הראשון, והרב דוד צבאח במכתב שבספרו 'שושנים לדוד': "וטעמתי מפי קדוש טעמה של תורה, עיון וסברא, פה מפיק מרגליות, הוא היה אומר טוב ללמוד שני שורות בעומק וסברא מללמוד הרבה דפים במהרה, וזהי דרך ישרה, דרכה של תורה". רבי יוסף נודע בין חכמי דורו כמעמיק וחריף באופן יוצא מן הכלל.
רבי יוסף הטביע את חותמו בכמה וכמה פסקי דין בכל ארבעת חלקי השולחן ערוך, שעליו הסתמכו: הרב חיים יקותיאל בירדוגו, הרב דוד צבאח, הרב יעקב בירדוגו בעל ה'עדות ביעקב', והרב רפאל אנקווה ועוד.

רבנותו

דומה שרבי יוסף התמנה לדיין בסביבות שנת ה'תר"ל, מכיוון שהתאריך הקדום שהשתמר בתשובותיו הוא מחורף תר"ל. עם התמנותו כדיין לא הפסיק את הרבצת התורה בישיבה. כיהן כדיין עם רבי יששכר אצארף ורבי אברהם צבע. כאשר רבי אברהם משמש כאב בית הדין.
לאחר פטירת רבי אברהם צבע, כיהן כאב בית דין ברבאט, בסביבות ה'תר"ן. התקין תקנות בעירו, היה ידוע כבקי בדיני טריפות, כמו כן נמנה מבין 'מסדרי הגיטין'. רבי יוסף מעיד ששימש את הרב משה טולידאנו והרב יעקב אלמליח שכיהנו גם הם כדיינים בעיר לפניו. התכתב עם חכמי דורו, בין השאר עם בן דורו רבי שמואל עמאר, אב בית דין מקנס באותם הימים. בספר "דבר שמואל" לרבי שמואל עמאר מובא התכתבות עם רבי יוסף, בענייני צדקה, פרנוס התלמידי חכמים והעניים ושאר הנהגות ציבור. וכן מצוין מכתב נוסף בו כותב רבי שמואל לבית הדין הרבני ברבאט, לרבנים יוסף בירדוגו ואברהם צבע, שם מתארם בשבחים עצומים.

פטירתו

הרקע לפטירתו של רבי יוסף, הייתה כשנה קודם בחורף שנת ה'תרמ"ט. וכך התרחש: ערבי תבע את אחד מהיהודים, שהלה גזל לו כסף, היהודי הכחיש. השופט חייב את היהודי לישבע ושלח אותו עם סופרי הערכאות כדי להשביעו בספר תורה כנהוג. סופרי בית הדין הלכו איתם לבית הכנסת כדי להשביעו. השבועה המקובלת היא שהחייב אומר (בתרגום לעברית): "אני נשבע בזאת התורה שהוריד הקב"ה למשה על הר סיני", אולם סופרי הערכאות רצו להשביעו בנוסח אחר הכולל את שם ה', דבר המנוגד להלכה היהודית. לכן סופרי בית הדין סירבו להשביעו בנוסח זה, ופנו לרבי יוסף, והוא הסביר לסופרי הערכאות שאין זה הנוסח המקובל בהלכה היהודית, וככה גם נהגו בימי אביו של אותו שופט, וכל השופטים הקודמים לו. לכן הציע רבי יוסף שאם הנוסח המוצע לא מספק אותם, שישביעו את היהודי במסגד שלהם בנוסח שהם יקבעו. סופרי הערכאות סיפרו לשופט, שרבי יוסף זלזל בכבודו, וכינהו כמי שאין לו דעת. השופט כעס על רבי יוסף, ביזה והשפיל אותו ואף הגיש תלונה למלך, דבר שהעמיד אותו בסכנה. לכן פנו לחברת כי"ח וביקשו את התערבותה הדחופה לפני המלך. הבהלה והפחד גרמו לרבי יוסף למחלה ולבלבול, והם מה שגרמו לו לבסוף לפטירתו.
רבי יוסף נפטר בט"ו טבת ה'תר"ן, 7 בינואר 1890, והותיר אחריו משפחה ברוכה בין השאר הרבנים: רבי יעקב, רבי אברהם, ורבי ציון. חכמי מרוקו שלחו איגרת תנחומים למשפחה.