איזר (מחוז)

היסטוריה

בימי המהפכה הצרפתית, ב-4 במרץ 1790, הפך חלק מחבל דופינה ההיסטורי ("דופינה ויינואה") ל"מחוז איזר", בהתאם ליישום החוק שאושר ב-22 בדצמבר 1789.

גבולות המחוז

גבולותיו עם המחוז רון עברו שינויים פעמים מספר.
שטח המחוז הופחת פעמיים ב-1852 וב-1967 כשכל פעם הפסיד שטח לטובת מחוז רון.
בשנת 1852 הביאה הופעתם של אזורים עירוניים בפרברי העיר ליון לסיפוחם הכפרים ברון, וולקס-אן-ולן, וניסיה, ולהגיוטייר למחוז רון.
בשנים 1960–2015 היה המחוז איזר חלק מן האזור רון-אלפ, שהפך בשנת 2016 לאזור אוברן-רון-אלפ.
בשנת 1967 נוצר המטרופולין העירוני של ליון. בהזדמנות זו 23 כפרים (שאפונה, שאסייה, קומונה, קורבא, דסין-שרפייה, פזן, ז'נא, ז'ונאז', ז'ון, מארן, פיזיניאן, סן-בונה-דה-מיר,סן-פייר-דה שנדייה, סן-פריאסט, סו-סמפוריין-ד'אוזון, סרזן-די רון, סימאנדר, סולז, טרנה, טוסייה) של מחוז איזר ו-6 כפרים של מחוז אן סופחו למחוז רון.
ב-1971 הוצא היישוב קולומבייה-סונייה ממחוז איזר.

פריסטוריה

העקבות הראשונות של בני אדם שנתגלו באזור שייכות לתקופת האבן האמצעית בסביבות 200000 לפנה"ס. אז על אף האקלים הקר התיישבו בני אדם בהרי שארטרז וורקור. המערב בירי (Bury) אוכלסה על ידי בני אדם בתקופה שבין 120,000 - 14,000 לפנה"ס. ההתפזרות הגאוגרפית של האנשים באזור הייתה תלויה בעיקר במזג האוויר, בעידני הקרח והתפזרות בעלי החיים ששימשו למזונם. בסביבות 5000 לפנה"ס קבוצות בני האדם המיושבים הראשונות מצאו מגורים ממרגלות ההרים שארטרז, ורקור, טריאב, במעבר וורפ (cluse de Voreppe) ובמישור ביאבר-ואלואר שבו שרר בזמנו אקלים חם ולח המזכיר את זה הים תיכוני וסייע לתנופת החקלאות המקומית.
בשלהי הפרהיסטוריה נוצר בסביבות 2700 לפנה"ס אתר נאוליתי על הגדה הדרומית של האגם פאראדרי. מדובר בכפר בן חמשה בתים משפחתיים מעץ שאאוכלס על ידי כ-50 תושבים. כיום חופרים את האתר הנמצא מתחת למי האגם. בפרוטוהיסטוריה ובתקופת הברונזה הבין 1300-110 לפנה"ס הופיעו מעבדים ראשונים של מתכות, כנראה על מנת לספק ביקוש מצד המתמשים המקומיים. גילוים של חפצי ברונזה רבים (גרזינים, סכינים, צמידים וכו') בשטח הכפרים גונסלן ואלוואר של ימינו, מצביע על חשיבותו של ענף עיבוד הברונזה במקום.
בהמשך התחילה תקופת הברזל כשהופיעו בהרי האלפים השבטים הגאליים הראשונים.

התקופה הרומית

הרומאים מצאו באזור ארבע קבוצות של גאלים. החשובה ביניהן היו האלוברוגים ששטח שליטתם השתרעה מז'נבה עד לקולארו (גרטיאנופוליס, לימים גרנובל) ואחר כך עד לוויין שהייתה בירתם.
בשנים 125-118 לפנה"ס נחלו העמים הגאליים - האלוברוגים, הארוורנים והווקונקים תבוסות אחדות מצד הרומאים, האחרונים הצליחו להשתלט על אזור רחב בין האלפים להרי הפירנאים. הם הקימו בו את פרובינקיית גאליה טרנסאלפינה או גאליה נארבוננסיס.
ויאן הפכה לעיר רומית משגשגת והייתה באותה תקופה המרכז הפוליטי והכלכלי הראשי של האזור הידוע כיום כמחוז איזר. בוויין ניתן לראות עד היום שרידים בולטים רבים מאותה תקופה כמו מקדש אוגוסטוס ומקדש ליביה, והתיאטרון העתיק.

ימי הביניים

בימי הביניים האזור והעיר גרנובל ידעו תקופה של התפתחות.
בעקבות הכיבוש הרומי קמה כאן בין השנים 443–524 ממלכה בורכונדית עד לקרב וזרונס כשהוחלפו על ידי ממלכות פרנקיות. לצד סמכות המלכים תפקיד מנהלי ומשפטי הולך וגדל מילאו הבישופים הנוצרים שעמדו בראש דיוקסיות
כמו בשאר אירופה, באזור איזר בתקופה הידועה כימי הביניים התחתונים -750–1000 - נבנו טירות רבות. המבצרים עברו פיתוחים רבים - מן ה"מוט" ו, ביצורי העץ, שנתגלו באתר המוט שאטלאר בשיראן. (Chirens) ,
ועד טירות האבן שנועדו להגן על האצילים וסימלו את סמכותו בתוך האחוזה.
בסביבות שנת 1000 התחיל ברחבי מחוז איזר גל של בניית טירות: ב-980 - היו קיימות חמש טירות מבוצרות שמספרן עלה ל-120 בשנת 1120.
באותן השנים התחיל להיבדל חבל דופינה ובראשו הנסיכי הדופן מוויין. הראשון ביניהם היה גיג הראשון נסיך אלבון.
הוא היה מנהיג שאפתן והחזיק בשלהי המאה ה-9 טירה, כפר וכנסייה ביישוב ויזי (Vizille), וכן אחוזות בחבל רוסיון מדרום לוויין.
הוא הגדיל בהמשך את מספר תאריו ואת אחוזותיו הודות ליחסי קרבה עם בישופי גרנובל וואלאנס, תוצאה של אסטרגיה מעודנת מבוססת על נישואיים
.
בנסיבות אלה קם חבל דופינה שהפך למדינה עצמאית ביחס לאימפריה הרומית הקדושה בעלת לאומ גרמני. למשך מעל מאתיים שנה התקיימה דופינה כמדינה עצמאית שהתעמתה לעיתים קרובות עם הרוזנות סבויה. ב-29 במרץ 1349 לפי הסכם רומאן (Romans) משנת 1349 ויתר אמבר (הומבר) השני מויין על דופינה לטובת מלך צרפת, פיליפ השישי מבית ולואה.

התקופה המודרנית

במאה ה-16 הוקמו באזור מבצרים רבים במיוחד מסביב לגרנובל על מנת להתגונן מפני מתקפות השליטים מסבויה. במאה ה-17 התבלטה במיוחד דמותו של פרנסואה דה בון דה לדיגייר, לטננט כללי של דופינה שעשה מאמצים להבטחת שלום האזור וקידומו הכלכלי. במאה ה-18 חבל איזר ידע שגשג אולם הוא הוגבל על ידי ההגירה ההמונית של ההוגנוטים. ניסיונות התקוממות נגד עוולות המשטר נהנו לפעמים מתמיכת העם. כך היה מקרה האיכר המרדן והבמריחן לואי מנדרן שהכריז מלחמה על גובי המיסים, fermiers généraux- השנואים.
בגרנובל פרחיו חיי תרבות, למשל מסביב לספרייה העירונית, שבה היו פעילים מלומדים כמו אנרי גאניון, סבו של הסופר סטנדל, מדענים והוגים נאורים כמו הגאולוג והליתולוג דאודה דה דולומייה, הממציא והמומחה בתחום אוטומציה של הנולים במפעלי האריגה, ז'אק דה ווקנסון, הפילוסוף גבריאל בונו דה מאבלי, אחיו של קונדיאק, הפוליטיקאי אנטואן ברנאב. ברנאב יחד עם ז'אן-ז'וזף מוניה עמדו ב-7 ביוני 1788 בראש התקוממות שנקראה "יום הרעפים" שפרצה בגרנובל ושבה השליכו המורדים רעפים על ראשי המשמר המלכותי. זו הייתה התקוממות חשובה שבישרה את פריצת המהפיכה הצרפתית.
במאות הבאות עמד האזור בסימן המהפכה התעשייתית ותנופת התיירות בהרים. משאבי הטבע המקומיים - כמו היערות, מי הזרמים, המים התת-קרקעיים, מחצבים מתכתיים כמו ברזל, עופרת, כסף.-איפשרו התפתחות תעשיית הנייר, הטקסטיל, המכרות, עיבוד המתכתות. עוד בימי הביניים נודעה פעילות הכרייה בבראנד. (Brandes)
למחוז גם מקורות רבים לכאנרגיה הידרואלקטרית שתרמו גם כן להפיכתו לאחד האזורים המתועשים ביותר של צרפת. מציאות זו באה לידי ביטוי גם בתערוכה הבינלאומית של "הפחם הלבן" (הכוח ההידראולי) והתיירות שהתנהלה ברנובל ב-21 במאי-25 באוקטובר 1925.
התקדמות התעשייה והטכניקה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 תרמה להתקדמותם של מגזרים כלכליים שונים. פול ארו התקין בשנת 1886 את התנור החשמלי הראשון בתעשיית המתכות והתחיל בעיר פרוז' יציקת ראשונה של אלומיניום בעזרת האלקטרוליזה. מפעל זה לאלומיניום קיים עדיין, אם כי אינו פעיל, והוא מהווה דוגמה מאלפת לאדריכלות התעשייתית בתחילת המאה ה-20.

מלחמת העולם השנייה

בימי מלחמת העולם השנייה בין נובמבר 1942 ל-ספטמבר 1943 נכבש המחוז על ידי איטליה הפשיסטית. מתנגדים רבים, חברי הרזיסטאנס הסתתרו בהרים. במיוחד קבוצת ה"מאקי ורקור" שהיוותה בסיס חשוב של המחתרת האנטינאצית. גם מהרי שארטרז פעלה בין מרץ 1943 לאוגוסט 1944 קבוצה קטנה יותר של פרטיזנים שהתשייכו לגדוד השלישי ולפלוגה של הגדוד הרביעי של צלפים ופרטיזנים צרפתים.

במאה ה-21

ב-1 בינואר 2016 החבל המנהלי רון-אלפים אליו השתייך המחוז התמזג עם החבל המנהלי אוברן בחבל מנהלי חדש שנקרא "אוברן-רון-אלפים"

פוליטיקה

החל מאפריל 2015 בראש מועצת המחוז עומד ז'אן-פייק ברבייה מהאיחוד למען תנועה עממית UMP - כיום "הרפובליקנים".
המחוז איזר מחולק ל-13 טריטוריות כשלכל לאחת מהן מועצה כללית משלה.

הסמל

סמל המחוז הוא שלט מחולק לחלק עליון כחול עם פס גלי לבן ("כסף") ולחלק תחתון צהוב ("זהב") עם דולפין כחול בעל כנפיים וזנב אדומים.

תרבות ודת

המנזר "גראנד שארטרז", מנזר האם של המסדר הקרטוזיאנים, שוכן 14 מילין צפונית מבגרנובל.
החל מהמאה ה-13 דיברו תושבי החלק המרכזי והצפוני של איזר ניב של השפה הפרנקו-פרובנסלית הקרוי דופינואה.

תיירות

מחוז איזר כולל הרבה אתרי סקי, כמו אלפ ד'יאה (Alpe d'Huez), האתרים האולימפיים שאנרוס, וילאר דה לאנס)(Villard de Lans) אוטראן (Autrans). אתרים פופולריים אחרים הם לה סט לו (Les 7 Laux), לה קולה ד'אלוואר (Le Collet d'Allevar)
מאודר (Méaudre), סן-פייר-דה-שארטרז (Saint-Pierre-de-Chartreuse), אלפ די גראן סר (Alpe du Grand Serre), גרס-אן-ורקור
(Gresse-en-Vercors).
לעיר גרנובל כתריסר מוזיאונים, כולל "לה דז אלפ (Les Deux Alpes) לרבות מוזיאון גרנובל שהוקם בשנת 1798
מחוז איזר הוא הבמקום השלישי בין אזורי הסקי המבוקשים בחורפים בצרפת, אחרי מחוז סבואה ואוט-סבואה ולפני אוט-אלפ. הוא מארח גם את "גביע איקרוס" (Coupe Icare) לרטיסה חופשית, כמו רחיפה וגלישה אווירית, המתקיים באתר הידוע לרחיפה שבלמבן (Lumbin)