google/wiki40b huggingface dataset:
הבית הלבן הקטן

הבית

רוזוולט ביקר בעיירה וורם ספרינגס לראשונה בשנת 1924, בשל מעיין חם שהתקיים בה. שלוש שנים קודם לכן לקה בשיתוק חלקי עקב מחלת הפוליו, והתברר שטבילה במרחצאות חמים יכולה להקל על סבלו. הוא קנה את אתר הנופש בו נמצא המעיין ושטח של כ-7 קילומטרים מרובעים סביבו. ב-1932, לאחר שנבחר לנשיא, הזמין הקמת בית מגורים עבורו באתר. הבית נבנה מעץ אורן מקומי והכיל שישה חדרים - חדר שינה לרוזוולט וחדרי שינה לאשתו אלינור ולמזכירו האישי, חדר כניסה, חדר מגורים ומטבח. הבית הכיל גם מרפסת שמש. בקרבת המבנה נבנו שלושה מבנים נוספים - בית הארחה לאורחי המקום, מבנה לשימוש אנשי הצוות של המקום ומבנה למגורי ג'ורג'יה וילקינס, שמשפחתה הייתה בעליו המקוריים של המקום.
הבית הפך לבית הנופש (Retreat) של רוזוולט במשך כל שנות נשיאותו וזכה לכינוי "הבית הלבן הקטן". רוזוולט ביקר בבית בסך הכול 16 פעמים כנשיא ושהה בו בכל פעם שבועיים עד שלושה שבועות. הביקורים התפרסו על כל שנות נשיאותו למעט שנת 1942, שבה היה עסוק מדי בניהול הפעולות המלחמתיות של ארצו לאחר כניסתה למלחמת העולם השנייה. יש סברה שהוא הרבה להשתמש בבית משום שתחביב הנופש העיקרי שלו - שיט בים - נעשה למסוכן מדי בשנות המלחמה. באותן שנים הוצבו ליד הבית חיילים מבסיס פורט בנינג כדי לאבטח אותו.
ביקורו האחרון של רוזוולט בבית החל ב-30 במרץ 1945. אלו שראוהו שם סברו שהוא נראה חולה וחלש. ב-12 באפריל ישב בבית לציור דיוקנו על ידי הציירת אליזבת שומטוף (Elizabeth Shoumatoff), כאשר נתקף בשבץ מוחי. הוא הועבר לחדר השינה שלו ונפטר שם לאחר שעתיים.

שימור הבית

רכושו של רוזוולט באתר הבית הלבן הקטן, למעט ביתה של וילקינס, הועבר בירושה לקרן ג'ורג'יה וורם ספרינגס. ב-1948 נפתח האתר לביקור הציבור. הוא עבר שימור כדי שייראה ככל האפשר כפי שנראה בעת מותו של רוזוולט. כיום הוא מנוהל כאתר היסטורי מדינתי על ידי מדינת ג'ורג'יה. המוצגים באתר כוללים בין השאר את הדיוקן הבלתי גמור שציירה שומטוף בעת מות הנשיא, דיוקן אחר שציירה בהמשך, ומכונית פורד וכרכרה שהיו שייכים לו. 
אתר הנופש המקורי שהתקיים באחוזתו של רוזוולט משמש כיום את מכון השיקום על שם רוזוולט.
נשיאי ארצות הברית קנדי (ב-1960) וקרטר (ב-1976) השתמשו באתר לצורך מסעות הבחירות שלהם לנשיאות. קרטר גם השיק שם את קמפיין הבחירות שלו.
העתק של הבית הלבן הקטן נבנה בעיר אטלנטה עבור המוזיקאי גרהם ג'קסון, שהרבה להופיע בפני רוזוולט בעת ששהה בג'ורג'יה.
אדה הגרברג

קריירה

הגרברג נולדה במולדה שבנורווגיה, ובגיל צעיר עברה משפחתה לעיר סאנדאל, שם החלה לשחק כדורגל נשים בקבוצת הנוער של המועדון המקומי.
ב-18 במאי 2019 כבשה שלושער במדי אולימפיק ליון בגמר ליגת האלופות לנשים, סייעה לקבוצתה לנצח את ברצלונה 4–1 ולהניף את גביע האלופות בפעם הרביעית ברציפות.

קריירת נבחרות

בשנת 2011, בגיל 15, זומנה הגרברג לסגל נבחרת נורווגיה הבוגרת, אך המשיכה לשחק בנבחרות הצעירות של נורווגיה עד לשנת 2013. 
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ערכה ב-11 ביולי 2013, במסגרת אליפות אירופה בכדורגל נשים 2013 במשחק נגד נבחרת איסלנד שנגמר בתוצאה 1–1. את שערה הראשון בנבחרת כבשה ב-22 ביולי 2013 במשחק רבע הגמר בניצחון 3–1 על נבחרת ספרד, ואף שיחקה 90 דקות בגמר הטורניר, בו הפסידה נבחרתה 0–1 לנבחרת גרמניה.
השתתפה במשחקי גביע העולם בכדורגל נשים 2015, וכבשה בטורניר מספר שערים, בהם צמד שערים בניצחון נבחרתה 3–1 על נבחרת חוף השנהב. נבחרת נורווגיה הודחה בשלב שמינית הגמר, אך עקב משחקיה הטובים הייתה מועמדת לתואר השחקנית הצעירה הטובה ביותר בטורניר.
בינואר 2016 זכתה בכדור הזהב הנורווגי לשנת 2015, לאחר 20 שנה שלא זכתה בו אישה.
הייתה בסגל נבחרת נורווגיה במשחקי אליפות אירופה בכדורגל נשים 2017, בה סיימה הנבחרת את הטורניר כבר בשלב הבתים, לאחר שהפסידה את כל שלושת משחקיה ולא כבשה שער זכות.
בקיץ 2017 הודיעה כי לא תחזור לשחק בנבחרת, כמחאה על יחסה המזלזל של התאחדות הכדורגל הנורווגית כלפי כדורגל הנשים בנורווגיה, ולמרות פניות רבות סירבה לחזור לנבחרת לקראת גביע העולם בכדורגל נשים 2019.
אלוזאורוס

מאפיינים

גולגולתו הייתה גדולה מאוד. שיניו רחבות וחדות ולסתותיו עמוקות וארוכות, ככול הנראה הלסת שלו הייתה חלשה אף יותר מן האריה של ימינו והשל כך מומחים בטוחים שהשתמש בשרירי הצוואר החזקים שלו כדי להשתמש בפה שלו כמעין גרזן וליצור חתכים ודימומים בגופו של הטרף. ידיים גדולות יחסית לתרופוד עם ציפורניים חדות סייעו לו לחתוך חתיכות קטנות מגוף הטרף לאחר ההרג. סידור העצמות בגולגולתו היה מאפשר תנועה בין עצם הקודקוד ועצם המצח, ועל ידי כך, בליעת כמויות גדולות של בשר בדומה לנחשים. לפי דעת מדענים פרט אלוזאור בוגר היה חייב לאכול 150 קילו בשר בשבוע על מנת להשאר בחיים ולשרוד, מה שמצביע על כך שהיה טורף פעיל ללא ספק. קיימות תאוריות שלאלוזאורוס היו מספר קרובי משפחה ובהם: זאורופגנקס (Saurophaganax) ואפאנטריאס (Epanterias) שהיו מעין גרסאות גדולות ומפחידות יותר של אלוזאורוס שברירי (פרגיליס), גודלם נע בין 11–13 מטרים. לעומת זאת ישנם מומחים הטוענים שהם אלוזאורים רגילים שפשוט גדלו להיות ענקיים יחסית לאחרים. בכול מקרה טורפים אלה היה נדירים ואופייניים הרבה פחות מהאלוזאור מה שהפך דווקא אותו לטורף על ברוב אזורי המחיה.
התקיים ושגשג בתקופת היורה, לפני כ-155 עד 150 מיליון שנים, בנוסף נמצאו מינים נושפים דמויי אלוזאור שחיו באזורים שונים בעולם כמו באירופה ולהפתעה גם באזורים קוטביים וקרים שהצליחו לשרוד שם זמן רב הרבה יותר אל גם היו קטנים יותר (נמצא דינוזאור דמוי האלוזאור באורך 6.5 מטר באזור קוטבי). האלוזאורוס חי לצד דינוזאורים רבים בתקופת היורה כגון: זאורופודים שהיו נפוצים מאוד באותה תקופה כמו הדיפלודוקוס והברכיוזאורוס, סטגוזאורוס שעמו האלוזאור חווה יריבויות רבות, דריוזאורים רבים ששימשו לרוב כמזון בשבילו ועוד מינים רבים שחיו באותה תקופה.
באזור מחצבה ביוטה, ארצות הברית, נמצאו אלפי מאובני עצמות של אלוזאורוס. הואיל ובדרך כלל מאובניהם של דינוזאורים טורפים נמצאו הרחק אלה מאלה, הועלתה ההשערה שמאחר ומאובני האלוזאורוס קרובים הם היו צדים בקבוצה או להקות שמספרן נע לפי גודל הטרף האופייני ללהקה, כלומר שאם הטרף גדול, חייבת הלהקה להיות גדולה מספיק בשביל לצוד אותו, אולי גם האלוזאורים היו טורפים מצליחים ומספרם היה גדול יחסית. עוד אפשרות שהועלתה, ונחשבת לסבירה יותר, שמדובר במספר רב של אלוזאורים שנמשכו לגופה של דינוזאור חסר ישע כדי לזכות בארוחת חינם.
הימצאות של מאובנים דומים של דינוזאורים ביבשות שונות מוסברת בשל טקטוניקת הלוחות וחלוקתה של יבשת העל הקדומה, פנגיאה שהחלה להיפרד מחלקיה לפני כ-170 מיליון שנים. לעיתים, גילוי מאובנים מלמד אותנו מעט יותר ממה שידוע היה לנו על חלוקת היבשות. באפריקה, למשל, נמצאו מאובנים של דינוזאור שדומה לאלוזאור מאמריקה הצפונית. מאובנים אלה מתוארכים לתקופה שלפני 130 מיליון שנים, עובדה המצביעה על כך שאפריקה נפרדה מן היבשת הצפונית הקדומה, לאוראסיה, מאוחר יותר ממה שסבורים היו עד כה.

האלוזאורוס בתרבות

האלוזאורוס מרבה להופיע בסרטים ובסדרות העוסקות בדינוזאורים.
הוא מופיע בספרו של ארתור קונאן דויל, העולם שאבד מ-1912 ומופיע גם בסרט בעל שם דומה מ-1925. אלוזאורוס גדול בשם גואנגי נראה בסרט העמק של גואנגי מ-1969מסעלעמק החלוו. אלזאורוס מופיע גם בסדרה המצליחה פארק היורה, בסרט החמישי, עולם היורה: נפילת הממלכה (הוא מופיע גם בסרט הקודם כהולוגרמה ובסרט הקרב בביג רוק).
סדרות טלוויזיה בהם נראה אלוזאורוס כוללים את הסדרה ללכת עם דינוזאורים וסדרות ההמשך שלה: ללכת עם מפלצות (בקטע האחרון) והבלדה של Big Al וגם סדרות כמו הכוכב דינוזאור ו-בראשית (בתמונה).
בנוסף הוא המאובן הלאומי של יוטה ועד 2018 היה גם הדינוזאור הלאומי, אז הוחלף ביוטרפטור.
מלחמת שוורים

מהלך האירוע

מלחמת השוורים היא אירוע טקסי עם סדר נוקשה.
לרוב כל קורידה כוללת שישה קרבות, בהם נלחמים שלושה לוחמי שוורים (מטאדורים), כך שכל מטאדור נלחם עם שני שוורים במהלך הקורידה.

המערכה השנייה

במערכה השנייה משתתף ה"בנדריירו" (בספרדית: Banderillero), המחזיק בנדרייות (Banderillas), חנית המקושטת בדגלון סביבה. הוא דוקר את הפר בעורפו.
בשתי המערכות הראשונות המשתתפים מכינים את הפר לקראת מפגשו עם המטאדור.

המערכה השלישית

במערכה השלישית הקטלנית, מגיע המטאדור לזירה, ובידו יריעת בד אדומה (מולטה- Muleta) שבתוכה נמצאת חרבו. במהלך המערכה האחרונה, המטאדור משחק עם החיה העייפה והמדממת עם המולטה, ובסוף המערכה הוא דוקר את הפר והורג אותו.
בנוסף למלחמות השוורים הקלאסיים, ישנם קורידות שבו המטאדור רוכב על סוס, ונלחם עם השור, תוך כדי לחימה הוא מראה את שליטתו על הסוס, במהלך המערכה הראשונה נועץ המטאדור חנית על גב השור בה נפתח דגל אדום שאיתו מהתל בשור. בשלב השני נועץ המטאדור חצים על גבו של השור, ובחלקו האחרון של הקרב נועץ המטאדור את החרב שמכריעה את השור עד למותו.
קרבות אלו נערכות לרוב בחגיגות איזידור הקדוש, המתקיים בספרד מדי שנה בחודשים מאי ויוני.
במהלך השנים בספרד, וברחבי העולם במקומות בהם מתקיימות קרבות השוורים נפצעו מטאדורים רבים, חלקם פציעות קשות,
בשנת 2016 לראשונה מאז 1985, נהרג מטאדור מפגיעת שור. 
בשנת 2017 נהרג מטאדור משור בזירת קרבות השוורים בדרום צרפת.

ביקורת ומחאה


מלחמות השוורים זוכות לגינוי במדינות רבות מחוץ לספרד, ובמדינות רבות אסורה פעילות זו. גם בספרד פעילות זו שנויה במחלוקת, ונשמעים נגדה קולות רבים. ארגונים לזכויות בעלי חיים מתנגדים בחריפות למלחמת שוורים, משום שלדעתם אין להפוך את הריגתה של חיה לבידור.
ההלכה היהודית מתנגדת להשתתפות או צפייה במלחמות שוורים. כך כותב הרב עובדיה יוסף, שאוסר זאת מטעמים של אכזריות וצער בעלי חיים.

בספרד

בספרד, התמיכה בקיומן של מלחמות השוורים ובהריגת הפר בסופן נמצאת במגמת ירידה. על פי סקר שפורסם בעיתון El Mundo ב-2007, כמעט מחצית מהספרדים (43.6%) מתנגדים להריגת הפר במהלך מלחמת השוורים, וכשליש מהספרדים בעד איסור מוחלט על מלחמות שוורים. בקרב צעירים (בני 18–30), ישנו רוב נגד הריגת הפר. גם העניין של הספרדים במלחמות השוורים הולך ופוחת - על פי סקר שנערך על ידי מכון גאלופ ב-2002, לכ-68.8% מהספרדים אין עניין במלחמות השוורים (לעומת 43% בשנות ה-70, 52% בשנות ה-80 ו-61% בשנות ה-90). בקרב צעירים בני פחות מ-24, לכ-83% אין כל עניין במלחמות השוורים.

בספרד

באיים הקנריים מלחמות השוורים נאסרה כבר ב-1991. ביולי 2010 הוגשה הצעת חוק בפרלמנט של הקהילה האוטונומית קטלוניה, בידי ארגוני זכויות בעלי חיים לפיו יאסרו משנת 2012 מלחמות השוורים במחוז הקטלוני. ב-28 ביולי 2010 עברה הצעת החוק את אישור הפרלמנט ברוב של 68 קולות כאשר 55 הצביעו נגד ותשעה נמנעו.
הצעת החוק עברה תחת ביקורת חריפה הן בתוך קטלוניה והן בספרד, והיו שאף החלו לומר כי החוק הזה מצביע על היחסים השוררים בין קטלוניה לספרד במהלך ההיסטוריה.
הקרב האחרון במחוז קטלוניה היה בזירת מלחמות השוורים בברצלונה ב"פלאזה דה טורוס מונומנטל" בספטמבר 2011

בפורטוגל

בשנת 1928 נחקק בפורטוגל חוק שאוסר את הריגת הפרים בזירה. למעשה, רק בעיירה אחת בשם ברנקוס הותרה הריגת הפרים. לאחרונה, נחשף אירוע זה בטלוויזיה הפורטוגלית והרוחות של מגיני בעלי החיים סערו שוב. כתוצאה מכך, הגורמים המתפרנסים ממלחמות שוורים, היטו את הכף וגרמו לממשלה לבטל את החוק.]
אלביציה צהובה

שימוש

השימושים של העץ הם ניהול בסביבתי, מספוא, רפואה ועץ לבנייה והצללה, העץ המשמש לבנייה הוא בעל צפיפות של 0.55-0.66 גרם/ס"מ³ ומעלה.

אתנובוטניקה

אלביציה גורם לעפיצות. בתרבויות מסוימות הוא שימש גם לטיפול בשחין, שיעול, טיפולי בבעיות עיניים, שפעת, דלקת חניכיים וגידולים בבטן, הקליפה משמשת לטיפול בדלקות, מידע זה הושג באמצעות רשומות אתנובוטניים, אשר התייחסו לאופן שבו עמים שונים השתמשו בצמח, אך אין כל ביסוס מדעי או רפואי לממצאים. בתרבות טמילית עתיקה עוצבו הפרחים של העץ ככתר לברך חיילים מנצחים.

טקסונומיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ההיסטוריה של הטקסומוניה  של האלבינה הצהובה קצת מפותלת.
EXT2

ה־ext2, או בשמה המלא מערכת הקבצים המורחבת השנייה, הייתה מערכת הקבצים הסטנדרטית של מערכת ההפעלה לינוקס למשך מספר שנים, וגם כיום יש לה שימוש נרחב. היא תוכננה בראשונה על ידי רמי קארד (Rémy Card), בהתבסס על העקרונות של מערכת הקבצים המורחבת (ext). מערכת הקבצים הזו מהירה יחסית, ומשמשת כגורם השוואה במבחני ביצועים של מערכות קבצים אחרות. החסרון העיקרי של ext2 הוא שהיא אינה מערכת קבצים מתועדת (journaling filesystem). ב־ext3, יורשתה של ext2 יש תיעוד, והיא תואמת ext2.
המימוש בפועל העיקרי של מערכת הקבצים הזו, היא מערכת הקבצים ext2fs, בליבת לינוקס. מימושים אחרים (בדרגות שונות של איכות ושלמות) קיימים גם ב־HURD, מספר ליבות של מערכות BSD והתקני צד-שלישי של מערכת Windows של חברת מיקרוסופט.
ext2 הייתה מערכת הקבצים הנבחרת בהפצות לינוקס רד האט, פדורה ודביאן, והוחלפה במערכת הקבצים ext3, החדשה יותר. את EXT3 החליפה ext4.

היסטוריה

הפיתוח המוקדם של ליבת לינוקס נעשה תחת מערכת ההפעלה Minix. לכן היה זה טבעי לבחור במימוש של מערכת הקבצים של מיניקס כמערכת הקבצים הראשונה של לינוקס. מערכת הפעלה זו הייתה נקיה יחסית מתקלות ובאגים, אך השתמשה ב־offset פנימי ברוחב 16 סיביות בלבד, מה שאיפשר גודל מקסימלי של 64 מגה בייט. כמו כן, ניתן היה לסמן שם קובץ ב־14 תווים בלבד. בעקבות המגבלות הללו, החלה עבודה על מערכת קבצים חלופית אשר תשמש את לינוקס.
כדי להקל על הוספת מערכות קבצים, ולספק API גנרי לניהול קבצים, הוספה לליבת לינוקס שכבת VFS, היא שכבת "מערכת קבצים וירטואלית". מערכת הקבצים המורחבת ext שוחררה באפריל 1992 כמערכת הראשונה שמשתמשת ב־API של מערכת הקבצים הווירטואלי, והוספה לליבת לינוקס החל מהגרסה 0.96с. מערכת הקבצים ext פתרה את שתי הבעיות העיקריות של מערכת הקבצים של מיניקס: היא איפשרה 2 ג'יגה-בייט של מידע ושמות קבצים באורך עד 255 תווים. אולם גם לה היו בעיות: לא היה ניתן לגשת למערכת הקבצים במקביל, לא ניתן היה לשנות את מבנה ה־inode (מבנה נתונים שמחזיק מידע על הקובץ), ואת חותמות זמני הגישה לקבצים.
בינואר 1993, פותחו שתי מערכות קבצים חדשות, כפתרון לבעיות אלה: מערכת הקבצים Xia ומערכת הקבצים המורחבת השנייה. האחרונה הייתה מבוססת רבות על מערכת הקבצים המורחבת המקורית, עם ארגון מחדש ושיפורים רבים, ותוכננה כך שתוכל לתמוך בהרחבות עתידיות ללא שינוי מבני.
מערכת הקבצים המורחבת השנייה יכולה להכיל קובץ בגודל עד 16 ג'יגה-בייט כאשר גודל הבלוק הוא 1KB(זהו גודל הבלוק המינימלי עבורה) ועד 2TIB בגודל בלוק של 4-8KB, אורך שם קובץ מקסימלי של 255 תווים, ואורך משתנה של גודל בלוק הזיכרון (יחידת הזיכרון הבסיסית באחסון נתונים על המערכת קבצים)

מדריכים

(נקראים גם ספריות או מדורים): מיוצגים על ידי רשימה של כניסות מדריך, כאשר כל כניסה מכילה מספר inode ושם קובץ.
המכון למוסיקה ישראלית

המכון למוסיקה ישראלית (ממ"י) (באנגלית: Israel Music Institute,‏ IMI) הוא מוסד ללא כוונת רווח אשר מוציא לאור יצירות של מוזיקה קלאסית ומוזיקה קלה מאת מלחינים ישראלים. את המכון ייסדה בשנת 1961 המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות שליד משרד החינוך והתרבות, והוא פועל גם היום בתמיכת משרד זה. יוזמת ההקמה הייתה של אליעזר פרי, והוא כיהן כיו"ר הראשון של המכון. מנהלו הראשון של המכון, בין השנים 1961–1989, היה וילי אליאס.
נכון לספטמבר 2007, המכון רכש את זכויות היוצרים של יותר מ-2,300 יצירות מאת כ-185 מלחינים ישראלים, והוציא לאור בדפוס את רובן. המכון מוציא לאור ספרי מחקר מוזיקולוגי, ומפעיל גם את מרכז המידע למוסיקה בישראל.
המכון חבר באיגוד הבינלאומי למרכזי מידע למוזיקה (International Association of Music Information Centres) ובארגון הבינלאומי של מו"לים למוזיקה אמנותית (International Federation of Serious Music Publishers).
המכון מפיק תקליטורים של מוזיקה ישראלית קלאסית. החל משנת 2006 מפיק המכון את חג המוזיקה הישראלית.
מנהל המכון בשנים 1989–2012 היה פול לנדאו. בספטמבר 2012 נבחר יורם יונגרמן לניהול המכון.
UCWeb

UCWeb בע"מ היא חברת אינטרנט סינית המציעה פתרונות ושירותים הכוללים דפדפן אינטרנט, שירותי חיפוש ועוד.
מוצר הדגל של החברה הוא "UC Browser" - דפדפן למכשירים ניידים.
החברה נוסדה בשנת 2004 כחברה לייצור דפדפנים לניידים. לאורך העשור הראשון מהקמתה התפתחה לכלול תחומים נוספים כגון שירותי חיפוש ומשחקים מקוונים. 
ב-2014 רכשה ענקית האינטרנט הסינית עליבאבא כ-34% מהמניות של החברה, גובה העסקה לא פורסם אך היה גורם מרכזי במסע קניות על סך כמה מיליארדי דולרים של קבוצת עליבאבא לקראת הנפקה ראשונית בבורסת ניו יורק.
ביוני 2014 רכשה עליבאבא את שאר מניות UCWeb בעסקה שהייתה המיזוג הגדול ביותר בסין בתחום האינטרנט. לאחר הרכישה, הפכה UCWeb לזרוע האחראית על פעילות מכשירים ניידים של קבוצת עליבאבא, תוך הטמעת החטיבות הקשורות בעליבאבא לתוכה.

UC Browser

UC Browser, הדפדפן המצליח של החברה הוא הפופולרי מסוגו בסין עם נתח שוק של כ-65%. הדפדפן הוא גם הפופולרי ביותר בהודו עם כ-34% (מנתוני StatCounter). 
הוא זמין ב-11 שפות (כולל אנגלית, רוסית, אינדונזית, וייטנאמית) ותומך בכל מערכות ההפעלה הניידות המובילות (iOS, Android, Windows Phone Java, Blackberry). לדפדפן מעל 500 מיליון משתמשים.
אריך-נגן

אריך-נֶגֶן (אנגלית: (Long-Playing (LP) הוא המונח העברי לתקליט פטיפון המסתובב במהירות של ⅓33 סיבובים לדקה. הוצג לראשונה ב-21 ביוני 1948 על ידי חברת קולומביה רקורדס.
כשמשתמשים במונח אריך-נגן הכוונה היא בדרך כלל לתקליט ויניל רגיל בקוטר 30.5 סנטימטר (12 אינץ') עם זמן השמעה ממוצע של 25 דקות בכל צד ועם מספר שירים בכל צד. התקליט עטוף בנייר דק או בניילון בתוך אריזת קרטון מרובעת. על האריזה עיצוב גרפי, תמונות, מידע על תוכן התקליט, פרוט הקטעים בכל צד, ומשך הזמן של הקטעים.
 אריך-הנגן מכיל בדרך כלל מוזיקה קלאסית, ג'אז ואלבומי מוזיקה פופולרית.
בתעשיית התקליטים Long-Playing מתייחס למהירות  של ⅓33 סיבובים לדקה ולצפיפות חריצי התקליט בלבד ולא לקוטר התקליט.
בשנות החמישים והשישים הודפסו בישראל תקליטים כאלה גם בקוטר של 17.5 סנטימטר (7 אינץ') ו-25 סנטימטר (10 אינץ').

פרטים טכניים

התקליטים ה"עכשוויים" קוטרם - 30.5 סנטימטר (12 אינץ'), עוביים - 1.3 מילימטר (0.05 אינץ') וקוטר המדבקה עליהן - כ-10 סנטימטר (4 אינץ').
גוהרשאד בגום

חייה

היא הייתה בתו של ג'יאת אוד-דין טרחאן, אציל חשוב ומשפיע בתקופת שלטונו של טימור. על פי מסורות משפחתיות, התואר טרחאן ניתן למשפחה על ידי ג'ינגיס חאן, באופן אישי.

נישואיה

גוהארשאד נישאה לשאה-רוח', ככל הנראה בשנת 1388, ובוודאות דיי משכנעת, לפני 1394, כאשר נולד בנם, המתמטיקאי והאסטרונום הפרסי, אולוג בג. היו אלה נישואים מוצלחים, זאת לפי הבלדות המקומיות של הראת ששוררו על אהבתו של שאה-רוח' אליה. אך ידוע מעט על ארבעים שנותיהם הראשונות יחד, פרט לדברים הנוגעים למפעלי הבנייה המשותפים לה ולבעלה.
יחד עם אחיה, שהתמנו לתפקידים מנהליים בחצר השלטון הטימורי שבהראת, גוהארשאד שיחקה תפקיד חשוב מאוד, עוד בזמן מוקדם מאוד במהלך ההיסטוריה הטימורית. בשנת 1405 היא העבירה את בירת שושלת טימור מסמרקנד להראת.
גוהארשאד מילאה תפקיד מסייע רב חשיבות בבניית מתחם המוסאלה, אשר שוכן בהראת.
במסגרת חסותה, גוהארשאד העלתה את חשיבותן של השפה והתרבות הפרסית, בכך שהיא שילבה אותן כמרכיב ראשי ועיקרי בתקופת שלטונה של השושלת הטימורית. היא ובעלה הובילו מהפכה תרבותית באמצעות החסות הנרחבת שהם פרשו על האמנויות, תוך שהם מושכים לחצרם השלטונית, אמנים, אדריכלים, פילוסופים ומשוררים, שהוכרו כיום בין המהוללים בעולם, למשל המשורר והמיסטיקן הפרסי, ג'אמי. רבות מן הדוגמאות המעודנות והיפות של המבנים שנבנו בתקופה הטימורית, נותרו על כנן בהראת, גם בימינו.

שנות חייה המאוחרות

לאחר מות בעלה, ב-1447, גוהארשאד החלה להכווין ולהכין את נכדה המועדף לעלייה לכס השלטון. במשך זמן של עשר שנים, היא הפכה לשליטה בפועל של אימפריה שגבולותיה השתרעו מנהר החידקל אשר בעיראק, עד לגבולות סין. בהגיעה לגיל שמונים ויותר, היא הוצאה להורג, בפקודתו של סולטאן אבו סעיד, בתאריך 19 ביולי 1457.
לפי האגדה, גוהארשאד שהתה פעם במסגד ובמדרסה בעיר הראת, כשהיא מלווה על ידי 200 נשים שנכחו במקום, זאת לאחר שהמסגד והמדרסה התרוקנו מאדם, כאשר כולם היו גברים. אולם למרות זאת, גבר צעיר אחד נשאר במסגד ותוך כדי שהוא נרדם בתאו, הוא התגלה על ידי אחת מן הנשים ופותה על ידה לשכב עמה. כאשר גוהארשאד גילתה זאת, היא הורתה שכל 200 הנשים שליוו אותה, יינשאו לסטודנטים.

מקום קבורתה ומורשתה

קברה של גוהארשאד שוכן סמוך למדרסה אותה היא בנתה, כאשר המינארט מהווה שריד לכך ונמצא במקום עד לימינו. אוניברסיטה המיועדת לנשים בקאבול, בירת אפגניסטן של היום, אשר נפתחה בשנת 2003, נושאת את השם גוהארשאד. לגוהארשאד מיוחסת בנייתו של המסגד המפורסם הקרוי על שמה, מסגד גוהארשאד, אשר נבנה בעיר משהד שבחבל ח'וראסאן, ב-1418. קבר אחותה, גוהאר-טאג', שוכן אף הוא בחבל ח'וראסאן.
אנדרסון סילבה

קריירת MMA

סילבה ערך את הופעת הבכורה שלו כלוחם מקצועי בברזיל בשנת 1997, בקטגוריית המשקל החצי-בינוני (עד 77 קילוגרם). בשנת 2002, אחרי סדרה של ניצחונות על יריבים מקומיים, הוא עבר להלחם ביפן במסגרת ארגון Pride. במקביל השתתף סילבה גם בקרבות בארגון הבריטי Cage Rage, שם זכה בתואר האלוף בקטגוריית המשקל הבינוני.
בשנת 2006 הצטרף סילבה לארגון ה-UFC האמריקאי, שנחשב לארגון הקרבות המוביל בעולם ובו משתתפים טובי הלוחמים. סילבה, שהיה אז עדיין לוחם אלמוני בארצות הברית, ניצח בקרב הראשון שלו את כריס לייבן בתוך 49 שניות בסיבוב הראשון.
לאחר מספר חודשים, קיבל סילבה הזדמנות להתמודד על תואר האליפות במשקל בינוני מול האלוף המכהן ריץ' פרנקלין. באחד הקרבות הזכורים ביותר של ה-UFC, סילבה הכה את פרנקלין בסדרה של ברכיות לגוף ולפנים, וניצח לאחר שלוש דקות בסיבוב הראשון. 
מאז זכייתו בחגורת האליפות ב-2006, הצליח סילבה להגן על תוארו מספר מרשים של עשר פעמים, כשהוא מביס לוחמים ידועים כדן הנדרסון, פורסט גריפין והאלוף לשעבר פרנקלין בפעם השנייה.
בשל שליטתו המוחלטת במשקל הבינוני, ערך סילבה גם מספר קרבות במשקל חצי בינוני וניצח בכולם. בסך הכל עומד המאזן שלו ב-UFC על שיא של 16 ניצחונות רצופים.
ביולי 2013 הפסיד תחרות ה-UFC 162 לכריס ווידמן בנוקאאוט טכני. בדצמבר התמודדו השניים בקרב חוזר בו הפסיד סילבה שוב, לאחר ששבר את רגלו במהלך בעיטה ליריבו. הוא חזר לזירה בתחרות UFC 183 בינואר 2015 וגבר על ניק דיאז.

סגנון לחימה

סילבה החל את האימונים שלו בגיל 12, באיגרוף תאילנדי. לסילבה חגורה שחורה בג'ו ג'וטסו, בטאקוונדו ובג'ודו, בנוסף לחגורה צהובה בקפואירה. כמו כן סילבה מתאגרף מקצועי.
אנדרסון סילבה ידוע כלוחם מלוטש וטכני שכוחו העיקרי הוא במכות המדויקות שהוא שולח לעבר יריבו, ובכך מצליח לנצח את רוב הקרבות בנוקאאוט מרשים. הוא מסתמך על רפלקסים מהירים, בהם הוא משתמש להחמקויות והתקפות-נגד. בנוסף, סילבה מיומן גם בהיאבקות רומית, וניצח מספר קרבות בעזרת הכנעות וחניקות. 
יש המחשיבים את סילבה ראוותן. זאת מכיוון שבקרבות שלו ניתן לראות אותו מתגרה ביריב, ועושה "הצגה" לקהל, אך לרוב זה לא מונע ממנו להביס את היריב.
סימונה & סימריה

ביוגרפיה

סימונה וסימריה נולדו באואיבאי, באהיה שבצפון מזרח ברזיל. בשל הדמיון הגופני, סימריה מנדס נודעה בשם "קים קרדשיאן הברזילאית".

חיים וקריירה

בשנת 2000, בגיל 18, הלכה סימריה להיבחן אצל מורה למוזיקה בשם פרנק אגיאר, אחותה סימונה רצתה להיבחן גם כן ולכן שתיהן הלכו להיבחן, לאחר שעברו בהצלחה הן התחילו בקריירה המוזיקלית שלהן כצמד. במקביל, ב-1 באפריל 2004, השתיים הוציאו את האלבום הראשון שלהן Nã, Nã, Nim Na Não, על ידי תחת חסותה של אטרקו רקורדס, אך האלבום נכשל, ולא זכה להצלחה שלה ציפו כולם. בשנת 2007, האחיות פירקו את הצמד לטובת בניית הלהקה שלהן, "Forró". במסגרת הלהקה יצאו לאור 11 אלבומי אולפן כשארבעה מהם הם אלבומי הופעה. כשהיו במסגרת הלהקה הן השיגו את ההכרה הגדולה ביותר שלהן כאשר הן זכו בפרס "Forozão", היוקרתי בשנת 2011. בשנת 2012, פירקו האחיות את הלהקה לטובת קריירת סולו שתתמקד בשתיהן בלבד כצמד אחד כמו בעברן.
עד שנת 2014 הוציא הצמד חמישה אלבומי אולפן שזכו להצלחה רבה באמריקה הלטינית, כשהבולט מביניהם הוא As Coleguinhas - Vol. 4, שיצא בשנת 2012, עם אלבום אולפן נוסף. לאחר ההצלחה שלה זכה הצמד עם אלבום ההופעה הראשון שלהן, הוציא הצמד את אלבום ההופעה השני שלהן Bar das Coleguinhas בשנת 2015, וכשנה לאחר מכן יצא לאור אלבום ההופעה השלישי שלהן Live, שהפך למצליח ביותר שלהן מבין כל השלושה, והביא עמו שלושה סינגלים. הסינגל הראשון שיצא מן אלבום ההופעה היה "Amor Mal Resolvido". הוא זכה להצלחה בעיקר בברזיל, ובמצעד הרשמי של המדינה הגיע למקום ה-22. לאחר מכן יצא הסינגל השני "‎126 Cabides", שהפך לשירן הראשון שהצליח לכבוש את פסגת המצעד הרשמי של ברזיל.
בשנת 2017, הוציאו הצמד את שירן המצליח ביותר "Loka". השיר קיבל בברזיל תואר של יהלום משלוש, ובכך הפך השיר לאחד מהשירים הנשיים המצליחים ביותר בברזיל ב-2017. השיר היה בשיתוף הזמרת אניטה, שבמהרה הפך השיר גם לשיר המצליח ביותר בכל הקריירה שלה. הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר זכה להצלחה עולמית כאשר נכון לאוגוסט 2017, צבר למעלה מ-440 מיליון צפיות, והפך לווידאו קליפ הנשי הנצפה ביותר לשנת 2017. לאחר ההצלחה שלה זכו עם "Loka", ב-16 ביולי 2017, יצא לאור הסינגל השלישי "Regime Fechado", מתוך אלבום ההופעה השלישי שלהן, Live. באותה שנה, נודע לציבור כי האלבום Live, יועמד בטקס פרסי הגראמי הלטיני ה-18, בקטגוריית - "Mejor Álbum De Musica Sertaneja".
בתחלית 2018, הוציאו את "Paga De Solteiro Feliz", שצבר צפיות רבות בסמוך לכך, ולאחר מכן, ב-30 בינואר, הוציא הצמד שיר ביחד עם קביניו בשם, "Ta Tum Tum". מאוחר יותר הוציא הצמד את השיר "Novo" ביחד עם הזמרת לאורה פאוזיני, ואז הוציאו את הסינגל השיווקי "Hasta La Vista", ביחד עם פאבלו ויטאאר ולואן סנטנה. ביולי באותה השנה, יצא השיר "Um em Um Milhão".
אולן ווקר

ביוגרפיה

אולן ווקר נולדה ב-15 בנובמבר 1930 בשם אולן סמית' בעיר אוגדן . לאביה קראו תומאס אול (Ole) ולאמה קראו נינה (לבית הדלי). את השכלתה התיכונית רכשה בתיכון "וובר". ווקר קיבלה תואר ראשון, תואר שני, ודוקטורט מאוניברסיטת בריגהם יאנג, אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת יוטה בהתאמה.]
ווקר הייתה חברה בבית המחוקקים של יוטה במשך שמונה שנים. במהלך כהונתה בבית המחוקקים, ווקר שימשה כמצליפה. היא הייתה סגנית מושל יוטה במשך עשור, בשנים 2003-1993. היא ייסדה את קרן החינוך "סולט לייק" והייתה המנהלת שלו. היא הייתה מנהלת המחלקה לפיתוח הקהילתי ביוטה ויושבת ראש NLGA, איגוד מקצועי ללא כוונת רווח של סגני מושלים מכלל ארצות הברית. כמו כן, היא כיהנה בעוד מספר תפקידים פוליטיים זוטרים.
בשנת 2003, מינה נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש את מושל יוטה מייק לויט  לתפקיד ראש הסוכנות להגנת הסביבה. לשם כך עזב לויט את תפקידו כמושל, וסגניתו, ווקר, החליפה אותו בתפקיד. היא השלימה את כהונתו וכיהנה עד ה-3 בינואר 2005. זמן קצר לאחר שנבחרה לתפקיד מושלת יוטה, בחרה ווקר בחבר בית המחוקקים של יוטה לשעבר, גייל מקקני לתפקיד סגן המושל. היא הושבעה לתפקיד ב-5 בנובמבר 2003 על ידי נשיאת בית משפט העליון של יוטה, כריסטין דורהאם. ווקר היא האישה הראשונה והיחידה (נכון לגבי 2017) שכיהנה בתפקיד זה.
בשנת 2004 ווקר לא הצליחה להיבחר למועמדת הרפובליקנית למושלות יוטה. במקומה נבחר ג'ון האנטסמן למועדות הרפובליקנית למושלות יוטה. חברי הוועידה הרפובליקנית שבחרו את נציגם למושלות יוטה הגנו על בחירתם בטענה שרבים מהם כבר התחייבו להצביע למועמדים אחרים, שכן ווקר לא כיהנה זמן רב כמושלת יוטה לפני ועידת המפלגה.
האנטסמן הצליח להיבחר למושלות יוטה ברוב של 57% מכלל הקולות, כשהוא מביס את המועמד הדמוקרטי לתפקיד סקוט מת'סון הבן.
בשנת 2012 ווקר הקימה את מכון מחקר על שמה העוסק בפוליטיקה ובשירות ציבורי באוניברסיטת וובר.
ווקר הייתה נשואה למיירון ווקר, להם היו שבעה ילדים וחמישה נכדים. היא השתייכה לכנסייה המורמונית.
אולן ווקר מתה ממוות טבעי בסולט לייק סיטי ב-28 בנובמבר 2015.