google/wiki40b huggingface dataset:
פודינג חג המולד

פודינג חג המולד (באנגלית: Christmas pudding) הוא פודינג מסורתי הנאכל כקינוח במטבח האנגלי ביום חג המולד (25 בדצמבר). מקורו של מאכל זה בימי הביניים.
המאכל לרוב מיוצר עם מצרכים יקרים במטרה לפאר את ארוחת החג שהוא מוגש בסיומה. פודינג זה כולל שומן רב וכן סירופ סוכר המעניקים לו את צבעו החום. הפודינג מתובל בברנדי (ולעיתים בבירה) וכן במיץ תפוזים.
המאכל בושל באופן מסורתי בחיתול, ולאחר מכן נתלה על וו ויובש במשך מספר שבועת. החל מהתקופה הוויקטוריאנית החלו לאדות את הפודינג במשך שעות רבות (ולאחר המצאת סיר הלחץ קוצר משך האידוי).
הפודינג מוגש לצד שמנת או רוטב בשמל.

היסטוריה

מקורו של המאכל בימי הביניים עת הוגש בארוחת חג המולד פאי העשוי בשר קצוץ (לרוב שילוב של עוף וארנבת. לימים נוספו לפאי סוכר, תפוחים, ופירות הדר מסוכרים, ובמהלך המאה ה-14 נוצרה גרסה של הפאי הכוללת בשר בקר טחון, צימוקים, שזיפים, דומדמניות ותבלינים, כאשר בתקופה זו הכינו את המאכל עם 13 מרכיבים, כסמל לשליחים של ישו. החל משנת 1595 החלו להוסיף למאכל פירות יבשים וביצים.
בשנת 1664 הקהילות הפוריטניות באנגליה אסרו על הכנת המאכל, מאחר שהוא "עשיר" מדי בטעמיו ולא "צנוע".
בשנת 1714, על אף התנגדות הקוויקרים, הורה המלך ג'ורג' הראשון על הגשת הפודינג בארוחת חג המולד המסורתית. בפודינג זה לא הוכנס בשר טחון, והוא הוגש כקינוח.
בתקופה הוויקטוריאנית היה הפודינג מאכל אהוב על הנסיך אלברט, כשהוא מוכן בשיטת אידוי. המתכון מתקופה זו כלל השריה של שעות רבות של פירות בברנדי ולאחר מכן אידוי ממושך.

מסורות

מסורות רבות נוצרו סביב הכנת המאכל - ובהם הכנת המאכל עם 13 מרכיבים, הכנת הפודינג חמישה שבועות לפני חג המולד, הכנתו כאשר כל אחד מבני הבית משתתף בבחישתו, הטמנת מטבע בתוך המאכל למזל טוב למי שמוצא אותו או טבעת זהב המבשר נישואין למוצא הטבעת.
סטייט בנק אוף אינדיה

סטייט בנק אוף אינדיה (באנגלית: State Bank of India) הוא הבנק הגדול ביותר שפועל בהודו.

היסטוריה

הבנק הוקם בשנת 1955 כאשר הבנק האימפריאלי של הודו הולאם על ידי ממשלת הודו. בזמן ההלאמה הבנק האימפריאלי היה אחד הבנקים הגדולים בהודו ושלט ביותר משליש מהפעילות הבנקאית במדינה. שורשי הבנק נעוצים במספר בנקים שהוקמו בראשית המאה ה-19 על ידי הראג' הבריטי.
נכון לדו"ח השנתי 2012-2013, הבנק הוא הגדול ביותר בהודו עם 17 אלף סניפים, מעסיק כ-230,000 עובדים ובעל פדיון של 36.9 מיליארד דולר. הבנק עדיין נשלט ברובו (62.31%) על ידי ממשלת הודו.
הבנק מקיים פעילות גם מחוץ להודו עם 186 סניפים שהוקמו ב-34 מדינות. הסניף הראשון של הבנק בישראל נפתח ב-7 ביוני 2007 והוא ממוקם במתחם הבורסה שברמת גן. הסניף הישראלי מתמקד בעידוד ההשקעות והמסחר בין חברות ישראליות להודיות, בעיקר בתחום היהלומים.
גשר נובוספאסקי

היסטוריה

הגשר הראשון באתר זה נבנה במהלך המאה ה-16 על מנת לקשר את מנזר נובוספאסקי עם צידו השני של הנהר. גשר העץ שופץ והוחלף במהלך השנים, עד שבשנת 1910 נהרס. בשנת 1911 נבנה גשר פלדה בן שלוש קשתות (בדומה לגשרים אחרים שנבנו במוסקבה קודם למהפכה הרוסית.
הגשר היה בנוי פלדה ומרוצף עץ כשאורך מקטעיו היה: 40.54, 46.99 ו-40.54 מטרים, ורוחבו היה 21.2 מטרים (רוחב הכולל ארבעה מסלולים כאשר שנים מהם היו מסלולי חשמלית).
בין השנים 1937–1938 הגשר נבנה מחדש על פי תכנונם של המהנדסים ורנר, סוקולוב והאחים יאקובלב. במסגרת השיפוץ הוגבה הגשר ב-2.7 מטרים, על מנת לאפשר תנועת אוניות בנהר - וכעת גובה הגשר 8.6 מטרים מעל פני הנהר ורוחב הקשת האמצעית 30 מטרים. במסגרת השיפוץ נבנו כבישי עליה לגשר באורך כולל של 502 מטרים, והגשר רוצף בבטון.
בשנת 2000 נבנה הגשר מחדש, קשתותיו הוחלפו בלוחות פלדה שעליהם סיפונים קלים שרוחבם 24.4 מטרים. קשתות דמה נבנו בצדדי הגשר על מנת לדמות את הקשתות שהיו לגשר בעבר.
קריית חינוך שעלבים

"קריית חינוך שעלבים" היא קריה הכוללת ישיבת הסדר עם כולל אברכים וכולל דיינות, ישיבה תיכונית, חטיבת ביניים, מכללה לחינוך, מרכז לבני חו"ל, מכון הוצאת כתבי קודש ישנים ע"ש שלמה אומן, אוצר ספרים, אולפנה לבנות, בית ספר יסודי "שלהבת". גנים ומעונות לפעוטות וילדים. הקריה שוכנת בשטח קיבוץ שעלבים שבשפלת יהודה שהוקם על ידי תנועת פועלי אגודת ישראל (פא"י).

הישיבה התיכונית

ישיבה תיכונית הוקמה על ידי הרב יעקב צור בשנת 1971, מונה כיום כ-350 תלמידים והיא מן הישיבות הוותיקות של הציבור הדתי לאומי. ראש הישיבה כיום הוא הרב גרשון שחור. מנהל התיכון הוא ניסים כהן, שהחליף את מאיר יעקובוביץ שנשא בתפקיד כמעט מהיווסדה של הישיבה, ופרש בשנת התשע"ב לגמלאות.
הישיבה הוקמה על ידי הרב יעקב צור, בוגר ישיבת הדרום שברחובות וישיבת חברון, כישיבה קטנה, מאוחר יותר הפך אותה לישיבה תיכונית. הוא כיהן כראש ישיבה עד פרישתו לגמלאות בשנת תשנ"ז, אז החליף אותו הרב שמואל אקשטיין, בוגר ישיבת מרכז הרב, ששימש שנים רבות כר"מ בישיבה. הרב אקשטיין כיהן כראש הישיבה עד שנת תשס"ה. בשנים תשס"ו-תשס"ז כיהן בתפקיד הרב אליקים פרנקל כראש הישיבה, בשנת הלימודים תשס"ח חזר הרב אקשטיין לתפקיד, ובשנת הלימודים תש"ע נכנס לתפקיד ראש הישיבה הרב גרשון שחור.
תלמידי י"ב בישיבה מתנדבים בבתי ספר, בתי אבות ועוד ביישובי הסביבה וכן בבית החולים אסף הרופא. במהלך השנים זכתה על כך הישיבה בפרסים מטעם משרד החינוך. בכל שנה יוצאת משלחת של תלמידי כיתות י"א למסע בפולין ולביקור במחנות ההשמדה. המסע נערך בתקופת הקיץ בהובלתם ובהדרכתם של הרב אריה הנדלר, ושל היועץ החינוכי של הישיבה התיכונית- בנצי (בן ציון) רפפורט, - שניהם מדריכים ותיקים מוכרים על ידי "יד ושם".
כמו כן חלק מתלמידי הישיבה יוצאים לפעילות של "מעייני הישועה" וגמ"ח "עזר איילון".
מלבד מקצועות החובה, תלמידי הישיבה לומדים לבגרות בתלמוד ובמחשבת ישראל. בנוסף קיימות מגמות פיזיקה, ביולוגיה, מחשבים, ספרות היסטוריה וארץ ישראל. ישנן גם מגמות חקלאיות, כמו כוורנות, חממות ורפת.
הישיבה מדגישה את לימוד הגמרא, בעיון ובבקיאות ומתקיימים בה שיעורי העשרה באמונה וחסידות.

חטיבת הביניים

חטיבת הביניים הוקמה על ידי הרב צבי ארנטל - מנהלה עד 2012. בשנת הלימודים תשע"ג החליף אותו הרב נריה גמליאל, ר"מ ותיק בחטיבה, בשנת הלימודים התשע"ד קיבל הרב אלעד יצהרי, בוגר הישיבה התיכונית ר"מ ורכז החינוך החברתי, את תפקיד ניהול החטיבה. ובשנת הלימודים התשע"ח קיבל יוסף הנדלר שאף הוא בוגר החטיבה את המושכות לידיו.
כיום יש בחטיבה כ-200 תלמידים מכל רחבי הארץ.

אולפנה

אולפנת שעלבים הוקמה בשנת תש"ס על ידי הרב אמיר אדרעי, שעמד בראשה בארבע שנותיה הראשונות. כיום מכהן בתפקיד ראש האולפנה הרב ישי מאיר. באולפנה לומדות כ-500 בנות.

מכון ע"ש שלמה אומן

מכון בראשות הרב יואל קטן, מטרתו היא להוציא לאור כתבים יהודיים ישנים שנעלמו ממדף הספרים היהודי.
המכון קרוי על-שמו של שלמה אומן, בנו של פרופ' ישראל אומן (זוכה פרס נובל לכלכלה), שנפל במבצע שלום הגליל.
דודו דותן

ביוגרפיה

נולד בשם דוד ברגר בחיפה, לאריה ברגר, עבריין שנכנס ויצא מבית הסוהר, ולשושנה ברגר שעבדה כמנהלת משק בית. את ילדותו ונעוריו עבר בדימונה. כילד גילה כשרונות חיקוי ומשחק וב-1963, בגיל חמש עשרה, זכה במקום ראשון באחת מתוכניות תשואות ראשונות בשיפוטה של רבקה מיכאלי. כמו כן השתתף במחזמר המלך ואני בהפקת גיורא גודיק.
במאי 1967 התגייס לחטיבת גולני. הוא בלט בממדי גופו הגדולים ובכישוריו הקומיים, ולאחר מלחמת ששת הימים נשלח לצוות הווי גולני ומשם ללהקת פיקוד צפון. את שם המשפחה דותן אימץ מהשיר "עמק דותן" אותו שר במסגרת הלהקה. הוא שוחרר מהלהקה מדי פעם כדי להופיע בהופעות פרטיות ולתמוך במשפחתו. בצעירותו נישא לאירית בן בנימין, לימים עירית דותן, ששירתה עמו בלהקה ובעזרתו הפכה לזמרת עצמאית.
לאחר שהשתחרר מהצבא הופיע במחזמר "דודו השמן", שזכה לשמו בהשראת מידותיו של דותן אז כ-130 ק"ג. עם סיום הצגת המחזה, החל דותן בדיאטה וכתוצאה ממנה השיל כ-50 ק"ג ממשקלו.
דותן פיתח סגנון ייחודי. הוא הרבה לחקות גברים ונשים. חיקוי אהוב עליו במיוחד היה של שושנה דמארי, מלבד חיקוי שירתה ותנועותיה הבליט גם את צחוקה העמוק והמתגלגל. הוא הפך להיות מנחה באירועי בידור שונים וגם הנחה תוכניות טלוויזיה. בין היתר הנחה וניהל את תוכנית הרדיו "לצון נופל על לצון" (לצד דלית אורמיאן) בה אירח בדרנים רבים, "זה מה יש" (תוכנית שידוכים), ו"שלושה בגיגית" ברשת ג' (לצד שוש עטרי). מלבד עיסוקיו כאמן ובדרן הוציא 17 ספרים ומדריכים שונים, בין היתר מדריך למטייל בקפריסין.
דותן נודע בעזרתו לאמנים במצוקה והרבה להופיע בהתנדבות במסגרת גופים ציבוריים. על עזרתו ותרומתו הרבה קיבל את אות הנשיא למתנדב בשנת 2001. בשנת 1999 נבחר לראשות אמ"י, תפקיד שאותו מילא עד יום פטירתו. לפני מותו הספיק דותן להעלות הצגת יחיד בשם "שד קטן" המתארת את ימי ילדותו הקשים, הצגה שזכתה להצלחה רבה ואף המשיכה לרוץ לאחר מותו.
דודו דותן נפטר מדום לב בעת טיול בטורקיה. ארונו הוצג בתיאטרון הבימה יום לאחר מותו הפתאומי. להלוויתו הגיעו מאות אמנים שבאו לחלוק לו כבוד אחרון.
כך ביטא את דמותו של דותן הזמר בני ברמן, בעת שנודע לו על מותו:
דודו דותן האיש שהצחיק, סיפר, כתב, שיחק, כתב ספרים והצגות והיה היושב ראש של ארגון אמני ישראל, ויותר מכל היה חבר לכל האמנים, האיש שתמיד חש לעזור, להתנדב, האיש שאוזנו הייתה תמיד כרויה לשמוע את כל אחד ופיו שימש את כולנו, האיש היקר הזה שכולנו אהבנו ללא מצרים נפטר מדום לב בעת שנפש בטורקיה אמני ישראל מרכינים ראשם ומבכים את חברם שהלך לעולמו.
— מתוך אתר אמ"י

חיים אישיים

דודו דותן היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה עירית נולדה לו בת, ומאשתו השנייה מרים נולדו לו בן ובת.
על שמו נקראו רחובות בנתניה, ברמלה, בראשון לציון וברמת השרון.בעכו
סדרה עתית

סדרה עתית היא רצף של תצפיות שנאמדו זו אחר זו, במרווח זמן נתון. דוגמאות לסדרות עתיות הן מדדי מניות לאורך תקופת זמן נתונה, גלי ים לאורך מחזור גלים, התפתחות של תופעה מטאורולוגית, וריאקציה של חלקיק בכור גרעיני.  
ההנחה המרכזית בסדרה עתית היא כי קיימת תלות בין תצפית, לתצפיות הקודמות לה. על כן, המאפיין המרכזי של סדרה עתית הוא השפעת הזמן על ערכי הדגימה, וחשיבות סדר הדגימה בעת ניתוח התצפיות. כך למשל, במדגם של עשרה אנשים, אין משמעות לסדר בו דגמנו את הנבחנים, אך במדגם של עשרה שערי סגירה של מדד מניות, יש משמעות לסדר.
כיוון שמגמת הזמן משפיעה על ערכי סדרת התצפיות, חישוב ישיר של מומנטים שונים של הסדרה, עשוי להניב אומדים מוטים, ועל כן נהוג לנטרל את השפעת משתנה הזמן על סדרת התצפיות. סדרה עתית בה נוטרלה מגמת הזמן תקרא סטאציונרית.
אורנה הוזמן-בכור

אורנה הוזמן בכור (נולדה ב-1969) היא יושבת ראש נמל אשדוד ומנכ"לית מספר משרדי ממשלה לשעבר: משרד הפנים, משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים, המשרד לשיתוף פעולה אזורי והמשרד לפיתוח הנגב והגליל. בתפקידיה הציבוריים היא ליוותה שנים רבות את חבר הכנסת והשר סילבן שלום בתפקידיו השונים.

ביוגרפיה

נולדה ב-1969 בשכונת מעוז אביב בעיר תל אביב ולמדה בבית הספר מגן ובתיכון ליידי דייוויס. הוזמן-בכור שירתה בחיל המודיעין. אורנה היא בעלת תואר ראשון במינהל עסקים מאוניברסיטת עמק התמזה (Thames Valley University, כיום אוניברסיטת מערב לונדון) ותואר שני EMBA במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1995 התחילה את דרכה הציבורית כעוזרת פרלמנטרית של ח"כ סילבן שלום. בשנת 1998 עבדה הוזמן-בכור במשרד המדע. בשנת 2001 שימשה כראש לשכת שר האוצר וב-2003 עד 2006 שימשה כראש לשכת שר החוץ. בשנת 2006 יצאה למגזר הפרטי ומונתה לסמנכ"לית הפיתוח העסקי של חברת גלעד קשרי ממשל ולובינג. 
בשנת 2007 הקימה את חברת OHB שעסקה באסטרטגיה וקשרי ממשל. בשנת 2009 מונתה למנכ"לית המשרד לפיתוח הנגב והגליל, ובהמשך, בשנת 2011, מונתה להיות גם המנכ"לית של המשרד לשיתוף פעולה אזורי.
בשנת 2010 נבחרה הוזמן-בכור על ידי מגזין "גלובס" לאחת מ-40 המשפיעים עד גיל 40.‏
במסגרת תפקידה כמנכ"לית המשרד לפיתוח הנגב והגליל, קידמה הוזמן-בכור שתי ועדות בין-משרדיות שמטרתן להוביל שינויים בנגב ובגליל: ועדה שאחראית להקמת בית הספר לרפואה בצפת, שיהווה עוגן להקמת קריה אקדמאית ואוניברסיטה בגליל. הפרויקט אמור ליצור עוד כ-5000 מקומות עבודה בגליל, להביא לקליטה של אלפי משפחות צעירות והון אנושי איכותי ולשדרוג של בתי החולים ורמת ההשכלה באזור; ועדה שאחראית לקידום כפרי סטודנטים בנגב ובגליל. ועדה בין משרדית זו עוקבת ומסייעת בפיתוח, קידום ושיפור כפרי הסטודנטים שהוקמו בנגב ובגליל על ידי עמותת איילים. 
פרויקטים נוספים שקידם המשרד לפיתוח הנגב והגליל הם הקמת מרכז הסברה לאומי בעלות של 18 מיליון שקלים, כחלק מתוכנית רחבה שמטרתה לספק מענה אזרחי למעבר בסיסי צה"ל לדרום, וכן פרויקטים להגדלת מספר הסטודנטים בנגב והגליל והקמת מרכזי צעירים. כמו כן פעלה הוזמן-בכור להגברת השתלבות נשים במגזר הציבורי, שלושת ראשי האגפים במשרד בתקופתה (פיתוח הנגב, פיתוח הגליל ואגף צעירים) היו נשים, והמשרד קידם פעילויות ופורומים לנשים בנגב ובגליל.
בין השנים 2013–2015 כיהנה כמנכ"לית משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים. ובשנים 2015–2016 כיהנה כמנכ"לית משרד הפנים.
ביוני 2017 אושר מינויה ליו"ר נמל אשדוד.
משה דנקנר

משה דנקנר (8 במרץ 1898 – 17 ביוני 1984) היה מראשוני תעשיית היהלומים בארץ ישראל.

ביוגרפיה

בנם של מאיר מתתיהו דנקנר ושושנה לבית צלליכין. במהלך מלחמת העולם השנייה פתח, יחד אחיו עובד בן עמי, בית חרושת לליטוש יהלומים בנתניה בשם "אלמז'", שבו העסיק כ-100 פועלים. משה דנקנר היה בין הראשונים שקיבלו סייט ישירות מסינדיקט היהלומים "דה בירס" בלונדון, בזכות הקשרים שפיתחו הוא ואחיו עובד בן עמי עם הארי אופנהיימר, בעליו של התאגיד.
לדנקנר היו 11 ילדים – שישה מאשתו הראשונה רחל, וחמישה מאשתו השנייה, אינס. ילדיה של אינס ירשו את עסקי היהלומים של אביהם, בעוד ילדיה של רחל ירשו את הקרקעות ושאר הנכסים שהיו בבעלותו. נכסים אלו היוו בסיס להקמת דנקנר השקעות ב-1957 כאשר רכשו ממדינת ישראל את מפעל תעשיות מלח לישראל בעתלית. 
שניים מנכדיו הם נוחי דנקנר ודני דנקנר.
יחסי ישראל–מונקו

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1964.
בשנת 2012, ישראל ייצאה למונקו סחורה בשווי אלף דולר אמריקאי והיא כללה התקנים אורתופדיים.
Poupée de cire, poupée de son

מילות השיר

הדימוי המרכזי של השיר הוא זמרת המזהה עצמה כבובת שעווה (poupée de cire), בובת קש (poupée de son) ובובת אופנה. ליבה חרוט בשיריה; היא רואה חיים דרך הזגוגיות הוורודות והבוהקות של שיריה. האם היא טובה או גרועה מבובת אופנה?
הקלטותיה דומות למראה דרכה הכל יכולים לראותה. באמצעות הקלטותיה היא כאילו נופצה לאלף רסיסי קול המפוזרים כך שהיא בכל מקום בעת ובעונה אחת.
אולם אהבה לא קיימת רק בשירים, והזמרת שואלת עצמה מה התועלת בשירה על אהבה כאשר היא עצמה אינה יודעת דבר על בנים.
בשני הבתים האחרונים מספרת שאיננה אלא בובת שעווה, בובת קש, תחת השמש של שערה הזהוב. אולם יום אחד אותה בובת שעווה ובובת קש תהיה מסוגלת לחיות את שיריה ללא חשש מחומם של הבנים.

לשון נופל על לשון, משחקי מילים ומשמעות כפולה

לשון נופל על לשון, משחקי מילים ומשמעות כפולה הם חלק בלתי נפרד מסגנונו הלירי של גינסבורג. סגנון כתיבה זה מקשה על מי שאינם דוברי צרפתית להבין את דקויות שיריו, ומקשה אף יותר על תרגומם.
בעת ששרה את השיר באירוויזיון, פראנס גל הייתה תמימה מכדי להבין את המשמעות הנסתרת של מילות השיר. היא חשה שנוצלה על ידי גינסבורג, במיוחד לאחר ששרה את השיר Les sucettes, אשר משמעותו הראשונה היא "סוכריות על מקל", אולם מתייחס אף לסקס אוראלי בדומה למילה 'מציצה' בעברית. poupée de son בצרפתית עשוי להתייחס לבובת צליל או בובת שיר, בובה שנמתחת בחוט. ניתן להבין מן השיר כי הזמרת פראנס גל היא הבובה שבאמצעותה מתעל גינסבורג את שיריו.
בהמשך פראנס גל הרחיקה עצמה מתחרות האירוויזיון, וסרבה לשוחח בפומבי על שירה או לבצע אותו.

ביצוע השיר באירוויזיון

השיר היה במקום ה-16 בסדר השמעת השירים, לאחר שירה של בריגיט ברול, נציגת דנמרק, ולפני שירו של ויקטור לקמנקו, נציג פינלנד. בסיום הספירה קיבל השיר 32 נקודות, והיה הראשון מבין 18 שירים. בעקבות הזכייה ספגה הזמרת פרנס גל ביקורת בציבור הצרפתי על שבחרה לייצג את לוקסמבורג ולא את מולדתה.
Open Handset Alliance

Open Handset Alliance היא ברית עסקית של 65 חברות שמפתחות סטנדרטים פתוחים לתקשורת סלולרית. הברית הוקמה ב-5 בנובמבר 2007 והונהגה על ידי גוגל עם 34 חברים, שכוללות יצרניות מכשירים, מפתחי יישומים, וגם כמה משווקות סלולר ויצרניות רכיבים. תוכנת הדגל של הברית, אנדרואיד, מבוססת על רישיון קוד פתוח ומתחרה נגד פלטפורמות של אפל, מיקרוסופט, נוקיה, פאלם, RIM וסימביאן.
במקביל להקמת הברית ב-5 בנובמבר 2007, חשפה הברית את אנדרואיד, פלטפורמה ניידת בקוד פתוח, המבוססת על ליבת מערכת ההפעלה לינוקס. מהדורה מוקדמת של ה-SDK לאנדרואיד יצאה לאור ב-12 בנובמבר 2007. מכשיר האנדרואיד הראשון ששווק באופן מסחרי היה T-Mobile G1 (נקרא גם HTC Dream). הוא אושר לשימוש על ידי FCC ב-18 באוגוסט 2008, והפך לזמין ב-22 באוקטובר.
בפועל, עיקר הפיתוח של אנדרואיד נעשה בידי חברת גוגל.
קארל הרובוט

מטרת השפה

מטרת השפה היא לימוד בסיסי של תכנות בצורה מוחשית, לימוד תחביר, כתיבת פרוצדורות, כתיבת לולאות והתניות וניפוי שגיאות.
אוטומציה

אוטומציה (מיוונית עתיקה - "פועל מעצמו") היא שימוש באבזרים מכניים או אלקטרוניים, על-מנת לבצע סדרת פעולות, ברצף מתוכנן, ללא מגע יד אדם. האוטומציה משחררת את האדם, בין היתר, מביצוע מטלות שגרתיות וחזרתיות, והן מוחלפות באמצעים טכנולוגיים עצמאיים.
במילים אחרות: אוטומציה היא הטכנולוגיה העוסקת ביישום מערכות מכניות, אלקטרוניות, ממוחשבות ומבוססות-מחשב של הפעלה ובקרה על מכונות.
שימוש במכשור אוטומטי הוא לרוב מהיר יותר ומדויק יותר מאשר עבודה אנושית, והמכשיר האוטומטי יכול לבצע מדידה, בקרה ומשוב של התהליך המבוצע והתוצר המופק בתהליך. בהשוואה לאדם, הזקוק למנוחה, המכשיר האוטומטי יכול להגדיל את התפוקה ולעבוד ללא הפסקה 24 שעות, 7 ימים בשבוע, 365 יום בשנה (למעט עבודות תחזוקה).
מכונה אוטומטית היא מכונה המבצעת, מרגע הפעלתה או חיבורה למקור אנרגיה, סדרת פעולות מוכתבות מראש, ללא התערבותו של אדם בתהליך.
רובוט הוא סוג של אוטומט הכולל בתוכו מחשב, ההבדל העיקרי בין אוטומט רגיל לרובוט הוא שלאוטומט יש תכנות מוגדר מראש ואילו לרובוט יש תוכנית המאפשרת לו בחירת מצב פעולה, למשל, כאשר הרובוט מזהה כי ארעה תקלה הוא יודע לעצור ולהפסיק לעבוד. וכן יש רובוטים רבים בעלי תוכנות שונות המסוגלים לבצע פעולות שונות.

התפתחות האוטומציה

כבר במאה הראשונה לספירה, הרון מאלכסנדריה תכנן מכשירים אוטומטיים ומכונות הפועלות בעצמן, ללא הפעלה בידי אדם. 
אוטומטים ראשונים היו שעוני המים, בהם השתמשו במצרים החל במאה ה-14.
המהפכה התעשייתית הראשונה (המכנית) במאה ה-18 התאפשרה עקב המצאת מכונות אוטומטיות שהחליפו עבודה ידנית ואפשרו ייצור המוני. למשל, בתחום הטקסטיל - הנול האוטומטי, מכונת הטוויה והפטיש האוטומטי.
כעבור כמאה שנים התחילה מהמהפכה התעשייתית השנייה (החשמלית) שאפשרה את פס הייצור וזאת עקב היכולת להעביר חשמל ממקום למקום (קשה עד בלתי אפשרי להעביר כוח מכני למרחקים).
בית עור אל-פוקא

דרך מעלה בית חורון

הכפר ממוקם על הכביש העתיק הנקרא מעלה בית חורון שקישר בין מודיעין לירושלים מהתקופה העתיקה. עד שנת 1988 הכביש העיקרי, כביש 3 ,עבר דרך הכפר, אך בעקבות האינתיפאדה הראשונה הוסט מעט דרומה ועל רצועה שרוחבה 150 מטר ו-10 ק"מ אורכה נבנה הכביש החדש שמספרו הפך ל-443. הכביש הישן העובר דרך הכפר משמש מאז לקישור בין הכפרים הפלסטיניים. 
בשנת 2002 נסגר הכביש לנסיעת תושבי הכפר, למשך מספר שנים, דבר שהקשה על תושבי הכפר וגרם לחלק מהתושבים לעזוב את הכפר.
הפסטיבל הבינלאומי ג'ורג'ה אנסקו

הפסטיבל הבינלאומי ג'ורג'ה אנסקו ( ברומנית: Festivalul George Enescu הוא פסטיבל מוזיקה קלאסית ותחרות בינלאומית על שם המלחין הרומני ג'ורג'ה אנסקו, שמת ב-4 במאי 1955 לאחר מותו התייעצו שלטונות רומניה עם חשובי המוזיקאים הרומנים, בהם ג'ורג'ה ג'ורג'סקו, יון דומטרסקו, פאול קונסטנטינסקו, יאן קירסקו, גאורגה דומיטרסקו, סאבין דרגוי, טיבריו ברדיצ'אנו, אלפרד מנדלסון, ג'ורג'ה בראזול ויוסיף פרונר באשר לתשתיות לקיום פסטיבל מוזיקה שינציח את זכרו.
ההכנות נמשכו שלוש שנים, בזהירות רבה לקביעת ההקשר הפוליטי והפיננסי הבעייתי ברומניה של אותה תקופה. הפסטיבל הראשון נפתח ב-5 בספטמבר 1958 והיווה הצלחה גדולה לתרבות המוזיקה הרומנית בהקשר בינלאומי, שמצאה את מקומה ברשימת הפסטיבלים הגדולים בעולם, כגון פסטיבל ביירוית, פסטיבל זלצבורג, פסטיבל גסטאד, פסטיבל אלדבורו, פסטיבל מוסקבה, פסטיבל באדן באדן, פסטיבל בזאנסון,
טנגלווד, פסטיבל המוזיקה של אספן ופסטיבל רוויניה. 
נשיא הוועדה המארגנת היה טראיאן סבולסקו, שהיה גם נשיא האקדמיה הרומנית. האירוע נערך באתניאום הרומני ובבית האופרה והבלט של בוקרשט. בין המבצעים הבולטים שהוזמנו להופיע בפסטיבל היו אורחים מחו"ל, בהם קלאודיו אראו, מוניק האס, הלינה צ'רני שטפנסקה, יעקב זק, אנדרה גרטלר, יהודי מנוחין ודוד אויסטרך, שניגנו את הקונצ'רטו הכפול של יוהאן סבסטיאן באך, והמנצח סר ג'ון ברבירולי. בין השאר הוצגה בפסטיבל הראשון האופרה היחידה של אנסקו, "אדיפה", בניצוח קונסטנטין סילבסטרי. 
פסטיבל ג'ורג'ה אנסקו התקיים שוב בשנים 1961, 1964, 1967, 1970, 1973, 1976, 1079, 1981, 1985, 1988, 1991, 1995, 1998, 2001, 2003 2005, 2007, 2009, 2011, 2013 ו-2015. כיום מתקיים הפסטיבל כל שנתיים, בחודש ספטמבר. פסטיבל אנסקו הוא פסטיבל המוזיקה הקלאסית הגדול ביותר ברומניה ומן הגדולים ביותר במזרח אירופה. התחרות נמשכת כשבוע, בשלוש קטגוריות שונות: הלחנה, פסנתר וכינור, ומושכת אליה מספר רב של מתמודדים.
סוס (אזור)

סוס (בערבית: بلاد السوس, בברברית: ⵙⵓⵙ, בצרפתית: Souss) הוא אזור בדרום מרוקו. האזור מצוי בקרבת מדבר הסהרה אך ביניהם מצוי ה"אנטי-אטלס". מבחינה מנהלית האזור הוא חלק ממחוז מרוקאי בשם "סוס-מאסה-דרעה" שמורכב משלושת האזורים הללו יחדיו, ועיר הבירה שלו היא אגאדיר. הסוס הוא אזור הגידול הטבעי של עץ הארגן הידוע, ולכן חלקים מהאזור הוכרזו על ידי אונסק"ו כשמורת טבע ביוספרית.
הסוס הוא אזור פורה שאינו מצוי במחסור של מים, ולאורך ההיסטוריה הוא היה אחד האזורים היצרניים ביותר של מרוקו. החל מהמאה ה-11 האזור היה ידוע בהפקה וביצוא של סוכר.
אזור הסוס מיושב בברברים דוברי תַשֶלְחִית, ניב של שפות ברבריות, שידוע גם בשם "שלוּחית".
הנרייטה פלפס ג'פריז

ביוגרפיה

הנרייטה פלפס ג'פריז הייתה בתם הבכורה של אלישה "פלפס" שהיה עבד ושרלוט אן בנט, מיילדת. לזוג היו שבעה ילדים וג'פריז הייתה הבכורה. היא חייה בבית הוריה עד לנישואיה הראשונים, בגיל 15, לג'ורג' לוסון ממילטון, קרוליינה הצפונית. הם נישאו ב-21 בינואר 1872 ונולד להם בן ג'ורג' ג'וניור. ג'פריז התאלמנה בגיל 22 ונישאה בשנית לאלן הנדרסון ג'פריס, מגדל טבק ממחוז קאסוול בליסברג, קרוליינה הצפונית, ב-30 ביולי 1881. ג'פריז ילדה 11 ילדים ושימשה כאם ל-18 ילדים בסך הכול. המשפחה התגוררה במילטון, קרוליינה הצפונית.
ג'פריז ידעה קרוא וכתוב ובמרשם האוכלוסין ב-1910 הצהירה שהיא עובדת כמיילדת עצמאית. היא למדה מילדות מאמה שגם הייתה מיילדת.

משפט

בדצמבר 1911 הואשמה ג'פריז והועמדה למשפט באשמת "עיסוק ברפואה ללא רישיון", שהעונש המרבי בגינו היה הוצאה להורג בתלייה. המשפט של ג'פריז עורר דיון ציבורי ער במילטון. חבר המושבעים כלל רק גברים לבנים. ג'פריז בחרה להגן על עצמה על בסיס אמונתה הנוצרית. במהלך המשפט היא הצהירה שיילדה מאות תינוקות לבנים ושחורים. התביעה טענה שמספר תינוקות ונשים מתו במהלך הלידות שג'פריז ערכה. כאשר חבר המושבעים הצביע להרשיע את ג'פריז, השופט, פסק כנגד החלטת חבר המושבעים וביטל את כל ההאשמות. זיכוי מוחלט של אישה אפרו-אמריקאית היה אירוע חסר תקדים בתחילת המאה ה-20. ג'פריז המשיכה לעסוק במיילדות עד מותה ב-1926.
ב-22 באוגוסט 1926 נפטרה הנרייטה פלפס ג'פריז. היא נקברה ליד הכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית האפריקנית מקדוניה.
מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי

מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי הוא שנתון בנושאי פולקלור של המרכז לחקר הפולקלור במכון למדעי היהדות ע"ש מנדל שבאוניברסיטה העברית בירושלים ושל התוכנית לפולקלור יהודי והשוואתי. הוא יוצא לאור בהוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס.
זהו כתב העת היחיד בעברית העוסק בתחומי פולקלור ותרבות עממית.
המאמרים דנים, בין היתר, בתאוריה של פולקלור, פולקלור של קבוצות אתניות בישראל, בספרות עממית, באמנות עממית, מנהג, ובקשרי גומלין בין ספרות לפולקלור.
הגיליון הראשון יצא בשנת תשמ"א (1980-1981).
בין הכותבים אפשר למנות את גלית חזן רוקם, עלי יסיף, דן בן אמוץ, אדוין סרוסי, שמואל רפאל, עליזה שנהר ושלום צבר.
מוריץ גולדמן

קורות חייו

מוריץ גולדמן נולד בטורנוב. הוסמך לרבנות בבית מדרש בפראג וכיהן שם שנתיים ברבנות. בהמשך עבר לפדובה שם למד בבית המדרש לרבנים תחת שמואל דוד לוצאטו. הרב גולדמן היה מגיע מעת לעת לזאגרב ושם חבר לפלג הנאולוגי בקהילה שהיה נתון בעימות מול אהרן פאלוטה הרב הראשי שנחשב לאורתודוקסי שמרן. ב-29 בנובמבר 1840 עלה בידי הנאולוגים למנות את מוריץ גולדמן לרב ודרשן בקהילה. בפועל כיהן כרב ראשי, אך רשמית נותר הרב פאלוטה במשרתו. ב-1843, עם מותו של הרב פאלוטה מונה רשמית לרב הראשי ליהודי זאגרב.
מוריץ גולדמן היה אולטרא-רפורמיטסט ומשנתו הייתה התערות בחברה הכללית תוך הקבלת סגנון התפילות לאלו של הקהילה הנוצרית. הוא ערך רפורמות רבות בסידורי התפילה וניהל חלק מהתפילות בגרמנית וחלק באיטלקית. גולדמן ניהל את בית הספר היהודי והכניס למערכת השעות תכנים אוניברסליים כגון ספרות ושירה. האורתודוקסים פנו בתלונה לשלטונות והוא נאלץ להפסיק ולשלב תכנים אלו. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה צידד בגלוי באימפריה האוסטרית ואף תרם כספים למאבק האוסטרי. ב-1849 החליטו הקהילות האורתודוקסיות והנאולוגיות על איחוד פעילותן וכחלק מהסכם האחוד נאלץ הרב גולדמן לסיים את כהונתו. במקומו מונה הרב ד"ר ליאופולד רוקונשטיין (בגרמנית: Leopold Rekonstein) לכהונת הרב הראשי. הרב גולדמן המשיך לכהן כרב בקהילה.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 הגיע הרב גולדמן למסקנה כי כדי להיטמע באוכלוסייה הכללית, לא מספיק לזנוח את המסורות האורתודוקסיות, אלא יש לאמץ את הנצרות הקתולית. לפי כרוניקה שפרסם הרב ד"ר גאברו שוורץ, במהלך צום יום הכיפורים כינס הרב גולדמן את חסידיו בבית התפילה הישן ושם התנצרו. לאחר מועד זה פסק התיעוד לגבי פעילותו. הוא נפטר בזאגרב ב-1867. גולדמן היה נשוי ואב לשלושה ילדים. שני בנים: דניאל ואמיל ובת בשם אלווירה.