קאגה

תכנון ובנייה

קאגה החלה את דרכה כאוניית מערכה מסדרת טוסה, והושקה ב-17 בנובמבר 1921 במספנות תעשיות כבדות קווסאקי בקובה. ב-5 בפברואר 1922 נפסקה העבודה על שתי הספינות מסדרה זו והן נידונו למיחזור בהתאם לאמנת וושינגטון.
האמנה התירה הסבת שתי אוניות מערכה או סיירות לנושאות מטוסים בהדחק של עד 34,000 טון. קאגה, שהייתה בתהלכי בנייה באותה, נבחרה להפוך לנושאת מטוסים ב-13 בדצמבר 1923 אך העבודה עליה לא החלה לפני 1925. ההזמנה הרשמית לנושאת המטוסים קאגה התפרסמה ב-31 במרץ 1928 והיא הצטרפה לצי היפני המשולב ב-30 בנובמבר 1929 בתור נושאת המטוסים השלישית של הצי הקיסרי היפני, אחרי הושו ואקאגי.

פעילות ראשונית ופיתוח דוקטרינת נושאות מטוסים

ב-1 בדצמבר 1931 הפכה קאגה לאוניית הדגל של פלגת נושאות המטוסים הראשונה. ביחד עם בת זוגה לפלגה, נושאת המטוסים הושו, הפליגה קאגה לסין ב-29 בינואר 1932 על מנת לתמוך בחיילי הצבא היפני הקיסרי במהלך תקרית שנגחאי.
באותה עת הייתה דוקטרינת נושאות המטוסים של הצי היפני בחיתוליה. לנושאות המטוסים ניתן תפקיד טקטי של תמיכה והגנה על אוניות המערכה של הצי כחלק מדוקטרינת קרב ההכרעה של הצי. בתפקיד זה נועדו מטוסי נושאות המטוסים לתקוף את אוניות המערכה של האויב באמצעות פצצות וטורפדו. מאוחר יותר התקבלה ההבנה לפיה יש להגיע לעליונות אווירית בשלבים המוקדמים של הקרב, ועל מנת להשיג עליונות זו יש לערוך התקפות אוויריות על נושאות המטוסים של האויב. המרכיב בעיקרי באסטרטגיה זו קבע שעל היפנים להנחית מכה מקדימה מהאוויר תוך שימוש במספר רב של מטוסים. לשם כך ניתן דגש רב על מהירות המטוסים ונושאות המטוסים, וטווח הפעולה שלהם. לכן נדרשו מסלולי טיסה ארוכים יותר כדי שיוכלו לקלוט את המטוסים החדשים, הכבדים יותר.
קאגה נחשבה נחותה לאקאגי בשל מהירותה הנמוכה יותר סיפון טיסה קצר יותר. בשל מגבלותיה אלה נבחרה קאגה לעבור עבודות שיפור, שנקבעו להתחיל ב-25 ביוני 1934.

שיפוצים

במהלך השיפוצים הוסבו שני סיפוני הטיסה התחתונים להאנגרים והסיפון הראשי נמתח עד חרטום האונייה. כעת עמד אורך הסיפון על 248.55 מטרים וקיבולת המטוסים עמדה על 90 מטוסים. גם מנוע הקאגה הוחלף והעלה את כוחות הסוס של נושאת המטוסים מ-91,000 ל-127,400 כוחות סוס. לגוף האונייה נוספו 10.3 מטרים בירכתיים שנועדו להפחתת החיכוך.כל השיפורים האלה העלו את הדחק האונייה מ-27,332 ל-38,813 טון.
השיפורים להנעה התאזנו עם שיפורי המבנה ובסופו של דבר עלתה מהירותה המקסימלית של קאגה בפחות מקשר ימי אחד ועמדה על 28.34 קשר (52.49 קמ"ש).

הפשיטה על מידוויי

לאחר הפשיטה על איי מרשל וגילברט והפשיטה של דוליטל החליט יממוטו לכפות על הצי האמריקאי קרב הכרעה בו רצה להשמיד לחלוטין את כוח נושאות המטוסים האמריקאי. הוא החליט לתקוף ולכבוש את אטול מידוויי, פעולה שללא ספק קיווה שתמשוך את נושאות המטוסים האמריקאיות לקרב.
קאגה עזבה את הים הפנימי סטו למשימתה האחרונה ב-27 במאי 1942 כחלק מהצי המשולב, ביחד עם אקאגי, היריו וסוריו. על סיפונה חנו 27 מטוסי זירו, 20 מטוסי אאיצ'י ו-27 מטוסי נקג'ימה. בלי ידיעת היפנים, גילו האמריקאים את כוונותיהם מפיענוח מודיעין אותות והציבו מארב צפון מזרחית למידוויי.
בעת שגל התקיפה היפני הראשון ביצע את משימתו מעל מידוויי המריאו מטוסים מנושאות המטוסים האמריקאיות ועשו דרכן לעבר כוח נושאות המטוסים היפניות. בשעה 10:22 חגו מעל קאגה 25 מפציצי צלילה מדגם SBD דונטלס ופגעו בה עם פצצה אחת במשקל 450 ק"ג ולפחות שלוש פצצות במשקל 230 ק"ג. הפצצה הראשונה נחתה בסמוך למעלית האחורית והציתה אש במדורים הסמוכים אליה, והפצצה השנייה חדרה דרך ההאנגר העליון והציתה באש את המטוסים החמושים ומלאי הדלק שהמתינו להמראה בהאנגר. הפצצה השלישית פגעה בגשר והרגה את מפקד האונייה ואת מרבית הקצונה הבכירה. הפצצה במשקל 450 הק"ג פגעה במרכז האונייה, חדרה את סיפון הטיסה והתפוצצה גם היא בהאנגר העליון. הפיצוץ קרע את צינורות דלק המטוסים של האונייה, פגע בגנרטור שסיפק כוח למערכות כיבוי האש, והשבית את מערכות הכיבוי שפעלו על פחמן דו-חמצני. דלק המטוסים שזרם להאנגרים ליבה את האש, שתוך זמן קצר גרמה לפיצוץ 36,000 טון פצצות וטורפדו שהיו פזורים בהאנגר. בערך באותה עת נפגעו גם אקאגי וסוריו אנושות.
לאחר שלא הצליחו להשתלט על השריפה, נטשו אנשי הצוות את קאגה ונאספו על ידי משחתות. בערך בשעה 19:25 שיגרה המשחתת הגיקאזה שני טורפדו לעבר קאגה והיא שקעה. בסך הכול נהרגו 811 אנשי צוות, רובם מקרב טכנאי המטוסים וצוותי החימוש ששהו בהאנגר. בנוסף נהרגו 21 טייסים. לאובדן קאגה ושלוש נושאות המטוסים האחרות (גם היריו שקעה במידוויי) נודעה השפעה אסטרטגית רבה על המשך פעילותו של הצי היפני, ותרמה בסופו של דבר להפסד יפן במלחמה.

גילוי שרידי האונייה

במאי 1999 גילה תאגיד נאוטיקוס, בשיתוף עם הצי האמריקאי, חלק מהריסות קאגה. השרידים כוללים מחיצת האנגר באורך 15.254 מטרים, שתי עמדות תותחי נ"מ 25 מ"מ ומערך אורות נחיתה. השרידים נחים על קרקעית האוקיינוס בעומק 5,200 מטרים.