google/wiki40b huggingface dataset:
הסדר הדורי

הסֶדֶר הדּוֹרִי (בלטינית: ordo Doricus; באנגלית: Doric order) הוא אחד משלושת סדרים קלאסיים באדריכלות יוון העתיקה. כמו שאר הסדרים, הסדר הדורי הוא סגנון בנייה אשר הגדיר את רכיבי המבנה לפרטי פרטים ואת הפרופורציות ביניהם על מנת להגיע לשלמות אסתטית ומבנית.
מקורו בצפון ובמערב יוון כבר במאה ה-7 לפנה"ס והוא הגיע לתצורתו המושלמת במאה ה-5 לפנה"ס.
המאפיין הבולט של הסדר הדורי הוא הכותרת הפשוטה והחלקה. העמוד הדורי הוא גליל העומד על הרצפה כמעט תמיד ללא בסיס נוסף. כותרת העמוד אינה מעוטרת והיא מורכבת מחרוט קטום הפוך שמעליו אבקוס ישר ופשוט. העמוד הולך וצר לקראת 2/3 מגובהו, דבר שנתן לו מראה מעט יותר "שמנמן". במצב כזה קוטרו העליון של העמוד קטן מקוטרו התחתון בכשמינית. הקוטר התחתון הוא ביחס של 1:4 לעומת גובה העמוד. בגוף העמוד הדורי מופיעים 20 חריצים אורכיים (Fluting).
שכבת האפריז הדורית כוללת מטופות וטריגליפים המודגשים במקצב כפול מזה של העמודים. הטריגלפים ממשיכים את קו העמודים או נמצאים במרכז המרווח שביניהם והמטופות, תבליטים קישוטיים, ממלאים את הרווח שביניהם.
הפרתנון שנמצא באקרופוליס של אתונה ידוע בתור המקדש היווני הדורי המושלם ביותר שנבנה. מקדש הפייסטוס הנמצא בסמוך אליו גם הוא דוגמה קלאסית של מקדש דורי והוא אף נשתמר טוב יותר עד ימינו.
הרומאים אימצו את הסדר הדורי ופיתחו סדר נוסף דומה הנקרא "הסדר הטוסקאני" שהוא גרסה פשטנית יותר של זה הדורי. הסדר הטוסקאני נפוץ במיוחד באדריכלות הרנסאנס האיטלקי. האדריכל הרומי ויטרוביוס אשר תעד בספרו "De architectura" את כל רכיביו ומידותיו של הסדר הדורי הגדיר אותו כ"גברי" לעומת הסדר האיוני אשר הוגדר כ"נשי" בצורתו. לפיכך יחס קוטר הבסיס התחתון של העמוד וגובהו צריך להיות 1:6, כגוף הגבר.
אליהו בית צורי

ביוגרפיה

אליהו בית צורי נולד בתל אביב לאסתר ומשה. למד בגימנסיה "בלפור" בתל אביב. דרך ידידו עוזי אורנן הכיר את אחיו של עוזי, המשורר יונתן רטוש, והושפע מדעותיו. בשנת 1940 החל ללמוד מדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים, אך הפסיק לימודיו עקב חוסר יכולת לממנם. למד מדידות והחל לעסוק בכך במשרד פרטי בתל אביב. בשנת 1937 הצטרף לאצ"ל, ובעת הפילוג באצ"ל, בשנת 1940, עבר ללח"י והשתתף בפעולותיו.

בתרבות

לכבודם של אליהו חכים ואליהו בית צורי נכתב השיר שני אליהו.
צפריר מינצר

ביוגרפיה

מינצר גדל בקיבוץ מזרע. בשנת 1972 החל להתאמן בקבוצת הפועל העמקים בהדרכתו של אמנון גור. בשנת 1976 עבר להתאמן בהפועל גלבוע בהדרכתו של דני שור. עם גיוסו לצבא ב-1980 עבר להתאמן עם גדעון הרמט ואנדרי סורין בהפועל עמק חפר בהדרכתו של יענקלה בורנשטיין ולאחר פטירתו הפתאומית ב-1982 עבר להתאמן אצל סמיון קריצשטיין. בשנת 1985 חזר להתאמן באגודת הפועל גלבוע בהדרכתו של שור.

1978

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 1978 במכון וינגייט זכה מינצר במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר, אחרי אורי בראון ממכבי תל אביב (1.93 מטר).

1980

באליפות ישראל באתלטיקה לנוער שנערכה ברמת גן ביוני 1980 זכה מינצר במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש לנוער של 15.45 שניות, לפני שמואל איס (15.47 שניות), שיפור לשיא הישראלי הוותיק בן ה-9 שנים של יובל אור (15.80 שניות).

1984

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף ביולי 1984 זכה מינצר במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.06 מטר, אחרי גדעון הרמט (2.16 מטר) ואנדרי סורין (2.06 מטר).

1985

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף ב-6 ביולי 1985 זכה מינצר במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.09 מטר, לפני נתן שמילוביץ (2.03 מטר), רוגל נחום ודני מלול (2.00 מטר). שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה השתים עשרה שנערכה הדר יוסף הוא זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.96 מטר, אחרי דייוויד קהאן (2.10 מטר) ולפני ג'ייסון מייזלר (2.07 מטר), שניהם מארצות הברית.

1986

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1986 באצטדיון הדר יוסף זכה מינצר במדליית הזהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.08 מטר.

1987

בתחרויות האתלטיקה של ספורט הפועלים שנערכו בקפפנברג שבאוסטריה ביוני 1987 זכה מינצר במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.12 מטר, התוצאה השלישית בטיבה של ישראלי באותה העת.

1988

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1988 זכה מינצר במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.23 שניות.

1989

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1989 זכה מינצר בשתי מדליות זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.93 שניות ובקרב עשרה בתוצאה של 5913 נקודות (100: 11.46 שניות, רוחק: 6.82 מטר, ברזל: 10.57 מטר, גובה: 2.06 מטר, 400: 53.78 שניות, 110 משוכות: 15.26 מטר, דיסקוס 27.30 מטר, מוט: 2.30 מטר, כידון: 34.30 מטר, 1500: 4.59.19 דקות), התוצאה השלישית בטיבה של ישראלי באותה העת.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.94 שניות, אחרי סקוט מוריס מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 14.74 שניות ולפני אילן גולדווסר (15.01 שניות).

1991

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1991 זכה מינצר במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.05 שניות. בתחרות שנערכה בהכטל שבבלגיה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 14.83 שניות, שתי מאיות השנייה איטי משיאו הישראלי בן ה-4 שנים של אילן גולדווסר (14.81 שניות) שנקבע באותו המקום והתוצאה השנייה בטיבה של ישראלי באותה העת.

1993

באליפות ישראל שנערכה 1993 זכה מינצר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.31 שניות ובמדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.06 מטר, אחרי איתי מרגלית (2.18 מטר).

חייו האישיים

מינצר עובד כמורה לגאוגרפיה ושל"ח בבית-הספר העל-יסודי "עמקים-תבור". הוא נשוי לד"ר דליה נבות, אף היא אלופת ישראל ושיאנית ישראל באתלטיקה בעברה, רופאת משפחה ורופאת ספורט, אב למעין ומתגורר עם משפחתו בקיבוץ מזרע.
מיקולאס יוזף

קריירה

בצעירותו למד יוזף באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון במגמת דרמה. בגיל 17, החל לעסוק בדוגמנות, אך מאוחר יותר פרש מהמקצוע. 
יוזף החליט לעבור לעסוק בתחום המוזיקה באופן מקצועי. תחילה, החל לעבוד כאמן רחוב וגיסטריסט במספר ערים באירופה כגון אוסלו, ציריך המבורג ווינה. ב-2015 הוציא לאור את הסינגל הראשון שלו "Hands Bloody". ב-2016 הוציא את הסינגל "Free", שהיה לסינגל מפורסם ומצליח בצ'כיה ונכנס למצעד TOP20 הצ'כי. באותה שנה, יצא סינגל נוסף בשם "Belive". 
בשנת 2017 הוצע ליוזף לייצג את צ'כיה באירוויזיון עם השיר "My Turn". הוא שלל את ההצעה מכיוון שלא האמין בשיר, בסיכוייו לזכות בתחרות, ובכלל, לא ראה את השיר כאחד שמתאים לו. 
ב-2017 הוציא יוזף את השיר "Lie To Me" וניגש איתו לקדם האירוויזיון הצ'כי. בסוף ינואר 2018 הוכרז כי יוזף זכה בקדם וייצג את צ'כיה באירוויזיון 2018. השיר צבר פופולריות רבה, ומדורג בין עשרת המקומות הראשונים בסיכויים לזכות בתחרות ברוב אתרי ההימורים. ב-8 במאי 2018 הופיע יוזף בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון. שירה של צ'כיה היה החמישי בסדר ההופעות. בתום הערב הוכרזה צ'כיה כעולה השישית מבין עשר המדינות שעלו לשלב הגמר שהתקיים ב־12 במאי 2018. בגמר האירוויזיון הגיע יוזף למקום השישי.
באוקטובר 2018, הוציא את השיר Me Gusta. השיר זכה לפופולריות בישראל והגיע למקום השישי באייטיונס באותה מדינה. כמו כן, הקליפ שודר בערוץ אמטיוי ישראל.
תחנת הרכבת בית שאן

התחנה החדשה

התחנה החדשה מוקמת כ-300 מטר ממערב לתחנה ההיסטורית. בתחנה יש שני רציפי צד באורך 300 מטר בכל אחד. מעבר תת-קרקעי מאפשר להולכי רגל ורוכבי אופניים לעבור בין הרציפים ומחבר בין התחנה ההיסטורית לתחנה החדשה. התחנה תוכננה על ידי האדריכלים לויטן שומני והקמתה מתבצעת על ידי נתיבי ישראל. עלות ההקמה כ-93 מיליון ש"ח. בקרבת התחנה הוקם חניון לכ-350 כלי רכב ונעשה פיתוח סביבתי הכולל מסלול אופניים בין התחנה ההיסטורית לתחנה החדשה וסלילת מעגל תנועה חדש על כביש 71.
מדוח נוסעים לשנת 2017 שפרסמה חברת רכבת ישראל עולה כי תחנת בית שאן היא השנייה במספר הנוסעים מבין ארבע תחנות העמק (221,636 נוסעים לעומת 346,536 בתחנת עפולה).

שירות רכבות בתחנה

מהתחנה יוצאת רכבת אחת בשעה לכיוון חיפה ובשעות הבוקר 2 רכבות בשעה.
אנה מופו

ביוגרפיה

אנה מופו נולדה בוויין, פנסילבניה. אחרי סיום לימודיה קיבלה מלגת לימודים למכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה. היא ויתרה על כוונתה הקודמת להיות לנזירה, ויצאה ללמוד מוזיקה בקרטיס.
בשנת 1955 זכתה במבחן קבלה לאמנים צעירים ובמלגה של קרן פולברייט ללימודים בקונסרבטוריון די סנטה צ'צ'יליה ברומא. באותה שנה הופיעה לראשונה על הבימה בתפקיד נורינה ב"דון פסקואלה" של דוניצטי בספולטו.
בשנה הבאה הופיעה בהפקת טלוויזיה של "מאדאם באטרפליי" של ג'אקומו פוצ'יני, בבימויו של מריו לאנפרנקי, מפיק לחברת RCA ויקטור ול-RAI, לו נישאה ב-8 בדצמבר 1957. בשנה זו גם הופיעה לראשונה בלה סקאלה, בפסטיבל זלצבורג ובאופרה של וינה ב"פלסטף" של ורדי (בניצוח הרברט פון קאראיין. המשיכה להופיע בווינה עד ראשית שנות ה-70, בתפקידי גילדה ב"ריגולטו" של ורדי, מאנון ב"מאנון" של מאסנה, מרגריט ב"פאוסט" של גונו, מיכאלה ב"כרמן" של ביזה, מימי ב"לה בוהם" של פוצ'יני וויולטה ב"לה טרוויאטה" של ורדי. פרשנותה לתפקיד אמינה ב"סונאמבולה" של בליני נחשבת עד היום לאחת הטובות ביותר.
הופעתה הראשונה באמריקה הייתה גם היא בתפקיד מימי בלה בוהם, באופרה הלירית של שיקגו בשנת 1957 ואילו במטרופוליטן אופרה בניו יורק הופיעה לראשונה ב-1959 בתפקיד ויולטה ב"לה טרוויאטה". בעונת 1960-61 חזרה למטרופוליטן לשיר את גילדה ב"ריגולטו", אדינה ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי וליו ב"טורנדוט", עם בירגיט נילסן ופרנקו קורלי.
מופו התגרשה מלאנפרנקי בשנת 1972 ונישאה ליושב ראש הקודם של RCA, רוברט סארנוף, ב-14 בנובמבר 1974 (היא התאלמנה ב-22 בפברואר 1997). בסוף שנות ה-70' הופיעה מופו בתפקידי ורדי כבדים, כמו ליאונורה ב"איל טרובאטורה" ולינה ב"סטיפיו". 
מופו הייתה פופולרית בעיקר באיטליה, שם הנחתה את "תוכנית האירוח של אנה מופו" בשנים 1960 עד 1973 ונבחרה לאחת מעשר הנשים היפות ביותר באיטליה. היא עודנה מעין דמות פולחן בקרב חובבי אופרה רבים בארצות הברית, וראיה לכך ה"אודה לאנה מופו", פואמה באורך ספר, שכתב ויין קוסטנבאום.
אנה מופו מתה בניו יורק ב-9 במרץ 2006 מאירוע מוחי, לאחר מאבק של עשר שנים בסרטן השד. השאירה אחריה שלוש בנות חורגות ואח. גילה המדויק במותה איננו ודאי; מקורות שונים מדווחים עליו כ-73 או 75.
נחל מהר"ל

נַחַל מַהֲרַ"ל הוא נחל הזורם במורדות הר הכרמל, ממערב לדאלית אל-כרמל וממזרח לכרם מהר"ל. באגן הניקוז של הנחל הוכרזו מספר שמורות טבע וגנים לאומיים. לאורך הנחל צומחים עצי אלון וחרוב גדולים.
בגן חורש טבעי הכולל מיני אלונים וצמחים מוגנים מזנים שונים וכן בעלי חיים רבים, שרידים ארכאולוגיים ותופעות גאולוגיות.
ב 21 במרץ 2001 הוכרזה "שמורת טבע טוף כרם מהר"ל". גודל השמורה הוא 220 דונם. השמורה נמצאת ממערב לכרם מהר"ל. ב-30 בספטמבר 2002 הוכרזה "שמורת טבע הר כרמל - נחל חרובים ונחל מהר"ל" שהיא חלק מפארק הכרמל. גודל השמורה הוא 8,311 דונם והיא נמצאת ממזרח לכרם מהר"ל וממערב לכביש 672 בקטע שבין דלית אל כרמל וחבורו לכביש 70. הכרזות נוספות של שמורת נחל מהר"ל היו ב-5 ביולי 2007, על שטח של 2,219 דונם. ב-8 בפברואר 2009 הוכרז על שטח שמורת טבע של 4,195 דונם, וגן לאומי על שטח של 54 דונם. השמורה והגן נמצאים ממערב לכביש דליית אל כרמל, והיא גובלת בפארק הכרמל ליד אזור הר סומק וחורבת סומק. השמורה היא חלק מהשמורה הביוספרית בכרמל.
אי-שוויון מינקובסקי

באנליזה, אי-שוויון מינקובסקי הוא אי-שוויון הקרוי על שם המתמטיקאי והפיזיקאי הרמן מינקובסקי. אי-שוויון זה הוא ואריאציה של אי-שוויון המשולש לנורמה  במרחב אוקלידי (גם אינסוף ממדי), המוכיח כי כל פונקציה כזו היא אכן נורמה.

בממד סופי

עבור , מגדירים את נורמת  של וקטור  לפי הנוסחה .
אי-שוויון מינקובסקי קובע כי: , לכל שני וקטורים .
חשיבותו בכך שהוא מראה שנורמת  מקיימת את אי-שוויון המשולש. מכיוון שהפונקציה הזו גם חיובית והומוגנית, היא מהווה נורמה.

הוכחה

נוכיח את נכונות אי-השוויון.
לפי אי-שוויון המשולש:
כעת, לפי אי-שוויון הולדר:
ולכן: 
,
ולאחר צמצום נקבל 
.
קורה ברמר

ביוגרפיה

קורה ברמר החל לעבוד באוניברסיטת סטוקהולם בשנת 1972. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1976. בשנת 1980 הוא התחיל לעבוד במוזיאון הטבע בסטוקהולם. בשנת 1989 הוא התמנה לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטת אופסלה. בהמשך קורה ברמר קודם לתפקידי ניהול באוניברסיטה זו.
ב-2004 הוא חזר לאוניברסיטת סטוקהולם ומונה לסגן נשיא.
קורה ברמר נשוי לבירגיטה ברמר, גם היא בטנאית.
תחום התמחותו של קורה ברמר הוא מיון עולם הצומח. הוא היה חבר של כוח משימה בינלאומי בתחום זה.
בשנת 1988 הוא נבחר לאגודה הלינאית של לונדון. קורה ברמר חבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
שנות העשרים הסוערות

שנות העשרים הסוערות או שנות העשרים הרועמות (באנגלית: Roaring Twenties) הם כינויים לתמורות שחלו בחברה המערבית ובצפון אמריקה במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, ומתמקדים בייחוד בדינמיות החברתית, האמנותית והתרבותית של התקופה.
המאפיינים הבולטים של התקופה כוללים את הרגיעה הפוליטית שלאחר מלחמת העולם הראשונה, הפריחה של מוזיקת הג'אז וריקוד הצ'ארלסטון, סגנון אומנות האר דקו (Art déco) אשר היה בשיאו במהלך עשור זה, ולבסוף קריסת בורסת המניות של ניו יורק בשנת 1929 אשר ציינה את סוף התקופה, ותחילת עידן השפל הגדול. התקופה התאפיינה בהמשך במספר המצאות ותגליות בעלי חשיבות גדולה אשר הובילו לשינויים משמעותיים בסגנון החיים המודרני. 
השינויים החברתיים המאפיינים תקופה זו חלו בתחילה בצפון אמריקה והתפשטו בהמשך לאירופה בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה. במהלך אותן השנים אירופה התמקדה בעיקר בשיקום שלאחר המלחמה, והתמודדה עם המחיר האנושי הכבד שהמלחמה גבתה. סנאט ארצות הברית בחר לדבוק במדיניות של חד-צדדיות, ואפילו בדלנות ועשה מעט כדי לעזור לאירופה להשתקם. הבסיס למדיניות זו נבע ממדיניות הממשלים הרפובליקנים של וורן הארדינג, קלווין קולידג' והרברט הובר, שייצגו במידה רבה את רוח המפלגה הרפובליקנית של לפני התקופה הפרוגרסיבית. אף על פי שהצמיחה הכלכלית הייתה בעיקר בתעשייה, בעוד שהמגזר החקלאי סבל ממיתון, היא גררה אווירה של אופטימיות בציבור האמריקני ואמונה שהצמיחה תימשך לנצח. 
אל הפריחה הכלכלית הצטרפה הפריחה של תרבות ההמונים. הקולנוע התבסס וכוכבים כצ'ארלי צ'פלין ורודולף ולנטינו גרמו להצפת בתי הקולנוע בצופים רבים. בתחום המוזיקה דיוק אלינגטון ולואי ארמסטרונג הובילו את עולם הג'אז והיו פופולריים בכל העולם. גם הרדיו החל לשדר לראשונה באופן המוני ומסחרי והביא איתו התפתחות של המוזיקה הפופולרית והג'אז ושל הפרסום. משחקי ספורט הועברו בשידורים חיים ברדיו, שנמצא בכל בית, ופרסומות התחילו להישמע. מכוניות, דיינרים, בחורות בשמלות מנוקדות ומוזיקת צ'רלטון - מסמלים את שנות העשרים העליזות והנהנתניות. צ'ארלס לינדברג טס בטיסה ישירה מלונג איילנד לפריז, וקווי הטיסות הפרטיות והמסחריות התרחבו. 
הכל החל להיראות אפשרי באמצעות הטכנולוגיה המודרנית. טכנולוגיות חדשות, במיוחד מכוניות, סרטים, ורדיו סימלו בעיני רבים את שגשוג ה"מודרניות".
העשור שבין מלחמות העולם בעיקר בעולם המערבי הובא לידי ביטוי במספר יצירות בהן הרומן גטסבי הגדול מאת פרנסיס סקוט פיצג'רלד ומאוחר יותר בסרט חצות בפריס בבימויו של וודי אלן.
יאן טימן

ביוגרפיה

יאן טימן נולד למשפחת מתמטיקאי שעודד את אהבת בנו לשחמט. בשנת 1963 הוא ניצח באליפות הולנד לנוער. בשנת 1967 הוא סיים במקום השלישי באליפות העולם לנוער שנערכה בירושלים (ניצח חוליו קפלן). לאחר סיום לימודי בית הספר טימן התחיל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת דלפט בה לימד אביו. תוך זמן קצר הוא עזב את הלימודים והקדיש את עצמו לשחמט.
בשנת 1974 הוענק לו תואר רב אמן. טימן היה אלוף הולנד 9 פעמים.
באליפות העולם בשחמט 1987 הוא הודח ברבע הגמר על ידי רפאל ואגניאן. בשנת 1993, לאחר פיצול בין גארי קספרוב (אלוף העולם המכהן) לבין פיד"ה, טימן הפסיד בהתמודדות על התואר בדו-קרב מול אנטולי קרפוב.
טימן המשיך לשחק שחמט גם בעשור הראשון של המאה ה-21. הוא היה חבר של נבחרת הולנד שזכתה באליפות העולם בשחמט לנבחרות בשנת 2004.
STS-41-C

המשימה

המשימה יצאה לדרכה ב-6 באפריל 1984 בשעה 8:58:00 לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית. לראשונה, נרשם שיגור מושלם ללא תקלות עד הגעה לגובה המסלול (533 ק"מ).
במשימה זו היו שתי מטרות עיקריות:
האחת, לפרוס ולהכניס למסלול את מתקן החשיפה לטווח ארוך (Long Duration Exposure Facility), מתקן גלילי פסיבי שניתן להחזרה לכדור-הארץ, ששקל 9,660 ק"ג, קוטרו 4.3 מטרים ואורכו 9 מטרים, ובו 57 ניסויים של 8 מדינות שונות ברחבי העולם.
המטרה השנייה במשימה הייתה "לתפוס" את הלוויין Solar Maximum Mission ששוגר ב-1980 ושחקר את השמש ואת התפרצויותיה (רוח השמש), תיקונו, פריסה חוזרת והצבתו במסלול שנית.
בנוסף, נשאה המעבורת מצלמת IMAX ומצלמת "סינמה 360", וניסויי תלמידים.
הצוות מנה 5 אנשים: מפקד המשימה רוברט קריפן, טיסתו השלישית בתוכנית המעבורות (STS-7, STS-1), הטייס פרנסיס סקובי ושלושת מומחי המשימה ג'ורג' נלסון, ג'יימס ואן הופטן וטרי ארט.
כבר ביום השני למשימה נאחז מתקן החשיפה לטווח ארוך בזרוע הרובוטית ושוחרר למסלולו בהצלחה.
במקור, תוכנן מתקן זה להיאסף ולחזור לכדור-הארץ בשנת 1985, אך בעקבות דחיות בלוח הזמנים ואסון צ'לנג'ר נאסף רק ב-12 בינואר 1990 על ידי הקולומביה במשימת STS-32. ב-22 בינואר 1990 חזר המתקן לכדור הארץ.
ביום השלישי למשימה עלתה המעבורת למסלול גבוה יותר (556 ק"מ), והייתה רחוקה 60 מטרים מהלוויין Solar Maximum Mission. שני האסטרונאוטים ג'ורג' נלסון וג'ימס ואן הופטן ביצעו הליכת חלל, כשנלסון השתמש ביחידת התמרון (MMU), התקדם לעבר הלוויין וניסה לתפוס אותו במכשיר תפיסה מיוחד, Trunnion Pin Acquisition Device. שלושה ניסיונות לתפיסת הלוויין נכשלו, וגם ניסיונותיו של ואן הופטן לתפיסת הלוויין על ידי זרוע ה-RMS לא צלחו. ביום למחרת ניסו שוב השניים לתפוס את הלוויין, והצליחו בניסיון הראשון.
שני האסטרונאוטים הביאו את הלווין לקרבת המעבורת, החליפו מערכת בקרת גובה ומערכת למדידת העטרה של השמש, והשיבו אותו למסלול. עקב העיכוב בתפיסת הלוויין, הוארכה המשימה ביום אחד.
בשאר ימי המשימה ביצע הצוות ניסויי סטודנטים בהצלחה רבה.
סה"כ עברה המעבורת מרחק של 4,619,000 ק"מ, ב-108 הקפות סביב כדור-הארץ. היא הייתה אמורה לנחות במרכז החלל קנדי בקליפורניה, אך התוכנית שונתה ולבסוף המעבורת נחתה ב-13 באפריל 1984 בשעה 5:38:07 (לפנות בוקר) על-פי שעון האזור הפסיפי, במסלול נחיתה 17 באדוארדס, קליפורניה. שינוי התוכנית גרם להארכת המשימה ביום נוסף.
המעבורת חזרה למרכז החלל קנדי ב-18 באפריל 1984.

תג המשימה

במקור, הייתה המשימה אמורה להיקרא STS-13. התג שעוצב רמז למזל הרע, כביכול, של משימת אפולו 13. הוא כלל חתול שחור, המספר 13, וציור של המעבורת טסה מתחת.
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר

זוכים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מלאכי בית-אריה

פרופ' מלאכי בית-אריה (נולד ב־1937 בפתח תקווה) הוא משורר עברי, חוקר קדמוניות הספר, מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, מומחה לפלאוגרפיה עברית וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

פעילותו בתחום השירה

בית-אריה נולד ב-1937. פרסם את שיריו, מסוף שנות החמישים, במוספי הספרות של העיתונות העברית, ובכתבי העת הספרותיים. ספר שיריו הראשון, "הרחובות האלה, ההרים ההם", נדפס בשנת 1963, בלווית ציורים של רפי לביא. בשנת 1967 יצא ספר שיריו "הרי ירושלים וכל היסורים". וכן פרסם ספר סיפורים לילדים.

פעילותו כחוקר

בשנת 1961 השלים בית-אריה תואר ראשון בלשון ובספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם למד ספרנות והשלים תואר שני בבלשנות עברית (1963). את הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' גרשום שלום, השלים ב-1967. משנת 1975 הוא מרצה לפלאוגרפיה וקודיקולוגיה באוניברסיטה העברית, ושימש כמרצה אורח באוניברסיטאות ברחבי העולם.
כבר ב-1965 ייסד את מפעל הפלאוגרפיה העברית ומאז פרסם ספרי מחקר בתחום הפלאוגרפיה העברית, ספרי ביקורת ומהדורות של ספרים עתיקים. בית-אריה כיהן בין 1979 ל-1990 כמנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים, וכמנהל מפעל הפלאוגרפיה העברית וקנה לו שם עולמי כמומחה לכתבי יד עבריים עתיקים.
נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 2003. ב-2013 זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר.
גולת הכותרת של פעילותו היא בניית הקודיקולוגיה העברית על יסוד התיעוד המפורט של כל כתבי-היד המתוארכים בספריות העולם.
מיחזור נייר

מיחזור נייר הוא תהליך בו מרסקים נייר ישן או נייר משומש בתוך מים ליצירת עיסה נוזלית, אשר נפרשת בשכבה דקיקה על רשת לייבוש. בתום הייבוש ניתן לקלף את הנייר מן הרשת - זהו הנייר הממוחזר. 
בכל פעם שהנייר עובר את תהליך המיחזור, סיבי הנייר מתפרקים, ואיכות הנייר יורדת. גורמים נוספים שמפחיתים את איכות הנייר הממוחזר הם: הדיו עמו כותבים או מדפיסים על הנייר, וציפוי מבריק מכל סוג. נייר ממוחזר מאיכות נמוכה משמש למוצרים אשר דורשים איכות נייר נמוכה יותר, או שהוא מעורבב עם נייר חדש כדי להעלות את איכותו.
אחד משלבי תהליך מיחזור הנייר הוא הלבנה, ומטרתה להשיב לנייר את "הצבע" הלבן ולאפשר לו לשמש כמשטח יעיל לכתיבה ולהדפסה. תהליך ההלבנה נעשה על ידי חומרים כימיים שונים (כלור במרבית המקרים), המזהמים את האוויר והאדמה, ועלולים לגרום למחלת הסרטן.

מיחזור נייר בישראל

המפעל העיקרי למיחזור נייר בישראל הוא נייר חדרה. מפעל זה אוסף את הנייר באמצעות חברת הבת שלו, אמניר תעשיות מיחזור.
לאון מנדלשטם

לאון (אריה דב) יוסופוביץ מנדלשטם (רוסית: Мандельштам, Леон Иосифович‏; 1819 זאגר - 1899) היה הסטודנט היהודי הראשון שלמד באוניברסיטה רוסית. כמו כן היה סופר ועבד במשרד החינוך הרוסי.

ביוגרפיה

לאון מנדלשטם נולד בשנת 1819 בעיר ז'אגר שהייתה חלק מפלך וילנה ומאוחר יותר סופחה לפלך קובנה. אביו עסק במסחר והרבה לנסוע לגרמניה לצורכי עיסוקיו. בין הספרים שהביא מגרמניה היה אפשר למצוא תרגום התנ"ך לגרמנית של משה מנדלסון. הוא קיבל חינוך דתי וכללי. אזור מגוריו היה נתון להשפעת ההשכלה הגרמנית שהגיעה מקורלנד (אזור של לטביה היום). מנדלשטם מעיד על עצמו כי התחיל לעסוק בדקדוק של השפה העברית ופילוסופיה בגיל צעיר מאוד. בזיכרונותיו אפשר לראות כי לא הייתה עקביות בלימודיו העצמאיים, הוא קפץ מנושא לנושא. בגיל צעיר מאוד הוא החל לחבר סיפורים בשפות שונות, רוסית, גרמנית ועברית.
בגיל 14 השתדך לבתו של סוחר, ובגיל 17 התחתן ועבר להתגורר בבית הוריה של אשתו. אביה היה אדם דתי מאוד, שאסר על החזקת ספרים שאינם קנוניים בביתו. מנדלשטם לא הצליח להחזיק מעמד זמן רב וחזר הביתה, זמן קצר לאחר מכן התגרש מאשתו.
בשנת 1839 החליט ללכת ללמוד באוניברסיטת וילנה, אך בהגיעו לווילנה גילה שהאוניברסיטה נסגרה בהוראת הממשלה. באותה שנה פנה לשלטונות בבקשה לעמוד במבחני הקבלה לאוניברסיטת מוסקבה. לאחר תלאות רבות התקבל לאוניברסיטה ובכך היה לסטודנט היהודי הראשון באוניברסיטה רוסית. מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת פטרבורג, שם עם סיום לימודיו ב- 1844 הוענק לו תואר בפילולוגיה.

עבודתו במשרד החינוך הרוסי

לאחר עזיבתו של מקס ליליינטל לארצות הברית, התפנתה במשרד החינוך הרוסי משרת "יהודי מלומד" (ученый еврей, עוזר לענייני יהודים). שר החינוך סרגיי אוברוב הציע את התפקיד למנדלשטם שנענה בחיוב להצעה. מנדלשטם נכנס לתפקיד בשנת 1846. בין היתר היה אחראי על ארגון של בתי ספר יהודים חדשים. הוא חיבר לא מעט ספרי לימוד שיועדו לבתי ספר אלו, בין היתר מילון יידי-רוסי, רוסי -יידי וספר לימוד הדקדוק הרוסי ליהודים.
שימש בתפקיד זה במשך 11 שנים והתפטר ב-1857.

מותו

שנותיו האחרונות עברו עליו בבדידות ובעוני.
מנדלשטם נפטר על ספינת קיטור בזמן שנסע מצד אחד של פטרבורג לצד שני. לא נמצאו שום מסמכים על גווייתו שיכלו לאשר את זהותו. שלושה ימים לאחר מכן הוא נקבר בבית קברות נוצרי. חצרן הבית שבו התגורר שם לב כי מנדלשטם אינו מגיע זמן מה לבית, הוא פנה למשטרה ומשם נשלח לחדר המתים, על פי תיאורו של החצרן הצליחו לקשר בין הגווייה לבין לאון מנדלשטם.
משנודע הדבר לקהילה היהודית של פטרבורג, הם הצליחו להשיג אישור מיוחד מטעם שר הפנים הרוסי והוציאו את גופתו מקברו. הוא נקבר מחדש בבית הקברות היהודי.
משק הזרחן

ספיגת זרחן במעי

מרבית ספיגת הזרחן במעי מתבצעת בתהליך פסיבי, בין תאי (פארא-צלולרי). בנוסף מתבצעת גם ספיגה פעילה, טרנס-צלולרית (תוך תאית) הכרוכה בהפעלת קו-טרנספורטר נתרן/פוספט (והתלוי בפעילותו של קלציטריול), והכרוכה גם בהפעלת קו-טרנספורטר מסוג נתרן/אשלגן המספק אנרגיה והיוצר את מפל ריכוזי הנתרן הדרוש לתהליך. הזרחן החודר לתא המעי נארז בתוך מיקרו-טובולות, משונע דרך התא ויוצא למחזור הדם.

ספיגת זרחן בכליה

רמת הזרחן בסרום מווסתת בעיקר על ידי הספיגה הכלייתית. הפרשת הזרחן לשתן משתנה באופן ישיר בהתאם לצריכת הזרחן במזון, כאשר עיקר הספיגה נעשית באזור האבובית המקורבת בתהליך טרנס-צלולרי מבוקר (כנגד מפל אלקטרוכימי, בצימוד למעבר של יוני נתרן בטרנספורטר NPT2a). מכאן, שהפחתת מספר יחידות הטרנספורטר תביא להגדלת איבוד הזרחן בשתן. הגורמים המשפיעים על פירוק יחידות הטרנספורטר הם זרחן (משוב שלילי), PTH, (אשר מגביר את ספיגת הסידן אולם מעודד את הפרשת הזרחן בכליה) ופקטור הגדילה FGF23. 
להפרעות שונות הקשורות במשק הזרחן, ראו: הפרעות במשק הזרחן.
שבע דקות בגן עדן

שבע דקות בגן עדן (באנגלית: Seven minutes in heaven) הוא משחק חברה שמשוחק במסיבות. אזכורו הראשון של המשחק היה ב-1953.

המשחק

שני אנשים נבחרים מסיבוב בקבוק , משליפת פתקים מכובע או מהצבעות. שני המשתתפים שנבחרו נכנסים לחדר חשוך, שבו הם יכולים לעשות את מה שהם רוצים במשך שבע דקות. בין היתר, שני המשתתפים יכולים להתנשק, להתמזמז, לקיים יחסי מין, לדבר, לעשות פעילות אחרת (בדרך כלל שקטה) או לעשות כלום.
יחיאל הלר (השני)

ביוגרפיה

נולד בדזיארז'ינסק לרב העיר, אברהם הלר (בנו של רב העיר הקודם, ישראל "חריף" הלר מחבר "נחלת ישראל" שכיהן גם כראש ישיבה בישיבת מיר). אביו היה אחיינו של הרב יחיאל הלר מחבר "עמודי אור", והוא נקרא על שמו.
למד בישיבת וולוז'ין והיה מקורבם של הנצי"ב ושל רבי חיים סולובייצ'יק. נסמך לרבנות בידי רבי יצחק אלחנן ספקטור, רבי משה דנישבסקי, האדר"ת ורבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין. נישא לחנה בתו של הרב צבי הירש למפרט, אב"ד סטולביץ' ועורך ספרי הגר"א על שולחן ערוך.
בשנת 1894, ה'תרנ"ד, התמנה לרבה של קוידנוב, כאביו, וכיהן ברבנות העיר שלושים וחמש שנה, עד עלייתו לארץ ישראל בשנת ה'תרפ"ט, 1929. עלייתו נתמכה באחֶיה של אשתו, בניו של הרב צבי הירש למפרט מחבר "פסקי הגר"א", שהיו עשירים מפורסמים ורכשו עבורו בית בפתח תקווה ולצדו פרדס שיספק את פרנסתו. זמן קצר אחרי עלייתו ארצה, נפצע בנו צבי הלר במאורעות המכונים "פרעות תרפ"ט" בחברון ונפטר מפצעיו (כ"ד באב תרפ"ט).
באותה שנה הדפיס בירושלים את מהדורתו לספר המצוות לרמב"ם, שאותו סידר מחדש על סדר פרשיות התורה כדי לאפשר את הלימוד בו מדי שבוע בצמוד לפרשת השבוע.
נפטר בפתח תקווה בכ"ג באב ה'תש"ח, 28 באוגוסט 1948. על שמו רחוב במרכז פתח תקווה.