google/wiki40b huggingface dataset:
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)

תולדות חייו

נולד בשידלובצא שבפולין כצעיר בניהם של דבורה פעריל והרב נתן דוד רבינוביץ, האדמו"ר משידלובצא.
נישא לרחל לביאה בתו היחידה של רבי יהושע מאוסטרובא מחבר הספר "תולדות אדם", הנקרא בפי חסידי פולין ה"נועם אלימלך הקטן", ונכדת רבי שלמה לייב מלענטשענא.
אחר פטירת חותנו בכ"ח בניסן ה'תרל"ג, שהיה אדמו"ר לאלפי חסידים, התמנה לממלא מקומו בעיר ביאלא פודולסק. בכמה ערים בפולין נפתחו שטיבלך של חסידי ביאלא, בפטירתו מנתה החסידות כחמשת אלפים בתי אב.
נפטר בכ"ג באדר ב' ה'תרס"ה ונקבר  לצד חותנו בבית הקברות היהודי בוורשה.

דרכיו

הרב רבינוביץ היה תלמיד חכם וכותב פורה, הוא השאיר אחריו ארבעים ארגזי כתבי יד, והייתה לו התכתבות ענפה עם רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה.
אף שהנהיג עדה גדולה, נוהג היה לנסוע להסתופף בצילם של אדמו"רים.
הרב רבינוביץ היה מתנגד חריף לציונות.
נודע בקשר המיוחד שלו לשבת קודש. על מעשים רבים שעשה במשך השבוע, היה דן הלכתית אם הדבר מותר בשבת. הוא גם חיבר ספר מיוחד על שבת בשם "ישרי לב".

סיפורים על דמותו

מסופר שאביו חפץ מאוד שיהיה לו בן הקרוי על שם זקנו, רבי יעקב יצחק מפשיסחה. שלושה בנים נולדו לו קודם שנולד רבי יצחק יעקב, ובכל פעם שנולד לו בן ניגש לעריסתו, הסתכל בפניו ואמר: "עדיין לא נולד". כשנולד לו בנו הקטן הסתכל בפניו ואמר "זהו" וקרא את שמו "יצחק יעקב".
מסופר כי רבי יהודה אריה ליב אלתר, בעל ה"שפת אמת" מגור, שלח אליו קויטל ורבי יצחק מנשכיז פירש את מאמר חז"ל "השותה מים לצמאו מברך שהכל נהיה בדברו" כך: השותה מים - "אין מים אלא תורה" ר' יצחק יעקב הלומד תורה לשמה, אומר - הקדוש ברוך הוא: שהכל נהיה בדברו - על פי דברו יעשה כל דבר".

ספריו

לאחר פטירתו הוציאו בניו לאור את ספריו דברי בינה על התורה והמועדים, וישרי לב על ענייני שבת. הספרים הם מכתב ידו ומכתבי החסיד רבי משה הערש ממזריטש. בשנת תשנ"ח הוציא "מכון גנזי מהרי"ץ" את הספרים בהדפסה חדשה עם הקדמה ארוכה בשם "ספר מלחמות ה'" מאת נינו, האדמו"ר בן ציון רבינוביץ מביאלא, ובה ביאור לשיטתו.
בספריו הוא מדגיש שההתעלות מעל ההנאות החומריות איננה מידת חסידות אלא יסוד התורה, המצוות והתקרבות לעבודת ה'.
מרבית כתביו נעלמו בשנות השואה.
קארי קרוולאי

ביוגרפיה

קרוולאי נולדה במחוז מחוז ווטרפורד, הופעתה הבימתית הראשונה הייתה בהפקה מקומית של המחזמר אוליבר!.
היא עבדה תחילה כמורה בבית ספר יסודי ולאחר מכן הגישה מספר תוכניות ברדיו המקומי בעירה.
היא החלה את דרכה בטלוויזיה שהופיע ברשת השידור "RTÉ" בתוכנית הילדים "The Morbegs".
היא קיבלה אתת הצעה להנחות את אירוויזיון 1997 ביחד עם רונאן קיטינג והם ביצעו זאת בתיאטרון פוינט בדבלין, בשנה לאחר מכן היא גם הופיעה בקטע קצר בתחילת אירוויזיון 1998 בו איחלה בהצלחה למנחים אולריקה ג'ונסון וטרי ווגן.
לאחר הנחיית האירוויזיון היא נהייתה לאחת הפנים המוכרות של הרשת הממלכתית "RTÉ" והגישה מגוון תוכניות שונות.
ב-2006 שיחקה באחד התפקידים הראשיים בסרט "An Gaeilgeoir Nocht".
ב-2007 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Anner House" לצד ליאם קנינגהם, באותה שנה שיחקה גם במיני סדרה "The Running Mate" שזכתה בפרס הטלוויזיה האירית.
ב-2009 הופיעה בסדרת הדרמה הרפואית "The Clinic".
ב-2010 הופיע בפרק של הקומדייה "An Crisis".
היא ביצעה גם מספר תפקידים בתיאטרון.
נהר כבר

נהר כְּבָר היה תעלת מים מלאכותית, או מערכת תעלות, שנבנתה בבבל באלף הראשון לפנה"ס למטרות השקיה ותחבורה. תוואי התעלה איננו ידוע כיום בוודאות וקיימת מחלוקת בין חוקרים בנושא זה. 
שמה של התעלה מופיע לראשונה במקרא כנהר שעל גדותיו גרו גולי יהודה בבבל. ייתכן שלנהר זה התכוונו גם הפסוקים בתהילים קל"ז - "על נהרות בבל, שם ישבנו, גם בכינו...". 
מהמאה ה-19 התגלו תעודות בבליות רבות המזכירות את נהר כבר בשם Naru-Kabari, אשר משמעותו בבלית היא הנהר הגדול. משתמע שמדובר בתעלה מלאכותית או במערכת של תעלות שמקורה בנהר הפרת, והיא נמשכת לאורך מאות קילומטרים, דרך וליד העיר ניפור, דרום מזרחית לבבל הבירה. 
בחפירות שביצעה משלחת ארכאולוגית מאוניברסיטת פנסילבניה באזור העיר העתיקה ניפור, נמצאו תעודות המתייחסות לנהר כבר ועל בסיסם ניסו אנשי המשלחת לאתר את שרידיה של התעלה בחורבות העיר. לטענתם, סימני כתב היתדות ששימשו לכתוב את המושג Nar-Kabari, היוו גם יצוג אידאוגרמי למושג הפרת של ניפור. כלומר, המקבילה של נהר הפרת, בעיר ניפור. על בסיס זה העריכו שמה שנראה כמו שרידים של תעלה או נהר גדול שעבר במרכזה של העיר. רוחבה של התעלה היה להערכתם לפחות 20 מטר ועומקה לעיתים 5-6 מטרים. תוואי תעלה זו שגילו התחיל מנהר הפרת צפונית לעיר בבל, המשיך דרום מזרחה לעיר ניפור ובסופו התחבר מחדש לנהר הפרת באזור העיר אורוכ. תעלה זו מוכרת גם מתקופות מאוחרות יותר כשאט אנ-ניל . עם זאת, בתעודות אחרות צוין נהר כבר כתעלה שעברה ליד העיר ולא בתוכה. לא ברור, אם כן מה היה בדיוק מיקומה של התעלה באזור ניפור או אם כינויה התייחס למערכת שלך תעלות שעברו הן בתוך העיר והן לידה לכיוון דרום מזרח.
בתעודות אל יהודו, המתוארכות לתחילת המאה החמישית לפנה"ס, ועוסקות בחיי היום-יום של גולי יהודה בבבל, נמצאו גם התייחסויות ל-Naru-Kabari כמקום חתימת כמה מהן. חוקרי תעודות אלה מעריכים שרובן נכתבו באזור מרחב העיר ניפור (ודרומה לה) וייתכן שגם זו עדות למקומו של נהר כבר, באזור התיישבות הגולים היהודאים. 
בתעודות בבליות שהתגלו מהתקופה הפרסית צוין נהר כבר כערוץ תחבורה נפוץ לכיוון העיר שושן. בקרב קהילת מחקר המזרח הקרוב הקדום התפתח פולמוס באשר לזהותה של העיר שושן ובמשתמע, כיוון מסלולה הגאוגרפי של נהר כבר. חלק מהחוקרים טענו שבתקופה הנאו-בבלית היו מספר ערים שענו לשם זה, לעומת חוקרים אחרים שזיהו את העיר עם בירת הממלכה הפרסית, שושן. בקרב האסכולה השנייה התפתחה תובנה, כי המשך חפירתה של התעלה לכיוון פרס, היווה חלק ממאמץ אימפריאלי פרסי מתמשך לנצל את משאבי ממלכת בבל לטובת פרס ולהניע את מוקד הפעילות שבאזור בבל, לערי הבירה הפרסיות בדרום פרס.
בארוק

בארוֹק הוא הסגנון האמנותי ששלט באירופה מסוף המאה ה-16 ועד אמצע המאה ה-18. הבארוק היה המשך לסגנון המנייריזם שקדם לו והתאפיין בריאליזם רב, משופע ברגשניות, דינמיות ופאר. בניגוד לסגנון הרנסאנס שהתאפיין בסימטריה, איזון ורוגע זה פנה אל השכל והשכנוע, סגנון זה התאפיין במורכבות, מיזוג ניגודים, תנועה ודרמטיות, כאשר הוא פונה אל הרגש והדמיון, ומנסה לשבות ולהקסים את עין המתבונן.
מקורו של המונח "בארוק" כנראה במילה הפורטוגזית Baroco, שמשמעותה "פנינה בעלת צורה חריגה", ואשר שימשה את מבקרי האמנות של תחילת המאה ה-18 לתאר דבר לא מושלם, כיוון שאמנות המאה ה-17 נחשבה לאמנות אנטי-קלאסית ביחס לרנסאנס. אולם מאמצע המאה ה-19 הופסקה הביקורת על הסגנון המצועצע. המונח "בארוק" השתרש כתיאור של תקופה היסטורית שלמה, הכוללת מלבד הסגנון האמנותי, גם סגנון מוזיקלי אופייני, וכן סגנון ספרות ומדע.
משחק מוחות

עלילת הסרט

עלילת הסרט עוקבת אחר נישי, אמן יפני לא מוצלח שחי בעיר אוסקה שביפן.
נישי מאוהב במאיון, נערה צעירה אשר אביה מסתבך עם המאפיה. עלילת הסרט מתחילה כשנישי נמצא במסעדה של אביה של מאיון, ובאותה העת, אנשי המאפיה באים לאיים על אביה של מאיון. 
הסרט נחשב למהפכני בתחומו, כאשר הבמאי של הסרט לא חושש להציג את הדברים בצורה הבוטה ביותר. עם זאת, הסרט מעביר מסר חזק מאוד של אופטימיות, ואף משחק בין תאוריות פילוסופיות אלו ואחרות.
לא תעמוד על דם רעך

חוק לא תעמוד על דם רעך

חוק לא תעמוד על דם רעך, התשנ"ח–1998, נכנס לתוקף ב-28 בספטמבר 1998. עיקר החוק הוא סעיף 1 בו, הקובע: 
(א) חובה על אדם להושיט עזרה לאדם הנמצא לנגד עיניו, עקב אירוע פתאומי, בסכנה חמורה ומיידית לחייו, לשלמות גופו או לבריאותו, כאשר לאל-ידו להושיט את העזרה, מבלי להסתכן או לסכן את זולתו.
 
(ב) המודיע לרשויות או המזעיק אדם אחר היכול להושיט את העזרה הנדרשת, יראוהו כמי שהושיט עזרה לעניין חוק זה; בסעיף זה, "רשויות" - משטרת ישראל, מגן דוד אדום ושירות הכבאות.
 
חוק זה הופך את החובה המוסרית של עזרה לזולת לחובה הנובעת מחוק. העובר על הוראת החוק עונשו קנס.
החוק נחקק בעקבות הצעת חוק פרטית של ח"כ חנן פורת. בעת שהובא החוק לקריאה שנייה ושלישית נימק ח"כ פורת את יוזמתו:
לא היינו נזקקים לחוק הזה אילו באמת היינו במצב שבו המוסר הטבעי, שלפיו אדם הרואה אדם אחר שנמצא במצוקה לנגד עיניו, לא היה מהסס, היה טורח ומציל, גם אם הדבר הזה היה עולה לו בהוצאות מרובות של ממון ואפילו בסיכון של גוף. חשבנו בכל זאת, על רקע מקרים מצערים מאוד שהיו בשנים האחרונות ועל רקע רצון לקבוע נורמה שמעגנת את המוסר היהודי, הקובע "לא תעמוד על דם רעך", שאינך יכול לעמוד מנגד בשעה שאתה רואה את חברך נמצא בסכנה, וחברך הוא אדם באשר הוא אדם, יהודי כגוי, כל אדם באשר הוא, גדול, קטן, איש, אשה, עליך להושיט לו יד ולהציל אותו.
— דברי הכנסת, 22 ביוני 1998
חוקים דומים קיימים ביפן, בגרמניה ובצרפת, אך שיטת המשפט האנגלו-אמריקנית אינה כוללת חובה פוזיטיבית להושיט עזרה לאדם המצוי במצוקה (חוק כזה נוסף לספר החוקים של אחדות ממדינות ארצות הברית, אך אין זה המצב הרווח). "חוק השומרוני הטוב" הקיים בארצות דוברות אנגלית אינו יוצר חובה פוזיטיבית לעזור לאדם במצוקה, אלא מגן על המסייע מפני תביעתו של האדם לו סייע, אם נגרם לו נזק.
לעומת זאת במשפט הישראלי החוק מחייב להושיט עזרה במקרה של מצוקה מיידית אך אינו מגן על המציל מפני תביעת רשלנות. ראו סעיף 2א' לחוק (סעיף 5 לחוק עשיית עושר ולא במשפט, התשל"ט 1979).
בעבר, התקיימה במידה מסוימת חובה כזו עוד קודם לחקיקת החוק, כדבריו של אהרן ברק:
נראה לי כי בשל תפיסתנו שלנו את קדושת החיים, מן הראוי הוא שלא נלך בעקבות ההלכות האנגליות והאמריקאיות. שופט בישראל מן הראוי שייתן ביטוי לתחושת הצדק החברתי השוררת אצלנו. מן הראוי לו שיתחשב בסביבה החקיקתית הקרובה והרחוקה המעודדת מעשי הצלה. שיקולים נורמטיביים, מוסדיים ובין מוסדיים, מובילים, על כן להכרה בחובת זהירות מושגית המוטלת על כל אדם לנקוט באמצעי זהירות סבירים כדי למנוע סיכון של ממש לחיים ולגוף של זולתו, בלבד שאין בכך כדי להעמידו בסיכון דומה.
— שיקול דעת שיפוטי – הלכה למעשה (1987)
החוק בא לידי ביטוי במשפט בישראל, ולעיתים נדירות מוגשות תביעות פליליות על הפרתו.
אותיות

היסטוריה

'אותיות' נוסד בשנת 1987 על ידי אורי אורבך (שהיה עורכו הראשון) במטרה לתת מענה לקורא הדתי הצעיר שביקש להימנע מתכנים לא מתאימים או לא צנועים שהופיעו בעיתוני ילדים ונוער אחרים, כמו מעריב לנוער, ראש אחד ואחרים. העיתון עסק בנושאים כלליים, בצד תכנים שיועדו לקורא דתי דווקא, כמו רעיונות לפרשת השבוע, מידע על המתרחש ביישובים הדתיים, טורים של מדריכים בתנועת בני עקיבא, חידות ותשבצים בנושאים יהודיים ועוד.
סביב שנת 1990 נקלע העיתון לקשיים כלכליים, נרכש על ידי כולנו (שבועון לילדים), והופעל במסגרתו. סביב 1992 נרכש העיתון על ידי מוסדות בית אורות.
ב-2011 אוחד 'אותיות' עם עיתון 'מקור לילדים' מבית מקור ראשון בשם 'אותיות לילדים'. לאחר כמה חודשים קוצר השם ל'אותיות'. העיתון בפורמט החדש קליל יותר מבחינת תוכן, ומכיל עמודים רבים של קומיקס.
החל משנת 2014 ועד שנת 2018 היה מצוי העיתון תחת חסותה של תכלת תקשורת. בהמשך רכשה את העיתון חברת "מים תקשורת", שבבעלותה נמצאים גם המגזינים "ילדים" ו"פנימה". בשנת 2019 השתנתה מתכונת התפוצה של העיתון, וכעת הוא מופץ פעם בשבועיים ומכיל 84 עמודים.
בין עורכי העיתון הוותיקים אפשר למנות את אורי אורבך, במבי שלג, חיותה דויטש ולירון נגלר-כהן. עורכת העיתון מ-2011 עד ל-2014 הייתה ליאת רוטנר, שהתחילה את דרכה המקצועית ככתבת נוער בעיתון. רוטנר פוטרה בין היתר בעקבות מחאת מנויים על הכנסה מוטעית של עמוד קומיקס שאינו תואם את רוח המגזין, משום שהופיע בו דינוזאור המדבר על נשיקה צרפתית במשחק אמת או חובה. העורכת שהחליפה אותה היא פנינה גפן.

מוספים

בצד 'אותיות' ראה אור מוסף בשם 'סוכריות' שיועד לגילאי הגן עד כיתה ג', וראה אור פעם בחודש. ב-2011, עם איחוד 'אותיות' ו'מקור לילדים', אוחד 'סוכריות' עם הירחון 'ענקים' של מקור לילדים, ושם המוסף המאוחד היה 'סוכריות'. ב-2012 נסגר הירחון לצעירים, ומאז משובצים כמה עמודים לקוראים הצעירים בגיליונות 'אותיות'.
ב-2013 נוסף עלון חדש לאותיות בשם KIDS, הגרסה העברית של מגזין KIDS של נשיונל ג'יאוגרפיק הרואה אור אחת לחודש, ועוסק בעיקר בטבע וחיות.

כותבים

בכתיבת העיתון נטלו חלק בעבר ובהווה כותבים ידועים כמו אורי אורבך, חיותה דויטש, זהבה קור, דורית אורגד, מושיק לין, אבי סגל, אושי גרוס, חגי סגל, אמונה אלון, הרב חיים סבתו, תמר הירדני, אורית נבון, מירי מיכאלי, חיים ולדר ונדב נוה, וכן המאיירים שי צ'רקה, ג'קי ירחי, אורי פינק, יוסי שחר ואחרים.
אחת לשנה נערכת תחרות בה נבחרים כתבים צעירים ממנויי העיתון להצטרף למערכת. הכתבים הצעירים לוקחים חלק פעיל במערכת העיתון, על ידי כתיבת כתבות, בחני פתע, מדורי דעה ופרויקטים מיוחדים נוספים. בתוך המגזר הדתי לאומי הכתבים הצעירים זוכים להרבה הערכה, ועיתון "אותיות" נחשב לדרך בה נוער דתי יכול לכתוב ולבטא את עצמו בסביבה המתאימה לו. בין הכתבים הצעירים הראשונים בעיתון, היו הזמר סיני תור, הסופרת ליאת רוטנר והעיתונאי ארנון סגל.
STS-130

המשימה

משימה זו הביאה אל תחנת החלל את צומת 3, המכונה "טרנקוויליטי" (שלווה), ואת הקופולה- מעין מרפסת חלל שתאפשר תצפית פנורמית מתוך התחנה החוצה. הקופולה תאפשר קו ראייה ישיר אל הזרועות הרובוטיות של התחנה, עבור המפעיל שלהן.
ב-7 בינואר 2010 התגלה כי נבקע אחד מתוך 4 הזרנוקים המזרימים אמוניה לקרור התאים. לכן הוחלט להחליף את כל ארבעת הזרנוקים באחרים.

יום 1

מעבורת החלל אנדוור אמורה הייתה להיות משוגרת ב־4 בפברואר 2010. שיגורה נדחה ל-7 בפברואר 2010, ועקב עננות באזור מרכז החלל נדחה שנית ל-8 בפברואר. אנדוור שוגרה למשימתה הכמעט אחרונה בשעה 11:14 שעון ישראל, והשיגור עבר ללא תקלות.

יום 2

ביום השני למשימה זו סרקו צוות המשימה באמצעות מצלמות שהותקנו על הזרוע הרובוטית, נוהל שקבעה נאס"א מאז אסון מעבורת החלל קולומביה. בנוסף, ביום זה התכוננה מעבורת החלל אנדוור לעגינה עם תחנת החלל הבינלאומית.

נחיתה

לאחר 14 ימים בחלל, ולאחר שגמאה כ-‏9.189 מיליון ק"מ, המעבורה וצוותה נחתו ב-22 בפברואר בשעה 03:22:10 (05:22:10 שעון ישראל).
זחל"ם M16 MGMC

הנדסה ומבנה

ה-M16 MGMC בנוי על גבי זחל"ם M3. אורכו 6.5 מטר, עם בסיס גלגלים באורך 3.44 מטר, רוחב של 2.16 מטר וגובה 2.34 מטר. עם הצריח הוא שקל כ-9 טון (9.9 טון קצר). המתלים שלו מורכבים מקפיצים אנכיים למזקו"ם וקפיצים מסוג Leaf spring  לגלגלים.
ה-M16 MGMC הונע בידי מנוע בנזין מדגם White 160AX בעל נפח מנוע של 6,300 סמ"ק (6.3 ליטר) עם 6 צילינדרים. מנוע זה מפיק 128 כוחות סוס ובעל יחס דחיסה של 6.3:1. מכל הדלק הוא בעל קיבולת של 230 ליטר. המהירות המרבית של ה-M16 MGMC היא 67.1 קמ"ש והיחס בין עוצמת מנוע למשקל הוא 15.8 כ"ס לטון.
החימוש העיקרי של הכלי הוא צריח M45 שעליו מותקנים 4 מקלעי M2HB בראונינג בקליבר 0.5 BMG (חצי אינץ', 12.7 מ"מ). חימוש זה העניק לכלי כוח אש גדול נגד מטרות בעלי שריון קל ונגד חי"ר וגם את הכינוי "Quad .50" (הקידומת quad מתייחסת לכך שהוא כולל 4 מקלעים והמספר 0.50 מתייחס לקליבר של כל מקלע). עובי שריון הכלי הוא כ-12 מ"מ.

שירות מבצעי

ה-M16 MGMC נכנס לשירות הכוחות המזוינים של ארצות הברית בתחילת 1944 והחליף את ה-M13. הוא זכה לכינוי "The Meat Chopper" (בתרגום חופשי "קוצץ הבשרים") בזכות כוח האש הרצחני שלו, שהתבטא הן בקליע רב עוצמה (0.5 BMG) והן בקצב אש גבוה ביותר (למעלה מאלף כדורים לדקה). בנוסף לתפקידו המקורי כסוללת נ"מ מתנייעת, ה-M16 MGMC שימש גם לספק תמיכה וסיוע באש לחיל הרגלים, הן בהגנה והן בהתקפה. ארבעת מקלעי הבראונינג 0.5 אפשרו לו להרוג כמות רבה של כוחות אויב ובפרט "לקצור" גלי תקיפה של לוחמי חי"ר ולפגוע קשות גם בכלי רכב, נגמ"שים קלים וכלי שיט. הוא שירת ביחד עם זחל"ם M15. דגם מתקדם שלו, ה-M17 MGMC, הוחכר לברית המועצות על מנת לסייע לה להביס את גרמניה הנאצית.
במלחמת העולם השנייה, ה-M16 MGMC הופעל בזירה המלחמתית באיטליה, במבצע אוברלורד (המערכה בנורמנדי), בקרב אראקור ובקרב על הבליטה (מתקפת הארדנים). מספר כלים הוחכרו לבריטניה וצרפת. במלחמת קוריאה הוא שירת בעיקר בקרב הכוחות האמריקאיים אך גם בצבא של קוריאה הדרומית. בזמן מלחמת קוריאה הוא איבד את הרלוונטיות שלו לתפקיד הנ"מ, מאחר שהמטוסים בתקופה זו היו מהירים מספיק כדי לחמוק מצרורות המקלעים. הוא הוסב לתפקידי סיוע אש ותמיכה בכוחות הקרקע, תפקיד בו נחל הצלחה רבה.
ב-1951 הוכרז כ-"limited standard"  וב-1958 יצא משירות סופית.
כלים בודדים מסוג זה היו בשימוש צה"ל בשנותיו הראשונות.
ולדימיר סטאסוב

ולדימיר ואסילייביץ' סטאסוב (ברוסית: Владимир Васильевич Стасов‏; 14 בינואר 1824 - 24 באוקטובר 1906), מבקר אמנות רוסי, מהידועים ומהמוערכים בזמנו.
ב-1859 הצטרף לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות. ב-1900 התקבל כחבר כבוד לאקדמיה הרוסית למדעים, יחד עם חברו לב טולסטוי.
בנו של הארכיטקט הרוסי ואסילי פטרוביץ' סטאסוב.

פועלו

סטאסוב ליווה את קבוצת המלחינים הרוסים המכונה "החמישה", שם שהוא עצמו טבע, ואף קידם חלק מפעולותיהם. כך, למשל, חיבר בין המלחין מודסט מוסורגסקי לבין הצייר ויקטור הרטמן, ולאחר מותו של האחרון ארגן בשנת 1874 תערוכת תמונות של הרטמן באקדמיה לאמנויות היפות בסנקט פטרבורג, כמחווה לצייר המת. תערוכה זו הייתה הבסיס ליצירתו של מוסורגסקי "תמונות בתערוכה".
על פי אחת הגרסאות], היה זה סטאסוב ששכנע את אלכסנדר בורודין לכתוב את האופרה "הנסיך איגור" על פי האפוס "מסע המלחמה של איגור (Слово о полку Игореве)", ואף נטל חלק בכתיבת הליברית.
אניפט (רשת חנויות)

על הרשת

הרשת מונה, נכון לשנת 2018, 37 חנויות הממוקמות במרכזי קניות ומסחר ברחבי הארץ, והיא מציעה ציוד, מזון ושאר מוצרים המיועדים לחיות המחמד ולבעלי החיים. לרשת 307 עובדים.
כל סניפי הרשת נמצאים בבעלותה ולא פועלים תחת זכיינות. בנוסף, הרשת מציעה ללקוחותיה רכישה בצורה מקוונת דרך אתר החברה. היא רשת קמעונאית ורוב לקוחותיה הם לקוחות פרטיים, אך היא מוכרת גם בצורה סיטונאית מרוכזת לספקים ולחנויות אחרות.
נפתלי גולומב

נפתלי גולומב (14 באפריל 1915 - 22 בדצמבר 1984) היה ממקימי קיבוץ ניר דוד (תל-עמל). מונה על ידי ההגנה לרכז את מבצע העלאת יהודי מדינות ערב לארץ ישראל בדרכי היבשה. לאחר מלחמת העצמאות התמקד בתחום שיפור שיטות הניהול בקיבוצים.

קורות חייו

נולד ב-1915 בתל אביב לדוד ונחמה גולומב (דוד הוא אחיו של אליהו גולומב ואימו ממשפחת ליפשיץ ממייסדי פתח תקווה). נקרא ע"ש סבו, נפתלי גולומב.
כנער למד בגימנסיה הרצליה והצטרף לתנועת מחנות עולים. בגיל 17 הצטרף לקיבוץ תל עמל (כשנקרא עדיין קיבוץ השומר הצעיר הא"י א' וישב ברמת גן/גבעתיים). ב-1936 השתתף בעליית הקיבוץ לקרקע בעמק בית שאן (בשיטת חומה ומגדל).
בתחילת מלחמת העולם השנייה התנדב לעזור לצבא הבריטי ונשלח לעבודות ביצורים בצפון סוריה. בהמשך (1941-1942) מונה על ידי ההגנה לרכז את העלאת יהודי מדינות ערב לארץ ישראל (המוסד לעליה ב'). לאחר המלחמה נשלח גולומב מטעם השומר הצעיר למחנות המעצר בקפריסין.
לאחר שובו מקפריסין חזר לקיבוצו ניר דוד (תל-עמל) ושימש כרכז המשק. באותה תקופה נרתם לסייע לקיבוצים צעירים בנגב בהדרכה משקית וחברתית. בהמשך החל לארגן קורסים של רכזי משק מטעם מדרשת רופין. בעקבות התמחותו בתחום המנהל המשקי והקיבוצי קיבל מלגה ב-1967 למכון להתנהגות חברתית ופסיכולוגיה ארגונית באוניברסיטת מישיגן שם שהה 3 שנים. ב-1970 חזר לעבוד בהוראה במדרשת רופין. בנוסף הקים את "המכון לסוציו-טכניקה" ליד איגוד התעשייה הקיבוצית.
בניר דוד (תל-עמל) נשא נפתלי לאישה את צילה (לבית זילבר) ונולדו להם 3 ילדים. ב-1972 עזב את הקיבוץ ועבר לקיבוץ העוגן שם התחתן בשנית עם חווה.
נפתלי נפטר ב-1984 בקיבוץ העוגן והובא לקבורה בקיבוץ ניר דוד (תל-עמל).
רוני ערמון

רוני ערמון (נולד ב-1971), הוא אקטיביסט ישראלי, ממקימי "סלון מזל" ו"אינדימדיה ישראל".
רוני ערמון נולד בבני ברק לאב מהנדס ולאם רופאה. בנעוריו היה חבר ב"בני עקיבא" ולמד בישיבה התיכונית "נחלים" ולאחר מכן בתיכון של "רשת אמי"ת". 
ערמון התגייס לצה"ל שם שירת כחובש. לאחר שחרורו למד ביולוגיה באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו הצטרף ל"מגמה ירוקה", משם עבר ל"פעולה ירוקה" והפך לדובר הארגון. בגיל 25 זכה בירושה גדולה מדודו, שאיפשרה לו להקדיש את מירב זמנו ומרצו לפעילות לשינוי חברתי-סביבתי. פעילותו כללה מעורבות במאבק נגד כביש חוצה ישראל ונגד הבניה על חופי הארץ, מאבקים ששימשו בהמשך מנוף להתגבשותה של התנועה הסביבתית בישראל. בשנת 1999 נסע לסיאטל, שם השתתף בהפגנות נגד הגלובליזציה, ובמהלכן נעצר. כשחזר לישראל הוא היה ממקימי "פעולה עממית", שארגנה סמינרים והפגנות כדי להעלות את המודעות לסכנות של תהליכי הגלובליזציה התאגידית. הוא נמנה עם מקימי "אינדימדיה ישראל", הקים את "סלון מזל", והוציא לאור את העיתון "כאן".
בשנת 2003 החל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן, ועבודתו עוסקת בביוגרפיה של הביוכימאי ג'וזף נידהם וסיים אותו בשנת 2010 .
בשנת 2004 הקים את קרן "שוכראן" שתמכה בסלון מזל, באינדימדיה, ובניסיונות נוספים להקמתם של מרכזים קהילתיים. ההצלחה החלקית בלבד של הפרויקטים הובילה את ערמון לסגירת הקרן. ערמון צמצם בהדרגה ולבסוף הפסיק את מעורבותו בפעילות לשינוי חברתי.
תהליך ספונטני

בתרמודינמיקה, תהליך ספונטני הוא שינוי בזמן של מערכת המתרחש ללא צורך השקעת אנרגיה במערכת. למשל: קרח שמפשיר בתוך כוס מים חמים, בושם שמפעפע בחדר, או ברזל שמחליד במגע עם אוויר.
במהלך תגובה ספונטנית, האנטרופיה הכללית (של המערכת והסביבה) עולה. במקביל, המערכת משחררת אנרגיה חופשית, ונעה למצב נמוך יותר באנרגיה ויציב יותר מבחינה תרמודינמית. האנרגיה החופשית הרלוונטית תלויה באופי המערכת: בתהליך המתרחש בלחץ וטמפרטורה קבועים משתמשים באנרגיה חופשית של גיבס ואילו לתיאור תהליך המתרחש בתנאי נפח קבוע משתמשים באנרגיה חופשית של הלמהולץ.
גורם גידול

גורם גידול (אנגלית: Growth Factor), או הורמון גידול  מתייחס לחלבון הממריץ חלוקת תאים והתמיינות תאים. בנוסף, חשובים גורמי גידול לוויסות מגוון תהליכים תאיים בגוף.
גורמי גידול פועלים בדרך כלל כמולקולות אות (סיגנל) בין תאים בדומה לציטוקינים 
ולהורמונים, שנקשרים לקולטנים (רצפטורים) ספציפיים על פני תאי המטרה שלהם.
גורמי גידול שונים מזרזים חלוקה והתמיינות של תאים ספציפיים להם. דוגמה לכך הם חלבוני עצם מורפוגנים (Bone Morphogenic Protein) האחראים להמרצת ההתמיינות של תאי עצם וכן לתהליכי התפתחות רבים בעובר ובמערכת החיסון.

דוגמאות לגורמי גידול

גורמי גידול שייכים למשפחות שונות של סוגי חלבונים שמתאפיינות בדמיון מבני מסוים. ישנן עשרות סוגי משפחות של גורמי גידול. שתי דוגמאות הן FGF (ראשי תיבות באנגלית: Fibroblast growth factor "גורם גידול של פיברובלסט") ו-NGF (באנגלית: Nerve growth factor, "גורם גדילה עצבי").

שימושים ברפואה

בשני העשורים האחרונים נעשה שימוש מוגבר בגורמי גידול לשם טיפול במחלות דם ולב וכן במחלת הסרטן.
שמעון הוברבנד

לפני השואה

נולד בחנצ'ין ליד קיילצה בפולין. התחנך אצל אבי אמו, האדמו"ר ר' שמואל חיים הלוי הורביץ מחנצ'ין, שהסמיכו לרבנות. כתב כבר בצעירותו סיפורים בעברית וביידיש. לאחר שעבר לפיוטרקוב שבמחוז לודז' ייסד את "החברה למדע יהודי" שבמסגרתה עסק בשאלות על עיקרי האמונה לאור המדע המודרני. בנוסף לימד תולדות ישראל, וכתב מאמרים שונים בתולדות ישראל כמו על חיי היהודים בפולין ורופאים יהודיים, בדת ומדע.
אשת חיל (סדרת טלוויזיה)

תהליך הפקה

בשנת 1974 צולם סרט טלוויזיה בשם "וונדר וומן", המבוסס על דמות באותו שם מבית DC קומיקס, בבימויו של וינסנט מקאוויתי ובכיכובה של קתי לי קרוסבי בתפקיד וונדר וומן. הסרט נועד לשמש כפיילוט לסדרת טלוויזיה של ABC. לאחר שידור הפיילוט, הרייטינג תואר כ"מכובד, אבל לא בדיוק נפלא", ו-ABC החליטה שלא להפוך את הפיילוט הזה לסדרה. במקום זאת, האחים וורנר ו-ABC החלו לפתח סדרת טלוויזיה חדשה, כך שתתאים יותר לאופן ההצגה המסורתי של הדמות כפי שיצר אותה ויליאם מולטון מרסטון, תוך התעלמות מתקופת 1968–‏1972 שהשפיעה על עלילת הפיילוט שנדחה. בסדרה החדשה, אשר שודרה בשידור בכורה בשנת 1975, כיכבה לינדה קרטר. מאוחר יותר, קרוסבי טענה כי הוצעה לה האפשרות לשוב ולגלם את דמותה של וונדר וומן בסדרה החדשה.

קומיקס

דמותה של לינדה קרטר כוונדר וומן הופיעה לאורך השנים במספר חוברות קומיקס.
באוקטובר 2014, הודיעה DC קומיקס על סדרת קומיקס מתמשכת, שעלילתה ממשיכה את זו של סדרת הטלוויזיה בכיכובה של קרטר. הקומיקס נכתב על ידי מארק אנדריקו. בתחילה, הקומיקס פורסם כפרקים דיגיטליים באתר האינטרנט של החברה. במאי 2015, יצאה לאור המהדורה הראשונה, בשם Wonder Woman '77 Special #1. מהדורה #2 יצאה בספטמבר 2015. מהדורה #3 יצאה באפריל 2016.
דמותה של קרטר כוונדר וומן נפגשה עם דמותה של האישה הביונית בקרוסאובר ששמו Wonder Woman ’77 Meets the Bionic Woman. שיתוף פעולה נוסף של קרטר כוונדר וומן היה עם באטמן, בקומיקס Batman' 66 Meets Wonder Woman '77 אותו כתבו אנדריקו וג'ף פרקר.

מורשת

תיאור דמותה של וונדר וומן בסדרת הטלוויזיה השפיע מאוד על דמותה בקומיקס. ההשפעה הבולטת ביותר הייתה התנועה הסיבובית שעשתה הדמות, על מנת להפוך מדיאנה פרינס לוונדר וומן, אשר שולבה בקומיקס. תנועה זו חוקתה מאוחר יותר גם בסדרות הטלוויזיה המונפשות Super Friends ו"ליגת הצדק בע"מ".‏

שידורים חוזרים

במהלך שנות השמונים שודרו שידורים חוזרים של הסדרה בסינדיקציה. הסדרה שודרה גם בערוצי FX Networks, ‏Syfy‏ ו-TV Land של ניקלודיאון בשנות ה-90 ובתחילת שנות ה-2000.
ב-23 בדצמבר 2013 הסדרה עלתה לשידור ערבי שבת ברשת הטלוויזיה הקלאסית MeTV, כחלק מרצועת שידורים של "סופר-מדע בדיוני".
בבריטניה הסדרה שודרה במספר ערוצים שונים. בשנת 2006, שידר ערוץ Living מבית Sky את בסדרה בכל סוף שבוע במסגרת "הנגאובר TV". החל משנת 2015 הסדרה משודרת בערוץ Horror Channel.
דימום מיילדותי

דימום במהלך הלידה

בנוסף לשליית פתח והיפרדות שליה, יכול להתרחש גם קרע ברחם - זהו מצב חמור ומסוכן לאם ויכול להוביל לדימום פנימי או חיצוני. דימום מהעובר הוא מקרה נדיר, אך עלול להתרחש בשני תנאים. הראשון, ואזה פרביה, והשני השרשה ולמנטוזית של חבל הטבור. בדרך כלל ניתן לאבחן מצב זה על ידי אולטרסאונד, וכמו כן ניתן להבדיל בין דימום אשר מגיע מהאם לבין דימום שמגיע מהעובר כאשר מאבחנים את מקור הדימום.

דימום לאחר הלידה

דימום חריג לאחר הלידה מוגדר כאובדן של יותר מ-500 מ״ל של דם בעקבות לידה ואגינלית, או אובן של 1000 מ״ל של דם בעקבות ניתוח קיסרי. ניתן להגדיר דימום חריג לאחר לידה גם בעקבות אי יציבות המודינמית, ירידה של המוגלובין של יותר מ-10%, או מקרים בהם נדרש עירוי דם. במרבית המקרים נובע הדימום מחוסר התכווצות מספקת של הרחם ומופיע מיד לאחר הלידה. מצב זה הוא גורם עיקרי של תחלואה ותמותה אימהיים ויכול להוביל להלם תת נפחי, כשל כלייתי, כשל נשימתי או פגיעה במערכת הקרישה. שכיחותו נעה בין 1 ל-6 אחוזים מהלידות.
בספרות הרפואית, דימום ראשוני לאחר לידה מוגדר כדימום בלתי מבוקר אשר מתרחש ב-24 השעות הראשונות לאחר הלידה, ואילו דימום משני הוא דימום המתרחש לאחר ה24 שעות הראשונות ועד שישה שבועות.

גורמי סיכון

במקרים נדירים, מחלות דם תורשתיות, כמו המופיליה, מחלת וון וילברנד, פקטור 5 ליידן  או חוסר בפקטור XI , עלולות לגרום לדימום חמור והעלאת הסיכון למוות בעקבות הדימום, במיוחד בתקופה שלאחר הלידה. הסיכון של דימום לאחר לידה בחולים עם מחלת וון וילברנד או המופיליה עומד על 18.5% ו-22% בהתאמה. הפתולוגיה הזו מתרחשת בעקבות ירידה של גורמי קרישתיות לאחר הלידה, דבר אשר מגדיל את הסיכון של דימום משני לאחר לידה.
גורם סיכון נוסף הוא תרומבוציטופניה, אשר מהווה כגורם הנפוץ ביותר לשינוי המטולוגי בדם הקשור ליתר לחץ דם בהריון. במידה ומספר הטסיות יורד מתחת ל-100,000 למיקרוליטר, המטופלת תהיה בסיכון גבוה לקריש דם במהלך הלידה ולאחריה.

גורמים נוספים לדימום במהלך הריון

נשים בהריון יכולות לחוות דימום ממערכת הרבייה בעקבות טראומה, כגון, טראומה מינית, נאופלזיה, לרוב סרטן צוואר הרחם, והפרעות המטולוגיות. כמו כן, הדימום יכול להוות סימן מוקדם להתפתחות של מולה - גידולים שמקורם בהפריה לא תקינה של ביצית וזרעונים, המתפתחים ברחם באופן אבנורמלי, דימום מסוג זה מתרחש בטרימסטר הראשון של ההריון.