google/wiki40b huggingface dataset:
פייר ז'וזף פרה

רקע משפחתי ושנות צעירותו

נולד ברואן כז'וזף פרה, הבכור מבין שלושה אחים, בני משפחה צוענית עם שורשים בספרד. ייתכן כי שם המשפחה במקור היה Ferré.‏
. מאוחר יותר אימץ את השם "פייר" של אחיו בקטן, פייר ז'אן "מאטלו", שם שהיה עדיף בעיניו על "ז'וזף" התנ"כי. גילה מילדות כישורים מוזיקליים ואחרי חניכות קצרה באולם לריקודים מקומי עבר לפאריס בה התחיל להצטיין כנגן בנג'ו, בנדוריה ספרדית וכגיטריסט באולמות "באל-מוזט".
באמצעות אחיו הקטן, ז'אן "מאטלו" פרה (1989-1918) הכיר את ג'אנגו ריינהארדט ובהמשך הפכו לידידים, אם כי גם יריבים.

פעילותו בחברת ג'נגו, אחיו ואחרים

אולם אחרי שנת 1931 יחד עם אחיהם השלישי, אטייֶן סאראן פרה (1970-1912) ובן דודם, 
רנה שארל-אלן, הידוע כ "שאלן" פרה היו לשותפים המועדפים של ג'אנגו בהרכבי ג'אז. בין השנים 1935–1939 היה פרה חבר בחמישייה "הוט קלאב דה פראנס" ( 
QHCF - Quintette du Hot Club de France') של האחרון ובשנת 1940 השתתף בפרויקט Django's Music. בארו פרה השתתף בכ 80 הקלטות של ג'נגו ריינהרדט, ביניהם
St. Louis Blues, ‏(1935),I Found a New Baby,‏ (1935), ‏ Swing Guitars, ‏ (1936), My Melancholy Baby ‏ (1939), 
ואחר כך במרץ Limehouse,‏ Tears ‏ ו Daphne ‏ (1940).
מבחינת טכניקה המושלמת וסגנון האלתורים הושווה תכופות לג'נגו ריינהארדט עצמו, אך תמיד היה מתוסכל מהיותו מוערך פחות. ייתכן שתרמו לכך ההפסקות הרבות בעבודתו האמנותית לטובת עיסוקים אפלים בלתי חוקיים.סגנונו המוזיקלי התקרב לדעת מומחים בתחום, לזה של דודיו 
,חלוצי נגינת הבנג'ו-גיטאר בצרפת, מטאו גרסיה (Mateo Garcia) וגוסטי מאליה (Gusti Malha). ‏
. אחרי שנת 1938 הקליט גם תקליטים כסולן. ניהל שלישית Trio Ferret עם אחיו מטלו ועם בן דודו שאלן פרה.המשיך להיות ידוע בעיקר כמלחין ומבצע של "ולסים מוזט" וכמלווה של אקורדיוניסטים.

בימי המלחמה ואחריה

בימי מלחמת העולם השנייה, בעת הכיבוש הנאצי, ויתר זמנית על הפעילות המוזיקלית והתקיים מעסקים בהשוק השחור של פאריס. הוואלסים שהלחין בסגנון סווינג ובי-בופ (הbop valse), הקדימו את זמנו. יצירות כמו "!...Panique" (פאניקה) (1946) (כתובה יחד עם האקרודיוניסט ג'ו פריבא) 
La Folle (המשוגעת),Swing Valse (כתב עם האקורדיוניסט גוס ויזר, שהצליח ככל הנראה להשתלט לבד על הזכויות ליצירה והקליט אותו בחברת קולומביה ב 1940) 
ו Le Départ de Zorro
(הפרידה מזורו) (1948) היו ספק באל-מוזטים מודרניסטים, סוריאליסטיים ואפלים, ספק ג'אז מודרני.
לפני שורטי רוג'רס, הוראס סילבר או דייב ברובק שילב ביצירות אלה מבנים מקצביים ב 3/4 ו 6/8.היצירות מ 1948 L’inattendu ו Le départ de Zorro שהושפעו מה"בי בופ" נכנסו לאחר מכן לרפרטואר של מרסל אזולה. אחרי שנות החמישים הופיע בארו פרה לעיתים נדירות על הבמה. באמצע שנות ה-1960 הוציא אלבום בשם Swing Valses d’Hier et Au’jourd’ui ("ולסים סווינג מאתמול ומהיום") בהפקתו של שארל דלונה ובהשתתפות אחיו מטלו פרה. עדיין ב 1971 השתתף בהקלטת האלבום של גאס ויזר - Swing Accordeon. 
בשנות ה-1960 ניהל במשך שנים אחדות בפאריס את הבאר "לה לנטרן" (La Lanterne), (בPorte de Champerret,ברובע 17, שבו ארח בג'ם סשנס מוזיקאים צוענים רבים ולפעמים הצטרף אליהם עם הגיטרה שלו. 
מקום אחד בבעלותו היה לפרק זמן "בארו באר" (Baro Bar) ב rue Mouffetard (ברובע 5).
בדומה לג'אנגו ריינהרדט ועמיתים אחרים באותה תקופה ניגן על גיטרה מתוצרת סלמר-מאקאפרי.
את המסורת מוזיקלית הג'אזית של המשפחה המשיכו בניו של "מטלו" פרה, בולו פרה (Boulou Ferret) (שהיה תלמיד של אוליביה מסיאן) ואליוס פרה (Elios Ferret) שביצעו, בין השאר, גרסה חדשה ל"Panique" של פייר פרה.
ארמון טווילרי

ארמון טווילרי (בצרפתית: Palais des Tuileries) היה ארמון שהוקם בפריז ב-1564. הארמון נהרס בשריפה ב-1871 ולא נבנה בשנית.
במאה השלוש עשרה היו במקום זה כבשנים לייצור רעפים (tuiles בצרפתית, ומכאן השם טווילרי). במאה הארבע עשרה שימש המקום כקרקע חקלאית ועליה בית שהיה שייך לראש עיריית פריז. במאה השש עשרה שר הכספים של צרפת בנה שם בית שאותו קנה פרנסואה הראשון, מלך צרפת כדי שישמש למקום מגוריה של אמו. אחרי מות אנרי השני, מלך צרפת ב- 1559, אלמנתו, קטרינה דה מדיצ'י, הורתה להרוס את המבנים הישנים וב 1564 החלה לבנות שם ארמון שהיה ממוקם ממערב לארמון הלובר, ולהקיפו בגנים (גני טווילרי).
מלכי בית בורבון לא התגוררו בארמון טווילרי אלא לתקופות קצרות בלבד. בתחילת המאה השבע עשרה אנרי הרביעי, מלך צרפת הרחיב את ארמון טווילרי כך שפינתו הדרומית מזרחית התחברה עם ארמון הלובר שבו התגוררו מלכי צרפת כאשר היו בפריז. אן, דוכסית מונפנסייה שהייתה בת דודו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת התגוררה בארמון טווילרי מ- 1638 עד 1652. לואי הארבעה עשר המשיך בהרחבת ארמון טווילרי וב- 1664 הקים שם תיאטרון, אך התגורר שם שלוש שנים בלבד. לואי החמישה עשר, מלך צרפת התגורר שם בילדותו מ- 1715 עד 1722. 
באוקטובר 1789, במהלך המהפכה הצרפתית, נכפה על לואי ה-16 ואשתו מארי אנטואנט לשוב מארמון ורסאי ולגור בארמון הטווילרי במעצר בית, כדי להדגיש את שיבת המלוכה לארמון בפריז, לעומת ההתנשאות והניכור שאפיינו את השלטון מתוך ורסאי שנבנה מחוץ לפריז כאות עליונות של המלך על העם.

סופו של ארמון טווילרי

ב-23 במאי 1871 הציתה קבוצה של שנים עשר קיצוניים חברי הקומונה הפריסאית את הארמון באמצעות שימוש בזפת, טרפנטין ונפט. הדליקה נמשכה כ-48 שעות עד שכובתה על ידי מכבי האש, ולא הותירה שריד לבניין. במשך 11 שנים עמד הבניין השרוף על תילו, עד שהאספה הלאומית הצרפתית קיבלה החלטה להורסו, וכך היה. בשנת 1883, במשך שבעה חודשים, נהרס הארמון.

גני טווילרי

גני טווילרי (צרפתית: Jardin des Tuileries) הם גנים המתפרסים על כ-250 דונם לצד מוזיאון הלובר, והם תחומים בין הסיין, כיכר הקונקורד, ורחוב ריבולי.
אוזניות אפל

העיצוב המעוגל הקלאסי

ה-EarPods הקלאסיות נשלחו עם כל מכשירי ה-iPod לפני הדור החמישי של מכשירי ה-iPod Touch וה-iPod Nano והאייפון 5.

אוזניות ה-iPhone

דגם MA814LL/A. הן מגיעות עם האייפון הראשון ואייפון 3G, ומכילות קפסולת שליטה בחוט האוזניה הימנית; הקפסולה מכילה מיקרופון וכפתור אחד, שבאמצעות לחיצה עליו ניתן להפעיל תכונות כגון שליטה על שיחות, העברת שקופיות במצגות, הפעלת העוזרת הקולית סירי, או לצלם תמונה עם יישום המצלמה.

אוזניות אפל עם מיקרופון

הגיעו עם האייפון 3GS, אייפון 4, אייפון 4S, הדור השלישי של ה-iPod Touch, והיה ניתן לקנות אותן גם באופן עצמאי. לקפסולת השליטה שלהן נוספו לחצנים לשינוי עוצמת הקול.

אוזניות ה-In-Ear

אוזניות ה-In-Ear (הוצגו ב-9 בספטמבר 2008, עודכנו ב-12 בספטמבר 2012) נמכרו באופן עצמאי בלבד. כמו האוזניות הרגילות, יש להן קפסולת שליטה ומיקרופון מובנה.

אוזניות ה- EarPods

אוזניות ה-EarPods (הוצגו ב-12 בספטמבר 2012) הגיעו לראשונה עם האייפון 5 והכילו קפסולת שליטה ומיקרופון. הן הגיעו עם הדור החמישי של ה-iPod Touch (ללא קפסולה ומיקרופון) והדור השביעי של ה-iPod Nano (ללא קפסולה ומיקרופון).  הן נמכרות גם באופן עצמאי. ה-EarPods שמגיעות עם האייפון 5 ואילך, יחד עם אילו שנמכרות בנפרד, מגיעות עם כיסוי נשיאה, בעוד אלו שמגיעות עם הדור החמישי והשישי של ה-iPod Touch והדור השביעי של ה-iPod Nani מגיעות עם אריזת קרטון בסיסית. האוזניות דורשות iOS 2.2 ומעלה עבור מכשירי iOS, אבל לא תואמות לאייפון הראשון, אייפון 3G או לדור הראשון של ה-iPod Touch, עקב בעיות שמע. הן תואמות לרוב מכשירי האנדרואיד ולמחשבים.
כמו כן, החל מהאייפון 7 מגיעות עם המכשירים אוזניות EarPods עם חיבור לייטנינג. האוזניות תואמות לכל המכשירים שיש להם מחבר לייטנינג ותמיכה ב-iOS 10 מעלה. דגמי אייפון החל מהאייפון 7 עד לאייפון X נשלחו עם מתאם לייטנינג אל חיבור 3.5 מילימטר, המאפשר ללקוחות לחבר אוזניות 3.5 מילימטר למכשירים עם חיבור לייטנינג.
טיפול שורש

טיפול שורש הוא טיפול שגרתי שנעשה בשן שהעששת שבה עברה את הזגוגית ואת שכבת הדנטין של השן והגיעה למוֹך השן – הרקמה הפנימית של השן שיש בה כלי דם ועצבים, או כאשר עקב חבלה נחשף מוך השן לזיהום.
לפני המצאת טיפול השורש היה הטיפול היחיד עקירת השן הנגועה, מכיוון שהתרבות חיידקים במוך העצם גורמת לכאבים עזים ולזיהום שעלול להגיע אל העצם שבה קבועה השן.
טיפול שורש הוא ביטוי בעברית המציין פתְרון יסודי ומעמיק לבעיה, טיפול מקיף וממצה. משמעות מושאלת זאת קיימת גם באנגלית ובגרמנית. הביטוי הושפע מהוראותיה המגוונות של המילה שורש – מילה זו משמשת כפשוטה לתיאור שורש השן, אך מובנה גם המקור הראשון (ירד לשורש הדבר, מסע שורשים וכו').

מהלך הטיפול

טיפול השורש נעשה בדרך כלל בהרדמה מקומית, אך לעיתים ניתן לבצעו ללא אלחוש מקומי, כאשר השן איבדה את החיות שלה. לפני טיפול השורש חובה לעשות צילום רנטגן כדי לוודא מה מצבה של השן, ולאבחן את המחלה בשן (דלקת מוך השן, מורסה סב חודית וכדומה). במהלך הטיפול מקובל לערוך צילומים נוספים, כדי לוודא את אורך תעלות השורש. לאחר ניקוי תעלות השורש דוחסים לתעלות חומר סתימה מיוחד (גוטה פרקה, למשל) שתפקידו למנוע חדירת חיידקים והתרבותם באזור זה, דבר שעלול לגרום לדלקת בעצם, ולבסוף מבצעים סתימה רגילה בכותרת השן. מכיוון ששן שעברה טיפול שורש עלולה להיות חלשה יותר עקב הנזק העששתי או החבלה שעברה, ולכן מועדת להשבר, מומלץ פעמים רבות להשלים את הכותרת על ידי מבנה באמצעות הכנסת בורג או יתד יצוקה לאחת מתעלות השורש, ולבנות מעליו כתר.
טיפול השורש עשוי להתבצע במספר פגישות. ישנם מקרים בהם אפשר לבצע את טיפול השורש במפגש אחד. במיוחד הדבר אמור במקרים בהם השן לא הייתה נמקית בתחילת הטיפול או כאשר אין סימנים לדלקת ברקמה הסב-חודית. לעיתים יש לפצל את הטיפול למספר פגישות, שבהן בפגישה הראשונה נעשה סילוק רקמת המוך וניקוי תעלות השורש, ולאחר מכן חבישה (מילוי תעלות השורש) בחומר חיטוי כדוגמת מימת הסידן (calcium hydroxide) וסתימה זמנית, ובטיפול שלאחר מכן מבוצע מילוי תעלות השורש בחומר המילוי. בדרך כלל מקובל לשים סתימה זמנית, ולשקם את השן באופן קבוע רק לאחר שיכוך הכאב והנפיחות העלולים להתרחש בעקבות טיפול השורש. כאשר בשן שטופלה היו כאבים קודם לטיפול הסיכוי לכאבים או רגישות באזור השן עולה.
ישנה חשיבות מיוחדת לשיקום השן לאחר טיפול השורש. שיקום השן, באמצעות מבנה, עם או בלי כתר, מגן על השן מפני עששת. שיקום השן באמצעות כתר מוסיף הגנה מפני עששת וכן מפני שבירה של קיר שן, שנותר ללא תמיכה בעקבות הטיפול. עששת היא הגורם הראשי לצורך בעקירת שיניים לאחר טיפולי שורש (61% מעקירות של שיניים אלו).

סיבוכים אפשריים

לעיתים, בטיפולי שורש של שיניים בלסת התחתונה, יש סכנה של פגיעה בתעלת העצב הראשית, המתחברת בין השאר ללשון. פגיעה כזו עלולה לגרום לאיבוד חלקי או מלא של חוש הטעם, זמנית או לצמיתות. יש חשיבות לשימוש באנטיביוטיקה מוקדם כל האפשר לאחר גילוי הבעיה, ולעיתים אין ברירה אלא לנסות לתקן את הפגיעה באמצעות כירורג פה מומחה. בשל המורכבות של חלק מטיפולי השורש, מקובל כיום אצל רופאי שיניים לשלוח מטופלים לרופאי שיניים מומחים לטיפולי שורש (אנדודונטים).
פטרסהאגן

היסטוריה

בשנת 784 כשל קרל הגדול בצליחת הווזר במקום בו שוכנת כיום פטרסהאגן, בהקשר זה אוזכר לראשונה שמו הקדום של העיר - Huculvi - בכתובים. בשנת 1306 הקים הבישוף של מינדן גוטפריד פון ולדאק טירה על שם פטר הקדוש, הקדוש הרשמי של העיר מינדן. עם חלוף הזמן נקראה הטירה פטרסהאגן, והשם דבק גם ביישוב שהתפתח סביבה. במאות ה-16 וה-17 שופצה הטירה והוסבה לארמון בסגנון הרנסאנס המקומי (Weserrenaissance). בשנת 1648, כחלק משלום וסטפליה עברה העיר, יחד עם בישופות מינדן כולה, לשלטון ברנדנבורג. 
בתקופת השלטון הנאצי הוקמו מפעלי חימוש ומחנות עבודה סמוך לעיר. מתים רבים, רובם שבויי מלחמה ועובדי כפייה ממדינות בנלוקס וברית המועצות ממחנות העבודה נקברו בקבר אחים בבית הקברות היהודי של פטרסהאגן. העיר שוחררה על ידי הצבא הבריטי מהשלטון הנאצי.

קהילה יהודית

בשנת 1548 התיישבו לראשונה תושבים ראשונים בפטרסהאגן, תחת חסותו האישית של הבישוף של מינדן. ב-1680 מנתה הקהילה היהודית העיר 8 משקי בית וקיימה מניין קבוע. בשנת 1714 תפחה האוכלוסייה היהודית בפטרסהאגן בעקבות המעבר הכפוי של יהודים מהכפרים הסמוכים לעיר על פי צוו של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם ה-1. ב-1796 הוקם בית כנסת ראשון בעיר, וב-1845 הוקם בית הכנסת אשר קיים עד היום. 
ב-1933 מנתה הקהילה היהודית בפטרסהאגן כ-100 חברים, מהם כ-43 בתחומי העיר עצמה. בפרעות ליל הבדולח הושחת בית הכנסת בעיר, אך נותר על כנו בשל סמיכותו למבנים שכנים, שמנעה את העלאתו באש. ב-2–1941 שולחו למזרח כל חברי הקהילה שלא עזבו את גרמניה עד מועד זה. בשנות ה-80 שוקם בית הכנסת ששימש שנים רבות כמחסן על ידי אגודה מקומית שהוקמה למטרה זאת. כיום פועל במקום אתר זיכרון לזכר הקהילה היהודית שהושמדה. בתחומי העיר פטרסהאגן מצויים ארבעה בתי קברות יהודיים.
המרכז לטניס בישראל - אשקלון

המרכז לטניס בישראל - אשקלון, ע"ש מרג'ורי שרמן, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.

היסטוריה

המרכז נוסד ב-1981 בסיוע תרומתה הנדיבה של משפחת שרמן מאנגליה ונתמך באופן מסורתי בידי יהודים-בריטים רבים, כחלק אינטגרלי מהשותפות בין אשקלון לבין יהדות בריטניה. המרכז משרת כיום מעל ל-2,000 ילדים, בני נוער ומבוגרים באמצעות תוכניות טניס, כושר ופעילויות למען הקהילה. 
טקס הפתיחה של המרכז, שנבנה במשך שמונה חודשים, התקיים באפריל 1982 בהשתתפות מאות אורחים, רובם מיהדות בריטניה. הבולטים שבהם שגם נאמו בטקס היו: חיים הרצוג, ראש עיריית אשקלון אלי דיין, איאן פרומן, פיטר קולינס ופרדי קריבין. גם הטניסאי שלמה גליקשטיין, שגדל באשקלון, נכח בטקס במהלכו נהנו האורחים מהופעות ראווה של הילדים, של התוכניות למען הקהילה ושל טניס בכיסאות גלגלים.

הפעילות במרכז

במרכז 17 מגרשים, בהם אצטדיון ובו כ-500 מקומות ישיבה, חדר כושר, קיר אימון מקורה, מרחבים מוגנים (פעמוניות), מלתחות ושירותים, חניה וקפיטריה הכוללת מכירת ציוד טניס ושזירת מחבטים.
המרכז מפעיל תוכניות טניס רבות לכל הגילאים: תוכנית לגני ילדים, תוכנית פיתוח מוטורי (גילאים 4-6), תוכנית מיני טניס (6-8), תוכניות טניס לגילאי 8-18, תוכנית תחרותית וחוגי טניס למבוגרים. המרכז מפעיל גם תוכניות למען הקהילה הממומנות בעיקר בזכות תרומות: תוכנית לילדים ומבוגרים בעלי צרכים מיוחדים, תוכנית לנערות בסיכון ותוכנית העצמה לילדים מהקהילה האתיופית.

תחרויות במרכז ובוגרים מפורסמים

במהלך השנה מתקיימות במרכז תחרויות רבות לילדים, נוער ומבוגרים - בינלאומיות, ארציות, אזוריות ופנימיות. בחודשים אפריל-מאי ובנובמבר מתקיימות מדי שנה תחרויות בינלאומיות לבוגרים ולנוער בהשתתפות שחקנים מרחבי העולם ובחודש יולי מתקיימת משנות ה-80 המוקדמות התחרות הארצית המסורתית לנוער ע"ש משה גליקשטיין (אביו של שלמה גליקשטיין).
הבוגר המפורסם ביותר של המרכז הוא רונן מורלי, אחד המאמנים הבולטים בטניס הישראלי ששימש כמאמן נבחרת הדייוויס של ישראל וגידל במהלך השנים אלופים רבים כמו הראל לוי, אנדי רם ויוני ארליך. בוגר נוסף הוא דימה לייפמן, שעלה מברית המועצות בגיל שש, החל מיד לשחק במרכז וכיום הוא משופטי הטניס הבכירים בארץ, שופט בתחרויות ברחבי העולם ומנהל מחלקת התחרויות של המרכז לטניס בישראל.
המנהל הראשון של המרכז באשקלון היה מנשה מינס ואחריו היו דני גלי, בני שוורץ, רון קצב, משה וקנין (בוגו), יוסי מלכה ומשנת 2010 המנהל הוא שעיה אזר.

פעילות "במבצע צוק איתן"

במהלך מבצע צוק איתן בחודשים יולי-אוגוסט 2014 נאלץ המרכז לסגור את שעריו בשל החלטת פיקוד העורף ולכן ילדי המרכז, בעיקר בתוכנית התחרותית, לא יכלו לשחק טניס. בזכות העובדה שלמרכז לטניס בישראל יש 14 מרכזים ברחבי הארץ ובזכות תרומות מהארץ ומחו"ל, שולבו הילדים במחנות הקיץ ובתוכניות שפעלו במרכזים במרכז ובצפון הארץ, התארחו אצל משפחות מספר ימים או הגיעו לימי אימון מרוכזים.
קווריאנטיות תחת הזזות

קווריאנטיות תחת הזזות היא תכונה המתארת מושגי פתרון של משחקים בצורה קואליציונית ומשחקים בצורה אסטרטגית. התכונה אומרת כי אם משחק ראשון מתקבל ממשחק שני על ידי ביצוע הזזה, אז פתרון המשחק הראשון שווה לפתרון המשחק השני לאחר שנפעיל עליו אותה הזזה. קווריאנטיות תחת הזזות מתקיימת עבור הפתרונות של הליבה, ערך שפלי, קבוצות מיקוח, הגרעינון והגרעין במשחקים השיתופיים. ועבור שיווי משקל נאש ושיווי משקל מתואם במשחקים הלא שיתופיים.

הזזה

הזזה של פונקציה כלשהי  היא הפונקציה  המקיימת  עבור מספר ממשי .

קווריאנטיות תחת הזזות(משחק מיקוח)

פתרון  של משחקי מיקוח מקיים קווריאנטיות תחת הזזות: אם לכל משחקי מיקוח מהצורה  ( הוא סוג של משחק מיקוח עבורו ניתן למצוא פתרון), ולכל וקטור  מתקיים כי  .

במשחק בצורה קואליציונית

עקרון הקווריאנטיות תחת הזזות מופיע כחלק מעקרון שקילות אסטרטגית עבור משחקים בצורה קואליציונית עם תשלומי צד.
פתרון  למשחק בצורה קואליציונית עם תשלומי צד מקיים שקילות אסטרטגית אם לכל משחק , לכל וקטור  ולכל שחקן  מתקיים: .

במשחק בצורה אסטרטגית

במשחק בצורה אסטרטגית מושגי הפתרונות של שיווי משקל נאש ושיווי המשקל המתואם מקיימים קווריאנטיות תחת הזזות, עבור כל שחקן  במשחק, באופן הדומה לזה שהוצג במשחקי מיקוח ובמשחקים בצורה קואליציונית.

תועלת ויחידות כסף

כאשר בעיית המיקוח מוצגת ביחידות תועלת, זו דרישה סבירה שפתרונה יהיה קווריאנטי תחת הזזות. אבל אם הבעיה מוצגת ביחידות כסף, הפתרון לא בהכרח קווריאנטי תחת הזזות, שכן לעיתים כמות הכסף שיש בידי שחקן מסוים יכולה להשפיע על כמות הכסף הנוספת עליה מתמקחים. אם הכמות עליה מתמקחים היא משמעותית מאוד עבור שחקן ביחס ליתר רכושו, אז ייתכן מאוד שהוא ידרוש חלק גדול יותר מכמות המיקוח, ופחות יותר אם אין היא כה חשובה לו. לכן במקרה זה צריך להעתיק את ההסתכלות מכמות הכסף ליחידות תועלת מהכסף עבור השחקנים.
אילאיל שחר

ביוגרפיה

שחר נולדה בירושלים וגדלה בכפר סבא. שחר החלה את דרכה בתקשורת בחטיבת דובר צה"ל. עם שיחרורה מהצבא למדה תואר ראשון בכלכלה ותקשורת ותואר שני בייעוץ ארגוני ואסטרטגיה במסגרת לימודי מנהל עסקים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1999 הצטרפה למקומון הירושלמי "כל הזמן", השייך לרשת מקומוני מעריב, בתפקיד כתבת חינוך. שנה לאחר מכן הצטרפה לעיתון היומי של מעריב, ככתבת חינוך ובשנת 2002 החלה בתפקידה ככתבת המדינית של העיתון. 
בשנת 2006 עברה לגלי צה"ל, שם היא מונתה לתפקיד הכתבת המדינית. לקראת הבחירות של שנת 2015 היא החלה לכתוב טורים באתר nrg. לדברי אלעד טנא שהיה עורך nrg, שחר צורפה למעריב כחלק ממהלך שמטרתו לגוון את השיח ולהעניק ייצוג רחב יותר לנשים באתר.
בנוסף משמשת כפרשנית בערוצים השונים, ומפרסמת טורי דעה בבמות תקשורתיות שונות. בינואר 2017 מונתה שחר לראש מחלקת החדשות בגל"צ.
שחר מתגוררת בעין חמד, נשואה לעיתונאי יהונתן ליס ואם לשני בנים.
מאיר חובב (סופר)

מאיר חובב (ו' בשבט ה'תרפ"ח, 28 בינואר 1928 - עשרה בטבת ה'תשע"א, 17 בדצמבר 2010) היה סופר ועורך, יקיר ירושלים.

ביוגרפיה

נולד בתל אביב למשפחה דתית, ובילדותו עברה המשפחה לבת ים, שם היה מְרכז סניף בני עקיבא. בשנת 1945 החל את לימודיו בישיבת חברון בירושלים, ועם ייסוד ישיבת הדרום ברחובות עבר ללמוד בה. היה פעיל בארגון ההגנה. במלחמת העצמאות היה מפקד בחטיבה 7 והשתתף בקרבות בלטרון, בפריצת הדרך לירושלים ובשחרור הגליל. בשנת 1950 החל לימודיו באוניברסיטה העברית. לצד לימודיו ניהל בית ספר ערב של תנועת הנוער העובד והלומד, שבו פתח כיתה מיוחדת לבני ישיבות חרדים. 
בשנות החמישים החל בעריכת ספרים במסגרת המדור הדתי של הסוכנות היהודית. ב-1965 החל לעבוד כעורך עצמאי. במשך השנים ערך והביא לדפוס מאות ספרים וחיבורים שונים בשלל נושאים. כתב וערך את זיכרונותיהם של אישי ציבור רבים, בהם נשיא המדינה זלמן שזר, אנשי המזרחי יוסף בורג וזרח ורהפטיג, ראשי עיריית ירושלים מרדכי איש שלום וטדי קולק, איש מפלגת העבודה יוסף אלמוגי ועוד. היה מקורבו של הסופר ש"י עגנון וסייע לו בהגהות על ספריו].
לצד עבודת העריכה כתב ספרים, בהם ספרי זיכרון לחיילים שנפלו בהגנה על הארץ. פרסם מאמרים רבים על תולדות הספרות העברית, על הגדות מאוירות ועל מנהגי ישראל. כתב את הערך על הרב צבי יהודה קוק באנציקלופדיה העברית.
בשנת תשס"ט (2009) הוענק לו עיטור "יקיר ירושלים".
נפטר בי' בטבת ה'תשע"א, חודש לפני יום הולדתו ה-83.

משפחתו

מאיר חובב היה נשוי לד"ר לאה חובב, חוקרת ספרות ילדים. הרבתה לעסוק ביצירתה של לאה גולדברג לאחר מותה הוצאו כמה מספריה, בהם הספר "בואו עננים". ד"ר חובב לימדה במשך שנים רבות במכללת אפרתה והעמידה דורות של תלמידות שהיו לגננות ולמורות בישראל.
בתם הבכורה, שולמית אליצור, היא פרופסור לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, חוקרת הפיוט הקדום ושירת ימי הביניים. בנם השני, יחזקאל חובב, גם הוא עורך ומביא לדפוס, העורך הראשי של מרכז זלמן שזר. בנם השלישי, אברהם (אבריימי) חובב, נפטר מספר שנים לפניו; לאחר פטירתו הוציאה המשפחה את ספרו "מאוד עצוב להיות אוטיסט".
מרי למברט

ביוגרפיה

מרי למברט נולדה בהלנה, ארקנסו שבארצות הברית. אחותה היא בלאנש לינקולן. בראשית דרכה ביימה למברט את הקליפ "Like a Virgin". בין היתר ביימה סרטים כדוגמת "Rapid Eye Movements", "My Stepson, My Lover" וכדומה.
בהמשך הקריירה שלה ביימה למברט ווידאו קליפים רבים כדוגמת; "Material Girl", "La Isla Bonita", "Like a Prayer" וכדומה.
סמינר עטרת רחל

סמינר עטרת רחל בבני ברק, הוא סמינר בית יעקב ייעודי לבנות ספרדיות, הנכלל במוסדות "ישיבת כיסא רחמים".

היסטוריה

הסמינר הוקם בשנת ה'תשנ"ו (1996), ביוזמת הרב צמח מאזוז, ובהדרכת אחיו הרב מאיר מאזוז. הוא מנציח את שמה של זקנתם, הרבנית רחל מאזוז, אמו של אביהם הרב מצליח מאזוז. מנהלת הסמינר היא צביה בוכריס.
הסמינר נפתח במבנה יביל, עם ארבע תלמידות. במשך השנים הוא התרחב, ובשנת ה'תשע"א השתכן במבנה חדש ברחוב אהרונוביץ 33 בעיר, שנבנה בידי עיריית בני ברק בסיוע מפעל הפיס.
בסמינר לימודים תיכוניים, ושנתיים משלימות לאחר שנות התיכון (כיתות י"ג-י"ד) בהן משולבות מגמות להכשרה מקצועית].
הסמינר חרת על דגלו את השתייכותו העדתית-ספרדית, והתקנון שלו מעמיד את פסיקתם של הרב עובדיה יוסף והרב מאיר מאזוז כבסיס להתנהלותו]. בהתאם לפסקי הלכה אלו נאסר על מורות הסמינר לחבוש פאה נכרית, ושיעורי ההלכה בו מותאמים לפסיקה זו].
גאסטון, דוכס אורליאן

ביוגרפיה

גאסטון נולד ב-25 באפריל 1608, לאנרי הרביעי, מלך צרפת ולמארי דה מדיצ'י. ב-14 במאי 1610 נרצח אביו, המלך אנרי הרביעי, ואחיו לואי שהיה בן תשע שנים בלבד, ירש את הכתר בשם לואי השלושה עשר. אמו, מארי דה מדיצ'י שימשה כעוצרת בשם המלך, בנה הקטין. בשנה שלאחריה נפטר אחיו ניקולה בן הארבע, וגאסטון שהיה בן שלוש שנים בלבד הפך ליורש העצר, וזכה בתואר דוכס אנז'ו.
ב-1617 החליט לואי בן השש עשרה לקחת לידיו את ניהול ענייני המדינה והורה בסתר לרצוח את קונצ'יני, יועצה האיטלקי של אמו. כאשר מחתה נגד הרצח גירש אותה המלך הצעיר לארמון בלואה שעל גדות הנהר לואר. ב-1619 נמלטה משם ועודדה את בנה גאסטון, דוכס אנז'ו שהיה בן 11 שנה בלבד למרוד במלך, מרידה שדוכאה עד מהרה. ב-1621, בתיווכו של החשמן רישלייה, נעשתה פשרה בין המלך לבין אמו והיא הורשתה לתפוס את מקומה במועצת הממלכה. ב-1622 מינה המלך את רישלייה לקרדינל, וב-1624 לשר הראשי שלו.
ב-1626, גאסטון, דוכס אנז'ו זכה בתואר דוכס אורליאן, וב-6 באוגוסט של אותה שנה נשא לאישה את מארי, בתו של אנרי דה בורבון, דוכס מונפסייה, שנפטרה בשנה שלאחריה. ב-1628 השתתף במצור שהטיל הצבא המלכותי על עיר הנמל לה רושל, מעוזם של ההוגנוטים שנכנעה ב-30  באוקטובר של אותה שנה.
ב-31 בינואר 1632 נשא לאישה את מרגריט, אחותו של שארל הרביעי, דוכס לורן. באותה שנה הקים צבא והובילו למרד נגד אחיו המלך לואי השלושה עשר. הצטרפו אליו אצילים רבים ובהם אנרי השני דה מונמורנסי, מושל חבל לנגדוק. בקרב שהתחולל ליד קסטלנודרי (1 בספטמבר 1632) ניגפו המורדים בפני הצבא המלכותי שנשלח על ידי הקרדינל רישלייה. דה מונמורנסי הוצא להורג (30 באוקטובר 1632) וגאסטון, בתמורה למחילה, גילה את שמות הקושרים.
ביולי ובאוגוסט 1636 הספרדים ששלטו בפלנדריה, פלשו לצפון צרפת וכבשו את העיר קורבי, מה שהיווה איום על פריז. רישלייה גייס כוחות צבא והטיל מצור על העיר. גאסטון, דוכס אורליאן שפיקד על הכוחות שהשתתפו במצור, היסס לצאת למתקפה נגד הפולשים. רישלייה הגיע, ציווה לתקוף והספרדים נסוגו (14 בנובמבר 1636).
ב-5 בספטמבר 1638 נולד בן למלך לואי השלושה עשר, (לואי הארבעה עשר מלך צרפת לעתיד), מה שגרם לגאסטון לאבד את מעמדו כיורש עצר. ב-1642 השתתף במזימה למסור את העיר סדאן (שבצפון צרפת) לידי הספרדים, שבאמצעותם קיווה להיכנס לפריז, להדיח את אחיו מכתרו ולרצוח את רישלייה. המזימה התגלתה, גאסטון התוודה ובגד בשותפיו, שכתוצאה הוצאו להורג.
ב-14 במאי 1643 נפטר המלך לואי השלושה עשר, וגאסטון, דוכס אורליאן הפך לממלא מקום מפקד הצבא המלכותי. הוא לחם נגד ספרד בגבולותיה הצפוניים של צרפת וב-1646 זכה בתואר דוכס ד'אלנסון. במשך מרידות הפרונד (1648–1653) שינה את תמיכתו לסירוגין מצד לצד. ב-1652 הוגלה על ידי הקרדינל מזראן לארמון בלואה, שם נשאר עד מותו ב-1660.
אורגן חתול

אורגן חתול או פסנתר חתול הוא כלי מוזיקלי משוער אשר מורכב משורה של חתולים הקשורים למקומם כאשר זנבותיהם נמתחים מתחת לקלידי מקלדת כך שחתולים מייללים בכל פעם שקליד כלשהו נלחץ. החתולים יהיו מאורגנים בשורה בהתאם לגובה הטון הטבעי שלהם.
אין שום תיעוד רשמי של אורגן חתול שנבנה במציאות, והוא מתואר כרעיון ביזארי בספרות בלבד.
הכלי תואר על ידי הסופר הצרפתי ז'אן בפטיסט ווקרלין בספרו Musiciana, extraits d’ouvrages rare ou bizarre (מוזיקיאנה, תיאור של המצאות נדירות או ביזאריות):
כאשר מלך ספרד פליפה השני שהה בבריסל ב-1549 כדי לבקר את אביו הקיסר קרל החמישי, וכל אחד ראה את השני בעיצומה של צעדה שהתרחשה במקום. בראשה צעד שור רב ממדים אשר קרניו בערו, וביניהם היה גם שד קטן. מאחורי השור נער צעיר עטוי בגד מעור דוב הרוכב על סוס שאוזניו וזנבו נכרתו. לאחר מכן הגיע המלאך מיכאל בלבוש מבריק, נושא מאזניים בידו.
הדבר המסקרן מכל היה מרכבה שנשמעה ממנה המוזיקה המוזרה ביותר שניתן לדמיין. היא הכילה דוב שניגן על עוגב; אלא שבמקום צינורות היו ששה עשר ראשי חתולים, כל אחד עם גופו תחום; הזנבות נמתחו החוצה והוחזקו כמיתרים בפסנתר, אם קליד כלשהו היה נלחץ בלוח, הזנב המתאים היה נמשך חזק, וזה בתורו היה מפיק קול מייאו רם ומצער. ההיסטוריון יואן כריסובל קלביט שם לב שהחתולים היו מאורגנים כך שהקולות שיפיקו יהיו כשל רצף תווים מהאוקטבה (באופן כרומטי, אני חושב).
התזמורת הנתעבת הזו ארגנה עצמה בתוך תיאטרון בו קופים, זאבים, איילים וחיות אחרות רקדו לצלילי המוזיקה הנוראית הזו.
 
הכלי הזה תואר על ידי אתנסיוס קירכר בעבודתו Musurgia Universalis. 
כלי זה מוזכר בשימושו של פליפה השני גם בספר טיל אוילנשפיגל, אלא ששם כל לחיצה על קליד גרמה לדקירת החתול במחט.
הכלי תואר על ידי יוהאן כריסטיאן רייל (1759 - 1813) במטרה לטפל באנשים אשר איבדו את היכולת שלהם להתרכז ולמקד את תשומת לבם. רייל האמין כי אם הם יאולצו לראות ולהקשיב לכלי הזה, אין זה מן הנמנע כי הוא יצליח ללכוד את תשומת לבם בסופו של דבר והם יבריאו (ריצ'רדס 1998).
הכלי נוצר מחדש באמצעות צעצועים צווחניים על ידי טכנאי הקול הנרי דאג עבור מסיבת גן שנערכה ב-2010 בבית קלרנס על ידי הנסיך צ'ארלס, המנגינה "Over the Rainbow" מהסרט הקוסם מארץ עוץ נוגנה וגרמה לשעשוע רב.
אולפן האנימציה האוסטרלי "הרפובליקה העממית לאנימציה" ("The People's Republic Of Animation"), הוציא לאור ב-2009 סרטון קצר שנקרא "פסנתר החתול" ("The Cat Piano"). עבודה זו מספרת את הסיפור של עיר חתולים שהמוזיקאים בה נחטפים בידי אנשים כדי להכין פסנתר חתול. סרט קצר זה זכה למספר פרסים, ומספר מועמדויות לפרסים.