משאבים

השנים הראשונות

מטרת ההקמה המקורית של המרכז לשעת חרום הייתה תמיכה באוכלוסיית גבול הצפון: ילדים, מבוגרים, שירותי מערכת החינוך והמערכות הפסיכו-סוציאלית, הבריאותית והעירונית.
היו אלו שנים של התקפות קטיושות חוזרות ונשנות על תושבי הצפון, והמרכז נבנה במטרה לתת מענה לכל קו העימות. באותה תקופה לא היה כמעט חומר עיוני שניתן לעבוד לפיו, (פרט לתיק החירום "הצילו" של איילון). עיקר המחקר שהיה קיים עד אז עסק בלחץ וטראומה נפשית של חיילים וחולים, אבל מחקרים הקשורים באוכלוסייה אזרחית בכלל, וילדים בפרט, לא היו בנמצא (בעיקר לא בישראל). הצורך להתגבר על נטיית המערכת החינוכית לדחות את העיסוק בנושא היווה קושי נוסף. חששות ופחדים ליוו את המערכת החינוכית באשר לפתיחת הנושא לשיחה ולפעילות מובנית וחופשית. לרבים הייתה תחושה שהעיסוק בנושא רק יגביר את קשייהם של המורים והתלמידים.
פעולות רבות נעשו כדי לפתוח את חדרי המורים לנושא החירום, והתוכנית הראשונה של מערכי שיעור התנהגותיים, שהייתה מכוונת להעברה בכיתה, יצאה לדרך תחת השם "אף אחד לא לבד". בתוכנית זו גובש דפוס הפעולה של הכנת תוכנית בשיתוף עם קהל היעד, במקרה זה מורים, דפוס שילווה את כל תוכניות המרכז ב-25 שנות קיומו. בעקבות הצלחת התוכנית, הוקם בכל בית ספר בקו העימות צוות מוביל בנושא היערכות פסיכולוגית לחירום בבתי הספר, שהורכב מאנשי מפתח כמנהל, סגן מנהל, מורים מובילים, אחות בית הספר, מורה לחינוך מיוחד ופסיכולוג בית הספר.
בהמשך נבנתה, בשיתוף עם גננות האזור, תוכנית להכנת גן הילדים והמעון "גן מוגן", ולתלמידי התיכון הוכנה התוכנית "להתבגר". תוכניות אלו אומצו על ידי מערכת החינוך והעניקו למחנכים ולצוותים הטיפוליים בבתי הספר כלים יעילים ויצירתיים לפיתוח משאבי התמודדות אצל ילדים החשופים לאירועי מלחמה, טרור ואובדן.

פעילויות

מאז הקמתו, עוסק המרכז בהכנת תוכניות להתמודדות עם שעת חירום במערכות קהילה, חינוך, בריאות ורווחה במדינת ישראל והעולם. המרכז הכשיר אלפי אנשי מקצוע בארץ ובעולם במודל החוסן הרב ממדי: גש"ר מאח"ד (מודל החוסן הרב ממדי) ובטכניקות מגוונות לפיתוח משאבי התמודדות של הפרט, המשפחה, הקבוצה, המערכת, הארגון והקהילה.
המרכז פיתח כלים ומודלים רבים להערכות והתמודדות לשעת חירום ופרסם ספרים, מאמרים ותוכניות מדולריות הן להכשרת אנשי מקצוע מהתחום הפסיכו-סוציאלי חינוכי בתחומי עיסוקם הספציפי והן כצוותים רב מקצועיים, כמו כן פיתח המרכז תוכניות והכשיר מדריכים בתחום (ילדים, מבוגרים, מערכת החינוך, מערכות מוניציפליות, בתי אבות ומועצות אזוריות).
המודלים, הכלים, הפרוטוקולים הארגוניים והטיפוליים שפותחו על ידי צוות המרכז משמשים כהכנה לקראת טיפול וסיוע ולשיקום לאחר אירועי אסון ומשבר.יחודו של המרכז בעבודה עם קהילות שלמות עם מגוון של אנשי מקצוע (מנהל רווחה חינוך מידע בריאות פסיכולוגיה וקהילה).
מרכז משאבים הוכרז על ידי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית כמרכז מצוינות בתחומו. מרכז משאבים חבר בקואליציה הישראלית לטראומה.
מגוון הכלים והמתודות מבוסס על גישה רב ממדית הכוללת הבניית ידע ופיתוח נהלים, סימולציות, שימוש ביצירה והבעה, הפעלה קבוצתית ומשחקי תפקיד.
עבודת המרכז מוכרת על ידי גופים רבים בעולם ואומצה על ידי קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים בעבודה במדינות יוגוסלביה לשעבר ועל ידי גופים מקצועיים בבריטניה, ארצות הברית, טורקיה, צפון אירלנד, שוודיה והמזרח הרחוק. 
העמותה פועלת בשיתוף משרדי ממשלת ישראל, צה"ל, הרשויות המקומיות ברחבי הארץ בכלל ובגליל ויש"ע בפרט. ומגוון גופים אזרחיים מהמובילים בתחומם.

מודל החוסן הרב ממדי - Basic PH

מודל החוסן הרב ממדי יוצא מנקודת מוצא שלמרות קשיים, משברים ומחסור רוב בני האדם מתמודדים עם מצוקות ואתגרי החיים, ועל אנשי המקצוע לצאת מנקודת מוצא זו, המתבססת על המחקר העולמי, כי רק אחוז מזערי (בין 3-9%) מהנחשפים לאסונות יפתחו הפרעות פסיכולוגיות מתמשכות.המודל מתבסס על תאוריות פסיכולוגיות שונות שהוצגו במשך השנים. מתאוריות אלו נגזרו ששה מרכיבים בסיסיים שכל אחד מהם מהווה ציר במשחק ההישרדות האנושית.
המודל מתייחס לסגנון ההתמודדות הייחודי של כל פרט כתצריף אישי של ששת המרכיבים. הוא פותח תוך כדי עבודה מתמשכת עם פרטים ואוכלוסיות החיות בצל איום מתמשך על חייהן, ומתוך מאות תצפיות וראיונות עם אנשים במצבי דחק. ראשי התיבות של שש האופנויות המרכזיות להתמודדות הן:
B –BELIEF = אמונה
A - AFFECT = רגש
S - SOCIAL = חברתיות (חברה)
I - IMAGINATION =דמיון
C - COGNITION = קוגניציה (מציאותיות/ חשיבה)
PH - PHYSIOLOGY= פיזיולוגיה
ובנוסח העברי - "גשר מאחד": ג - גוף, ש - שכל, ר- רגש, מ"א - מערכת אמונות, ח - חברה, ד- דמיון.
המודל מציע להתייחס לסגנון ההתמודדות של כל פרט או מערכת על פי הצרוף הייחודי של ששת המרכיבים. בכל אדם קיים הפוטנציאל להתמודד בעזרת כל שש האופנויות אלא שכל אדם מפתח את דפוס ההתמודדות הייחודי לו. זה תהליך המתחיל בילדות ונמשך כל החיים.
בעת משבר מפעיל האדם בעיקר את מנגנוני ההתמודדות המוכרים לו, כדי לענות לתביעותיו של המצב החדש.
Belief- משאב האמונה: מסתמך בעיקרו על אמונות, ערכים, חיפוש משמעות ופילוסופית חיים. המשאב נבנה ממסורת, חנוך, השפעת הורים, השפעת קהילה, דת וערכים. אלו נבדקים ומוערכים על ידי האדם בחיי היומיום ולאור אירועים חריגים. 
מערכת האמונות עשויה לעזור מאוד בעקבות אירוע המדגיש את חשיבות ומשמעות החיים. היא מעניקה משמעות למצוקה ולסבל ועשויה להקל על הקושי או למזער אותו.
Affect- המשאב הרגשי: סגנון התמודדות רגשי.נטייה לשימוש בבטויי רגש ככעס, אהבה, חמלה, בכי וצחוק, ונטייה לחפש ולתת תמיכה רגשית.
Social - חברה: התמודדות בעזרת המשאב החברתי; השתייכות לקבוצה, קבלת משימה חברתית, עבודה בקבוצות, עזרה לאחרים, משחקי-חברה, שיתוף אחרים בחוויות.
מחקרים רבים מצאו כי התמיכה החברתית היא מרכיב מרכזי בהתמודדותם של מבוגרים וילדים עם מצבי לחץ ואסון.
Imagination - דמיון ויצירתיות: התמודדות תוך שימוש בדמיון, יצירתיות והומור.
נטייה לחלום בהקיץ ולדמיין. נטייה לפתרונות בלתי-שגרתיים הנעזרים באלתור. שימוש במשחקי דרמה, אמנויות ובתרפיה. חשיבה רב כוונית, הומור והסחת הדעת. אלו עשויים לעזור לו לעבור אירועים אסוניים בחייו מחד, ומאידך עלולים, לעיתים, להגביר תחושות קטסטרופליות בעת חרום ולהיות לרועץ.
בנושא היצירתיות נכללים ציור חופשי ומובנה, מוזיקה, תנועה, כתיבה, פיסול ועיצוב בחומר. גם הרפיה ודמיון מודרך נכללים בערוץ זה. זהו משאב נרחב ועשיר ושפתו, לרוב, היא בינלאומית.
Cognition - קוגניציה: התמודדות דרך איסוף מידע, פתרון בעיות, השוואת נתונים, החלטה על סדרי עדיפויות, ניווט מחשבות עצמי, דבור פנימי. ארגון קוגניטיבי של המציאות, תפישת מציאות תקינה והתנהגות יעילה.
Physiology - פיזי: המשאב הגופני; התמודדות באמצעים פיזיים ותגובות גופניות תחושתיות כמו בעזרת פעילות ספורט, משחקים, עשייה, הרפיה, מדיטציה, אכילה, שינה וגם בעזרת תרופות.
במחקרים שנערכו במרכז "משאבים" נמצא כי יש שונות רבה בשימוש בערוצי ההתמודדות השונים במצבי לחץ. בחירת ערוץ ההתמודדות תלויה בתפיסה האישית של האדם לגבי סוג האיום וחומרתו, במידת החשיפה לאיום (Proximity to the Threat), במאגר הזמין של ערוצי ההתמודדות, במגדר ובגיל. אין דרך אחת לכל מצב ולכל אדם אולם ניתן לפתח ולהעשיר את משאבי ההתמודדות על ידי הכנה מטרימה למצבי לחץ, לפני התרחשותם, הגברת היכולת להתמודד בעת התרחשותם ופיתוח החוסן הקהילתי והארגוני לאורך זמן.