google/wiki40b huggingface dataset:
נשיונל ליג

הרכב הליגה

הנשיונל ליג מורכבת משלושה בתים לפי אזורים גאוגרפים.
מלי שחורי ביטון

ביוגרפיה

מלי שחורי ביטון נולדה במושב אבן מנחם בשנת 1961 ילדה שלישית מתוך שבעה ילדים. הוריה עלו ממרוקו והיו בין המתיישבים הראשונים במושב. במסגרת פרויקט של איתור מחוננים, נשלחה לפנימיית אורט בנתניה, שם סיימה בהצטיינות את לימודי התיכון במגמת החשמל. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר כחשמלאית מטוסים.
את ראשית דרכה האקדמית החלה באוניברסיטת בר-אילן, שם סיימה בשנת 1984 לימודי תואר ראשון בקרימינולוגיה ובסוציולוגיה. עם סיום לימודיה התגייסה למשטרת ישראל, שם שרתה במשך כשבע שנים כחוקרת צח"מ (צוות חקירה מיוחד). בתקופת השירות עסקה בחקירת פשעים חמורים כגון מקרי שוד, רצח ואונס. במסגרת המשטרה עסקה בגביית עדויות מקורבנות, בתשאול עדים, בחקירת חשודים, באיסוף ראיות ובחקירת זירות עבירה.
בשנת 1988 גילמה בשחזור התוכנית בשידור חוקר את ניבה ברוש, אחות בבית החולים הדסה עין כרם שנרצחה בינואר 1988, למרות החקירה המעמיקה בנושא ושחזור הרצח בתוכנית, מקרה רצח זה לא פוענח עד היום.
בשנת 1985 נישאה לרובי, קבלן חשמל, ולזוג נולדו שני ילדים. עם הולדת בנה השני, בשנת 1990 עזבה את המשטרה. היא החלה לעבוד כחוקרת פרטית, מורשית מטעם משרד המשפטים, ועסקה בחקירות בתחום הונאות של חברות ביטוח והונאות כלכליות. העבודה בשטח החזירה אותה לספסל הלימודים, מתוך רצון להבין ולנתח פשעים גם ברמה האקדמית. ב– 1998 סיימה לימודי תואר שני באוניברסיטת בר-אילן, שם סיימה גם תואר שלישי, כארבע שנים לאחר מכן, בשנת 2002.
במהלך "תקופת ההתנתקות" ב-2005, וכשלוש שנים לאחר מכן, ערכה מחקרים הקשורים בתהליך ההתנתקות, ובהשפעת התהליך על בני נוער הן מבחינה נפשית והן מבחינת המעורבות שלהם בעבריינות אידאולוגית. מאוחר יותר בחנה את ההשפעות של שיגורי הרקטות לעבר תושבים בעוטף עזה ובשדרות.
במקביל ללימודי התואר השני והשלישי, עסקה במהלך השנים בהנחיית קבוצות טיפול בקרב אסירים שכללו עברייני מין ועברייני אלימות במשפחה. לאחר שסיימה את עבודת הדוקטורט, למדה שלוש שנים טיפול זוגי ומשפחתי (2001-2004), בבית ספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 סיימה לימודי פוסט דוקטורט בנושא צדק מאחה, תחום העוסק בגישור בין תוקפים לקורבנות, באוניברסיטת טיובינגן שבגרמניה.
ב־2012 קודמה שחורי ביטון לדרגת פרופסור חבר. בשנה זו גם מונתה לתפקיד סגנית הרקטור באוניברסיטת אריאל. במקביל לתפקיד הניהולי נעשתה אחראית על מניעת הטרדה מינית באוניברסיטה. במקביל החלה ללמד במחלקה לקרימינולוגיה.  
שחורי ביטון פרסמה מאמרים רבים בכתבי עת בינלאומיים וישראליים וערכה חמישה ספרים העוסקים בעיקר בתחומי המחקר הקשורים בעבריינות מין, אלימות במשפחה, אלימות על רקע אידאולוגי וקורבנות לסוגיה (נשים מוכות, ילדי פנימיות ועוד). בנוסף ליוותה הקמה של מרכז יום, ראשון מסוגו, לטיפול בעברייני מין בקהילה. בתחום האלימות במשפחה פרסמה מספר מחקרים העוסקים בנשים מוכות. אחד מהם הוא מחקר מקיף ראשון מסוגו בישראל, בו השתתפו נשים מוכות חרדיות ששהו במעון לנשים מוכות מהמגזר הדתי והחרדי.
בשנת 2014 יצא לאור ספרה "שירותי רווחה בעידן של הפרטה: מדיניות ויישומה".

תפקידי ניהול ופעילות מחוץ לאקדמיה

2011-2004 - יו"ר האגודה הישראלית לקרימינולוגיה, חברה בוועד המנהל של עמותת קש"ת (קדום שרותי תקון), עמותה הפעילה מספר פרויקטים חברתיים חשובים, ביניהם תוכניות סיוע לנוער במצבי סיכון ומצוקה, מרכז לטיפול בעברייני מין, מקלט (דיור) כהגנה ושיקום של קרבנות סחר בבני אדם ועוד.
מרסילי

גיאומורפולוגיה

הר מרסילי שייך לקשת הגעשית באיים הליפאריים. אורכו 70 ק"מ ורוחבו 30 ק"מ (סך הכל מכסה שטח של 2100 קמ"ר) והוא הר הגעש הפעיל הגדול ביותר בשרשרת- גדול יותר מאשר הר אטנה. הוא התגלה במהלך שנות ה-20 ונקרא על שם הגאולוג הגאיטלקי לואיג'י פרדיננדו מרסילי. מחקרים מקיפים בוצעו עליו רק החל משנת 2005, כאשר המועצה האיטלקית הלאומית למחקר החלה תוכנית של חקר הרי געש באתר.
הר הגעש עולה מקרום אוקייני דק (או פסאודו-אוקייני) בעובי 10 ק"מ בלבד, המהווה אגן ימי משלו. קרום האגן עשוי בזלת תולאיטית, מה שאופייני ביותר לאגנים בחלק האחורי של קשתות געשיות אוקייניות. נמצאו על ההר ראיות לזרמי מגמה. כמו כן, נמצא גם עדויות של אסונות קריסה של הרי געש תת-ימיים קודמים אחרים באותו אזור.
יואל נץ

ביוגרפיה

יואל נץ נולד בוורשה, פולין, לחנה ולאון ווליניץ (Wolyniec). בימי מלחמת העולם השנייה נדדה המשפחה עם זרם הפליטים עד לאוזבקיסטן שבברית המועצות. 
יואל הספיק ללמוד בשתי הכיתות הראשונות של בית הספר העממי בלשון הרוסית, והוא לא חדל מלהעמיק ולשכלל את שליטתו בלשון הרוסית, גם בתום המלחמה, אחרי שעזב עם משפחתו את ברית המועצות לשוב אל פולין.
אחרי שלוש שנים של נדודים על פני אירופה ההרוסה ושהייה במחנות העקורים עלה עם משפחתו ארצה בשנת 1948. בבית ספר לילדי עולים בגבעת עליה השלים כיתה ח' של בית הספר העממי. את השכלתו התיכונית והעל תיכונית רכש יואל בהתכתבות ובעיון בספרי מדע. עם סיימו כיתה ח' החל לעבוד בחצי משרה כדי לסייע בכלכלת המשפחה והתמסר לפעילות בתנועת "השומר הצעיר".
שירת בנח"ל ובצנחנים והיה חבר קיבוץ במשך שש שנים. עזב את הקיבוץ בשנת 1961 עם רעייתו (גרושתו מזה שנים רבות) קורינה הסופרת ועם שתי בנותיהם הקטנטנות. 
עבד בתחום הרפרוגרפיה (צילום בשירות תעשיית הדפוס), עסק באמנות הצילום והציג שורה של תערוכות מצילומיו. בשלהי שנות ה-60 המציא את "שיטת הגרעין", בה מפיקים באמצעות פיתוח צילומי-כימי ייחודי ובטכנולוגיית עיבוד מיוחדת את האלמנטים להדפסה על לוחות דפוס ברזולוציה שהיא גבוהה כמה מונים לעומת השימוש המקובל ברשת הפוטומכנית. 
המציא, פיתח ורשם לאורך השנים הבאות פטנטים נוספים. תוך שיתוף פעולה עם ד"ר אהרן הופמן, מדען-אורח במכון ויצמן, הקים את חברת "הנץ בע"מ". במימונה של חברת השקעות אנגלית הושלם המו"פ בהמצאתו בשנת 1990, והחל שיווק ראשוני של סרטי צילום, מכונות ותמיסות פיתוח ב"שיטת הגרעין". ההדפסות הראשונות עוררו עניין רב והתלהבות. אלא שבשלב זה נוכחו המשקיעים כי הצילום הכימי עומד לפנות את מקומו לצילום דיגיטלי וממוחשב, וזנחו את הפרויקט. 
את עשר השנים הבאות, עד צאתו לגמלאות בשנת 2001, עשה יואל נץ בהוראת מקצועות הרפרוגרפיה בעידן המחשב במכללת הדסה שבירושלים.
לאורך שנתו הראשונה בגמלאות, למד את הקורס "פילוסופיה של המוסר" באוניברסיטה הפתוחה.
ליואל נץ ארבעה ילדים ושמונה נכדים. ערגה, בתו הבכורה, היא סופרת, עורכת ומפיקה אירועי תיאטרון וסרטים דוקומנטריים; בנו הוא פרופ' רויאל נץ, הנשוי לסופרת מאיה ערד; בתו, לילך, היא רקדנית פלמנקו; בתו, ליבת, היא דוקטורנטית ומרצה באוניברסיטה.
יוחאי דמרי

ביוגרפיה

נולד בבאר שבע בשכונה א', להורים שעלו בנעוריהם מתוניסיה. האם הייתה עקרת בית והאב עבד כמסגר. 
דמרי למד בבית הספר הממלכתי בארי ובישיבת בני עקיבא אהל שלמה אצל הרב אברהם סילברט. היה חניך ומדריך בתנועת בני עקיבא. במהלך כיתה י"א עבר לאופירה והיה שותף במסגרת המאבק נגד הנסיגה מימית.
אחרי התיכון למד בישיבת הכותל בראשותו של הרב ישעיהו הדרי. שירת בחטיבת גבעתי, זמן קצר לאחר שהחטיבה הוקמה מחדש, ושימש כחובש גדודי.
בתחילת שנת לימודיו הרביעית בישיבה פנה אליו הרב דן מרצבך וביקש להקים כולל בעתניאל עם החברותא שלו, הרב חיים רטיג, ויחד עם הרב בני קלמנזון שיעמוד בראשו. בין הלומדים והמלמדים אז היו הרב שג"ר, הרב יאיר דרייפוס והרב עמי עולמי. לאחר מכן שימש במשך שנתיים מזכיר וגזבר של היישוב עתניאל.
בעל תואר ראשון בהוראה ממכללת הרצוג ותואר שני במנהל עסקים, התמחות בפסיכולוגיה עסקית מהמסלול האקדמי המכללה למנהל. למד גם אימון וייעוץ ארגוני.
שימש מנהל מתנ"ס ולאחר מכן ראש מנהל החינוך במועצה האזורית שומרון.
נשוי ליעל, עו"סית קלינית, ואב לתשעה. תושב עתניאל.
חבתן

חבתן (באנגלית: Cooper) הוא בעל מקצוע המכין מכלים מעץ הבנויים מלוחות: חביות בגדלים שונים, דליים, תיבות ועוד.
לשם הכנת חביות המיועדות למשקאות אלכוהוליים, אין משתמשים בדבקים, מסמרים או ברגים מפני שאלו עלולים לפגום בטעם המשקה. חבתנים משתמשים במים כדי להעניק גמישות לעץ ומכופפים אותו כדי לתת לחבית את צורתה הקמורה. לאחר שהעץ מתייבש וצורתו נשארת קבועה, משתמשים החבתנים בטבעות מתכת שלא חודרות לתוך העץ כדי לחבר את כל לוחות העץ יחדיו. כדי להדק את הלוחות, משתמשים החבתנים בקרדום.
יהושע דייטש

תולדותיו

נולד באימפריה האוסטרו-הונגרית, בנו של הרב חיים יהודה סג"ל דייטש, אב"ד מאקווא. למד בישיבת חוסט אצל הרב יוסף צבי דושינסקי ובישיבת קראלי אצל רבי יואל טייטלבוים. היה נוסע לחצרות אדמו"רים רבות, אך בעיקר לחסידות בעלז ולרבי ישעיה מקרסטיר. נישא לגיצא ראכיל בתו של הרב דוד שפרבר, אב"ד בראשוב. לאחר נישואיו התגורר בבראשוב וכיהן כ"רב הצעיר" של העיר. התמנה לאב"ד וואשארהעלי (כיום טרגו מורש) שבהונגריה.
בשנת 1949 עלה לישראל עם חותנו והתיישב בירושלים. כיהן כראש הישיבה הראשון של חסידות בעלז. במשך שנים רבות כיהן כרבה של שכונת קטמון בירושלים והיה מזקני רבני הונגריה בישראל. עמד בראש מפעל "מעיין החוכמה", שעסק בהוצאת ספריהם של מחברים בני זמננו. עסק בהוצאת ספרי אביו "רוח חיים" ו"באר יהודה" והוסיף להם חידושים והערות משלו. בין פרסומיו: אוסף של מאמרי רבנים שנהרגו בשואה.
יאקוב נילסן

חייו

נילסן נולד בכפר מילס באי אלס שבשלזוויג - דנמרק של היום. אמו נפטרה כשהיה בן 3. בשנת 1900 עבר נילסן לגור עם דודתו ברנדסבורג שבשלזוויג-הולשטיין, ונרשם שם לגימנסיה הריאלית. בשנת 1907 הוא סולק מן הגימנסיה בשל חברות במועדון תלמידים בלתי חוקי. עם זאת התקבל ללימודים באוניברסיטת קיל בשנת 1908.
נילסן השלים את הדיסרטציה שלו בשנת 1913, בהנחייתם של מקס דן ו-Georg Landsberg. מייד לאחר מכן הוא גויס לצי הגרמני כדי להגן על החופים. ב 1915 נשלח לקונסטנטינופול כיועץ צבאי לאימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה, באביב 1919 נילסן נישא לקרולה פון פיברלינכג - רופאה גרמנית.
ב 1920 התקבל נילסן לאוניברסיטת ורוצלב. שנה לאחר מכן הוכיח שכל תת-חבורה של חבורה חופשית נוצרת סופית, היא חופשית. בשנת 1926 הראה אוטו שרייר שהמשפט נכון גם בלי ההנחה שהחבורה נוצרת סופית. תוצאה זו נקראת כיום משפט נילסן-שרייר.
ב-1921 הצטרף נילסן לפקולטה לווטרינריה וחקלאות באוניברסיטת קופנהגן, שם נשאר עד שנת 1925 ואז עבר לאוניברסיטה הטכנית של דנמרק. נילסן גם הוכיח את משפט דן-נילסן. במהלך מלחמת העולם השנייה, נעשו מאמצים להביא את נילסן לארצות הברית מחשש שיתנכלו לו הנאצים, אך זה לא קרה ונילסן נשאר בדנמרק במשך כל המלחמה.
ב-1951 נילסן נתמנה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קופנהגן, לאחר שהארלד בוהר נפטר. הוא התפטר מתפקידו בגלל מחויבויותיו הבינלאומיות, במיוחד למועצת המנהלים של אונסק"ו משנת 1952 ועד ל 1958.
נילסן נפטר ב-1959 בהלסינגור.
כל בוקר

היסטוריה

עם תחילת שידוריה בשנת 2004, הנחו את התוכנית אברי גלעד ולינוי בר-גפן. התוכנית נחלה הצלחה וזכתה לביקורות משבחות בזכות רעננותה ופינות חדשות שהציגה. בשנת 2005 זכתה התוכנית בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית האירוח. בפברואר 2006 עזב גלעד במפתיע את התוכנית, והחל להנחות את תוכנית הבוקר של זכיינית השידור של ערוץ 2, רשת, "העולם הבוקר" (יחד עם עינב גלילי). את גלעד החליף ב"כל בוקר" קובי מידן. מידן ובר-גפן הגישו יחדיו את התוכנית, כאשר ביום אחד בשבוע החליפה את בר-גפן תמר איש-שלום ובסוף השבוע הגישו את התוכנית דני רופ, נטע לוי, קובי אריאלי וענת גורן. בשנת 2006 זכתה התוכנית למועמדות נוספת לפרס האקדמיה לטלוויזיה.

שינויים במבנה

בחודש מרץ 2007 עברה התוכנית מספר שינויים. התוכנית פוצלה לשניים, כאשר בין 06:30 ל-08:00 שודרה התוכנית "חדשות הבוקר" המוקדשת לאקטואליה (אותה הגישו בזוגות לסירוגין תמר איש-שלום, אריאל מרגלית, נסלי ברדה, ינון מגל, טלי מורנו, אילן גורן ואחרים), ובין 08:00 ל-10:00 שודרה התוכנית, שעסקה בחדשות רכות ובנושאים קלילים. את התוכנית הגישו אפרת רייטן וקובי אוז. בהמשך הגישו לצד רייטן גם דב גיל-הר ודודו ארז.
ב-4 בנובמבר 2007 אוחדו מחדש שתי התוכניות לתוכנית אחת ששודרה בין 06:40 ל-09:00. את התוכנית במתכונתה החדשה הגישו אפרת רייטן וחיים אתגר. החלק הראשון של התוכנית הוקדש לקריאת עיתונים ולאקטואליה, והחלק השני לאקטואליה רכה ונושאי פנאי.
ב-1 בספטמבר 2008 הצטרפו לצוות המגישים דן מנו, אורלי לוי וגד שמרון. עוד נמנו בין מגישי התוכנית אנשי חדשות 10: הדס סיני, אביב פרנקל ונעמה אייזנברוך. אריה עמית, ניצב בדימוס במשטרה, שימש במשך זמן ממושך כפרשן בתוכנית.
בינואר 2011 סיימה התוכנית את שידוריה. את "כל בוקר" החליפה תוכנית בוקר חדשה, "אורלי וגיא", בהגשתם של גיא מרוז ואורלי וילנאי.
משה סמט

משה שרגא סמט (נולד ב-23 בספטמבר 1934) הוא היסטוריון ישראלי, חוקר יהדות העת החדשה, איש חינוך ומרצה.

קורות חייו

סמט נולד במטסלקה  כפר קטן במזרח הונגריה, לרחל, איריין בת יוסף (לפנים מרמושטיין) ויקותיאל קלמן, שנספה בשואה. בהיותו כבן 10, נלקח עם משפחתו מדברצן, למחנה ההונגרים (Ungranlager) בברגן בלזן. ב-6 באפריל 1945, נלקח עם אמו ושלושת אחיו ל"רכבת המוות" לטרזינשטאט. אולם הרכבת שוחררה ב-13 באפריל 1945 על ידי האמריקאים בעיר הילרסלבן . משם הועבר עם משפחתו לצרפת, דרך בוכנוולד ומשם דרך מרסיי לישראל.
בישראל למד בישיבת פוניבז', במדרשיית נעם, ובישיבת חברון. את שלושת תאריו בחינוך וסוציולוגיה למד באוניברסיטה העברית בירושלים. לימד באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה העברית, עד פרישתו לגמלאות, ב־1986. במהלך שנים אלו שימש גם כמורה בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים, היה מנהל בית ספר תיכון ערב גב"ע בירושלים ומפקח ארצי על השתלמות מורים. בשנים 1979- 1980 שימש כקונסול מיוחד לענייני חינוך בניו יורק. ב-1991 לימד בבית מדרש ניאולוגי לרבנים בבודפשט.

תרומתו האקדמית

חידושי סמט מתמקדים באופני התמודדות היהדות עם המודרנה, תוך שהוא מנסה להוכיח כי האורתודוקסיה איננה המשכה הישיר של היהדות המסורתית, אלא מהווה חידוש של ראשית המאה ה-19, שבא כתגובת נגד לתהליכי המודרניזציה – מצד אחד, ותנועת הרפורמה הדתית, מצד שני. פרופסור יעקב כ"ץ, שהיה מורו המובהק של סמט, אימץ, לבסוף, כרבים אחרים, דעה חדשנית זו. בנוסף, סמט חקר וכתב על תנועת ההשכלה היהודית הברלינאית, כתופעה מקובלת בקרב הדתיים של אותה עת; על שאול ברלין; על משה מונטיפיורי; וכן עסק בסוגיות יסוד: ביחסי דת ומדינה, מיהו יהודי, וגרות, אותה הוא רואה כתופעה פוליטית במאבק בין האורתודוקסיה לבין הציונות.
ריפוי או פיתוי

הומאופתיה

המחברים טוענים כי מבחינה מדעית, עקרונות ההומאופתיה הם חסרי כל ביסוס ואף נוגדים את חוקי הכימיה, הביולוגיה והרפואה המוכרים.
ההומאופתיה מזוהה כחסרת תועלת לחלוטין: "היא אינה יותר מפלצבו, על אף טענות ההומאופתים". למעשה, ההומאופתיה מועילה רק למאמינים בה ורק במצבים כמו כאב ודיכאון, ובכל מקרה, טיפול הומופאתי אינו יעיל מטיפול סטנדרטי.

אקופונקטורה (דיקור סיני)

המחברים מוצאים ראיות מוגבלות לתועלת הטיפול בדיקור סיני בכמה סוגי כאב ובחילה, זאת בניגוד לטענות המטפלים שביכולתם לפתור מגוון רחב של בעיות. גם במקרים אלו, תועלתה מועטת, מוגבלת בזמן, ואינה גבוהה מזו של פלציבו.

צמחי מרפא

צמחי מרפא מסוימים אכן מועילים. קיימת סכנת זיהום ותגובות לא צפויות עקב התנגשות בין תרופות קונבנציונליות ומרכיבי צמחי המרפא. אין כמעט פיקוח על תרופות צמחי המרפא כך שהן עלולות לעורר תגובות לוואי קשות, וכן לכלול מתכות כבדות ואף תרופות קונבנציונליות.

כירופרקטיקה

כירופרקטיקה עשויה להועיל לבעיות גב ושלד מסוימות אך לא יותר מפיזיותרפיה. היא חסרת תועלת לכל בעיה אחרת, בניגוד ליומרות אסכולות כירופרקטיות מסוימות. תמרון הצוואר עלול לגרום לשבץ, וכירופרקטים מרבים לשלוח את מטופליהם לצילומי רנטגן על אף הסיכון שבהם.

תגובות

ככלל זכה הספר לביקורות אוהדות. ירחון הרפואה של ניו אינגלנד כתב על המחברים: "סיימון סינג הוא פיזיקאי וכתב מדעי, ואדזארד ארנסט הוא פיזיולוג ופרופסור לרפואה משלימה. ארנסט הוא בין המוכשרים ביותר לסכם את העדויות בתחום זה". הדיילי טלגרף כתב על הספר: "בחינה מדעית קפדנית וכתובה בבהירות של טענות בנושאי בריאות בתחומים אקופונקטורה, הומאופתיה, צמחי מרפא וכירופרקטיקה. התוצאות מובהקות. בשום מקרה, מלבד יכולות מוגבלות של רפואת צמחי המרפא, אף אחד מ'הטיפולים' אינו מועיל. אדרבא, חלקם מסכני חיים".
הביקורת בכתב העת Nature הייתה חיובית לצד הדאגה שתחושת הוודאות אותה מציגים המחברים "מקבילה לזו של תומכי הטיפולים האלטרנטיביים ומותירה את הצדדים מבוצרים מאי פעם".
הספר עורר ביקורת מצד ציבור הצרכנים והעוסקים ברפואה אלטרנטיבית. "British Journal of General Practice" פרסם סקירה שכתב ג'רמי סוויין (הדיקן לשעבר של הפקולטה להומאופתיה) שביקרה את הספר ואת הטיעונים בו.

תביעת לשון הרע

סינג נתבע על ידי אגודת הכירופרקטית הבריטית עקב הערות שכתב על הספר בטור שפורסם בגארדיאן. לאחר שנתיים, ב-2010, הסירה האגודה את התביעה, לאחר שבית הדין לערעורים מצא שסינג הביע דעה יותר משציין עובדות.
דריפטיס

דריפטיס (ביוונית: Δρυπῆτις בפרסית: دری‌په‌تیس‏; ? - 323 לפנה"ס) הייתה נסיכה פרסית, בתם של דריווש השלישי, אחרון מלכי האימפריה הפרסית, ושל סטטירה הראשונה. נפלה בשבי אלכסנדר הגדול, ונישאה להפאיסטיון.

ביוגרפיה

דריפטיס נולדה לדריווש השלישי מלך הממלכה האחמנית והמלכה סטטירה הראשונה. הוריה היו אחים, אולם נישואי קרובים היו מקובלים מאוד בקרב האצולה הפרסית. הייתה לה אחות בשם סטטירה השנייה, ואח קטן בשם אוכוס. 
בשנת 340 לפנה"ס פלש אלכסנדר הגדול מלך מוקדון לפרס. לאחר מספר ניצחונות שהשיג אלכסנדר באסיה הקטנה, ולאחר שכבש את מצרים, החליט דריווש לצאת לקראת אלכסנדר בעצמו. דריווש גייס צבא שגודלו היה בערך 100,000 איש, והוביל אותו בעצמו. כמנהג המלכים הפרסיים הוא לקח עמו למלחמה גם את שתי בנותיו ובנו, וכן את אשתו ואמו סיסיגמביס. חרף העליונות המספרית הניכרת של הצבא הפרסי, קרב איסוס הסתיים בניצחון מוקדוני מוחץ, ודריווש נמלט משדה הקרב. האוהל המלכותי עם בני משפחתו של המלך, נפל בידיהם של המוקדונים. אף על פי שנשים פרסיות אחרות זכו ליחס אכזרי, לא כן היה עם משפחת המלוכה. אלכסנדר נכנס בעצמו לאוהל, והתייחס בחביבות רבה אל ברסינה ומשפחתה. סביר להניח שפעולה זאת לא נבעה מנימוס או טוב לב, אלכסנדר רצה לבסס את טענתו לכתר הפרסי על ידי כך שיאמץ כבני משפחתו את משפחת המלך הקודם.
המשפחה המלכותית התלוותה אל אלכסנדר במהלך מסעותיו, ולא עזרו כל ניסיונותיו של דריווש לפדותה מידי אלכסנדר. בשנת 331 לפנה"ס הותיר אלכסנדר את המשפחה בשושן, והורה להעניק לדריפטיס וברסינה חינוך מוקדוני. שבעה או שמונה חודשים לאחר מכן נרצח דריווש בידי אנשי החצר שלו. במרץ 324 לפנה"ס קיים אלכסנדר טקס המוני אשר נודע כ-"חתונות שושן". במהלך אירוע זה נישא אלכסנדר לאחותה של דריפטיס, סטטירה, ודריפטיס עצמה נישאה להפאיסטיון - חברו הקרוב ביותר של אלכסנדר. "חתונות שושן" נערכו במשך חמישה ימים, ובמהלכן נישאו 90 אצילות פרסיות לקצינים מוקדוניים ממקורביו של אלכסנדר. אריאנוס טוען שהסיבה שאלכסנדר השיא את דריפטיס להפאיסטיון דווקא, הייתה שהוא רצה שילדיו וילדי הפאיסטיון יהיו בני דודים.
הנישואים לא נמשכו זמן רב. זמן קצר לאחר מכן מת הפאיסטיון ממחלה. שמונה חודשים לאחר מכן מת אלכסנדר עצמו. אחת מנשותיו של אלכסנדר, רוקסנה, החליטה להתנקש בחייה של סטטירה, בהסכמת העוצר פרדיקס. על פי פלוטרכוס רוקסנה רצחה גם את דריפטיס. עם זאת, לא ברור מדוע עשתה זאת, ולפיכך יש הסוברים שפלוטרכוס טעה, והנרצחת הנוספת הייתה פריסטיס השנייה, אשתו השלישית של אלכסנדר.
לימס

לִימֶס (בלטינית: limes) היו מערכות להגנת גבולותיה של הקיסרות הרומית. היו אלו חומות, מצודות או ביצורים אשר נועדו לתחום את הקיסרות מפני שבטים פולשים במאות ה-4 עד ה-6. הדוגמאות המוכרות ביותר ללימס הן חומת אדריאנוס וחומת אנטונינוס, הלימס הגרמאני (הלימס הראיטיאני), הלימס הערבי והלימס הטריפוליטאי.
בארץ ישראל מוכר לימס פלשתינה, אשר חצה את הנגב מחוף הים התיכון, באזור צפון חצי האי סיני עד לחוף ים המלח והערבה. מאחדות מהמצודות נשארו שרידים עד היום בקרבת היישובים הבאים: עין בוקק, חצבה, "חתרתורים", "מוחילה", עבדת ומצד תמר בכביש דימונה-סדום. הלימס של ארץ ישראל נועד להגן על האימפריה מפני פלישות של שבטי הנוודים, וכן להבטיח את נתיבי הסחר הבינלאומי החשובים. הנגב זכה בתקופה זו לשגשוג, במידה רבה הודות ללימס.
קורדיאריט

מקור ותפוצה

קורדיאריט נוצר בהתמרה אזורית או בהתמרה של מגע של סלעים חרסיתיים. הוא נפוץ במיוחד בהורנפלס (סוג של סלע מותמר, הבנוי מגבישי קוורץ, פלגיוקלז ופירוקסן ומרקמו גרגרי) שנוצר כתוצאה מהתמרה של מגע של סלעים פליטיים (סלעים קלאסטיים בעלי גרגיר עדין הקטן מ-60 מיקרון). שני סוגים נפוצים של מקבצי מינרלים מותמרים כוללים את סילימניט-קורדיאריט-ספינל וקורדיאריט-ספינל-פלגיוקלז-אורתופירוקסן. מינרלים נלווים נוספים כוללים את הגארנט (סלעי גנייס הבנוים קורדיאריט-גארנט-סילימניט) ואנתופיליט. קורדיאריט מופיע גם בסוגי גרניט מסוימים בפגמטיטים ובנוריט, כשההרכב הכימי של המגמה המקורית היה גברו באופיו. תוצרי התמרה של הקורדיאריט כוללים מינרלים מקבוצות הנציצים, והכלוריט וטלק.
תפוצת הקורדיאריט נרחבת למדי. קורדיאריט מופיע באזור התמרה של מגע בגרניט במכרה בדיל Geevor בקורנוול שבבריטניה, בבוואריה בגרמניה (שם נתגלה לראשונה), ב-Orijärvi וב-Leppävirta שבפינלנד, בנורווגיה ובהודו (המשך הרשימה בפסקה הבאה הדנה באבני אבן).
בישראל ניתן למצוא קורדיאריט בצפחות נציץ במסיב אילת. בסביבה הקרובה ניתן למצוא קורדיאריט בוואדי כיד העילי בחצי האי סיני, וברצועה של התמרה של מגע באזור ואדיות אום עדוי-כיד-סמרה בדרום מזרח סיני.

שימושים מסחריים

ממירים קטליטיים מיוצרים בדרך כלל מחומרים קרמיים המכילים כמות גדולה של קורדיאריט. תהליך הייצור מסדר את גבישי הקורדיאריט בכוונה על מנת לנצל את ההתפשטות התרמית הנמוכה מאוד של המינרל בכיוון אחד. סידור זה מונע יצירת סדקים כתוצאה מהלם תרמי כאשר נעשה שימוש בממיר הקטליטי.

אבני חן

בסוג השקוף המכונה איוליט נעשה שימוש נפוץ כאבן חן. מקור השם "איוליט" הוא מהמילה ביוונית לסגול. צבעו הכחול-סגול של האיוליט דומה לצבע של אבן ספיר כחולה בהירה עם תוספת גוון סגול. זו הסיבה לכינוי "ספיר מימי" שניתן לעיתים לקורדיאריט. שם מקובל נוסף הוא "דיכרואיט" הלחם של שתי מילים ביוונית שפירושן "סלע דו-צבעי", שם זה מתייחס לתכונת הפליאוכרואיזם החזקה של האבן. צבע האיוליט באיכות של אבן חן משתנה מכחול ספיר לכחול סגול לאפור צהבהב לכחול בהיר כאשר משתנה זווית הצפייה באבן. איוליט מצוי בסרי לנקה, בורמה, הטריטוריה הצפונית באוסטרליה, נמיביה, ברזיל, טנזניה, מדגסקר, מדינת קונטיקט בארצות הברית ובאזור ילוניף (Yellowknife) שבטריטוריות הצפון מערביות שבקנדה.
תנועה מקבילה

בתאוריית המוזיקה תנועה מקבילה היא תנועתם של שני קולות לאותו הכיוון באותה קפיצה, כך שהמרווח ביניהם נשמר. לדוגמה, מעבר מדו וסול לרה ולה הוא קווינטות מקבילות. תנועה מקבילה אינה רצויה בדרך כלל במוזיקה פוליפונית. יש הפרדה בין תנועה במרווח זך, שאינו כולל את הקוורטה, לתנועה של שאר המרווחים. הסיבה לכך שהתנועה המקבילה אסורה (או אינה מומלצת) היא שבמוזיקה פוליפונית כל הקולות צריכים להיות עצמאיים ובלתי תלויים זה בזה. מקורו של האיסור הוא בקונטרפונקט.
נהוג להשתמש בתנועה מקבילה "אסורה" כדי להדגיש את המלודיה במוזיקה למקלדת למשל, ובמוזיקה מודרנית היא נפוצה גם בליווי.

מרווחים זכים

תנועה מקבילה באוקטבה, קווינטה, או פרימה, נחשבת אסורה במוזיקה פוליפונית על פי המסורת של באך. איסור זה הוא אולי החמור ביותר בקונטרפונקט. התנועה היחידה המותרת היא בירידה מקווינטה זכה לקווינטה מוקטנת. כלומר, אם בין שני קולות יש מרווח של קווינטה זכה, ושניהם יורדים כך שהמרווח ביניהם נהיה קווינטה מוקטנת (כלומר טריטון). למשל, מדו סול לסי פה. עם זאת, המהלך ההפוך אינו קביל.
לדוגמה, כששני קולות זזים באוקטבות מקבילות הם למעשה רק קול אחד. לכן, אם בתוך ארבעה קולות שניים נעים בתנועה מקבילה של אחד המרווחים לעיל, זה נשמע כאילו יש רק שלושה, והמהלך ההרמוני נחלש מאד.

תנועה נסתרת

תנועה מקבילה בפרימה, קווינטה או אוקטבה, היא כל כך לא רצויה, שאפילו תנועה שנשמעת כמו תנועה מקבילה אסורה. כששני קולות נכנסים מאותו הכיוון לאחד מהמרווחים הללו ישנה תנועה נסתרת. לדוגמה, מהלך מדו סי ללה מי תהיה קווינטה נסתרת.
אמנם מקובל מאוד להימנע מתנועה נסתרת, אך כיוון שהיא פחות חריפה מתנועה מקבילה, יש יותר יוצאים מן הכלל המאפשרים אותה. ראשית, כל תנועה נסתרת אסורה רק בין קולות חיצוניים, כלומר במקרה של ארבעה קולות (בס, טנור, אלט וסופרן) אסור שהאלט או הסופרן יקיימו תנועה נסתרת עם הבס והטנור, אך בין בס לטנור, או בין אלט לסופרן מותר. כמו כן, אם הסופרן יורד בצעד, ואילו הבס יורד בקפיצה, התנועה מותרת. למשל מסול רה, לדו דו (לרוב יגיע בסיום קדנצה) מותר לנוע.

תנועה מקבילה במרווחים אחרים

תנועה במרווחים אחרים, כשהנפוצים הם טרצה או קוורטה, מותרת אך לא מומלצת. בעוד שהיא לא גורמת לקולות להישמע כקול אחד, היא מחלישה את הייחוד של כל קול, ועל כן לא נהוג להשתמש בה בכמה מהלכים ברצף. לרוב אומרים שעד שלושה מהלכים בתנועה מקבילה שכזו הוא דבר אפשרי, אך יותר מכך גורם לקולות לאבד את עצמאותם. המספר הזה הוא גבול שרירותי, והאוזן היא למעשה הריבון הקובע.

שימושים בתנועות מקבילות

כאמור, ה"איסורים" או ה"הגבלות" הם למוזיקה פוליפונית, והם נכונים לתקופתו של באך. כיום נפוץ מאד לשבור אותם במודע, או שלא במודע. לדוגמה, במוזיקה פופולרית או רוק יש מעט נגני גיטרה שלא נעים לאורך שיר שלם כמעט באוקטבות, וקווינטות נסתרות. כמו כן, גם באך היה משתמש בתנועה מקבילה כדי להדגיש. לדוגמה, אחת היצירות המוכרות שלו, טוקטה ופוגה ברה מינור, נפתחת בשני קולות המבצעים את אותה המלודיה במרווח של אוקטבה.
עם זאת, תנועה מקבילה היא תיאור של תופעה פסיכואקוסטית שמשפיעה עלינו בכל מוזיקה שאנו שומעים, גם אם איננו בהכרח מודעים אליה. יש מצבים הרגישים אליה יותר (למשל קוראלים למקהלה) ויש כאלה שפחות (מוזיקה מודרנית), יש מלחינים שהיו משתמשים בה בכוונה, לדוגמה בטהובן, גם במוזיקה שיחסית רגישה אליה.
ארסן חום

סימפטומים

נשיכת הארסן חום גורמת למספר סימפטומים, בהם חולשה, כאבי שרירים, בחילות והקאות. לעיתים נדירות גורמת נשיכתו לפריאפיזם.

אמצעי טיפול בנשיכה

הנשיכה יכולה להחלים בצורה עצמאית גם ללא טיפול תוך 14 ימים.
אולם, אם מתפתח נמק במקום יש צורך בטיפול באמצעות סטרואידים ולעיתים אף באנטיביוטיקה כאשר הזיהום כרוני.
בישראל תועד מקרה מוות אחד ב-2013 כתוצאה מסיבוכים של נשיכת עכביש.
מלחמות יוגוסלביה

רקע היסטורי

מלחמות יוגוסלביה מאופיינות בדוגמאות רבות של אירדנטיזם (מדיניות הדוגלת בניכוס שטחים הקשורים למדינה היסטורית או תרבותית, אך שייכים פוליטית למדינה אחרת). במובן זה, רבות מהרפובליקות המרכיבות את הרפובליקה הסוציאל-פדרלית של יוגוסלביה החזיקו ברגש לאומי רדום שהתפרץ לכדי תנועות עצמאיות בשנות ה-80 המאוחרות. התפרצות המלחמות, שהתחילו בשנת 1991, הייתה מונעת משאיפות אירדנטיות. סרביה קיוותה ליצור "סרביה גדולה יותר" בהתבסס על האימפריה הסרבית בשנת 1389, עד הקריסה שלה בקרב קוסובו נגד האימפריה העות'מאנית. רגש אירדנטי נראה גם כן בקרב קרואטיה, בניסיונה להקים "קרואטיה גדולה יותר" ובקרב אלבנים שקיוו גם כן להקים "אלבניה גדולה יותר".