google/wiki40b huggingface dataset:
גירעון תקציבי

גירעון תקציבי הוא מונח המציין כי התחייבויות או הוצאות, שנעשו בסעיפי תקציב שונים עולות על הסכומים שהוקצו להן באותו תקציב.
בתקציב מדינה הפער נוצר כאשר ההכנסות המתוכננות של הממשלה נופלות מהוצאותיה. זה קורה כאשר ההכנסות ממסים, מאיגרות וממכירת שירותים נמוכות מההוצאות. גירעון בתקציב פירושו חיסכון שלילי של הממשלה. הגירעון ממומן על ידי מלוות מהבנק המרכזי (לדוגמה בישראל: בנק ישראל), מבנקים מסחריים או מהציבור הרוכש איגרות חוב ממשלתיות. 
משמעות הגירעון היא הזרמת כספים נוספים למשק והגדלת אמצעי התשלום. אם הגירעון ממומן על ידי הזרמת כספים לאורך זמן, תיווצר אינפלציה התואמת את שיעור ההזרמה. גירעון כזה יכול להיווצר משתי סיבות אפשריות: או בשל אי-יכולתה של הממשלה להשתלט על הוצאותיה (ואז הוא נוצר מאונס), או מרצון (במסגרת מדיניות אנטי-מחזורית שבה הממשלה קובעת מראש תקציב גירעוני כדי שישמש מייצב פיסקלי). הממשלה יוצרת במקרה האחרון בכוונה גירעון על ידי הקטנת המיסים, או על ידי הגדלה של הוצאותיה מעל להכנסותיה באמצעות עבודות יזומות, הרחבת שירותים וכו'. בכך היא מגדילה את ההכנסה הפנויה של היחידים כדי שייווצר ביקוש מצרפי שיפעיל גורמי ייצור מובטלים. ניסיון להפעיל את המשק באמצעות הגדלת מִסים במקרה כזה גורמת לירידה בביקוש ולכן אינה יכולה להוות שיטה להפעלת גורמי הייצור המובטלים.
לממשלות כלים שונים, בהם קביעת יעד גירעון, לצמצום הגירעון.
צורת היקום

כמות החומר ביקום

מה שיקבע את עתידו של היקום הוא כמות החומר בו – אם היא גדולה מספיק כדי ליצור כוח משיכה הדדי שיבלום את התפשטות היקום ואולי יכוץ אותו בחזרה, אם לאו. בעוד מדידת החומר הנראה ביקום נחשבת פשוטה יחסית, מדענים מנסים כבר שנים ארוכות לקבוע את כמות החומר האפל ביקום, ורק תשובה לשאלת כמות החומר הכללית ביקום תיתן תשובה לשאלת עתידו.

משמעות התאוריה

משמעות תאוריה זו היא כי המרחק בין הכוכבים והגלקסיות הולך וגדל, כך שבסופו של דבר יאבדו כל הכוכבים בחלל האינסופי. במצב זה, בשל פיזור כמות האנרגיה של היקום, שהיא סופית (ומוגבלת) במהותה, יגיע היקום למצב של קיפאון.

התפתחויות השנים האחרונות

במהלך המאה ה-20 הייתה מחלוקת בין מדענים אם תאוריה זו נכונה, והיו שהאמינו שהיקום ישוב ויתכווץ בכיווץ גדול (ההפוך למפץ גדול) אולם מאז נמצאו עדויות התומכות בתאוריית היקום הפתוח. תאוריות מאוחרות יותר הגורסות כי לא רק שהתפשטות היקום לא תעצר, אלא שקצב ההתפשטות יגדל, עקב כוחות דחייה הנוצרים בריק שבין הגלקסיות. לפי תאוריה זו תתרחש התפשטות אינפלציונית של היקום, כלומר כזו שהקצב שלה גדל.
מרתון ירושלים

התחרות

מסלול המרתון משתרע בלבה של ירושלים, מן העיר העתיקה במזרח ועד גבעת רם במערב, ומהר הצופים בצפון העיר ועד לדרך חברון בדרומה. תחילת המרתון וסיומו הם בקרבת משכן הכנסת והרצים חולפים ברחובותיה המרכזיים של העיר ובסמוך לאתריה העיקריים, ובהם מוזיאון ישראל, בית המשפט העליון, משכן נשיאי ישראל, חומות העיר העתיקה והרובע הארמני, שני הקמפוסים של האוניברסיטה העברית ומוסדות תרבות שונים כתיאטרון ירושלים, תיאטרון החאן ובריכת הסולטאן. מסלול המרתון הוא קשה יחסית משום הסביבה ההררית ומרובת השיפועים של ירושלים.
ביום המרתון נערכים בעיר גם מרוץ לחצי מרתון, מרוץ ל-10 קילומטרים ומרוצים עממיים למרחקים קצרים.
בתחרות משתתפים באופן קבוע רצים מארגון רצים ללא גבולות.

פעילויות נוספות במרתון

במתחם המרתון מתקיימות בדרך כלל פעילויות מהנות ושיחות על תזונה ובריאות לפני ואחרי המרוץ כגון: עמדת טרמפולינות לחימום ולגמישות הגוף, עמדת קפה טורקי בחסות חברת עלית וסדנאות עם כדורי גמישות.
אגד ערים

אגד ערים (באנגלית: Conurbation) הוא אזור עירוני המורכב ממספר ערים או ישובים אשר, עקב גידול האוכלוסין והתרחבותם, התמזגו פיזית לשטח בנוי רציף. 
בישראל נחשב גוש דן לאגד ערים, שבמרכזו תל אביב.
מטרופולין כוללת בדרך כלל אגד ערים במרכזהּ בנוסף ליישובים ואזורים נוספים מסביב עם קשר הדוק, בעיקר של יוממות, אל מרכז אגד הערים. מטרופולין יכולה לכלול אגד ערים אחד או יותר שקיימים ביניהם קשרי גומלין הדוקים.
דוגמאות לאגדי ערים:
אזור לונדון (מאוגד רובו תחת העיר Greater London, לונדון רבתי)
אזור טוקיו (טוקיו, צ'יבה, יוקוסוקו, קווסאקי, יוקוהמה וכדומה)
אזור מוסקבה (מוסקבה, חימקי, מיטישי, ליוברצי וכדומה)
יצאתי לחפש מחסה

העלילה

חמישה-עשר סיפורי הקובץ מאירים מציאות קשוחה בהוויה ישראלית עירונית, לחוצה וקדחתנית. הסיפורים כתובים כמו סרט קצר, ומציגים מיניות בוטה בסיטואציות של חוסר מוצא נפשי, באמצעות מבע אנושי קשוב ומתוח. גיבוריהם מורדים בתפקידים החברתיים שבהם הם לכודים, ובניסיונות ההיחלצות שלהם הם שוקעים בהתעסקות פולחנית בגופניותם, והופכים עולם של תשוקה ואלימות למחאה חברתית נוקבת. 
רוב הגיבורים חיים מחוץ לזרם המרכזי, ושקועים בעולמם הפנימי המיוסר. ביניהם, טרנסג'נדר שרצח את מאהבו ונמלט מהחוק בסיפור הפותח "יצאתי לחפש מחסה", צעירה הסובלת מהפרעות אכילה ב"מכורה", זקנה החיה בעולם דמיוני והזוי ומשווה את מאהבה הזקן לכוכב קלינט איסטווד בסיפור "עניבות מאמריקה", צעירה שעוברת לילה סהרורי בטרמפ שלקחה בלוס אנג'לס בסיפור "חטופה", ועוד גיבורים שחייהם הסהרוריים נסחפים למציאות אלימה.

הפרשנות

ישראל עוסקת בגופניות כמראה לחיי הנפש של הגיבורים. הם בודקים את עצמם במראה, מתעסקים בכפייתיות בפולחני גוף, מקיאים, מריירים, אפילו בודקים את צואתם – והכול כאלגוריה לתהליכים הנפשיים הקשים שבהם הם נתונים. 
"לא מחסה הוא שמעניקה יעל ישראל לגיבוריה, אלא מראה מלוטשת היטב, שהיא בבחינת מלכודת למערומיו הבלתי מחמיאים של הפרט," כותבת אסנת בלייר בביקורתה במוסף הספרותי של מעריב ב-12.3.1993. והיא מוסיפה: "ישראל בוחרת להכות בקורא ישירות בפניו ואין בה רחמים. הנוקאאוט הוא מיידי, מפיל דמויות וקוראים כאחד ולא מותיר פתח להתאוששות מהירה. התייפייפות לשונית אינה נמנית עם מאפייניו של קובץ זה, וההתבוססות הגיבורים בשתיקתם, בשיגעונם, במיניותם המיוסרת ובמלחמתם התמידית בבני זוגם זוכים לתיאורים דקדקניים נטולי עידון לשוני. אבל לא רוע לב הוא שמנחה את עטה של הסופרת, אלא כאב וכעס על מציאות מסרסת. הקצב והדינמיות אשר היא מקנה לספרה באמצעות משפטים קצרים, הומור ציני ומתח, כמו היו סרטים קצרים וממוקדים, אינם משלים את הקורא בדבר ניסיונות ההיחלצות של הגיבורים".
טמפיקו

היסטוריה

במשך מאות שנים לפני הגעת הספרדים לאזור, שכנה בו התיישבות ילידית בשם טמפיקו. משמעות השם בשפת ואסטק היא "מקום הלוטרות".
הספרדים הראשונים להגיע לאזור היו אנשי המשלחת של אלונסו אלברס דה פינדה ב-1520. הם ניסו להקים מוצב על גדות נהר פאנוקו, אך הילידים מנעו את ההקמה. באותה שנה נשלחה משלחת נוספת, אך גם היא לא צלחה.
ב-1532 הכומר הפרנציסקני אנדרס דה אולמוס הקים באזור מיסיון ומנזר. ב-26 באפריל 1554 נוסדה התיישבות סביב המנזר והמיסיון שנקראה סן לואיס דה טמפיקו. לאחר מספר התקפות של שודדי ים ההתיישבות הועברה מהגדה הצפונית של הנהר אל הגדה הדרומית.
העיר הנוכחית נוסדה ב-12 באפריל 1823 על ידי קבוצת אנשים מהעיר אלטמירה הסמוכה. ההתיישבות הפכה תוך שנים ספורות לנמל חשוב.
ב-1829 ספרד שלחה כוחות מקובה לכיבוש טמפיקו כצעד ראשון בדרך להשתלטות מחדש על מקסיקו העצמאית. כוח מקסיקני בפיקוד הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה הצליח לעצור את הספרדים והשתלט מחדש על העיר.
בתחילת המאה ה-20 התחילו להפיק נפט באזור טמפיקו. בעקבות כך התפתחה בעיר תעשיית נפט שגרמה לגדילה של האוכלוסייה.
ב-9 באפריל 1914, במהלך המהפכה המקסיקנית, ספינה מקסיקנית עצרה בטעות ספינה עם מספר מלחים אמריקאים ליד חופי טמפיקו. התקרית הזו הובילה לפרשת טמפיקו במהלכה ארצות הברית כבשה את עיר הנמל וראקרוס למספר חודשים.

כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת על הנמל שלה ועל התעשייה בה ובערים אחרות במטרופולין של טמפיקו.

חינוך

בעיר נמצאים מספר קמפוסים של אוניברסיטאות, בהם הקמפוס של האוניברסיטה האוטונומית של טמאוליפס.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל פרנסיסקו חבייר מינה, הקרוי על שמו של פרנסיסקו חבייר מינה שהיה לוחם מקסיקני שנהרג במלחמת העצמאות של מקסיקו. הנמל מציע טיסות למספר יעדים בתוך מקסיקו.
גרדנר פוקס

ביוגרפיה

גרדנר גדל והתחנך בברוקלין, ניו יורק, כאשר מגיל צעיר הושפע מכותבי מדע בדיוני כאדגר רייס בורוז, הארולד לם וטלבוט מונדי. קיבל רישיון לעיסוק בעריכת דין ב-1935, אך בשל מצוקות השפל הגדול החל לכתוב קומיקס עבור חברת DC קומיקס. הוא גם תרם לעיתים למגזינים מז'אנר הספרות הזולה של שנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20. בהיותו איש אשכולות, הוא שילב ברצועות הקומיקס התייחסויות היסטוריות, מדעיות ומיתולוגיות רבות. כך למשל, בסיפורי האטום, גרדנר עסק במרד ההונגרי, המרוץ לחלל, מיתולוגיה נורדית ונומיסמטיקה. כתב נובלות גרפיות וסיפורים תחת שמות ספרותיים מגוונים.
פוקס עזב את חברת DC בשנת 1968 והמשיך לכתוב סיפורים מז'אנרים כדוגמת חרב וכושפות, פנטזיה, רומנים, פשע, מערבונים וספרות היסטורית. עם תחילת שנות ה-70 כתב בקצרה עבור חברת מארוול קומיקס.
דמותו של הגרין לנטרן גאי גרדנר קרויה על שמו. בשנת 1998 הוענק לו פרס הארווי לאחר מותו והוא הונצח בהיכל התהילה של הקומיקס ע"ש ג'ק קירבי. כשנה לאחר מכן הונצח בהיכל התהילה של פרס אייזנר.
מכולת

מכולת היא חנות לממכר מוצרי מזון לבית ומגוון מוצרים שימושיים לאחזקה ביתית שוטפת. 
אף על פי שעדיין קיימות חנויות מכולת, בעיקר בשכונות ותיקות, המושג מתקשר בתודעה עם מושגים הזכורים בנוסטלגיה. חנויות מכולת של פעם פינו מקומן, במקרים רבים, לחנויות סופרמרקט או מינימרקט, המכילות מגוון רחב יותר של מוצרים.

בישראל

חנויות המכולת היו העוגן המסחרי של כל שכונה או אזור מגורים בכל עיר, עד לשנות ה-70 של המאה ה-20. מכרו בהן את כל מצרכי המזון לבית, למעט ירקות ופירות, שנמכרו אצל הירקן, ובשר, שנמכר באטליז. מבחר המוצרים היה אמנם דל יחסית לימינו, אך הקנייה הביתית, כמו האווירה הכללית בישראל, הייתה אינטימית, בעלי המכולת (החנוונים) הכירו כל משפחה וידעו על הרגלי הצרכנות שלה, ושכנים לאותו אזור מגורים נפגשו בתור במכולת. 
חנויות המכולת היו קטנות וצפופות, ולא כללו מעברים כמקובל כיום בסופרמרקטים. המצרכים נמצאו על מדפים שהקיפו את החנות סביב סביב לאורך הקירות ועד גובה התקרה. בנוסף היה מקרר מוצרי חלב ומוצרים בתפזורת כגון דג מלוח שנמכר מתוך חבית. 
שירות עצמי לא היה מקובל כמעט. את מרבית המוצרים צריכים היו הקונים לבקש מהחנווני והוא הורידם ממדפים גבוהים, הביאם מאחורי הדלפק או מהמחסן, פרס את הגבינות, שקל ועטף אותן, וככלל שירת את לקוחותיו איש בתורו, כך שהקונה הבא נאלץ לחכות לסיום כל הקנייה של קודמו. לעיתים קרובות נוהלו חנויות המכולת על ידי שני בני זוג ואף ילדיהם, כדי לאפשר את פתיחת בית העסק לאורך כל היום (מלבד הפסקת צהריים) וכדי לשרת יותר מקונה אחד במקביל. 
החל מ-1958 החלו להיפתח חנויות סופרמרקט גדולות של רשתות מזון, ותרבות הקניות השתנתה. מכולות רבות איבדו מרווחיותן, וכיום מספרן קטן בהרבה ממה שהיה עד לפני כמה עשרות שנים.
בעקבות המחאה החברתית של קיץ 2011 החלו להיפתח בישראל חנויות מכולת קואופרטיביות בשם "העגלה". במספר יישובים, שמצפה רמון היה הראשון שבהם, הוקמה מכולת קהילתית אשר שמה לה למטרה להוזיל את עלויות המזון ועל ידי הקמת קואופרטיב הקימו החברים את המכולת.
אנדריי מרזליקין

ביוגרפיה

אנדריי מרזליקין נולד בעיר קורוליוב (בעבר, קלינינגרד) שבמחוז מוסקבה וכמרבית תושבי העיר גם אבי המשפחה עבד בתחום תעשיית החלל. 
מרזליקין עצמו למד הנדסת רדיו והנדסת חלל והוא בעל תואר בכלכלה. במקביל, סיים לימודי משחק במכון גרסימוב לקולנוע (בסדנה בבימויה של י. קינדינובה). בזמן הלימודים הוא כיכב בסרט הקצר "איך ביליתי את הקיץ שלי" (בבימויה של נ. פוגוניצ'בה) וקיבל את פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של VGIK.

עמדותיו

השחקן תומך בבדלנים הרוסים במלחמה בדונבאס ומכנה אותם "גיבורים". בנוסף, במאי 2015 ביקר מרזליקין בדונייצק, שם הוא ושאר שחקנים רוסים אחרים הציגו את הסרט "מצודת ברסט".
הלשכה לתערוכות בינלאומיות

תערוכות נושא ותערוכות בינלאומיות

תערוכות נושא מתקיימות בין שתי תערוכות עולמיות ונמשכות שלושה חודשים. בתערוכות יכולים להשתתף מדינות, ארגונים בינלאומיים, ארגונים אזרחיים וחברות מסחריות, ככל שהתצוגות עולות בקנה אחד עם נושא התערוכה. ביתני התצוגה נבנים על ידי המדינה המארחת ולא על ידי הגופים המשתתפים ואין המדינה גובה דמי שכירות או תשלום אחר עבור השימוש בביתן. הביתן הגדול ביותר בתערוכה בינלאומית מוגבל לשטח של 1,000 מ"ר ושטח התערוכה כולה אסור שיעלה על שטח של 250 דונם. הערים המארחות מבקשות בדרך כלל לנצל את התערוכה כדי לחזק את תדמיתן בזירה הבינלאומית.

ישראל בתערוכות בינלאומיות

מדינת ישראל חתמה על אמנת הלשכה לתערוכות בינלאומיות והצטרפה לארגון ב-31 במאי 1952. ישראל הפסיקה חברותה ב-18 בפברואר 1988 ושבה והצטרפה לארגון ב-10 ביוני 1997.

תערוכות בינלאומיות שהתקיימו בישראל

התערוכה הבינלאומית הראשונה בארץ נקראה בשם: "אקספו 1953 ירושלים - לכבוש את המדבר" והיא נערכה בשנת 1953 בבנייני האומה בירושלים.
התערוכה הבינלאומית השנייה שהתקיימה בארץ והוכרה באופן רשמי על ידי הלשכה לתערוכת בינלאומיות הייתה: 
כיבוש השממה (או בשמה הרשמי: תערוכת אקספו "ירושלים 1953") הייתה תערוכה עולמית אשר נערכה בירושלים, ישראל במרכז הקונגרסים הבינלאומי בנייני האומה בין התאריכים ה-22 בספטמבר 1953 ל-14 באוקטובר 1953. התערוכה הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה שנערכה בישראל, התערוכה הוכרה על ידי ה-BIE. בתערוכה השתתפו 13 מדינות וביקרו בה כמיליון וחצי מבקרים. בחודש מאי 1956 נערכה בבית דגן תערוכה מיוחדת, שהוכרה על ידי ה-BIE, בנושא: "גידול הדרים" תחת השם: התערוכה הבינלאומית לחקלאות במסגרת פרויקט "הקונגרס הבינלאומי הרביעי של מגדלי פרי הדר התיכון" התקיימה בין התאריכים 21 במאי ל -20 ביוני 1956.
אולג יפרמוב

ביוגרפיה

אולג יפרמוב נולד במוסקבה למשפחת פקיד במערכת גולג. חלק מילדותו הוא העביר ביחד עם אביו במחנות עבודה בו הכיר את העולם התחתון. הוא אהב תיאטרון ונרשם לחוג תיאטרון לילדים. בשנת 1945 הוא התקבל ללימודים בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1949 לאחר סיום לימודי משחק יפרמוב לא התקבל לתיאטרון אמנותי אך קיבל הזמנה לתיאטרון לילדים העירוני. כישלון לכאורה זה הפך להצלחה כי בתקופתו תיאטרון לילדים התפתח לתיאטרון פופולרי של העיר. בתיאטרון זה יפרמוב עבד עד לשנת 1957 כאשר כבר בשנת 1955 הוא ביים את הצגתו הראשונה.
במקביל לעבודה בתיאטרון יפרמוב היה מלמד בבית הספר למשחק בה למד לפני מספר שנים. תוך זמן קצר סביבו התגבשה קבוצה של שחקנים צעירים (אולג טבקוב, גלינה וולצ'ק, יבגני יבסטיגנייב ועוד) שהיו מעוניינים להקים תיאטרון חדש. בשנת 1956 הקבוצה הציגה את המחזה הראשון בבימוי אולג יפרמוב. לתיאטרון לא היה בניין קבוע ולכן הם נדדו בין הבמות השונות. התיאטרון קיבל שם "סוברמניק" (בן זמנינו). בשנת 1961 לתיאטרון חדש הוקצב בניין ישן על כיכר מאיאקובסקי. זה היה מקרה נדיר שתיאטרון חדש הוקם על ידי השחקנים ולא על ידי החלטת השלטונות. בשנת 1970 יפרמוב העלה על במת התיאטרון שהוא הקים את ההצגה האחרונה. 
בסוף שנות ה-60 התיאטרון האמנותי במוסקבה היה במשבר קשה ואולג יפרמוב קיבל הזמנה לבוא לתיאטרון בתוך מנהלו. באותה תקופה בתיאטרון היו כ-150 שחקנים (לעומת כ-36 בסוברמניק ממנו יפרמוב בא) שחלקם לא שיחקו כבר מספר שנים. תוך מספר שנים יפרמוב הצליח לשנות את מצב התיאטרון ועם פרוץ השינויים מספר שחקנים פופולריים הסכימו להצעת יפרמוב להגיע לתיאטרון. אומנם הגעת שחקנים חדשים החזירה לתיאטרון את הקהל אך הגדילו עוד יותר את להקת התיאטרון. יפרמוב הצליח להחזיר לבמה את השחקנים של הדור הוותיק ולעלות הצגות עם השחקנים הצעירים אך עם דור הבניינים של התיאטרון הוא לא הצליח למצוא שפה משותפת. בשנת 1987 משבר בתיאטרון התפרץ מחדש והו התפצל ל-2 תיאטראות נפרדות. יפרמוב המשיך להוביל "תיאטרון אמנותי על שם צ'כוב" עד סוף חייו.
במקביל לעבודה בתיאטרון יפרמוב הצטלם בעשרות סרטי קולנוע החל משנת 1955 ועד לשנת 1998. הוא השתתף במספר סרטים פופולריים אצל במאים כמו אלדר ריאזנוב (הזהר מהמכונית), סרגיי בונדרצ'וק ורולאן ביקוב.
בנו מיכאיל יפרמוב הוא גם שחקן תיאטרון וטלוויזיה ידוע.
מריו מוטץ'

קריירה

מוטץ' התחיל את הקריירה שלו בליגות הנמוכות של בלגיה. בקיץ 2005 חתם בקבוצת המילואים של אלמניה אאכן. בקיץ 2007 הוא הצטרף לאראו. ב-16 ביולי 2009 חתם במץ מהליגה הצרפתית השנייה. בשנת 2011 חתם בסיון ולאחר שנה חתם בסנט גאלן.
ביולי 2017 חתם בפרוגרס נידרקורן מליגת העל הלוקסמבורגית.
מוטץ' ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת לוקסמבורג נגד רוסיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ב-19 בנובמבר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד בלגיה שנגמר בתיקו 1-1. לזכותו של מוטץ' 78 הופעות בנבחרת ו-3 שערים. מוטץ' שימש כקפטן הנבחרת והוא שיאן ההופעות בנבחרת עם 102 הופעות.
קרל פרידריך, נסיך הוהנצולרן

ביוגרפיה

קרל פרידריך נולד ב-20 באפריל 1952 בזיגמרינגן, לפרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן ולמרגריטה, נסיכת ליינינגן, בתם של קרל, נסיך ליינינגן, ומריה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
קרל פרידריך למד מנהל עסקים באוניברסיטת פריבור, שווייץ.
קרל פרידריך הוא היו"ר והבעלים הבלעדי של קבוצת פירסט פון הוהנצולרן), הכוללת  נדל"ן, יערות, והמעסיקה 400 עובדים, והוא בעל 50% מהמניות בחברת Zollern GmbH und Co. KG (עבודות פלדה, טכניקות שידור) המעסיקה 2800 עובדים.
ב-17 במאי 1985 התחתן קרל פרידריך עם הרוזנת אלכסנדרה שנק פון שטאופנברג, בתם של הרוזן קלמנס אנטון שנק פון שטאופנברג (בן דוד ראשון של קולונל קלאוס שנק פון שטאופנברג) והרוזנת קלמנטינה אליזבת וולף-מטרניך צור גראכט, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים, אולם ב-21 בינואר 2010 התגרשו השניים. ב-17 ביולי 2010 התחתן קרל פרידריך בשנית עם קתרינה (נינה) דה זומר, צלמת גרמנייה.
על פי החוקה של רומניה משנת 1923, קרל פרידריך הוא היורש החוקי של כס המלוכה הרומני לאחר מותו של מיכאי הראשון, מלך רומניה. עם זאת, בראיון בשנת 2009, הוא הצהיר, כי אינו מעוניין בכס המלוכה הרומני.
הנסיך חי באחוזת הציד בית יוזפלוסט, ואילו בית הציד הסמוך משמש את אחיו אלברכט, בעוד אחוזת קראוכנווייס הקרובה משמשת את גרושתו, הנסיכה אלכסנדרה. כמו כן, הוא הבעלים של טירת אומקירך.
בנוסף, יש לו משרדים בטירת זיגמרינגן אשר פתוחה גם לציבור, ומשמשת עבור המשפחה לחתונות ושאר המאורעות הרשמיים.
זיינבה הרדגה

זיינבה הרדגה (בבוסנית: Zejneba Hardaga), היא חסידת אומות העולם בוסנית. הרדגה היא המוסלמית הראשונה שקיבלה תואר זה. את התואר קיבלה הרדגה יחד עם בעלה מוסטפא ובני משפחה נוספים על הצלת משפחות יהודיות בעיר סרייבו בזמן השואה.
משפחות קביליו היהודית והרדגה המוסלמית חיו בידידות שנים רבות לפני מלחמת העולם השנייה. בהפצצות חיל-האוויר הגרמני שקדמו לפלישת הגרמנים ליוגוסלביה באפריל 1941, נהרס ביתם של בני משפחת קביליו ובני המשפחה נמלטו להרים. בעלה של הרדגה, מוסטפא הרדגה, אשר השכיר למשפחת קביליו מבנה למפעל המשפחתי שלהם, הציע מיד לבני משפחת קביליו לבוא ולהתגורר בביתו. 
בבית משפחת הרדגה (שהייתה משפחה מוסלמית אדוקה) התגוררו מוסטפא (Mustafa), אשתו זיינבה (Zayneba) ואחיו של מוסטפא, איזט (Izet) עם אשתו בשרייה (Bachriya). 
אף על פי שעל קיר ביתם ששכן מול בניין הגסטפו היה שלט ענק שמצהיר שכל מי שיסתיר יהודים יוצא להורג יחד עם משפחתו, קבלה משפחת הרדגה את משפחת קביליו בזרועות פתוחות כחלק מהמשפחה. יוסף ורבקה קביליו וילדיהם בינקו וטובה, הוסתרו בכספת ענק במרתף הבית של משפחת הרדגה ובשלב מסוים של המלחמה, כשהאיום הלך וגדל, עזרו בני משפחת הרדגה לבני משפחת קביליו לברוח למקום מבטחים. 
בני משפחת קביליו שרדו את השואה ועם סיום המלחמה חזרו לעיר סרייבו. משפחת הרדגה אירחה אותם בשמחה, החזירה להם את התכשיטים שהושארו אצלם למשמרת, ועזרו להם להתחיל חיים חדשים.
משפחת הרדגה שילמה מחיר כבד על הצלת יהודים. אביה של זיינבה הרדגה, אחמד סדיק (Ahmed Sadik), נתפס על ידי הנאצים, הוצא להורג ומקום קבורתו אינו ידוע.
בין שמות היהודים על מצבת זיכרון לקורבנות השואה בסרייבו, נמצא גם שמו של אחמד סדיק.
לאחר המלחמה עלו בני משפחת קביליו לארץ ישראל והשתקעו בירושלים.
בשנת 1984 בעקבות עדותה של משפחת קביליו הוכרו בני משפחת הרדגה : זיינבה, מוסטפא, איזט בשרייה ואחמד סדיק כחסידי אומות העולם. הם היו המוסלמים הראשונים שזכו להכרה כחסידי אומות העולם.
בשנת 1985 הגיעה זיינבה הרדגה לישראל נטעה עץ בשם משפחתה, וקבלה בשמם את אותות חסידי אומות העולם. היא הגשימה את חלומה לשתות קפה על המרפסת עם יוסף ורבקה קביליו. 
במעמד הענקת התואר ביד ושם, התייחסה זיינבה לשאלה איך מוסלמית מאמינה, הייתה מוכנה לסכן את חייה להצלת יהודים ואמרה : "אח נשאר אח, ולא חשוב מה דתו". 
כ-50 שנה לאחר מלחמת העולם השנייה התהפכו היוצרות: הניצולים נהפכו למצילים.
בשנת 1992, כששמעו בני משפחת קביליו על המלחמה ומעשי הרצח בעיר סרייבו, הם התגייסו להצלת בני משפחת הרדגה מן התופת. בסיוע ממשלת ישראל אנשי יד ושם והג'וינט, הוברחו בני משפחת הרדגה: זייניבה הרדגה, בתה אאידה (עם בעלה ברנמיר ובתה סטלה) ועלו לישראל. 
לאחר כשנה בארץ נפטרה זיינבה הרדגה בישראל, והובאה לקבורה. מוסלמית ראשונה שקבורה בבית עלמין יהודי.
בתה של זיינבה, אאידה (שינתה את שמה לשרה פצ'נץ), בעלה ובתה התגיירו וקשרו את גורלם עם גורל העם היהודי בארץ ישראל.
סטלה, נכדתה של זיינבה, שרתה כקצינה בצה"ל.
סיפורה של זיינבה הרדגה סופר בסרטם של אלה אלתרמן ויהודה ביטון האשה מסרייבו.
אלן דזגוייב

קריירה

אלן דזגוייב נולד בבסלן שבצפון אוסטיה - אלניה, להורים שהיגרו מגאורגיה, והחל לשחק כדורגל בקביעות כבר בהיותו בבית ספר יסודי. בשנת 2000 הוא הצטרף לקבוצת נוער מהעיר ולדיקווקז בשם "יונוסט ולדיקווקז", שהשתייכה למועדון אלניה ולדיקווקז אותו אהד, וב-2005 החל ללמוד באקדמיית הכדורגל המיוחדת "קונופליוב" מהעיר טוגליטאי.
בשנת 2012 אחרי טורניר יורו מוצלח במיוחד מועדון הכדורגל "ארסנל" האנגלי החליט להחתים לשורותיו את הקשר-ווינגר-פליימייקר אלן דזגוייב תמורת 13 מיליון לירות שטרלינג.
בשנת 2006 החל דזגוייב את הקריירה המקצוענית שלו בגיל 15, במועדון קריליה סובטוב-SOK מהליגה הרוסית השנייה. הוא שיחק 37 פעמים במדי קריליה-סובטוב בעונות 2006 ו-2007, וכבש שישה שערים. בדצמבר 2007 חתם דזגוייב בקבוצת צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית.
בעונת 2008, עונת הבכורה שלו בליגה הרוסית, כבש דזגוייב שמונה שערים ובישל תשעה בליגה. הוא כבש גם שני שערים בגביע הרוסי וסייע לצסק"א לזכות בו, וכן הבקיע שלושה שערים במסגרת גביע אופ"א. יכולתו הטובה והכישרון הרב שהפגין הביאו לשבחים רבים כלפיו בתקשורת הרוסית, וסגנון משחקו הושווה לזה של דמיטרי לוסקוב. בסיום העונה הוא זכה בתואר "הכדורגלן הצעיר של השנה ברוסיה".
ב-2009 המשיך דזגוייב את יכולתו הטובה, וזכה עם צסק"א בסופר קאפ הרוסי ובגביע רוסי שני ברציפות. בהופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, מול וולפסבורג הגרמנית בספטמבר אותה שנה, הבקיע דזגוייב שער, שלא מנע את הפסד קבוצתו בתוצאה 3-1. הוא כבש שני שערים במסגרת שלב הבתים של המפעל בעונת 2009/2010, וסייע לקבוצתו להעפיל לשמינית הגמר, שם ניצחה את סביליה על אף שדזגוייב נעדר מצמד המפגשים בעקבות פציעה.
בעונת 2017/2018 שותף במשחקי שלב 16 האחרונות בליגה האירופית והבקיע את שער הניצחון נגד הכוכב האדום בלגרד, שבעקבותיו הקבוצה הבטיחה את מקומה בשמינית גמר הטורניר.

נבחרת לאומית

בעקבות הצטיינותו הרבה במדי צסק"א מוסקבה בליגה הרוסית, זומן דזגוייב על ידי חוס הידינק לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של רוסיה באוקטובר 2008, למשחק מול גרמניה במוקדמות מונדיאל 2010. במשחק זה הוא נכנס כמחליף בהפסקת המחצית ולא מנע את הפסד נבחרתו. בכך הוא היה לאחד מהשחקנים הצעירים ביותר ששיחקו בנבחרת רוסיה. במהלך קמפיין המוקדמות המשיך דזגוייב לשחק בקביעות בנבחרת בתור שחקן מחליף, אך לא סייע לנבחרתו לעלות למונדיאל, לאחר שהפסיד עמה בשלב הפלייאוף לסלובניה.
בוריס קופיטוביץ'

קריירה

קופיטוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בודוצ'נוסט פודגוריצה. ב-1 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד מלאדוסט פודגוריצה. את העונה הראשונה שלו כשחקן בקבוצה הבוגרת סיים עם 12 הופעות כאשר ב-11 מתוכן הוא פתח בהרכב. בעונת 2013/2014 הפך לשחקן הרכב במועדון וסיים את העונה עם 24 הופעות. ב-30 במאי 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד זטה.
ביולי 2015 חתם בהפועל עכו הישראלית. את שער הבכורה שלו כבש בניצחון 1:0 על עירוני קריית שמונה. במאי 2016 ירד קופיטוביץ ליגה עם הפועל עכו אחרי תיקו 1:1 מול עירוני קריית שמונה, בתום העונה קופיטוביץ שוחרר מהמועדון.
בקיץ 2016 חתם במלאדוסט פודגוריצה. לאחר חצי שנה עבר לצ'וקריצ'קי. באוגוסט 2019 חתם בבאטה בוריסוב.

קריירה בינלאומית

קופיטוביץ' שיחק בעברו בכל הנבחרות הצעירות של מונטנגרו.
ב-28 במאי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונטנגרו בהפסד 2-0 לסלובניה.
ז'ול אוליצקי

אודות

אוליצקי נולד כהבל דמיקובסקי, למשפחה יהודית בעיירה סנובסק שבמחוז צ'רניהיב באוקראינה הסובייטית. כמה חודשים לפני שנולד אביו, אשר שימש כקומיסר, הוצא להורג על ידי הממשלה הסובייטית. בשנת 1923 עזב את אוקראינה לארצות הברית יחד עם אמו וסבו, והשפחה התיישבה בברוקלין. בשנת 1926 אמו התחתנה עם היימן אוליצקי, אשר נתן את שם משפחתו לז'ול.
אוליצקי גילה עניין בציור ובשנת 1935 החל ללמוד אמנות במנהטן. הוא זכה בפרס על יצירותיו עוד בתיכון. הוא קיבל מלגה ללמוד במכון פראט ואחר כך התקבל לאקדמיה הלאומית לעיצוב (National Academy of Design ) בניו יורק. אחר כך המשיך ללמוד ב-Beaux Arts Institute בניו יורק בין השנים 1940 ל-1942.
אוליצקי התגייס לצבא האמריקאי בעקבות מלחמת העולם השנייה ובשנת 1945 שוחרר. הוא נישא ונסע לפריז, שם למד בבית הספר של אוסיפ זאדקין וב-Academia de la Grande Chaumiere.
בשנת 1951 חזר לניו יורק. הוא קיבל תואר ראשון (52) ושני (54) מחינוך אומנותי מאוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1959 הציג לראשונה תערוכת יחיד ב-French & Company.
בשנת 1966 ייצג את ארצות הברית בביאנלה של ונציה.
בשנת 2007 נפטר מסרטן.