איילת מנחמי

קורות חייה

מנחמי נולדה בתל אביב. סיימה בהצטיינות את לימודיה במגמה לקולנוע בבית הספר בית צבי.
סרטה הקצר הראשון "מיסטר קאירו" (7 דקות, בוים בשיתוף עם גיל לבנברג ויורם הררי) זכה בפרס תחרות הסרט הקצר 1984, פתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים והוקרן לפני סרטי עלילה במוזיאון תל אביב, קולנוע גורדון וקולנוע תמוז ברמת אביב. הסרט, מחווה לקולנוע של שנות ה-40 המבוסס על שירם של ג'ון אנדרסון וּואנגליס, "The Friends of Mr. Cairo", היה וידאו-קליפ בפילם המתרחש בבית קולנוע נטוש, בו קמים לתחייה גיבוריו הקולנועיים של ילד וסוחפים אותו אל תוך התרחשויות קולנועיות קלאסיות.
סרט הגמר של מנחמי, "הבית השקוף", שנכתב בהשראת סיפורו של קורט וונגוט "שכנות", עסק בנער מחונן, חובב מדע, הנשאר לבדו בבית. קיר משותף החוצץ בינו לבין דירת השכנים הופך אותו בעל כורחו לעד שמיעה, ולבסוף למסייע ברצח. הסרט קיבל ציון לשבח על בימוי, ומנחמי זכתה בתואר הבוגרת המצטיינת של המחזור. 
לאחר גמר לימודיה, בתמיכת בית צבי, ביימה סרט באורך של 45 דקות - "עורבים", 1988, בהשתתפות גילי בן-אוזיליו ובועז תורג'מן, בעלה הראשון של מנחמי. הסרט, למרות שאינו "פיצ'ר", נחשב נקודת ציון משמעותית בקולנוע הישראלי, הן ברמה הסגנונית והן ברמה הנושאית. הסרט עוסק בנערת כפר המגיעה לחיות עם קומונה שחבריה בעלי נטיות מיניות מגוונות, והתאפיין בסגנון בימוי ייחודי וחריף לזמנו, ובבחירה לא שגרתית של שחקני משנה, אתרי צילום, תפאורות ואביזרים. הסרט הוקרן בהקרנות מסחריות במוזיאון תל אביב יחד עם סרטה של נירית ירון "ילדה גדולה", וזכה להצלחה קופתית מפתיעה, כסרט הראשון, לאחר סרטיו של עמוס גוטמן, הנוגע בסוגיות של זהות מינית בקרב נוער שוליים בתל אביב. "עורבים", שזכה בפרס הראשון בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים ב-1988, נחשב לסרט ה"תל אביבי" שהקדים את שנות ה-90, בהן עמדה העיר במרכז. 
לאחר הצלחתה עם "עורבים" פנתה מנחמי לעשייה מסחרית יותר וביימה את הסרט "אבא גנוב 3".
מאוחר יותר, נענתה עם נירית ירון להצעת המפיקים אהוד בלייברג ויצחק גינסברג לכתוב ולביים שלושה סרטים תל אביביים קצרים תחת הכותרת "סיפורי תל אביב". הסרט, ובו שני פרקים בבימויה של מנחמי - "שרונה מותק" (עם יעל אבקסיס בתפקידה הראשון) ו"גט" (עם ענת וקסמן)- זכה להצלחה. בנוסף, ביימה מנחמי סרטי פרסומת רבים לבתי קולנוע ולטלוויזיה. 
ב-1993 נסעה וטיילה במשך חודשים אחדים בסין, טיבט ונפאל, ולבסוף הגיעה להודו, שם התוודעה לוויפאסנה על פי שיטתו של ס.נ. גואנקה. בעקבות התנסות זו החלה, עם שובה ארצה, לצמצם את עשייתה בתחום הפרסומות ולהתמקד בפרויקטים משמעותיים יותר. יחד עם אֵילונה אריאל מהעמותה לוויפאסנה בישראל יצאה לתעד מרכזי וויפאסנה בעולם. סִרטן התיעודי "אגף הוויפאסנה" (1999) המתאר את השימוש בשיטת מדיטציה זו בשיקום אסירים בהודו, הוצג בפסטיבלים רבים וזכה במספר פרסים חשובים, ביניהם פרס "Golden Spire" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו,‏ NCCD Pass Award מטעם המועצה האמריקנית למניעת פשע ועבריינות, ועוד. הסרט שודר בתחנות טלוויזיה רבות ברחבי העולם, ופתח את הדלת לקורסי ויפאסנה בבתי כלא ברחבי העולם המערבי. בהמשך תיעדו מנחמי ואריאל ניסיון דומה בבית סוהר בישראל. 
סרט תיעודי נוסף שעשו יחד, "זמני" (2001), על מושג ותפיסת הזמן הישראלי, זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2001, וב"פרס יפן" (NHK Japan Prize) בשנת 2002.
ביולי 2007 יצא סרטה העלילתי הראשון מזה 14 שנה, "נודל", שצולם בסין ובישראל על פי תסריט שכתבה עם שמי זרחין, בהפקת אסף אמיר ויואב רועה. הסרט זכה להצלחה קופתית בישראל ובפרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים במונטריאול לשנת 2008. 
מאז שנת 1996 מנחמי היא במאית הבית של חברת הפקת הפרסומות "פראדיסו".
ביימה את הסדרה הבלשית "נופלות על הרגליים" בכיכובן של מילי אביטל ושני כהן, ששודרה בערוץ 2 בשנת 2017.