google/wiki40b huggingface dataset:
סורת אבראהים

סורת אבראהים (בערבית: سورة إبراهيم) היא סורה מספר 14 בקוראן, והיא מכילה 52 פסוקים, המורכבים מ-832 מילים, המכילות 3541 אותיות.
הסורה מדגישה את הטענה שרק אללה יודע לכאורה את אשר בלב האדם, ושמשום כך עלינו לקבל באמונה את מילותיהם של בני האדם.
שם של הסורה נגזר מפסוקים 35 - 41, אשר מתמקדים באבראהים, שהוא אברהם המקראי.

תוכן הסורה

בפסוקים 2 - 3 נטען כי הקוראן הוא ספר אלוהי אשר ניתן לאנושות על מנת להוציאה מהחושך אל האור.
פסוק 4 גורס כי כל שליחי האל דיברו בשפת האם של עמם.
פסוקים 5 - 6 מספרים שהנביא משה נשלח אל מנת להוציא את עמו מהחושך אל האור.
בפסוקים 7- 8 נאמר שגם אם כל שוכני העולם לא יאמינו באללה, הדבר לא ישנה כלום עבור אללה.
פסוק 9 עוסק באומות שקדמו למוחמד, ובתגובה שלהם לשליחים שהגיעו אליהם.
פסוקים 10 - 12 ממשיכים לתאר את הדיאלוג בין שליחי האל לאומות הקדומות.
פסוקים 13 - 17 מספרים שאללה מעניש את הרשעים.
פסוקים 18 - 21 עוסקים בבריאת השמיים והארץ.
פסוק 22 טוען שלשטן אין כל שליטה על בני האדם, ושהוא רק יכול לנסות לפתות אותם.
פסוק 23 עוסק באופן שבו אנשי גן העדן בירכו זה את זה.
פסוקים 24 - 27 עוסקים בהגדרת "מילים טובות" ו"מילים רעות".
פסוקים 28 - 34 דנים בכך שאללה מספק לבני האדם אינספור ברכות וחסדים, ושאלו אשר לא מכירים תודה לאללה, יוענשו על ידי אללה.
פסוקים 35 - 41 עוסק בתפילתו של הנביא אברהם.
פסוקים 42 -51 מזכירים לאדם שאללה תמיד מודע לכל הנעשה, ושהוא לעולם לא יפר את הבטחתו.
פסוק 52 מכריז שאללה הוא האל האחד והיחיד.
ציון גזית

שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ גזית בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה. בשנת 1982 פיקד גזית על פלוגת הנ"ט של חטיבת גולני. בשנים 1984-1986 שימש גזית כמפקד גדוד שקד והוביל אותו בעת הלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש גזית במספר תפקידי מטה ופיקוד. בשנים 1995–1996 פיקד על עוצבת ברעם והוביל את הלחימה בגזרה המערבית של דרום לבנון. גזית פרש מצה"ל בדרגת אל"ם.
מרקאיבו

היסטוריה

העיר נוסדה שלוש פעמים: לראשונה בתקופה בה שלטה באזור משפחת בנקאים גרמנית שקיבלה זיכיון על האזור מקרלוס הראשון, מלך ספרד. ב-1529 אמברוסיוס אטינגר הגרמני יצא בראש משלחת לאגם מרקאיבו. לאחר ניצחון אחרי מספר קרבות קשים עם התושבים הילידים הוא ייסד את ההתיישבות ב-8 בספטמבר 1529 וקרא לה נוי-נירנברג (בגרמנית: Neu-Nürnberg, "נירנברג החדשה"). השם הנוכחי נובע משם האגם, גם הוא ניתן על ידי אטינגר והספרדים קראו כך גם לעיר לאחר שהחזירו את השליטה בוונצואלה לעצמם. אומרים שהשם בא משמו של קסיקה מרה, מנהיג האינדיאנים המקומיים שנפל באחד הקרבות ההם, וכשנפל בקרב הם צעקו "מרה קאיו!" (בספרדית: "מרה נפל!") ומכאן מרקאיבו. עקב חוסר פעילות באזור, הכפר פונה ב-1535.
ניסיון להקים את הכפר מחדש כשל בסופו של דבר. לאחר כמה שנים, ב-1574, תחת פקודת מושל ונצואלה דייגו דה מסרייגוס, המקום יושב מחדש תחת השם "נואבה סמורה דה מרקאיבו". לאחר מכן העיירה התפתחה.
בניסיון הראשון לקבלת העצמאות של ונצואלה, ב-1810, מרקאיבו נותרה נאמנה לכתר הספרדי והמרד נכשל בסופו של דבר. לאחר כעשור החלו מחדש מרידות למען קבלת עצמאות שהובילו ללחימה בין המלוכנים ודורשי העצמאות. המלוכנים נוצחו סופית ב-1823 בשיא המאבק לעצמאות.
במשך מאות שנים העיר הייתה מבודדת משאר ונצואלה בגלל האגם, והיה אפשר להגיע אליה רק בכלי תחבורה ימיים. למעשה, העיר הייתה יותר מקושרת לקולומביה מאשר למזרח ונצואלה. מצב זה בא לסופו כאשר בשנות החמישים הוחלט לבנות גשר והוא נפתח ב-1962. כאשר הוא נבנה, הוא היה הגשר הארוך בעולם.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, אשר חלק מהן נחשבות לטובות במדינה. ביניהן ניתן למנות את אוניברסיטת סוליה ואוניברסיטת ד"ר רפאל בייוסו צ'סין.

תחבורה

העיר מקושרת אל רוב ונצואלה דרך גשר חנרל רפאל אורדנטה, שנקרא על שמו של אחד מגיבורי העצמאות הוונצואלייאניים.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי לה צ'יניטה. הנמל ימי מרקאיבו (Puerto de Maracaibo) הוא אחד הנמלים החשובים במדינה ובאמריקה הלטינית.
בעיר פועלת מערכת תחבורה ציבורית אשר כוללת בין היתר רכבת תחתית שנפתחה ב-2006.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
במחצית השנייה של המאה ה-19 מילאה העיר תפקיד חשוב ביצוא הקפה, ואילו לאחר תגליות הנפט בעשורים הראשונים של המאה ה-20, הפכה ל"בירת הנפט". חברות נפט רב-לאומיות פתחו את משרדיהן בעיר.

ספורט

בעיר פועלות מספר קבוצות בליגות הבכירות במדינה בהן סוליה אף.סי. בכדורגל, גאיטרוס דל סוליה בכדורסל ואגילס דל סוליה בבייסבול.
יחזקאל יעקבסון

הרב יחזקאל יעקבסון (נולד ב-1955 בירושלים) הוא מרבני הציונות הדתית. עמד בראש ישיבת ההסדר שעלבים, ומרצה במכללת שעלבים לנשים בירושלים.

ביוגרפיה

בצעירותו למד הרב יעקבסון בישיבת "קול תורה" בירושלים, והיה מתלמידי הרב שלמה זלמן אוירבך, לאחר מכן עבר לישיבת שעלבים ושירת בצה"ל במסגרת ה"הסדר" כמפקד טנק בחיל השריון, במסגרת הלימודים סיים תואר B.Ed בחינוך.

סוגיות העיון שמלמד הרב נכתבות באופן הבנוי "מן המקורות אל ההלכה למעשה", ומרבה לצטט מדברי הרמב"ם.
מאז שנת תשס"ג (2003) משמש הרב כראש ישיבה בישיבת ההסדר שעלבים.
לקראת שנה"ל תשע"ז הודיע כי יפרוש מראשות ישיבת שעלבים ויתמקד בכתיבה תורנית.
נשוי ואב ל-11 ילדים. בן דודו הוא הרב יחיאל יעקבסון.
לוטה רייניגר

ביוגרפיה

נולדה בברלין בשנת 1899. עוד בילדותה גילתה עניין רב באמנות סינית של בובות וצלליות, ואפילו בנתה תיאטרון בובות משלה, כדי שתוכל ליצור מופעים למשפחתה ולחבריה.
כנערה שגדלה בשנותיו הראשונות של הקולנוע, התאהבה רייניגר בקולנוע, ובמיוחד בסרטים של הבמאי הצרפתי הנודע ז'ורז' מלייס, שנודעו באפקטים המיוחדים שלהם.
בסופו של דבר שכנעה רייניגר את הוריה שיאפשרו לה להירשם לקבוצת תיאטרון, והחלה ליצור דיוקנאות וצלליות של השחקנים שסביבה. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה הצליחה מאוד בזכות סרטיה הקצרים.
בשנת 1923 הוציאה סרט ראשון באורך מלא, שהצליח מסחרית, אף על פי שרק כעבור שנה נמצא לו מפיץ.
עם עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1933, החליטו רייניגר ובעלה להגר מגרמניה (שניהם היו פעילים בשמאל הפוליטי). הם נדדו ממדינה למדינה והמשיכו בעשיית סרטים.
בשנת 1935 התיישבה בלונדון והחלה לעסוק גם בפרסום.
בשנת 1979 קיבלה את אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
נפטרה בגיל 82 בגרמניה, ביוני 1981.
שופר גבריאל

שופר גבריאל (מכונה גם חצוצרת טוריצ'לי) הוא אובייקט מתמטי בעל שטח פנים אינסופי, אך נפח סופי. אובייקט זה הומצא על ידי אוונג'ליסטה טוריצ'לי אשר עסק בחישוב שטחים בחשבון האינטגרלי. שם האובייקט מושפע מהמלאך גבריאל אשר לפי האמונה הנוצרית יתקע בשופר ביום הדין, ברמיזה על תכונותיו המופלאות של האובייקט. ניתן לחשוב על השופר כעל גרסה תלת-ממדית של פתית השלג של קוך, אשר שטחו סופי אך היקפו אינסופי.

הגדרה מתמטית

שופר גבריאל נוצר על ידי ציור העקום  בקטע , וסיבובו סביב ציר x. על ידי שימוש באינטגרלים ניתן לחשב את נפח ואת שטח פניו של הגוף הנוצר.

נפח השופר

נפחו של השופר מתקבל לפי הנוסחה

חישוב זה למעשה סוכם גלילים קטנטנים. "גובה" כל גליל הוא  ורדיוס הבסיס שלו הוא , כלומר נפח הגליל האינפיניטסימלי הוא .

שטח פני השופר

שטח הפנים של השופר נתון על ידי הנוסחא
חישוב זה למעשה סוכם את ה"אורך"
של העקום  ומכפיל אותו ב"היקף" הסיבוב אשר נתון על ידי

פרדוקס הצביעה

קיומו של השופר מעורר את הפרדוקס (לכאורה) הבא: כיוון שנפחו של השופר הוא , ניתן למלא את חלקו הפנימי בצבע מתוך דלי המכיל צבע בנפח  מטרים מעוקבים (משום ש נמדד ברדיאנים, והרדיאן הוא יחידת מידה חסרת מימד, נוכל לבחור באופן שרירותי את יחידות הנפח בהן נשתמש). מצד שני, שטח פניו של השופר הוא אינסופי, כלומר על מנת לצבוע את שטח פניו נדרשת כמות אינסופית של צבע, אך זהו פרדוקס, כי בעזרת דלי של  מטרים מעוקבים צבע, מילאנו את כל נפח השופר ובכך גם את כל "דפנותיו". כלומר בעזרת צבע בכמות סופית הצלחנו לצבוע שטח אינסופי.

יישובו של הפרדוקס נובע מההבדלים בין תכונות של חומרים ב"עולם האמיתי" לבין תכונות של מושגים מופשטים במתמטיקה. עוביו של ה"צבע המתמטי" בו השתמשנו למילוי שופר גבריאל הלך וקטן (עד אינסוף) ככל שעוביו של שופר גבריאל הלך וקטן. עם זאת, צבע "אמיתי" לא ניתן לחלוקה אינסופית וקיימת נקודה כלשהי (הניתנת לחישוב) בה עוביו של שופר גבריאל לא יהיה עבה מספיק אפילו בשביל מולקולת צבע אחת ולכן כלל לא ניתן למלא את שופר גבריאל בצבע.

גרסאות נוספות

ניתן לבנות דוגמאות רבות לעצמים בעלי נפח סופי ושטח פנים אינסופי. למשל, גוף הסיבוב אשר נוצר מהפונקציה

כאשר , הוא בעל נפח סופי (הוא חסום בקוביה עם צלע באורך 1), אך שטח פניו אינסופי, שכן אורך הפונקציה  בקטע  אינו מתכנס, ורדיוס הסיבוב אינו דועך לאפס.
סיסי (סרט)

עלילה

אליזבת, נסיכת בוואריה (רומי שניידר), היא בתם השנייה של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה (גוסטב קנות') ולודוביקה, נסיכת בוואריה (מגדה שניידר). היא מכונה בפי כל "סיסי". היא חווה ילדות מאושרת בטירת פוסנהופן יחד עם שבעת אחיה ואחיותיה, וגדלה להיות ילדה אוהבת טבע, חסרת דאגות ואימפולסיבית. מוצאה האצילי אינה מכביד עליה כלל. דודתה, סופי, נסיכת בוואריה (וילמה דגישר) מחליטה לשדך את בנה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה (קרלהיינץ בוהם) הצעיר, עם אחותה הגדולה של סיסי, הלנה (אוטה פרנץ) המכונה "ננה". לודוביקה וננה מסכימות להצעה בהתלהבות, למרות שטרם פגשו את פרנץ. פרנץ עצמו אינו מתלהב מהרעיון, אולם אינו מעז להמרות את פיה של אמו. 
לודוביקה מחליטה שסיסי בת ה-16 תתלווה אליה ואל ננה בפגישה הראשונה עם פרנץ. עם זאת, היא אינה מספרת לסיסי על מטרתה של הנסיעה, ואוסרת עליה להשתתף באירועים שבהם תשתתף דודתה, בשל מזגה הפזיז. סיסי יוצאת לדיג, ופוגשת במקרה את פרנץ שנמצא גם הוא בדרכו לפגישה עם ננה. פרנץ מזמין את סיסי לטיול קצר, לא מודע לכך שהיא בת דודתו. סיסי מצדה לא חושפת את זהותה. במהלך הטיול, סיסי מתאהבת בו, והוא מזמין אותה לציד למחרת. במהלך הציד, סיסי עדיין אינה חושפת את זהותה, אולם לומדת מפרנץ על נישואיו הקרבים לננה. פרנץ מודה שהוא לא חש שום רגש כלפי ננה, ומצהיר שהוא מקנא באיש שיינשא לסיסי. עם שמיעת ההצהרה, סיסי נקרעת בין נאמנותה לננה לבין אהבתה לפרנץ, ונמלטת מהאזור בלי שום הסבר. 
למזלה, סיסי אינה חייבת להשתתף במסיבת יום ההולדת של פרנץ באותו הערב, אולם היא מוזמנת אליה בידי אחיו הצעיר, קרל לודוויג (פטר ווק). במהלך המסיבה, פרנץ רואה את סיסי ומבין מי היא באמת, הוא מנסה להתוודות בפניה על אהבתו, אולם היא דוחה אותו כדי לא לפגוע בננה. מבלי להתייעץ באיש, פרנץ מודיע באופן פומבי על אירוסיו לסיסי. סיסי עצמה נכנסת להלם, ולא מסוגלת להתנגד. ננה עוזבת את המסיבה בוכה. אמו של פרנץ גם כן מתנגדת לבחירתו של בנה. סיסי ואמה חוזרות לפוסנהופן וההכנות לחתונה מתחילות. סיסי אינה נרגשת מכך כלל, שכן ננה נעלמה לתקופה לא-מוגבלת. עם זאת, היא מופיעה לפתע עם בן זוג חדש, וסולחת לסיסי. היא נותנת את ברכתה לנישואים, וסיסי נוסעת לווינה על גבי ספינת הקיטור "פרנץ יוזף", כאשר המונים באים להיפרד ממנה מנופפים בדגלי אוסטריה. היא נישאת לפרנץ בטקס מפואר בכנסייה האוגוסטינית.
מזווה

מְזָוֶה הוא מקום מקורר לאחסון מזון. לפני השימוש במקרר היה חלק מהבית וממערך המטבח.
מקורו של המזווה בימי הביניים, אז היה קיים גם מקצוע אחראי המזווה. מטרתו הייתה לאחסן ולשמר מזון בקירור. לצורך זה מוקם לרוב בקירוב למטבח וחדר האוכל ובהתחשב במיקום השמש - באירופה וצפון אמריקה בצדו הצפוני או המזרחי של הבית, שם נחשף פחות לקרניה ובאוסטרליה ודרום אפריקה בצד הדרומי או המזרחי. בארצות ערב נמצא המזווה לרוב בצורת מרתף.
מתוקף תפקידו הייתה חשיבות רבה לניקיון המזווה ולכן הוקפד על מבנה פשוט. למזווים העל-קרקעיים היו לרוב חלונות קטנים מאוד לאוויר, במבנים מאוחרים יותר בלתי-מזוגגים ומרושתים, ולא היו בהם אמצעי תאורה אחרים. בתוך המזווה היו התקנים שונים לאחסון המזון כמו ווים לתליית בשר, שולחנות ומדפים.
בבתי דירות מן המאה ה-19 ואילך נמצא לרוב המזווה בצורת ארון גדול או חדר מדפים קטן, או שלחלופין נעשה כבר שימוש בארגז הקרח - צורה מוקדמת של מקרר. מוכרים היו עוברים מבית לבית ומשווקים לצרכנים קרח שיוצר במפעלים ייעודיים.
בבתים המודרניים לרוב לא נמצא כבר מזווה. את מקומו תפסו המקרר והמקפיא, כמו גם הנגישות הגבוהה למזון טרי במרכולים. באירופה ובארצות הברית עדיין נבנים בחלק מהבתים חדרי אחסון צמודים למטבחים עבור קופסאות שימורים, מוצרי דגנים, לחם וריבות.
אמהרה (אזור היסטורי)

אמהרה (געז: አምሃራ; גם: אמחרה, געז: አምሓራ) אזור היסטורי במרכז-צפון אתיופיה. גבולותיו הם נהר וונצ'ת בדרום המשמש כגבול עם שוואה, הנילוס הכחול במערב שהוא הגבול עם בגמדר, נהר הבשלו בצפון-מערב ובצפון שמשמש גבול עם לסתה ואנגות, ומדבר דניקל במזרח.
ההשערה היא שבזמנים עברו אכלסו את האזור האגאו. האזכור הראשון לאזור מגיע מתוך מסורת אתיופית, אשר מתוארכת למאה ה-9 וטוענת כי המלך האקסומי דגנג'ן שלח לאזור מיסיונרים. במאה ה-12 מוזכרת מלחמה בין אנשי אמהרה לבין הוורג'י, שכניהם ממזרח. במאה ה-13 הדיחו אנשי אמהרה ובראשם המלך המקומי יקונו אמלק את אחרון קיסרי הזאגווה.
האזור הוא מקום לידתה של השפה האמהרית שנוצרה משילוב של השפות האתיופיות שמיות עם השפות הכושיות המרכזיות. האמהרית שימשה כלשון הרשמית של האימפריה האתיופית ועם התפשטות האימפריה היא החלפה את שפות האזורים שסופחו וכיום זוהי שפת האם של אנשי צפון-מרכז אתיופיה שעברו אמהריזציה.
מן המאה ה-17 ואילך בעקבות התיישבות שבט הוולו מהאורומו באמהרה, האזור החל להיקרא על שמם, כלומר ולו. כיום האזור ההיסטורי כלול ברובו במחוז דרום וולו כחלק ממדינת אמהרה.
חוזה הונקאר איסקלסי

חוזה הונקאר איסקלסי (Hünkâr İskelesi) נחתם בין רוסיה לאימפריה העות'מאנית בשנת 1833, ובא בעקבות מלחמת רוסיה-טורקיה של 1828-29.

רקע

בסוף שנת 1831, כשהוא מנצל את ימי חולשתה של האימפריה העות'מאנית, מוחמד עלי ממצרים, שהיה עד אז שליט של מדינת חסות עות'מאנית, גייס את צבאו ויצא במרד נגד הסולטאן מהמוט השני. הוא כבש במהרה את ארץ ישראל, סוריה וחלקים בחצי האי ערב, כשהוא מביס בקלות את הצבא העות'מאני ומאיים על הבירה קונסטנטינופול עצמה.
בשעה שבריטניה וצרפת אהדו את מוחמד עלי, הצאר הרוסי ניקולאי הראשון, שחשש מהשלכות התמוטטות האימפריה העות'מאנית, החליט להתערב ושלח כוחות לסייע לעות'מאנים. ההתערבות הביאה להסכם שלום שהותיר את עלי כשליט בחלק מהשטחים שכבש.

החוזה

ב-8 ביוני 1833, חתמו הרוסים והטורקים על חוזה הונקאר איסקלסי, בו הובטחה ערבות הדדית בין הצדדים למקרה שיותקפו בידי כוח זר. סעיף סודי בחוזה פטר את הטורקים משליחת כוחות צבא לעזרת הרוסים. במקום זאת, הם התחייבו לסגור את מיצרי הים השחור בפני אוניות זרות, במקרה של מלחמה.
בריטניה וצרפת הסתייגו מההסכם, כשהן חוששות כי טורקיה העניקה לצי הרוסי יד חופשית לפעול בים השחור. חששות אלה התפוגגו לאחר ועידת לונדון ב-1841, שם הובטחו זכויותיהן של שאר מעצמות אירופה בבוספורוס ובדרדנלים.
גם ברחבי האימפריה העות'מאנית הייתה הסתייגות ממתן זכויות יתר לאויב המסורתי - רוסיה, שרק שנים ספורות קודם לכן גרם לאבדן הנחלות העות'מאניות בבלקנים.
וילמה אספין

חיים מוקדמים

אספין נולדה בסנטיאגו דה קובה למשפחה מהמעמד הבורגני. אביה היה עורך דין עבור מפעל הרום "בקרדי". לאחר שסיימה תואר הנדסאי בהנדסה כימית, התקבלה ללימודי תואר שני ב-MIT אשר בבוסטון, מסצ'וסטס. בתקופת הלימודים, בשנות החמישים, פגשה את המנהיג המהפכני פרנק פאיס, וכך התוודעה למהפכה שהחלה כנגד הרודן פולחנסיו בטיסטה.

פעילות מהפכנית

הפגישה עם פאיס הביאה את אספין להצטרף לשורות המהפיכה, והיא הפכה למנהיגת המהפיכה במחוז אוריינטה. היא פעלה בתור שליחה בין המהפכנים של פאיס לבין "תנועת ה-26 ביולי" של פידל קסטרו, שעבר לפעול במקסיקו כדי לתכנן את הפלישה העתידית. היה זה במקסיקו שפגשה אספין את ראול קסטרו לראשונה. אחרי שתנועת ה-26 ביולי חזרו לקובה, אספין עברה לעבוד עם המהפכנים בהרי הסיירה מדרה. היא וראול קסטרו נישאו בינואר 1959.

פעילות בממשלת קובה

אספין יסדה את הפדרציה לנשות קובה, וכיהנה כנשיאת הארגון מ-1960 ועד מותה ב-2007. הארגון כולל את רוב נשות קובה (85.2% מכל הנשים הזכאיות מעל גיל 14 -- יותר מ-3.5 מיליון) כחברות, ונחשב למלכ"ר מכיוון שאינו מנוהל או נתמך כלכלית על ידי הממשלה. היא גם הייתה חברה במועצת המדינה, וגם בוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית מ-1980 עד 1991.

פעילות פמיניסטית

אספין פעלה רבות למען זכויות נשים, כולל על זכותה של אישה לעשות הפלה, ועל זכותה לאמצעי מניעה. פדרציית הנשים, שעמדה בראשו, הפכה לכוח רב-השפעה בקובה, ופעלה למען השכלתן של נשים ומעורבותן בפוליטיקה. אספין הייתה אחראית ל"חוק המשפחה הקובנית" שנקבע ב-1975, אשר עיגן בחוק שוויון זכויות קניין, וקבע כי גברים מחויבים להשתתף בעבודות הבית וגידול ילדים באופן שווה, ואם לא - ייקנסו. נזקפת לזכותה לעיתים קרובות גם העובדה שכ-65% ממחזיקי תארים בקובה הן נשים. 
אספין עמדה בראש המשלחת הקובנית לקונגרס הראשון על נשים וילדים באמריקה הלטינית שהתקיים בצ'ילה ב-1959. היא גם עמדה בראש המשלחות לכנסי הנשים שהתקיימו במקסיקו, קופנהגן, ניירובי, ובייג'ינג. בנאום בפני כנס הנשים הבינלאומי שאירע במקסיקו ב-1975, אמרה:
אנחנו כבר השגנו עבור הנשים במדינתנו את כל מה שכינוס זה מבקש. הנשים אצלנו הן חלק בלתי נפרד מהעם, ואם לא תדברו על פוליטיקה, לא תשנו דבר.
אחת מבנותיה, מריאלה, היא סקסולוגית ועורכת דין בכירה במדינה העוסקת בזכויות הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים כנשיאת "סנסקס — המכון הלאומי הקובני לחינוך מיני". לטענתה, אספין היא זו שאחראית להפסקת רדיפתם של הומוסקסואלים בקובה.

מותה

אספין נפטרה בהוואנה ב-18 ביוני 2007, לאחר מחלה ארוכה. נקבעה תקופת אבל רשמית למחרת. גופתה נשרפה, ושרידיה הונחו במאוזוליאום "חזית פרנק פאיס".
שם חיבה

שם חיבה הוא שם שניתן לאדם על ידי בני משפחתו או ידידיו, בנוסף לשמו הרשמי, כדרך להבעת חיבה כלפיו. פעמים רבות ניתן שם החיבה לפעוטות, ולעיתים נפסק או מצטמצם השימוש בשם החיבה עם ההתבגרות. פעמים אחרות הופך שם חיבה לנחלת הכלל, עד כי האדם מזוהה בעיקר בשם החיבה שלו.
שם חיבה הוא במרבית המקרים צורת הקטנה של השם הפרטי המקורי. כך, למשל, "ישראל" הופך ל"שרוליק", "אברהם" הופך ל"אבי" או ל"אברום" וכדומה. התופעה קיימת בשפות רבות. באנגלית, למשל, מקובל שם החיבה "ביל" למי ששמו הרשמי הוא "ויליאם", ו"בוב" הוא כינוי ל"רוברט". ברוסית השם הנשי "יקטרינה", הופך לשם החיבה "קטיה" וזה הופך לשם החיבה "קטיושה".
לעיתים נוספת לשמו המקורי של האדם סיומת קצרה המביעה חיבה כלפיו כגון: דבירי, דבירוש, דבירצ'וק וכדומה (שימו לב ששתי הסיומות האחרונות באות משפות סלביות). 
לעיתים נגזר שם החיבה משם משפחתו של האדם. שם החיבה של וינסטון צ'רצ'יל היה "צ'רצ'י".
לעיתים נוצר שם החיבה בעקבות אירוע בולט כלשהו. לרחבעם זאבי ניתן שם החיבה "גנדי" לאחר שהגיע לחדר האוכל בבית הספר שבו התחנך, כשהוא קירח, יחף, ומגבת למותניו, הופעה שהזכירה לחבריו את המנהיג ההודי מהאטמה גנדי.
פוליטיקאים ישראלים אחדים, ששם החיבה שלהם הפך לנחלת הכלל, הפכו את שם החיבה לחלק משמם הרשמי. כך למשל אברהם בייגה שוחט, יוסף (טומי) לפיד, בנימין (ביבי) נתניהו. אחד המניעים לכך הוא לאפשר את הופעת שם החיבה בפרסומים רשמיים, כגון רשימת המועמדים לכנסת, שבהם נרשמים אנשים רק לפי שמם הרשמי המופיע  במרשם האוכלוסין. 
בכתב אישום שהוגש ביולי 2015 נגד ראש עיריית אור יהודה, דוד יוסף, נטען שבהמלצתו נקרא אחד מרחובות עירו בשם "באלי", שם החיבה של מי שהייתה המאהבת שלו.
רשימה שחורה (מחשבים)

רשימה שחורה (Blacklist) בטכנולוגיית המידע בכלל ובאבטחת מערכות מידע בפרט היא מנגנון בסיסי ביותר להגבלת גישה לשירות או למשאב מערכת באמצעות רשימת משוללי הרשאות מוגדרת מראש. מי שאינו נמנה עם הרשימה זכאי לגשת למשאב. רשימת משוללי ההרשאות נקראת "הרשימה השחורה" והיא מכילה מזהים של משוללי ההרשאות בהתאם לאופן פעולת המערכת ויכולתה לסנן את הבקשות לשירות.
השיטה המקבילה לרשימה שחורה היא רשימה לבנה (Whitelist) השוללת את הגישה מכולם, פרט לאלו הנמנים עם הרשימה. לעיתים משתמשים ברשימה אפורה (Graylist) כדי לאחסן באופן זמני רשומות של משוללי גישה ברשימה שחורה או לחלופין של מאושרי גישה ברשימה לבנה. על הרשימה האפורה יכולים לעבור מנהלי המערכת ולהחליט בנוגע לעתיד הנמנים עליה - האם להוציאם מהרשימה או לחלופין להעבירם לרשימות הקבועות.
רשימה שחורה יכולה תאורטית למנוע גישה מכל אובייקט או משתמש לגשת לכל משאב או שירות בתנאי שקיימת נקודה בין הראשונים לשניים שבה ניתן לבצע את החסימה על פי המזהים שפורטו ברשימה.
ארגונים יכולים לממש רשימה שחורה על תוכנות מחשב או אתרי אינטרנט כדי לשלוט על התכנים שנצרכים במסגרת הארגון אך לאפשר גישה לכל מה שלא נשלל במפורש. הסינון יכול להתבצע על המחשבים האישיים עצמם או בשרת מרכזי דוגמת פרוקסי ארגוני. דוגמה אחרת היא ויקיפדיה המאפשרת לכל אחד לערוך את האנציקלופדיה, למעט משתמשים וכתובות IP בעלי עבר זדוני. הסינון של המשתמשים במקרה זה נעשה על שרתי האתר.
האינטרנט הכשר ממומש באמצעות רשימה שחורה של אתרי אינטרנט ובאופן דומה גם פועלות שיטות שונות ללחימה בדואר זבל אלקטרוני.
שימוש לא תקשורתי ברשימות שחורות ניתן למצוא בתהליכי אקטיבציה של יישומים שונים. במקרה זה הסינון נעשה על ידי המספר הסידורי של התוכנה, כך שבמידה ולחברה המפיצה נודע על פריצת מספר סידורי מסוים - לא תתאפשר אקטיבציה נוספת עבורו.
טווח יציב (תורת החוגים)

בתורת החוגים, טווח יציב הוא ערך מספרי המותאם לחוג, ומהווה כימות אריתמטי לתכונות של קבוצות יוצרים. הטווח היציב הוגדר על ידי היימן בס ב-1960, על-מנת למדוד את היציבות של חבורות המטריצות ההפיכות מעל חוג בהקשר לתורת K שלו.
אם לחוג אנדומורפיזמים של מודול יש טווח יציב 1, אז המודול ניתן לצמצום: אם  ו- בעל טווח יציב 1, אז . מכאן אפשר להסיק שמעל חוג בעל טווח יציב 1, כל מודול פרויקטיבי נוצר סופית ניתן לצמצום.

הגדרה

הטווח היציב של חוג R שווה למספר המינימלי n שעבורו, לכל  שעבורם , קיימים  כך ש-; אם קיים כזה. הגרסה הימנית של הגדרה זו מביאה לאותו ערך מספרי. את הטווח היציב של R מסמנים ב-.

דוגמאות

לכל שדה ולכל חוג קומוטטיבי מקומי יש טווח יציב 1. הטווח היציב של חוג המספרים השלמים הוא 2. הטווח היציב של חוג קומוטטיבי נתרי אינו עולה ביותר מ-1 על ממד קרול שלו. הטווח היציב של חוג הפולינומים  מעל שדה הוא n+1.

תכונות

לכל אידיאל I של R מתקיים . עבור , הרדיקל של ג'ייקובסון, מתקיים שוויון. במובן זה, הטווח היציב הוא תכונה של חוגים פרימיטיביים למחצה.
חוג בעל טווח יציב 1 הוא חוג סופי-דדקינד (כלומר אם ab=1 אז גם ba=1). בפרט, הטווח היציב של R הוא 1, אם  שעבורם , קיים  כך ש- הפיך. כל חוג -רגולרי חזק הוא בעל טווח יציב 1
. לכל חוג מקומי למחצה יש טווח יציב 1. אם R בעל טווח יציב 1, אז כך גם כל חוג אנדומורפיזמים של מודול פרויקטיבי נוצר סופית מעליו; בפרט, לחוגי המטריצות מעל R יש טווח יציב 1. בכיוון ההפוך, אם  ו-e אידמפוטנט של R, אז גם .
יש חסם כללי על הטווח היציב של חוגי מטריצות: אם  אז .
969 (תנועה)

969 היא תנועה לאומית המתנגדת להתרחבות הנמשכת של האסלאם בבורמה הבודהיסטית.
התנועה נתנה השראה לפעולות נרחבות בתוך ומחוץ לגבולות מיאנמר אשר נתפסות על ידיהם כפעולות לשימור הבודהיזם בתוך מלחמת תרבות עם האסלאם. בתקשורת העולמית התנועה זכתה ליחס צונן וביקורתי, ה "Straits Times" אף כינה אותה קבוצה נאו-נאצית אשר אחראית על הפצת רגשות אנטי-אסלאמיים.

ויראת'ו

אשין ויראת'ו, נזיר בודהיסטי בורמזי, נחשב להוגה דעות חשוב בתנועה. נאמר עליו שכאמצעי מאבק בהשתלטות אסלאמית, הוא תומך בחרמות כנגד חנויות בבעלות מוסלמים. ויראת'ו טוען כי למעשה הבודהיסטים הם הנרדפים על ידי האסלאם וכי תנועה 969 אינה אלימה כלל.
ביוני 2013, ויראת'ו הופיע על עמוד השער של TIME עם הכותרת הביקורתית "הפנים של הטרור הבודהיסטי". ויראת'ו טוען להגנתו כי "אתה יכול להיות מלא אהבה ואדיבות אך אינך יכול לישון לצד כלב שוטה ואכזר", בהתייחסו לבעיית אלימות מוסלמים בארצו.
מיאנמר ראתה בפרסום TIME פוגעני כלפי בודהיזם ככלל ואסרה על פרסום אותו גיליון בה.
המבנה של מהפכות מדעיות

תפיסת המדע

קון, שיש המשייכים אותו לזרם הפוסטמודרניסטי, מכניס באמצעות המונח 'פרדיגמה' את מושג האמת היחסית לפילוסופיה של המדע. על פי קון, אמת היא פנימית לפרדיגמה, ואין נקודת תצפית חיצונית לפרדיגמה. לכן, לדעת קון, אין אמת מידה משותפת להשוואה בין מושגים מפרדיגמות שונות. גם כאשר שתי פרדיגמות שונות משתמשות באותו מושג, כגון מסה, הן בהכרח משתמשות בו בתוך רשת מושגית שונה. מהפכות מדעיות, המביאות להחלפה של תאוריה אחת באחרת, נושאות אופי של מהפכה מחשבתית. ויכוח בין מדענים מפרדיגמות שונות נושא אופי של דיאלוג, שבו מנסה כל אחד מהצדדים לשכנע את השני. זאת בניגוד לאי הסכמה בין מתמטיקאים, למשל, שהדיון ביניהם נושא אופי של ויכוח פרוצדורלי וטכני על תקינות ההוכחה.
קון מדגיש שאין הוא טוען שמדענים מפרדיגמות שונות אינם יכולים להבין זה את זה, אלא שבניגוד למתמטיקה, למשל, אין שום דרך אובייקטיבית להכריע מי מהם צודק. זאת בגלל העדר אמת המידה המשותפת להשוואה בין המושגים שבהם הם משתמשים. במלים אחרות, לא קיימת שפה משותפת אובייקטיבית שאליה יכולים שני המדענים לתרגם את טענותיהם. בנוסף, מאחר שתפיסת העולם שלהם נקבעת על ידי הפרדיגמה, הם גם אינם יכולים להכריע בוויכוח ביניהם על ידי פנייה ישירה לעולם הפיזי.
מתפיסה זו נובע כי המדע איננו מתקדם בצורה ליניארית, שבה הישגי המדענים מבוססים על עבודתם של מדענים קודמים והמדע כולו מתקדם לכיוונה של האמת האבסולוטית. המהפכה המדעית, על פי קון, מוחקת את המבנה המושגי של הפרדיגמה הקודמת ומתחילה לבנות מבנה מדעי חדש. ברמה העמוקה, האמת עצמה משתנה כשמתחלפת פרדיגמה.
Demi

כתיבה והפקה

כתיבת האלבום החלה באפריל 2012, ושירי האלבום נכתבו על ידי דמי לובאטו בהשראה מחייה. כאשר סיפרה לובאטו על האלבום היא הצהירה כי "הוא יעורר השראה בקרב כל הבנות והבנים שחשופים לכל הבעיות שנחשפתי אליהן אני בעבר". היא הוסיפה ואמרה שהיא מאוד גאה באלבום ושהוא טוב יותר מכל דבר אחר שאי-פעם עשתה: "התנסיתי באלבום במגוון רחב של קולות שונים ושפכתי את הלב שלי בכתיבת השירים האלה. אני כל כך מתרגשת שסוף סוף כולם יקבלו הזדמנות לשמוע אותם!".
גזפרום גרמניה

סקירה כללית

קבוצת גזפרום גרמניה פעילה במכירות ושיווק של גז טבעי, סחר, מחקר וייצור וכן בפרויקטים לאחסון תת-קרקעי. חברות הקבוצה פועלות באירופה, ארצות הברית, מרכז אסיה וסינגפור.

נותן חסות

בנוסף לפעילויות העיקריות שלה בהרחבת פעילותה של גזפרום בשווקים זרים, קבוצת גזפרום גרמניה היא נותנת חסות פעילה לקידום התדמית של גזפרום ורוסיה באירופה. החברה נותנת חסות של פארק אירופה בעיר רוסט (פארק השעשועים הגדול ביותר בגרמניה), מועדון הכדורגל הגרמני המפורסם שאלקה 04, אירועי תרבות רוסים שונים בגרמניה, כמו פסטיבל הקולנוע הרוסי והבאת תזמורות רוסיות מפורסמות לאירופה.

ביקורת

בעדות של הסנאט האמריקני, עליה פיקח הסנאטור ג'ו ביידן, צוין: "גזפרום, עם התמיכה השקטה של הקרמלין, הקימה כחמישים חברות ביניים, הקשורות בעקיפין גזפרום ופרושות בכל אירופה – כאשר החלק מרכזי של אותן חברות ורשת חברות הבת של גזפרום, שהן להן כל ערך שווה לגז הרוסי ונמכרים בשווקים האירופיים; עם זאת, סכומי עתק הופיעו בחברות מדף בקפריסין ובליכטנשטיין"
חקירות גרמניות העלו חששות מקשרים קודמים בין מנהלים בכירים בחברה, ממשלת מזרח גרמניה והשטאזי.

ניהול

מנכ"ל החברה הוא ולדימיר קוטנייב. לפני שמונה למנכ"ל גזפרום גרמניה, עבד מר קוטנייב בשירות החוץ הרוסי. בשנים 2004–2010 מר קוטנייב היה שגריר רוסיה בגרמניה.