google/wiki40b huggingface dataset:
מרטין הרניק

קריירת מועדונים

הרניק החל לשחק בתור ילד כבר בגיל 5 בקבוצה מקומית בשם מארשלנדה ובתחילת שנת 2006 הצטרף לקבוצת המילואים של ורדר ברמן בליגה השלישית של גרמניה. בקבוצת המילואים של ברמן רשם הרניק 35 הופעות ו-5 כיבושים.
בגלל פציעה חמורה בכף הרגל הרניק הפסיד את מחציתה הראשונה של עונת 2007. בתחילת עונת 2007/08 הועלה הרניק לקבוצת הבוגרים של ברמן עם חוזה עד ל-2010. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברמן רשם הרניק בסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות נגד קבוצת דינמו זאגרב במגרשה הביתי של ורדר ברמן.
את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה רשם הרניק במשחק מול נירנברג, אותו ניצחה ורדר ברמן בזכות שערו של הרניק.
בקיץ 2009 הושאל לפורטונה דיסלדורף מליגת המשנה בגרמניה שם לא קיבל הרבה דקות משחק. ב-26 באפריל 2010 חתם בשטוטגרט והעסקה תצא לדרך החל מיולי 2010. הרניק הפך במהרה לשחקן הרכב קבוע בשטוטגרט, ועונת השיא שלו הייתה עונת 2011/12, אז הבקיע 17 שערי ליגה ובישל שמונה שערים. בעונת 2012/13, העפיל הרניק עם שטוטגרט לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה הקבוצה 3-2 לבאיירן מינכן, שזכתה בטרבל. הרניק הבקיע את שני השערים לשטוטגרט.
בתום עונת 2015/16 הרניק ושטוטגרט נשרו אל הבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2016 חתם הרניק בהנובר 96, שנשרה מהבונדסליגה יחד עם קבוצתו הקודמת שטוטגרט, במטרה לחזק את הקבוצה ולשוב מהר לבונדסליגה.
במאי 2018 חזר לורדר ברמן, שם שיחק עונה אחת, בה הבקיע ארבעה שערים ב-20 הופעות.
בספטמבר 2019 הושאל הרניק להמבורג מהבונדסליגה השנייה לעונה אחת.

קריירה בינלאומית

הרניק שהיה יכול לבחור בנבחרת גרמניה העדיף לשחק דווקא בנבחרת אוסטריה על אף שמעולם לא גר באוסטריה.
הרניק רשם את הופעת הבכורה שלו מול נבחרת צ'כיה באוגוסט 2007 כשעלה כמחליף בדקה ה-72. באותו משחק רשם גם את שער הבכורה שלו בנבחרת האוסטרית כשהשווה וקבע את תוצאת המשחק (1:1) 6 דקות בלבד לאחר שנכנס למשחק. הרניק היה חלק מהסגל האוסטרי ליורו 2008, ממנו הודחה אוסטריה בתום שלב הבתים, ופתח בכל שלושת המשחקים. הרניק השתתף עם אוסטריה גם ביורו 2016, בו אכזבה אוסטריה כשהודחה כבר בתום שלב הבתים.
טמרה פרס

ביוגרפיה

טמרה פרס נולדה בחרקוב, אוקראינה. אחותה הצעירה, אירינה אף היא אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות זהב באותן אולימפיאדות. הן כונו "האחיות פרס".
לאחר סיום הקריירה הספורטיבית היא הייתה עסקנית ספורט במסגרות שונות. גם כיום היא פעילה במסגרת קרנות למתן מלגות לספורטאים גמלאים.

אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1958 זכתה פרס בשתי מדליות. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 53.32 מטר ומדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.53 מטר.

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בנלצ'יק באפריל 1959 קבעה פרס בהדיפת כדור ברזל שיא עולמי חדש של 17.25 מטר, שיפור לשיא העולם של בת ארצה גלינה זיבינה (16.76 מטר).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת רומא (1960) זכתה פרס בשתי מדליות, מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אולימפי חדש של 17.32 מטר, לפני יוהנה לוטגה מגרמניה (16.61 מטר) ואירלן בראון מארצות הברית (16.42 מטר) ומדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.59 מטר בזריקה האחרונה שלה, אחרי נינה רומשקובה בת ארצה שקבעה שיא אולימפי חדש של 55.10 מטר ולפני ליה מנוליו מרומניה (52.36 מטר).
שבוע לאחר האולימפיאדה בתחרות שנערכה ברומא, איטליה קבעה פרס בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 57.15 מטר שיפור לשיא בן ה-8 שנים של בת ארצה נינה דובמדזה (57.04 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה בסופיה בולגריה בשנת 1961 זכתה פרס בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל (17.12 מטר) ובזריקת דיסקוס בשיא עולם חדש של 58.06 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבלגרד, (לשעבר יוגוסלביה) בשנת 1962 זכתה פרס בשתי מדליות זהב. בזריקת דיסקוס לאחר שהגנה על תוארה בתוצאה של 56.91 מטר ובהדיפת כדור ברזל בשיא עולם חדש של 18.55 מטר. 
באוניברסיאדה שנערכה בפורטו אלגרה ברזיל בשנת 1963 זכתה פרס שוב בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל (17.29 מטר) ובזריקת דיסקוס (55.90 מטר).
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פרס בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל היא הגנה על תוארה בשיא אולימפי חדש של 18.14 מטר בהדיפה האחרונה, לפני רנטה קולמברגר מגרמניה (17.61 מטר) וזיבינה (17.45 מטר) ובזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש נוסף של 57.27 מטר, לפני אינגריד לוץ מגרמניה (57.21 מטר) ומנוליו (56.97 מטר).
לאחר סיום הפעילות הספורטיבית היא עבדה במח' הספורט של האיגודים המקצועיים בברית המועצות.

שאלה בדבר המגדר

הייתה שאלה בדבר זהותן המגדרית של האחיות פרס. אחת מהטענות הייתה שהן אנדרוגינוס ודעה אחרת סברה שמדובר בהזרקת הורמונים זכריים על מנת לחזקן. המלעיזים כינו אותן "האחים פרס". שתי האחיות נעלמו מזירת הספורט לאחר שנת 1966 שבה הוחלט על חובת בדיקת המגדר (בוטלה בסידני 2000).
עוגת דאנדי

עוגת דאנדי היא עוגת פירות סקוטית מסורתית בעלת טעם עשיר.
לרוב, העוגה מוכנת מצימוקי קורינתוס, צימוקי סולטנה ושקדים ולעיתים אף מוסיפים לה את קליפות הפירות. מקורה של העוגה במאה ה-19 בסקוטלנד. העוגה יוצרה לראשונה בכמויות מסחריות על ידי חברת קיילרס (Keiller's) שהייתה יצרנית  של מרמלדה. בעליה טוענים שהם טבעו את שם העוגה בתור "עוגת דאנדי". אולם, עוגות פירות דומות יוצרו ברחבי סקטולנד. ישנו סיפור עממי לפיו מרי, מלכת הסקוטים, לא אהבה פירות מסוכרים בעוגות שלה ועל כן הכינו עבורה את העוגה בתור עוגת פירות ללא דובדבנים אלא עם שקדים לבנים. את השכבה העליונה של העוגה מקשטים לרוב בשקדים אותם פורסים בצורה שווה ומעגלית. כיום, העוגה נפוצה בחנויות ובסופרמרקטים ברחבי הממלכה המאוחדת.
העוגה אף יוצרה ושווקה בהודו הבריטית וכן בהודו העצמאית לאחר שנת 1947 על ידי חברות אנגליות. החל משנות השמונים מעמדה של העוגה דעך מאוד בהודו והיא מיוצרת במספר מחוזות רק לכבוד חג המולד.
נאמר שאליזבת מלכת אנגליה אהבה לאכול את העוגה בשעת התה.
ג'ש (גוש חלב)

היסטוריה

בעת העתיקה שכן במקום יישוב יהודי בשם "גוש חלב", שהיה קיים במקום בימי בית שני. הוא שימש בשנת 67 כמרכז חשוב של המורדים היהודים ברומאים. בכתבי יוסף בן מתתיהו המקום מופיע בשם "גיסקלה" (Giscala), שהיה כנראה הגרסה היוונית לשם העברי.
בתקופה האיסלמית נקרא היישוב ג'וש או ג'יש. מקורות היסטוריים שונים מן המאות ה-10 עד ה-15 מציינים את גוש חלב ככפר יהודי גדול. במאה ה-17 חיו ביישוב דרוזים שעזבו את הכפר בשלב מאוחר יותר.
הכפר יושב בראשית המאה ה-18 על ידי נוצרים מארונים וקתולים, לצד מספר משפחות מוסלמיות. הוא משמר את השם הקדום של הכפר כמו יישובים נוספים בני ימינו באזור, הנושאים את שמותיהם של יישובים יהודיים קדומים כגון מושב מירון על שם מירון הקדומה, מושב סִפְסוּפָה על שם הכפר סִפְסוּפָא המוזכר בתלמוד, קיבוץ ברעם על שם כפר ברעם, קיבוץ סאסא על שם סאסא המוזכרת במשנה ועוד.
בשנת 1837 הרסה רעידת אדמה את רוב מבני הכפר וכ-200 תושבים נהרגו. לאחר הרעש חודשה ההתיישבות בכפר והוא התרחב לכיוון דרום.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו בכפר 1,090 תושבים ושטחו השתרע על 12,602 דונמים (מתוכם 148 דונם שטחים ציבוריים ו-24 בבעלות יהודים).
עד שנת 1948 הייתה רוב האוכלוסייה מוסלמית, ואלו היוו 55% מאוכלוסיית הכפר.
הכפר נכבש על ידי צה"ל ב-29 באוקטובר 1948, במהלך מבצע חירם.
לאחר מלחמת העצמאות עזבו רוב התושבים המוסלמים את הכפר, ופליטים נוצרים הגיעו אליו מכפרי הסביבה שנהרסו, בהם  רוב תושבי הכפר בירעם, מארונים גם הם. כתוצאה מכך עלה אחוז הנוצרים-מארונים בכפר ל-85% מאוכלוסייתו. ב-1952 נכשל ניסיון של קק"ל לעודד תושבים מאל ג'יש להגר לארגנטינה ("מבצע יוחנן").
בכפר נמצאו שרידי בית כנסת עתיק ובית קבורה "מאוזוליאום", המהווה חלק מבית הקברות של גוש חלב היהודית הקדומה. יש בכפר קברים המיוחסים לשמעיה ולאבטליון, מחכמי הסנהדרין הגדולה בירושלים.
שמן נים

שמן נים (נכתב גם שמן הנים) הוא שם כולל לשמנים שונים שמופקים מחלקיו השונים של עץ הנים (אזדרכת הודית, Azadirachta indica). ככלל השמנים מופקים מעלי העץ, פירותיו וזרעיו.
לשמן נים טהור גוון חום-ירוק כהה, ריח חזק מאד, וטעם מר מאד. השמן עשיר במגוון חומרים כימיים, חלקם רעילים במינון גבוה (ראו להלן).
ברפואה האלטרנטיבית בכלל וברפואה ההודית בפרט נהוג לצרוך את השמן במריחה על העור (לעיתים בשילוב עם שמנים נוספים בשל ריחו החזק) לטיפול במגוון בעיות עור וכן בקדחת, צרעת, מלריה ועוד.
שמן נים יכול להכיל סטרואידים ומליאון של טריטרפנאודים (ביניהם אזדרכטין) אשר נותנים לו את טעמו המר מאד.

שימוש

השימוש הרפואי בשמן בעיקרו טופיקאלי (כלומר, כרוך במריחת השמן או שמפואים, סבונים ומשחות ממנו על העור). בשמן עצמו משתמשים לרוב בעד 5 מ"ל (לערך חצי כפית) עד פעמיים-שלוש ביום על העור; שימוש תכוף מדי או בכמות גבוהה מדי יכול לגרום לתופעות לוואי ושימוש בבליעה אינו מומלץ. בשל ריחו החזק של השמן, הוא משמש בכמויות קטנות לתיבול מאכלים (תיבול ארומטי).
שמן נים משמש גם כחומר הדברה טבעי להדברת מזיקים (בפרט חרקים).

רעילות ותופעות לוואי

תופעות לוואי של צריכת השמן בכמויות גדולות מדי הן הקאות, התכווצויות שרירים ואנצפלופטיה טוקסית. שימוש בשמן עשוי לפגוע בכבד בילדים.
השמן אסור לשימוש לנשים בהיריון.
ככלל יש להשתמש בשמן שימוש טופיקאלי או רוקחי בלבד, לטיפול בבעיות עור ושיער במינון מתון ובהדרכת מטפל מוסמך.
בית-החלוצות (חיפה)

בית-החלוצות בחיפה היה בית החלוצות הראשון שהוקם בארץ ישראל במטרה להיות מקום מגורים ראשוני לנשים עולות.

היסטוריה

בית החלוצות בחיפה הוקמה ביוזמתן של קבוצת נשים ציוניות, בראשות גב' גוטהייל, שפרשו מההסתדרות הציונית הדסה ובקשו להקים מיזם משלהן בארץ ישראל. בהמלצתה של רחל ינאית בן צבי, שספרה להן על הקושי של נשים למצוא דיור במחיר סביר, החליטו להקים בית חלוצות ביוזמה משותפת של "ליגת הנשים למען ארץ ישראל באמריקה" וההסתדרות. הן החלו באיסוף כספים בשנת 1926 ואספו 25,000 דולר לצורך הבנייה. פיק"א הקצתה להן מגרש ברחוב הרצל בחיפה. ב-19 באוגוסט 1930 הונחה אבן פינה לבניין. את המבנה תכנן בנימין צ'ייקין. המבנה כלל 21 חדרים בשלוש קומות, שני אולמות: חדר אוכל וספרייה, 3 חדרי מלאכה ומכבסה על הגג. בינואר 1931 הועבר סכום ראשוני לתחילת הבנייה שנוהלה על על ידי גוסטה רכב.
בתחילת 1932 הושלם הבניין והוחל ברישום דיירות, שנכנסו למגורים החל מ-10 בפברואר 1932. בית החלוצות נחנך בפברואר 1932. בבית התגוררו עולות חדשות למשך מספר חודשים עד התבססותן בעבודה. לצד המגורים התקיימו בו מספר יוזמות קואפרטיביות שכללו מסעדה, מכבסה, בית אריגה ומתפרה.
בשנים 1936-1937 התנהלה בבית החלוצות פעילות של האצ"ל.
בשנת 1961 הוקמה בבניין תחנת הסתכלות להשמת נכים בעבודה.
חד-תאיים

יצור חד-תאי (unicellular organism) הוא אורגניזם פרוקריוטי או איקריוטי העשוי מתא יחיד (בניגוד ליצורים רב-תאיים, העשויים מיותר מתא אחד). קבוצה זו היא כנראה צורת החיים העתיקה  ביותר שנוצרה על כדור הארץ (לפני 3.8 מיליארד שנים).
יהלי הולך לסרט עם עידו
הקבוצות החד-תאיות העיקריות הן: חיידקים, ארכאונים, פרוטוזואה, אצות חד-תאיות ופטריות חד-תאיות.
תא בודד המהווה את כל היצור ומבצע את כל פעולות החיים - אינו תלוי בתאים אחרים. אין לו התמחות ולכן יעילותו נמוכה. הוא מתקיים אך ורק בסביבה מימית. חילוף החומרים נעשה דרך קרום התא. מתרבה על ידי חלוקת התא לשניים. קצב ריבוי מהיר.
דוגמאות: אמבה, סנדלית, עינן,חציל,סביח,ליאם פרננדס. (גם הגיי הראשון בלהט"ב)
אורגניזמים שכל גופם יהלי ועידו הולכים לסרט  הוא תא יחיד, להבדיל מן האורגניזמים הרב-תאיים שמספר התאים בגופם רב מאוד. לפיכך החד-תאיים זעירים ביותר, ורק הגדולים ביותר מביניהם (כמה מינים של אמבה) נראים לעין הלא-מצוידת. מכאן שמם הנרדף של החד-תאיים, מיקרו-אורגניזמים.
קיומם של יצורים חד-תאיים נתגלה עם ראשית השימוש במיקרוסקופ במאה ה-17; ההולנדי אנטוני ואן לוונהוק, חלוץ המיקרוסקופיה, תיאר רבים מהם. אך איש לא עמד על חשיבותם של היצורים הזעירים הללו ליצורים גדולים מהם, וביניהם האדם, לפני שהציג לואי פסטר את "ההשערה החיידקית" שלו, בשנות ה-60 של המאה ה-19. פסטר היה הראשון שעמד על התפקיד המרכזי שממלאים חד-תאיים במחלות אדם ובהמה, ובתהליכים ביולוגים וביוכימיים אחרים, כמו פירוק (ריקבון) ותסיסה.
ברוך ייטלס

ביוגרפיה

נולד ב-1762 ליונה מיכל ייטלס, רופא בפראג. האב היה פרוטו-משכיל שהתעניין בדקדוק ומדעים. אחיו היה הבלשן יהודה ייטלס. נשא לאישה את פרידעל, בת הגביר שלמה פורית. חותנו החזיק עבורו ישיבה והעמיד אותו בראשה. כמו כן למד מידידיו היו רבי בצלאל רנשבורג, רבי אלעזר קאליר ורבי אלעזר פלקלס. חידושיו מצוטטים בספרי בני דורו, ומספר תשובות הלכתיות שלו משוקעות בספר "שו"ת מהרנ"ש" של ידידו רבי ניסן שידלוב.
ברוך חלק את התעניינות אביו בחכמות כלליות. בשלב מסוים בין 1778 ל-1780, בטרם מלאו לו שמונה-עשרה, נמלט מביתו ונסע לברלין, שם שגשג חוג משכילים סביב משה מנדלסון ואחרים. לאחר מכן שב לפראג והתפייס עם הנוב"י. עם התעוררות ההשכלה המאורגנת בשנות ה-80, נרשם כמנוי לבטאונה 'המאסף', ששירים רבים פרי עטו ראו בו אור מאוחר יותר תחת שמות עט כ"י – ר". הוא היה התורם המשמעותי ביותר לכתב-העת בבוהמיה ומנהיגה של השכלת פראג. בכך קומם נגדו חלק מהקהל המסורתי בעירו. הוא ובנו של הרב, שמואל לנדא, היו שניהם מנויים על 'המאסף' ועל ביאור התורה 'נתיבות השלום' של משה מנדלסון. הילל קייבל העריך שהשפעתם הביאה לכך שהנוב"י, שדרש קודם בתקיפות נגד נפתלי הרץ וייזל, מיתן במידת-מה את התנגדותו להשכלה.
לאחר פטירת מורו ב-1793 שיגר הספד ארוך ב'המאסף'. השבחים ל'נודע' זעזעו את העורך החדש אהרן האלה-וולפסון והוא האשים את ייטלס בבגידה. הלה התקומם מצדו על הקיצוניות שהפגינו וולפסון והאחרים שתפסו את ההנהגה בברלין בדור השני להשכלה. בין היתר קבל על "שיחה בארץ החיים" שהתפרסם בבטאון, בו הוצג רב כדמות נלעגת. כעבור שנה פרסם נגדם את "ספר האורב", שם הוקיע את מגמותיהם האנטי-מסורתיות: "וגם אגלה את חרפת המאספים האלה, ולא יזידון עוד עשות כהנה, ולא יקרא עוד המאסף כי אם יקרא שמו בישראל האספסוף." הוא האשים את וולפסון, יואל ברי"ל ועמיתיהם כי הם מסלפים את האידיאלים של התנועה, ופעל להשמיצם בעיני משכילים מתונים אחרים באירופה.
ייטלס קידם עצמו כמועמד לאב"ד פראג, ועל רקע זה הסתכסך עם הרב שמואל לנדא, שירש לבסוף את המשרה מאביו המנוח. הלה האשימו בגניבה ספרותית מדרשותיו. טענות דומות עלו לגבי העתקה כביכול מ"בני אהובה" של רבי יהונתן אייבשיץ.
ב-1800 החליטו פרנסי פראג להפסיק להתעלם מהסיעה השבתאית החזקה בעירם, שתמכה בגלוי ברחל אווה פרנק. בסתיו הוכרז עליהם נידוי. בקהילה היהודית אירעו התפרצויות אלימות. הרב ייטלס השתתף בפולמוס, שהגיע גם אל הרשויות, וניסח מנשרים ודרשות תקיפים נגדם. ב-1801 חיבר את ספרו הגדול, 'טעם המלך', מהדורה מוערת ל'שער המלך' מאת הרב יצחק נוניש בילמונטי. בין תלמידי ישיבתו היו כאלה שהפיצו את השכלת פראג למורביה והונגריה, כגון הרב חיים דייטשמן ויוסף פלעש.
ב-1813 הובאו לפראג המוני פצועים מקרב דרזדן וקרב קולם. ייטלס מימן הקמת בית-חולים שדה ואף טיפל בהם בעצמו. כך נדבק במחלה קשה ממנה נפטר באותה שנה. הוא ניסח בעצמו את הנחקק על מצבתו: "מעטים ורעים היו ימי מגורתי, הרבה יגעתי ולא מצאתי / הרבתי לי אוהבים, גם הרבתי לי אויבים / אלה מאהבתם הרימו הודי, אלה משנאתם הורידו כבודי / ואני לא קמה בי רוח, אמרתי: מתי אשקוט מתי אנוח / עתה לשווא אהבתם, עתה לשווא שנאתם / אלה לריק הרימו הודי, אלה לריק הורידו כבודי / הגוף שב אל האדמה, שם תאכלהו תולעת ורמה / אל אלקים שב הרוח, עתה אשקוט עתה אנוח".
המוניטין של ברוך ייטלש כמשכיל הביא בין היתר לכך שבישיבות הונגריה נאסר לקרוא בספריו. בנו איגנץ ייטלס (1783–1843), חיבר מספר חיבורים בגרמנית בענייני פילוסופיה ואתיקה. נכדו אהרן לודוויג יוסף (1799–1878) התנצר והתמנה לפרופסור ומנתח בווינה.
יצחק ארנון

יצחק ארנון (22 ביוני 1909 – 2 באפריל 2005) היה אגרונום ישראלי, מנהל מכון וולקני, חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשל"א.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
יצחק ארנון נולד באנטוורפן שבבלגיה לשלמה גד אהרונוביץ, לוטש יהלומים, ולמכלה לבית אורבך מפולין. בהיותו בן 6 ומלחמת העולם הראשונה בעיצומה, ברחה המשפחה מאנטוורפן המופגזת על ידי הגרמנים ללונדון.
בשנת 1916 בהמלצת רופאיו של האב, עברה המשפחה לאזורים הכפריים של אנגליה. בכפר הקטן ווינג בדרום אנגליה, לא רחוק מאחוזתו של הברון מאיר דה רוטשילד, התגוררה המשפחה עד שחזרו בשנת 1918 ללונדון וסבלו מאימת ההפצצות של הגרמנים על העיר.

עם תום המלחמה חזרה המשפחה לאנטוורפן. את לימודיו סיים בעיר זו, שם גם היה בתנועת הנוער הציונית "בר כוכבא", שהייתה מסונפת לתנועת הצופים העולמית.

בשנת 1929 נישא להלדה גינציג, שהגיעה עם משפחתה לבלגיה עם תום המלחמה מחבל בוהמיה בצ'כוסלובקיה. לאחר סיום לימודי האגרונומיה במכון האגרונמי העליון בז'מבלו (L'institut agricole de l'Etat à Gembloux) שבין בריסל לנאמור, גויס לצבא ושירת בחיל הפרשים ואף סיים קורס קצינים.
בשנת 1932 עלו יצחק והלדה לארץ ישראל.
בשנת 1935 נולד בנם הבכור דנצ'ו ארנון.
ארנון עבד כאגרונום בתחנת הניסיונות בעכו, בתחנת הניסיונות ברחובות ומשנת 1958 ועד צאתו לגמלאות ניהל את מכון וולקני לחקר החקלאות בישראל.
בשנת תשל"א (1971) קיבל את פרס ישראל לחקלאות. לאחר פטירתו של חיים הלפרין הוא לקח על עצמו את עריכת האנציקלופדיה לחקלאות.
נפטר בגיל 96.
נכדתו היא המפיקה והבמאית  ארנה רביב.

פרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
בריטניה (דמות)

בריטניה (באנגלית: Britannia) היא דמות נשית המהווה האנשה של בריטניה הגדולה. 
השם בריטניה הופיע לראשונה בפיהם של הרומאים והשימוש בו תיאר את הפרובינקיה הרומית בריטניה אשר שכנה על רובו של האי הבריטי. שמה של בריטניה נלקח מהמונח "Pretannia" הנגזר משמם של הפרטנים - תושבי האיים על פי אמונתם של היוונים. 
בריטניה זכתה למעמד של אלה בדתם של הרומאים ובזמנים המודרניים היא הפכה להאנשה של בריטניה (הממלכה המאוחדת), והופיעה בין היתר על  שטרי כסף של בנק אנגליה ובצדם האחורי של  מטבעות בריטיים ישנים דוגמת הפני מימי המלכה ויקטוריה.
שמואל וילנברג

ביוגרפיה

שמואל וילנברג נולד בצ'נסטוחובה שבפולין. אביו, פרץ וילנברג, היה מורה בבית ספר יהודי מקומי. אמו מניאפה לבית פופוב הייתה אחות, נוצריה אורתודוקסית שהתגיירה. בהמשך עברה המשפחה לוורשה.
עם פלישת הנאצים לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה התנדב וילנברג לצבא הפולני.
לאחר השתלטות גרמניה הנאצית על צ'נסטוחובה, הוא איבד את הקשר עם בני משפחתו. באוקטובר 1942, היה בגטו אפטא ועם חיסול הגטו הוא נשלח לטרבלינקה.
הוא צורף לחוליית אסירים שטיפלה בחפצי היהודים אחרי שעברו סלקציה. במהלך עבודתו שם נתקל במעיל שתפרה אמו לאחותו הקטנה, תמרה, שהייתה אז בת שש ובחצאית של אחותו הבכורה, איטה, שהייתה בת עשרים וארבע.
וילנברג לא היה שותף לתכנון המרד בטרבלינקה, אך הצליח להימלט במהלך המרד וניצל. במהלך מנוסתו ספג פגיעה מכדור אקדח. התחבא בכפרים יקוביקי (Jakubiki) וקוסטקי (Kostki) ולאחר מכן הצליח להגיע חזרה לוורשה, ושם הצטרף לתנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה והשתתף במרד ורשה. בהמשך לחם בפושצ'ה קמפינובסקה בשורות פרטיזנים. לאחר המלחמה לימד הגנה עצמית בהכשרות תנועת הנוער הציוני.
בשנת 1950 עלה לישראל. עבד כממונה על המדידות במשרד השיכון.
ב-1986 יצא לאור ספרו "מרד בטרבלינקה", ובו עדותו ממחנה ההשמדה. בשנת 2014 יצא לאקרנים סרט תיעודי על חייו: "העד האחרון של טרבלינקה".
היה נשוי לעדה, ניצולת שואה ילידת ורשה ולהם בת, אורית וילנברג־גלעדי, אדריכלית, ונכדים. התגורר בתל אביב. נפטר ב-19 בפברואר 2016 במושב אודים.
שמש בוגדנית

תקציר עלילת הסרט

ברית המועצות, קיץ 1936. בני משפחה וחוג ידידיה, מרביתם אמנים מוזיקאים וסופרים, מעבירים את ימי הקיץ בדאצ‘ה כפרית שלווה במבואות מוסקבה. את האידיליה מפר איש המשטרה החשאית של סטלין, דמיטרי החוזר לבקר את מַרוסיה, אהובתו לשעבר לאחר שלא התראו עשר שנים. היא בינתיים נישאה למפקד בכיר ונערץ בצבא האדום סרגיי קוטוב ונולדה להם בת, נדיה. מסתבר שבינתיים הצטרף דמיטרי אל שורות המשטרה החשאית של סטלין ועוסק בחיסול המתנגדים למשטר. עד מהרה מתגלה האמת על ביקורו: שילוב של נקמה אישית עם עבודה.
סרגיי קוטוב — הוא קצין צבאי מוערך, קומוניסט בלב ונפש, עטור באותות וגיבור מלחמת האזרחים. הוא חי בדאצ'ה עם רעייתו מַרוסיה, ילדתם הקטנה נדיה וקרוביה של מרוסיה, משפחת אינטלקטואלים, בעלי עבר מפואר עוד מתקופת הצאר.
אל חייהם השקטים פורץ מיטיה — אציל לשעבר ואיש התנועה הלבנה שהיה מאהבהּ של מרוסיה, לפני היעלמותו בשנת 1928. עם הגעתו הוא מוצג בפני נדיה בתור "הדוד מיטיה", אך עד מהרה מתברר כי הוא הגיע אל הכפר על מנת לעצור את קוטוב בהוראה מגבוה וכחלק מהטיהורים הגדולים.
שכבת גבול סטוקס

בהידרודינמיקה, שכבת גבול סטוקס, או שכבת גבול תונדת, מתייחסת לשכבת גבול הקרובה לקיר מוצק בזרימה תונדת של זורם צמיג, או למקרה הדומה של משטח תונד בזורם צמיג במנוחה, עם כיוון התנודה במקביל למשטח.
במקרה של זרימה למינרית עם מספרי ריינולדס נמוכים על קיר מוצק חלק, ג'ורג' גבריאל סטוקס – ששכבת הגבול נקראת על שמו - פיתח פתרון אנליטי, אחד מהפתרונות המדויקים של משוואות נאוויה-סטוקס. גם בזרימה טורבולנטית מושג זה קרוי "שכבת גבול סטוקס", אך יש להסתמך על ניסויים, הדמיות מספריות או בשיטות קירוב על מנת לקבל מידע שימושי על הזרימה. 
עובי שכבת הגבול התונדת נקרא עובי שכבת גבול סטוקס.

תנודות ערבוליות קרובות לגבול

מבט נוסף מפתרון סטוקס עבור זרימת סטוקס תונדת היא שהתנודות הערבוליות מתוחמות כשכבת גבול דקה ולחה הדועכת באופן אקספוננציאלי כאשר מתרחקים מהקיר. התבוננות זו תקפה גם עבור מקרה של שכבת גבול טורבולנטית. מחוץ לשכבת גבול סטוקס - אשר לעיתים זו כמות גדולה של נפח הזורם - התנודות הערבוליות זניחות. בקירוב טוב, תנודות מהירות הזרימה הן אי-רוטציוניות מחוץ לשכבת הגבול, וניתן להחיל את תיאורית הזרימה הפוטנציאלית לתנועה התונדת. כך ניתן לפשט משמעותית את פתרון בעיות זרימה מסוג זה, ולהחילן על האזורים האי רוטציוניים בגלי קול וגלי מים.
יחיא אלשיך

קורות חייו

נולד בצנעא, בירת תימן, בחודש תמוז שנת תרע"ה. משפחת אלשיך הייתה ידועה כמשפחת רבנים, בהם הרב נתנאל, אביו של הרב יחיא. בגיל 6 התייתם יחיא מאביו וגדל אצל סבו, רבי יחיא עוזרי.
בגיל צעיר הוכר כבעל זיכרון נדיר וידע בעל פה את פרשיות השבוע עם תרגום אונקלוס. רבו המובהק היה רבי סעיד עוזרי, ראש ישיבת בית אלאוסטא. למד בלילות במשך שנים אצל הרב חיים כסאר, שהיה אז ראש ישיבת בית אלשיך, ולמד שם תורה גם מהרב ישראל עוזרי והרב חיים חובארה. הוא למד בנערותו את התלמוד, את המדרשים ואת כתבי הרמב"ם.
הרב אלשיך היה מראשי ישיבת בית אלשיך בצנעא. כשעלה לישראל בשנת תש"ט (1949) נלקחו ממנו מאות ספרים וכתבי יד עתיקים, שקיבל כירושה מאבותיו. דבר זה ציער אותו ואף השפיע על מצבו הבריאותי. לאחר שעלה לירושלים למד בישיבת מרכז הרב.
הרב אלשיך נהג לנאום במחנות העולים של יהודי תימן כדי לחזק בקרבם את שמירת המסורת. הוא בלט בקריאה ליהודי תימן להצביע לרשימת הפועל המזרחי ובעקבות כך הוכה לעיתים בידי אנשי מפא"י.
הרב אלשיך ביקש להתגורר בירושלים ועל כן סירב לקבל משרות רבניות בנגב ובהרצליה והתפרנס בדוחק רב. למרות בקיאותו הגדולה סירב אלשיך לקבל משרת רבנות רשמית ועבד לפרנסתו כמגיה ספרי תורה במשרד הדתות.
רבים היו מגיעים אליו כדי שיברך אותם וכדי להתייעץ איתו. הוא גם היה בקיא ברפואה עממית ועזר לחולים להירפא בעזרת צמחי מרפא ומרקחות שהיה מכין בביתו. בסוף ימיו הקים הרב אלשיך בירושלים את ישיבת בית אלשיך מחדש. הרב אלשיך נפטר בגיל 82 בכ"א בחשוון תשנ"ז, ונקבר בהר המנוחות.

חידון התנ"ך

בשנת 1958 השתתף בחידון התנ"ך המחוזי בירושלים וביחד עם עמוס חכם ייצג את מחוז ירושלים בחידון הארצי. בחידון עצמו הגיע למקום השלישי, לאחר חכם ויצחק שלו. בשנת 1961 התמודד הרב אלשיך שוב, זכה בחידון הארצי והעפיל לחידון העולמי. בתום החידון הגיעו הרב אלשיך ויריבתו העיקרית, המתמודדת מברזיל, הפרוטסטנטית יולנדה דה סילבה, למספר המקסימלי של הנקודות. לאחר התייעצות של השופטים הוחלט לשאול את שני המתמודדים שאלה נוספת, שעליה קיבל הרב אלשיך מספר נקודות רב יותר וזכה בחידון. הוא ענה על השאלות תוך שליטה מוחלטת בתנ"ך וציטוט קטעים שלמים בעל פה. ביומנו הוא תיאר את שמחת הקהל שנכח באולם:
בשאלה האחרונה שערכו ביני ובין האשה שמבראזיל, נזכרתי שיש לענות גם מספר יהושע פרק כ"ד על גלות מצרים ועל ביאת ישראל לארץ, אך לא הספקתי עוד לענות כי הציבור כבר ידעו שעניתי מספיק וכבר מוחאים כף בשמחה רבה (ומאלה שהיו קרובים למבט עיני ראיתי ג' או ד' אנשים שהיו נושאים רגליהם לאוויר מרוב שמחה יותר ממה שנושאים רגליהם כשאומרים קדוש, ויותר ממה שמרקדים לפני הלבנה כשאומרים ברוך יוצריך וכו'). וגם זכור אני שאמר לי או רמז לי א' מן השופטים שכבר מספיק אז הפסקתי."
דמותו היוותה השראה למערכון על חידון התנ"ך, בה גילם אותו אריק איינשטיין.
אנציו, מלך סרדיניה

חייו

מעט מאד ידוע על נסיבות הולדתו של אנציו, ידוע כי שם אימו היה אדלייד. שמו הוא הגרסה האיטלקית לשם הגרמני היינריך - שם אביו של הקיסר. הקיסר השיא אותו בשנת 1238, בעצת בני בריתו האיטלקים לאדלסייה מטורס שמשפחתה שלטה במחצית האי סרדיניה. בשנה בה נישא הכתיר אותו אביו כמלך סרדיניה. הכתרה זו לא הייתה מעשה טקסי או בעל עניין מקומי אלא חלק מהמאבק בין הקיסר לאפיפיור על השליטה באיטליה.
תפיסת האי חיזקה את הקיסר על חשבון האפיפיור שראה בצעד כהתקפה ישירה על מדינת האפיפיור, והטיל חרם מחודש על הקיסר. הפעם היה פרידריך מוכן לחרם, והגיב בגירוש פקידים של הכס הקדוש. איטליה הייתה במצב של לחימה מתמדת, כאשר שתי קבוצות של ערים מחוץ לתחום השליטה הקיסרי התעמתו ביניהן. פלג הגואלפים ובראשו בולוניה וגנואה נתמך על ידי הכס הקדוש, ופלג הגיבלינים בראשות פיזה וסיינה נתמך ותמך בקיסרות. קשרים אלו ליבו את האיבה בין הקיסר לאפיפיור, העמיקו את העימותים והגבירו את התהום הפעורה בין הצדדים.
בשנת 1239 הוא מונה לתפקיד בא-כוח הקיסר בלומברדיה וברומאניה, והפך למעשה למושל-נציב בצפון איטליה, אזור בו הייתה ההתנגדות לקיסר עזה ביותר. מינוי זה גם לכך שאנציו עזב את האי סרדיניה, ממלכתו לכאורה, ואליו לא יחזור יותר. הוא ייצג את אביו הקיסר במסעות מלחמה כנגד הכס הקדוש. העדרותו מסרדיניה הביאה להכרזה על ביטול נישואיו ואובדן התואר "מלך סרדיניה" בשנת 1245.
ביום 26 במאי 1249 הוא עמד בראש הצבא הקיסרי מול צבא העיר בולוניה בקרב הידוע בשם קרב פוסלטה (איטלקית: Battaglia di Fossalta) לאחר יום של קרבות מרים ניצחו הבולונזים וצבא הקיסר נמלט משדה הקרב. אנציו, בן 31 בעת הקרב, נלכד והובל לבולוניה שם הושם בכלא - ארמון הקרוי על שמו עד ליום מותו בשנת 1272, והיה השליט האחרון לבית שטאופן.
CVS

היסטוריה

CVS פותחה על בסיס RCS, שהיא מערכת פשוטה לניהול גרסאות של קובץ בודד. החל משנת 1984 פיתח דיק גרון (Dick Grune) מעטפת ל-RCS שמספקת אפשרות לעבודה במקביל וכן במספר קבצים ביחד. הגרסה המקורית נכתבה כאוסף של סקריפטי Bourne Shell, ופורסמה ב-23 ביוני 1986 תחת השם CVS.
בהמשך שוכתבה CVS בשפת C על ידי בריאן ברלינר ואחרים. CVS נותרה בשימוש פנימי בעיקר של המפתחים עד שנת 1990, כשהיא הוצגה בכנס USENIX. בנובמבר 1990 שוחררה גרסה 1.0 ברישיון GPL. בשנת 1994 נוספה תמיכה בעבודה מרוחקת: התחברות דרך TCP/IP לשרת שיכול להיות במחשב אחר.
האפשרות להוסיף שרת מרוחק שיספק גישה מהירה לגרסה הנוכחית של קוד המקור של התוכנה התבררה כתכונה מועילה. פרויקטי תוכנה שונים (לדוגמה: OpenBSD) שמו שרתים ונתנו גישת CVS אנונימית, כלומר פתוחה לכל מי שיכול להתחבר מהאינטרנט. השימוש ב־CVS הפך לסטנדרטי בין פרויקטי תוכנה חופשית

בעיות

מערכת CVS משתמשת באוסף כלים קיימים (RCS, patch), אולם היא לא הצליחה להתמודד עם מספר בעיות שנבעו מתכנונה הבסיסי. מכיוון שכל המידע על הגרסאות נאגר על כל קובץ בנפרד, אין תמיכה פשוטה בפעולת הזזת קבצים. אין גם אפשרות להבטיח שפעולת commit תצליח או תיכשל כולה (atomic commit) - יכול להיות שפעולת commit שכוללת שינויים בכמה קבצים תיכשל באמצע ותשאיר חלק מהקבצים עם השינויים החדשים וחלק עם הגרסה הישנה.