google/wiki40b huggingface dataset:
מאיר ש"ץ

שיטתו בכתיבת פיוטים

רבי מאיר משלב בפיוטיו דברי הלכה ואגדה מן המשנה, הבבלי, הספרא, ויקרא רבה, מדרש תהילים, שיר השירים זוטא, ועוד מקורות. רבי מאיר ניכר בהקפדה המדויקת על משקל התיבות, בחריזה המושלמת בשני עיצורי שורש לפחות, ובחריזות הפנימיות התכופות. בפיוטיו המאוחרים ניכרת גישה חופשית יותר, כנראה בהשפעת הפייטנות הספרדית, שהגיעה לאשכנז (גרמניה) דרך צרפת.

כעולה מתוך פיוטיו

הפיוט אקדמות אשר חובר על ידי רבי מאיר, הוא הידוע מבין פיוטיו. פיוטיהם של מחברי הפיוטים בדורות שלפני רבי מאיר, כרבי אלעזר הקליר, וכן הפיוטים של מחברי הפיוטים בדורות שאחריו, כרבי ישראל נג'ארה השתלבו בתפילות. אך רק הפיוט אקדמות נאמר בעת קריאת התורה, דבר המעיד על חביבותו של הפיוט בעיני הציבור, ושל ההערכה למחברו.

אזכורו בראשונים

רבי מאיר ש"ץ הוזכר מספר פעמים בספרי הראשונים כגון התוספות במסכת ראש השנה (יא א).
רש"י, אשר למד בישיבה בורמיזה שם היה רבי מאיר שליח ציבור, בתשובותיו, מביא ראיה במקומות בהם היה ספק בנוסח התפילה, מהנוסחאות אשר שמע מפי ר' מאיר. בכל המקומות האלה רש"י מזכיר את רבי מאיר בכבוד גדול.
בסדורו (ה' ר"ה) הוא כותב: "ושמעתי מפי אותו צדיק ר' מאיר ב"ר יצחק".
בשבולי הלקט (ס' ר"צ) יש בתשובת רש"י: "ושמעתי מפי אותו צדיק ר' מאיר ב"ר יצחק זצ"ל".
במחזור ויטרי ס' קנ"ה הוא כותב: "ר' מאיר ב"ר יצחק ש"ץ מורמישה דקדק, שצריך לאמר "עלינו ועל כל עמו ישראל".
בכתבי יד נאמר עליו: "וליכא מאן דידע לרצוי קמיה מריה על פי הגדות והלכות ודינין כמותו" (ואין מי שידע לרצות לפני אדונו וכו').

אגדה עממית

אגדה עממית, שלה גרסאות שונות, מספרת על שליח שנשלח ממקום מושבם של עשרת השבטים שמעבר לנהר סמבטיון, הנהר הזורק אבנים בכל ימות החול, כדי לגייס יהודי שיילחם בכומר באשכנז, שהרג בכישופו יהודים. רבי מאיר עבר את הנהר בשבת משום פקוח-נפש, ולא היה רשאי לשוב למקומו בשבת, על-כן נשאר ושם נטמן. לפי גרסה אחרת, מטרת המסע שלו הייתה הפוכה, לסייע ליהודים מעבר לסמבטיון שסבלו מרדיפות.
הרב יהודה לייב פישמן מימון משער שאגדות מסוג זה התבססו על מציאות כלשהי, ולפיכך מתאר אפשרות של מאורע שאינו קשור כלל לסמבטיון: אחד מן הכמרים באשכנז, שהיה שונא ישראל השתדל להביא את דיבתם רעה, ולהלשין עליהם לפני המלך. הכומר דרש מאת היהודים, כי יבואו להתווכח עמו בפני המלך, בענייני האמונה. היהודים בקשו מאת המלך לתת להם ארכה כדי שיספיקו להביא אחד מחכמי ישראל המובהקים שידע מה להשיב לכומר. הם הביאו ממרחק את הרב רבי מאיר בר' יצחק, והוא הצליח בחכמתו, לנצח את הכומר ולהציל את היהודים, ועל-אודות הנס הזה, נתחברה מגילה מיוחדת, שהיו קוראים אותה בחג השבועות.

מקום לידתו וקבורתו

רבי מאיר חי ופעל בורמיזא, אך אין עדות ברורה לכך שאכן נולד בעיר זאת. לפי הרשימות ההיסטוריות בעיר, ובספר "הזכרת נשמות" של קהילת וירמיזה מוזכר רבי מאיר, וכך כתוב: "רבנו מאיר בר יצחק שליח צבור שתיקן שבחות למקום" ויש להניח כי אם בקהילת ורמיזה נהגו להזכיר את נשמתו, הרי שנקבר בורמיזה. אבל בכל זאת ישנה מסורת עממית, האומרת, כי רבי מאיר בר' יצחק בעל ה"אקדמות" בא לעיר לובלין שבפולניה ושם מקום מנוחתו. ישנה גם השערה עממית אחרת, כי רבי מאיר בעל הנס הקבור בטבריה, זהו רבי מאיר בעל "האקדמות", שלפי האגדה המסורתית היה מלומד בנסים. אבל אין זו יותר מהשערה עממית. מסורת נוספת היא כי בעל האקדמות, אכן נקבר בארץ ישראל, וקברו נמצא ביישוב הערבי ג'יש (גוש חלב).
אליעזר רובינזון

פרופסור אליעזר רובינזון (נולד בשנת 1931) הוא רופא אונקולוג ישראלי, המכהן כיושב ראש האגודה למלחמה בסרטן. כיהן בעבר כמנהל המכון האונקולוגי במרכז הרפואי רמב"ם.
רובינזון נולד בווינה שבאוסטריה. ב-1940 עלה לארץ ישראל והיה בין הניצולים בטביעת אניית הגירוש פאטריה. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בירושלים יצא ללמוד רפואה במונטווידאו שבאורוגוואי, וסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא התמחה באונקולוגיה בבית החולים הדסה בירושלים ועבד בו כרופא קבוע. בשנת 1968 עבר לחיפה וייסד את המכון האונקולוגי במרכז הרפואי רמב"ם, שבראשו עמד עד לפרישתו לגמלאות.
רובינזון כיהן כיושב ראש האיגוד הישראלי לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה, כנשיא הכינוס האירופאי לסרטן (ECCO 7) וכנשיא איגוד הסרטן העולמי (International Union Against Cancer) וחבר בוועד המנהל של איגוד זה. הוא פרסם למעלה מ-200 מאמרים מקצועיים.
בשנים 1971-1995 היה רובינזון סגן יושב ראש האגודה למלחמה בסרטן ומשנת 1996 הוא משמש כיושב ראש האגודה בהתנדבות. כמו כן הוא מכהן כיושב ראש המועצה הלאומית לאבחון וטיפול במחלות ממאירות.
בשנת 2003 הוענק לרובינזון אות המופת על מפעל חיים של משרד הבריאות וב-2009 – פרס ההסתדרות הרפואית בישראל. בשנת 2012 העניק לו האיגוד לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה אות הוקרה על פעילותו. בשנת 2002 ניתן לו אות יקיר העיר חיפה.
רובינזון, מתגורר בחיפה, נשוי, אב לשלושה, סבא לשנים עשר נכדים ואחד עשר נינים. כאדם דתי הוא רואה ברפואה מצווה.
ג'ימי בנט

חייו וקריירת המשחק

בנט נולד בסיל ביץ' שבקליפורניה, וכיום גר עם הוריו ועם אחותו בהנטינגטון ביץ' שבקליפורניה. משפחתו מנהלת בעיר החוף מסעדת קרפים שנושאה הארד רוק. מלבד קריירת המשחק שלו, בנט מנגן בגיטרה ושר, ומעלה זאת לערוץ היוטיוב שלו. הוא גם כתב וביצע את השיר "Summer Never Ends", המושמע בסופו של הסרט "קצרים" מ-2009 שבו הוא משחק.
בנט הופיע בכמעט 30 פרסומות, וכן בפרקים של סדרות הטלוויזיה "The Guardian" ו"רפואה שלמה", לפני שלוהק לתפקיד טוני, הילד שרוצה להיות פלאש, בקומדיה בכיכובו של אדי מרפי "אבא בא לגן". הוא הופיע בתפקידים קטנים יותר בסרטים "והרי החדשות" ו-"Arthur Hailey's Detective", והופיע גם בסדרות הטלוויזיה "המשפט של איימי", "CSI" ו"אוורווד". הוא העניק את קולו לדמויות מצוירות בסרטים "רכבת לקוטב", "פו הדב: האביב של רו" ו"אני רוצה כלב לחג המולד, צ'ארלי בראון". הוא היה מועמד לפרסי האמן הצעיר (Young Artist Awards) חמש פעמים.
באוגוסט 2011 הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו, "Over Again", המלווה בווידאו קליפ.
באוגוסט 2018 דיווח העיתון "ניו יורק טיימס" על טענתו של בנט כי השחקנית והבמאית האיטלקייה אסיה ארג'נטו, ממובילות תנועת #MeToo, תקפה אותו מינית ב-2013. בנט אמר כי לאחר המפגש הוא החל להרגיש "מבולבל מאוד, מושפל ונגעל", וכי פחד לדבר על מה שאירע. עורך הדין של בנט כתב כי שנים לאחר האירוע, בנט היה שקוע כל כך בטראומה שלו, שהופעותיו בסרטים, הכנסתו, ובריאות הנפש שלו התדרדרו. ארג'נטו ובנט נפגשו לראשונה כאשר בנט גילם את בנה של ארג'נטו בסרט "The Heart Is Deceitful Above All Things" כשהיה בן שבע. לאחר שהטענות נשמעו לראשונה סודרו העניינים בין בנט לארג'נטו בצורת תשלום של 380,000 דולר, כתב העיתון. בנט ועורך דינו, גורדון סאטרו, עובדים עם שריף מחוז לוס אנג'לס על חקירה של טענות אלו לתקיפה מינית.
צורב

צורב הוא מכשיר לכתיבת נתונים על תקליטור, המשמש כאמצעי לאחסון נתונים בנפחים שונים, החל מ-650 מגהבייט בתקליטור CD וכלה ב-100 גיגהבייט בצורב בלו ריי.
בנוסף לזאת הוא משמש בדרך כלל לקריאת נתונים גם ככונן תקליטורים או ככונן DVD. לעיתים ישנם מכשירים משולבים, שבו יש קורא מהדור הבא עם צורב מדור קודם. הצורב יכול לצרוב דיסק חדש שיהיה העתק לדיסק קיים, וכמו כן לצרוב דיסק חדש שיהיה העתק לתמונת ISO.
צורב תקליטורים משתמש בקרן לייזר בעוצמה חזקה יותר לכתיבת נתונים, מאשר קרן הלייזר שמשמשת לקריאת הנתונים. הנתונים הנכתבים על התקליטור הם בינאריים, כלומר סדרה של סימני 1 ו-0. כאשר מגיעה ללייזר הוראה לצרוב "1", עולה הספק קרן הלייזר והיא גורמת לשינוי צבע בנקודה מסוימת על התקליטור וכתם זעיר. כאשר מגיעה ללייזר הוראה לצרוב "0" היא נשארת בהספק נמוך וכך לא משנה את הקטע הזעיר בתקליטור ולא צורבת דבר. 
הצורבים הראשונים הופיעו בשוק ב-1988, אך הם היו איטיים מאוד ומחירם היה יותר מ-100,000 דולר, לכן רק חברות גדולות היו יכולות להרשות לעצמן לרכוש צורב. עם הזמן צנח מחיר הצורבים וכיום מחירם הוא כ-100 שקלים. צורבי DVD עולים מעט יותר.
עקב כך שצורבי תקליטורים משנים את צבע התקליטור ולא יוצרים בו גומות, נוצרה בעיית תאימות בין צורבים וכונני תקליטורים שנוצרו לפני שהצורב הגיע לשוק הביתי. כל הכוננים ונגני ה-DVD למיניהם שיוצרו בשנים האחרונות תומכים כבר בכל סוגי הדיסקים הצרובים.
ישנם גם סוגים שונים של צורבים המסוגלים לצרוב סוגים שונים של תקליטורים (צורבי CD, DVD, ועוד).
פעילות הצריבה יותר איטית ופחות נוחה לשימוש מאשר העתקת קבצים אל דיסק חיצוני או דיסק און קי מכיוון שהיא כרוכה בהכנות רבות, הגבלות מסוימות, שימוש בתוכנות ייעודיות ואיטיות, ובדיקות שונות כמו למשל בדיקת אימות תקינות הקבצים לאחר צריבתם. בנסיבות מסוימות הצריבה עלולה להיכשל, וכן עלולות להיווצר בעיות תאימות בקריאה של דיסק צרוב במכשירים אחרים.
בשנים הראשונות שלאחר הופעת ה-CD הייתה נפוצה תוכנת הצריבה של חברת Smart and Friendly, שגרסה שלה צורפה לצורבים רבים כתוכנת OEM. אחת מתוכנות הצריבה הידועות והנפוצות כיום היא נרו, תוכנה שהחלה דרכה כתוכנת שותפה והפכה בהמשך הדרך להיות מסחרית. בחלונות 95 שהייתה מערכת ההפעלה הראשונה של חלונות שלא נזקקה לתוכנת צריבה חיצונית, שולבה תוכנה לצריבה שהייתה מועדת לתקלות ואטית], במערכת ההפעלה חלונות XP שולב מנוע צריבה המבוסס על טכנולוגיה של חברת roxio.
אצ'פר

אצ'פר (געז: አቸፈር) הוא מחוז היסטורי בצפון מערב אתיופיה לחופו הדרום מערבי של אגם טאנה.
ההשערה היא שתושביו המקורים היו דוברי שפה נילו-סהרית שלאחר מכן נושלו על ידי האגאו. במסורת האתיופית נזכר המחוז כחלק מהשטחים שקיבל השליט הת והיה אזור שיושב בביתא ישראל. בשלהי המאה ה-16 החלה החדירה האתיופית לאזור ובכך הפך לוסאל ומחוז ספר. בעקבות ההתנגדות המקומית הקיסרים האתיופים סרצה דנגל וסוסוניוס ערכו במקום מערכות צבאיות עקובות מדם, השלטון האתיופי במחוז התחזק והמקומיים עברו תהליכי אמהריזציה.
למחוז חשיבות מסחרית בעיני האתיופים ובו עברו דרכי מסחר מאגאו מדר, גוג'ם ומאזורים דרומה מהם לאזורי הצפון לרבות גונדר. במחוז היו וישנם גם שווקים רבים שבהם נמכרים דגים, קפה, כותנה ובעבר גם שנהבים.
כיום שטח המחוז מחולק לשני נפות אצ'פר הצפונית ואצ'פר הדרומית.
גשר הוהנצולרן

היסטוריה

גשר הוהנצולרן נבנה בין השנים 1907-‏1911 במקום בו שכן לפני כן "גשר הקתדרלה" (Dombrücke), שנהרס כיוון שלא היה מסוגל לעמוד שעומס התחבורה עליו. במתכונתו המקורית תוכנן הגשר ידי האדריכל פרנץ שווכטן (Schwechten) בסגנון נאו-רומנסי וכלל שתי מסילות ברזל וכן מעבר להולכי רגל וכלי תחבורה אחרים. הגשר נקרא על שם בני בית הוהנצולרן ששלטו בגרמניה באותם הימים ואשר פסליהם הוצבו על הגשר.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצץ הגשר פעמים רבות, אך לא נזוק באופן משמעותי. ב-6 במרץ 1945 עם כניסת כוחות אמריקאים לקלן, פוצץ הגשר בידי הגרמנים. לאחר סיום המלחמה נבנה הגשר מחדש לשימוש רכבות והולכי רגל. העבודות לשיקום הגשר הסתיימו בשנת 1959. במהלך שנות ה-80 הורחב הגשר.
הרישיון הציבורי הכללי של גנו

הרישיון הציבורי הכללי של גנו, הידוע בעיקר כ־GNU GPL (ראשי תיבות באנגלית של GNU General Public License), או בקיצור GPL, הוא רישיון לתוכנה חופשית, שנכתב במקור על ידי ריצ'רד סטולמן בעבור פרויקט גנו והפך מאז לאחד הרישיונות הפופולריים לתוכנה חופשית.
ה-GPL הוא בראש ובראשונה רישיון Copyleft, שמשמעו שיצירות נגזרות ישמרו תחת אותם תנאי רישיון. תחת הפילוסופיה הזאת, ה-GPL מעניק לתוכנת מחשב זכויות של תוכנה חופשית ומשתמש ב-Copyleft כדי להבטיח שהחירות תישמר, גם אם העבודה שונתה או שודרגה.

מטרה

מטרת הרישיון היא לשמור על החופש של תוכנה שהופצה ככזו, מבלי שאחר יוכל לנכס אותו לעצמו או "לקטוף" את פירות המאמץ של אחרים. למקבל תוכנה בעלת רישוי שכזה יש את החופש להריץ את התוכנה לכל מטרה שהיא, לחקור וללמוד את התוכנה, לשנות ולשפר אותה, להעתיק ולהפיץ את התוכנה בכל צורה שהיא, ובלבד שישמר החופש שלה. 
הרישיון לא מונע מכירה של תוכנה. רישיון תוכנה חופשית בהכרח יתיר שימוש מסחרי בתוכנה. אולם באותה מידה אין אפשרות למנוע מאחרים להפיץ את אותה התוכנה, ולכן בפועל ברוב המקרים תוכנות ברישיון זה זמינות בחינם, ועסקים שמפיצים תוכנות בצורה הזאת בדרך כלל מתמקדים בגביית תשלום על שירותים הנלווים לתוכנה כמו שיפור, עדכון, תחזוקה, הפצה, שיווק, ייעוץ ותמיכה.
ה־GPL מחייב לשחרר את הקוד רק למשתמשים בתוכנה ולא לציבור הרחב, כך שאם עושים שימוש בתוכנה באופן אישי, אין צורך לשחרר את הקוד. כמו כן, אם חברה מסוימת עושה שינויים בתוכנה אבל לא משחררת את השינויים ללקוחות אלא רק משתמשת בהם בצורה פנימית, החברה לא מחויבת לשחרר את הקוד המעודכן לציבור.
על מנת למנוע בלבול, נוסח הרישיון עצמו אינו נמצא תחת רישיון ה-GPL. הרישיון שמור בזכויות יוצרים שאוסרות לשנות את הרישיון. אך לפי ה-FAQ של GPL, כל אחד יכול לשנות את הרישיון כל עוד משתמשים בשם אחר לרישיון, לא מזכירים את השם "גנו" ומסירים את המבוא.

גרסאות

לרישיון היו עם השנים שלוש גרסאות שונות. שלוש הגרסאות דומות במטרותיהן, אולם שונות בפרטים הטכניים. קרן התוכנה החופשית ממליצה לכתוב על תוכניות, שהקוד בהן מופץ תחת תנאי הרישיון מגרסה <מסוימת> או כל גרסה מאוחרת יותר, כדי לאפשר שימוש בהם אם וכאשר הקרן תוציא גרסה חדשה יותר של הרישיון.

גרסה 1

הגרסה הראשונה של הרישיון נכתבה בשנת 1989. היא כיום כמעט לא בשימוש (פרט למודולי פרל רבים אשר רישיון השימוש של רבים מהם הוא הרישיון האומנותי או ה־GPL מגרסה 1 ומעלה]).

גרסה 2 (GPLv2)

שנתיים לאחר מכן, בשנת 1991, נכתבה גרסה 2. גרסה זו תיקנה מספר בעיות טכניות. במקביל לה נכתב רישיון ה־LGPL. בשנת 1999 יצאה גרסה 2.1 של ה־LGPL עם מספר תיקונים טכניים. שתי הגרסאות הללו נפוצות בשימוש עד היום, מכיוון שמשתמשים רבים מסתייגים מגרסה 3 של הרישיון].

גרסה 3 (GPLv3)

גרסה 3 נכתבה באמצע שנות ה־2000, בתהליך ניסוח שארך מעל לשנה. הגרסה הסופית יצאה בשנת 2007. הגרסה החדשה כללה תיקונים רבים, כגון התאמה טובה יותר לחקיקה מחוץ לארצות הברית, פתרון בעיות בשימוש ביחד עם קוד ברישיון אפאצ'י 2.0, ועוד. LGPL ו־AGPL (גרסאות 3 של שניהם) נוסחו בהסתמך על נוסח ה־GPL, בתוספת סעיף החרגה אחד. אולם היו גם כמה שינויים שנויים במחלוקת. בפרט החמרת היחס למגבלות פטנטים ולמגבלות ניהול זכויות דיגיטלי]. כל הקוד של פרויקט גנו, וכן של פרויקטים נוספים (כגון סמבה) שינו את הרישיון לגרסה 3.0. אחרים (כגון רוב מפתחי ליבת לינוקס) סירבו לשנות את הרישיון].
נתן בן ציון חבקין

נתן בן ציון חבקין (20 בינואר 1874 - 18 בנובמבר 1957) היה ציוני ששילב חיי צמחונות עם אהבת שפת האספרנטו. כונה "חלוץ הצמחונות העברית", יסד את "אגודת הצמחונים העבריים" ופעל להקמת ישוב לאנשים צמחונים. סבה של היוצרת דרורה חבקין.

קורות חייו

חבקין נולד ב-1874 בחוטימסק (Khotimsk) שבפלך מוהילב של רוסיה (רוסיה הלבנה; כיום בלארוס), בנם של ישראל חבקין וזבושה (לבית ליפשיץ). בחוטימסק למד בחדר ובישיבה, וכשהתבגר עבר למוסקבה, שם למד צורפות. ב-1891 החל גירוש יהודים מעיר זו וחבקין עבר לאודסה, שם למד בגימנסיה ובבית ספר לציור.
בתקופת שהותו באודסה התחבר לתנועה הציונית, הצטרף לתנועת חובבי ציון, החל לרקום תוכניות לעלות ארצה (ואף השתתף ב-1898 בקונגרס הציוני השני), אבל לאחר היכרותו עם מנדלי מוכר ספרים פחתה התלהבותו מרעיון ההגשמה הציונית לטובת רעיונות קוסמופוליטיים והוא דחה את עלייתו.
ב-1897 עבר חבקין מאודסה למינכן שבגרמניה והחל ללמוד אמנות גרפית. משסיים את לימודיו ב-1900 השתקע במינכן ופתח שם בית חרושת לצינקוגרפיה, שסיפק גלופות להוצאות לאור כגון ההוצאה העברית הוורשאית "תושיה". בנוסף המציא שיפורים טכניים רבים בתחום הדפוס ורשם עליהם פטנטים בגרמניה. עקב ניסיונו והמצאותיו התמנה לחבר הוועדה הממשלתית לבחינות גמר בצינקוגרפיה.
ב-1921 עלה לארץ ישראל, השתקע בירושלים ועבד בגרפיקה וצינקוגרפיה. במסגרת עבודתו פיתח אורנמנטיקה עברית מקורית המורכבת מיסודות של ציורי מנורות, מגן דוד, שופרות, טעמי המקרא וכו'. במקביל לעבודתו בדפוס המשיך לפעול למען הצמחונות ועבודת השדה, שקד על פרסום מאמרים בנושא והקים גינת ירק בגבעת שאול. במקביל פעל לקידום שפת האספרנטו.
ב-1925, עם פתיחתה של האוניברסיטה העברית בירושלים, הצטרף כתלמיד מן המניין לפקולטה למדעי הרוח למשך שנתיים וכונה "זקן הסטודנטים".
ב-1926 ייסד חבקין את "אגודת הצמחונים העבריים", שבמסגרתה ניסה תקופה ארוכה להקים בירושלים שכונה של צמחונים שתפעל לפי רוחו ואמונתו. מאמציו לא נשאו פרי עד מותו ב-1957, אולם ב-1958 התיישב במושב אמירים גרעין של משפחות צמחוניות-טבעוניות ובהם תלמידו ו"יורשו הרוחני" של חבקין, יחזקאל דורון, ובכך הוגשם חלומו על התיישבות צמחונית.

אידאולוגיה

בתקופת שהותו במינכן הפך חבקין לצמחוני וניסה לקדם את האידאולוגיה שלו לשיפור מידותיו של האדם, היחיד והצבור. אידאולוגיה זו כללה צמחונות, פציפיזם ושפה אחידה לכלל האנושות. יישום האידאולוגיה נעשה על ידי הפצת רעיון הצמחונות בקרב יהודי גרמניה (ומשום כך כונה "חלוץ הצמחונות העברית") ועידוד החזרה לעיבוד האדמה. במקביל פעל להפצת שפת האספרנטו.

משפחתו

חבקין נישא במינכן ב-1902 לרבקה בק, וממנה היה אב לארבעה ילדים. אשתו נפטרה ב-1909, ולאחר מספר שנים נישא לדישה סובוליב, ונולד להם ילד חמישי. ב-1921 עלה עם אשתו וחמשת ילדיהם לארץ. במהלך שנת 1926 חוותה המשפחה שתי טרגדיות גדולות כששתי בנות המשפחה (הבכורה ברכה והשלישית אסתר) שמו קץ לחייהן. טרגדיה נוספת פקדה את המשפחה כשהבן ידידיה נפל במלחמת העצמאות על הגנת קריית ענבים. חבקין נפטר ב-1957 בירושלים, בגיל 83, ונקבר שם.
נכדתו (בתו של גדליה) היא דרורה חבקין.
אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

ביוגרפיה

אלברכט נולד בשנת 1236, לאוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולמתילדה מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג ומתילדה מגרוייטש.
בשנת 1252 מת אביו אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ואלברכט ואחיו יוהאן, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו.
שלטונו של אלברכט הוטרד בתחילה מכמה עימותים מזוינים, שכן הדוכסים של בית ולף עדיין נאלצו להתמודד עם בית הוהנשטאופן שנכחדה בזמן שלטונו. בשנים 1260-1261 נלחמו כוחותיו של אלברכט נגד אריק הראשון, דוכס שלזוויג, שבא בשם המלכה מרגרטה סמביריה ובנה הקטין, אריק החמישי, מלך דנמרק. בשנת 1263 השתתף אלברכט במלחמת הירושה הטורינגית, כדי לתמוך בטענות חמותו, סופיה מתורינגיה, דוכסית בראבנט.
ב-31 במאי 1267 הסכימו אלברכט ויוהאן לחלק את הנחלות, ואכן בשנת 1269 אירעה החלוקה. אלברכט חילק את השטח, בזמן שיוהאן קיבל את הזכות לבחור את חלקו. יוהאן לקח את החצי הצפוני כולל את האזור של לינבורג, צלה והנובר, ואילו אלברכט קיבל את החלק הדרומי סביב הערים בראונשווייג ווולפנביטל, ולאחר מכן התרכז בטיפוח נחלותיו, נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל.
במהלך האינטרגנום הקיסרי, צידד אלברכט באוטוקאר השני, מלך בוהמיה, עד לתבוסתו הסופית שלו בקרב מרספלד בשנת 1278. כאשר מת אחיו יוהאן בשנת 1277, שימש אלברכט כעוצר לאחיינו אוטו השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
ב-15 באוגוסט 1279 מת אלברכט, ובניו ירשו את נחלותיו בשותפות.
קפיצה על רימון

קפיצה על רימון היא מעשה של הקרבה עצמית - כיסוי רימון יד, שמרעומו מופעל, בגופו של המקריב וספיגת הפיצוץ והרסיסים בגופו, במטרה להציל את חייהם של אנשים אחרים הסמוכים למקום הפיצוץ. כיוון שהמעשה גורם ברוב המוחלט מהמקרים למוות, הקרבת הפרט בעת מלחמה נחשבת לפעולת סופרארוגציה בולטת במיוחד.
בהיסטוריה של צה"ל ידועים שישה חיילים שביצעו את המעשה: נתן אלבז, עובד לדיז'ינסקי, רועי קליין, משה יצחק טובל, חגי בר אוריאן ואיתן מרקל. כולם נהרגו כתוצאה מפיצוץ הרימון.
מעשה דומה לקפיצה על רימון הוא ריתוק לקרקע של מחבל מתאבד, כפי שעשה האמריקאי טראוויס אטקינס.

הישרדות

ידועים מספר מקרים שבהם אנשים שביצעו את המעשה שרדו אותו: בקרב איוו ג'ימה, החייל ג'ק לוקאס הניח את שני הרימונים שעמדו להתפוצץ תחת קסדת הפלדה M1 שלו והוא עצמו לפני שהם התפוצצו. לוקאס שרד, אך בילה את שארית חייו עם למעלה מ-200 רסיסים בגופו. בשנת 2008, ליד סנגין באפגניסטן, מתיו קרוצ'ר השתמש בתרמילו כדי להצמיד את הרימון על הרצפה, ושריון גופו ספג את רוב ההדף. ב-21 בנובמבר 2010, במחוז הלמנד שבאפגניסטן, במהלך מבצע חירות מתמשכת, רב"ט קייל קרפנטר השליך עצמו על רימון. קרפנטר עף לגג סמוך, ספג פציעות בפניו וזרועו הימנית ואיבד את עינו הימנית, אך שרד. עם זאת ולמרות מקרים נדירים אלו, סיכויי ההישרדות לאחר המעשה הם קלושים.

בשפה

"נפילה על רימון" (Falling on a grenade), הביטוי המקביל באנגלית, משמש גם בהקשרים שאינם צבאיים לציון הסכמתו של אדם למשימה מזיקה או להקרבה אישית במאמץ להגן על קבוצה גדולה יותר. הביטוי האנגלי מקביל לביטוי בעברית שכב על הגדר, שנקרא על שם מעשה גבורה צבאי דומה שביצע דוד שירזי.
חנן בן-ארי

ביוגרפיה

חנן בן-ארי נולד וגדל בהתנחלות קרני שומרון. אביו הוא הרצל בן-ארי, ראש מועצת קרני שומרון לשעבר. הוא למד בבית הספר הממלכתי-דתי "ברקאי" ובישיבה התיכונית "הליכות עולם" ביישובו. הושפע מוזיקלית מאביו, שהוא גם פייטן וחזן. הוא החל ליצור בגיל 13, בצעירותו פרסם משיריו באתר האינטרנט "ביכורים".
בגיל 17 החל ללמוד בישיבת ההסדר מדברה כעדן, ושירת בצה"ל בגדוד נצח יהודה. בשנת 2008 התחתן עם הדס (מ-2015: הדסה) לבית רגב. תחילה גרו בבני ברק, ולאחר כחצי שנה עברו למשך ארבע שנים לגור ברמת עמידר, בסמוך לישיבת רמת גן שבה למד בן-ארי כאברך. בהמשך התגוררו באור יהודה. בן-ארי לימד בתיכון "אדר" בפתח תקווה ושימש כסולן בלהקת החתונות "קולות". חנן ואשתו הדס היו כתבים בעלון "עולם קטן", והיו לעורכים הראשונים של "עולם קטן – המגזין", שכיום נקרא "מקום בעולם".
בשנת 2013, יצר עם המוזיקאים יעקב אסרף וניר רובין את המופע "מתבגרים" – מופע מוזיקלי חינוכי להורים ולמתבגרים.
בשנת 2014 יצר הרקדן והכוריאוגרף שגיא עזרן ריקוד לשיר "ותיקח מרים" שבן-ארי כתב וביצע עם להקת "קולות", והביצוע זכה במקום השלישי במצעד הריקודים הארצי לאותה שנה.
בדצמבר באותה השנה בן-ארי הוציא לאור את הסינגל הראשון שלו, "ממך עד אליי", אשר נכנס לפלייליסט של גלגלצ, הגיע למקום הרביעי בדירוג השבועי של התחנה וזכה במקום ה-34 במצעד השנתי של התחנה לשנת תשע"ה. הסינגל יצא במסגרת אלבום הבכורה של בן-ארי, "איזון", שיצא לאור בעזרת מימון המונים באתר הדסטארט בפרויקט שפעל בחודשים יולי ואוגוסט 2015. הסכום שגויס במסגרת הקמפיין היה הסכום השלישי בגובהו שגויס עבור אלבום ישראלי עד אז בפברואר 2016 יצא האלבום שזכה לביקורות חיוביות ואף הגיע למעמד אלבום זהב. האלבום מכיל בין השאר שירים איתם הופיע בן-ארי בעבר וזכו לעיבוד מחודש.
לקראת צאת האלבום, בינואר באותה שנה, הוציא בן-ארי סינגל רביעי מתוך האלבום, "החיים שלנו תותים", אותו חיבר בהשראת בתו הקטנה. השיר הפך ללהיט ובן-ארי העפיל לראשונה לצמרת מצעד ההשמעות ברדיו, והגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט. השיר זכה לפארודיה ב"ארץ נהדרת". בן-ארי יצר בתגובה פארודיה על השיר "מתוקה מהחיים" של ארץ נהדרת. השיר זכה במקום הראשון במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ו, ובמקום החמישי במצעד של רשת ג' באותה שנה. שיר נוסף מהאלבום, "אמא אם הייתי", הגיע למקום ה-16 במצעד של גלגלצ לאותה שנה.
לקראת צאתו של אלבום שני, הוציא בן-ארי מתוכו את הסינגלים: "לא לבד", "תודה שאת", "על משכבי", שבו שיתף פעולה עם זמר הפופ הים-תיכוני משה פרץ, ו"ויקיפדיה", שאת מילותיו כתב עם קרן פלס. השיר הגיע למקום השני במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז ולמקום השלישי במצעד השנתי של רשת גימל באותה שנה. וזכה בפרס שיר השנה של אקו"ם לשנת 2017. בדצמבר 2017 הוציא את הסינגל "מה אתה רוצה ממני", ובמרץ 2018 הוציא את השיר "בשורות טובות". באפריל 2018 הוציא את האלבום השני שלו "לא לבד". בפברואר 2019 הוציא את הסינגל "אלוף העולם".
עם זכייתה של מכבי תל אביב בליגת ג'פניקה לעונת 2018/2019, ביצע בן ארי את שיר האליפות "צהוב עולה זה מכבי", כחידוש לשיר ששרה להקת אתניקס בעונת האליפות 1995/1996.

חיים אישיים

בן-ארי נשוי להדסה והם מתגוררים עם חמשת ילדיהם בפרדס חנה-כרכור. דודו הוא מיכאל בן-ארי.
אחיו של בן-ארי, נריה, יצא בשאלה כשחנן היה צעיר. השניים כתבו יחד את השיר "אחים" העוסק בנושא, שאיתו הופיע חנן במסגרת המופע "מתבגרים". השיר נכלל גם באלבומו הראשון של בן-ארי, שבו הוא מבצע אותו בדואט עם עברי לידר, והוא אחד משני שירים מהמופע שנכנסו לאלבום, לצד "הינדיק".
הזקן והים

על הספר

הספר הוא הנובלה הפופולרית האחרונה של המינגוויי. היא השיבה את הקריירה שלו מכישלון וזיכתה אותו בפרס פוליצר ב-1953 ובפרס נובל לספרות ב-1954.
המאבק המתואר בספר מגלם במשמעותו את המאבק בין המין האנושי לבין איתני הטבע או אולי את המאבק של הסופר המינגוויי עצמו בתחיית יצירותיו והמשך קיומן. לכאורה העלילה פשוטה, אולם סיפורים קטנים המרכיבים אותה יוצרים מתח ותורמים לעניין ולרובד של המשמעויות בעלילה. 
מספר סרטים הופקו על סמך הספר. המפורסם ביותר הוא משנת 1958, ובו מככבים ספנסר טרייסי ופליפה פאזוס. הסרט עובד על ידי פטר ויארטל ובויים על ידי ג'ון סטארג'ס, הנרי קינג ופרד צינרמן. הסרט זכה בפרס אוסקר בקטגוריית "המוזיקה הטובה ביותר לסרט דרמה או קומדיה", והיה מועמד בקטגוריות "השחקן הטוב ביותר" ו"צילום הצבע הטוב ביותר".
עמי סגיס

שירותו בצה"ל עד למינויו לקצין חימוש ראשי

סגיס הוא בוגר תיכון אורט ברחובות. התגייס לחיל החימוש בשנת 1966, ושירת בתחילה כטכנאי אחזקה. בהמשך יצא לקורס קצינים.
בשנת 1970 יצא סגיס ללימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. במהלך מלחמת יום הכיפורים (באוקטובר 1973) שימש כקצין חימוש בסדנה חטיבתית בסיני. עם סיום לימודיו ב-1974 חזר לחיל ומילא תפקידי מטה, פיתוח ואחזקה.
בשנת 1981 מונה לתפקיד ראש-ענף (רע"ן) ניסויים אוטומטיביים ביחידת הניסויים (היום נס"א) של חיל החימוש, בדרגת סא"ל. מאוחר יותר מונה לרע"ן רכב במפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר). בשנת 1986 מונה למפקד יחידת הניסויים, בדרגת אל"ם, ובשנת 1988 למפקד מרכז שיקום ואחזקה (מש"א).

שירותו בצה"ל כקצין חימוש ראשי וראש אט"ל

בספטמבר 1991 מונה סגיס לקצין חימוש ראשי (קחש"ר), בדרגת תא"ל. בתקופתו נמשך תהליך פיתוחן וקליטתן של מערכות נשק חדשות ושיפורן של מערכות נשק קיימות, ביניהן מיגון רכבים לבט"ש, רכש וקליטת מערך ה-MLRS, שיפור מערכות נשק מונחה מדויק, שיפור מערך הצליפה וחידוש משק הרכב לסוגיו.
כמו כן, תקופת כהונתו של סגיס כקחש"ר התאפיינה בהכשרה מוגברת של כוח-אדם מקצועי באמצעות המכללה הטכנולוגית בבה"ד 20. זאת לאור הרפורמה במשרד החינוך בנושא החינוך הטכנולוגי, שגרמה למחסור בכוח-אדם מקצועי המגויס לחיל. החיל שקד על טיפוח ופיתוח כוח-אדם, שיבוץ מהנדסים במערך האחזקה ועידוד קצינים במערך הנפרש לצאת ללימודי תואר בתחום המדעים המדויקים. 
בשנת 1995 הועלה סגיס לדרגת אלוף, ומונה לראש אגף האפסנאות (אג"א) במטה הכללי, שהפך ב-1997 לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).

תפקידיו במגזר העסקי

בשנת 1998 סיים סגיס את תפקידו כראש אט"ל, והשתחרר מצה"ל לאחר 32 שנות שירות. עם שחרורו מונה למנכ"ל שופרסל, והוביל אותה למהלך הבראה והתייעלות. בשנת 2003 עזב את תפקידו והתמנה למנכ"ל גרנית הכרמל השקעות בע"מ. ב-2008 סיים את תפקידו כמנכ"ל גרנית הכרמל.

תפקידים ציבוריים

עמי סגיס הוא יו"ר אגודת הידידים של רשת אורט ישראל המקדמת את החינוך הטכנולוגי מדעי בישראל.

פרטים כלליים

סגיס הוא בוגר תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. כמו כן הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (מב"ל). הוא נשוי, ואב לבן ובת.