google/wiki40b huggingface dataset:
ניהול מטריציוני

ניהול מטריציוני היא שיטת בניית ארגון ואופן מבנהו, כך שעובדים מקצועיים (למשל עובדי מחקר ופיתוח או אנשי מכירות) אינם כפופים בהכרח לעבודה על פרויקט מסוים או מוצר כלשהו, אלא מוקצים באופן דינאמי לפרויקטים שונים לפי דרישה ומנוהלים מקצועית על ידי גורם אחד וכפופים פרויקטלית לגורם אחר. 
מבנה זה מאפשר גמישות והתאמה מהירה לצורכי השוק, למשל בנייה מהירה של צוות כאשר קם הצורך בפיתוח מוצר חדש ופירוק הצוות בסיומו. כמו כן מאפשר הדגם התמקצעות ושיתוף ידע בין אנשי מקצוע, השייכים ארגונית לקבוצה אחת ומקיימים בדרך כלל ערוצי שיח והעשרה משותפים. צורת ניהול זו גם ממזערת "זמנים מתים" של בעלי מקצועות מסוימים במהלך פרויקט או פיתוח מוצר שיש בו עליות ומורדות בצרכי ההעסקה של כל בעל מקצוע, כיוון שבשעת שפל העסקה בפרויקט אחד ניתן לנצלו בפרויקט אחר.
החסרון העיקרי של מבנה זה הוא הקונפליקט שעשוי להיווצר אצל העובדים, שבמצב זה כפופים לשני מנהלים: מנהל המחלקה הפונקציונאלית/ מקצועית מחד ומנהל המוצר או מנהל פרויקט מאידך, שלעיתים יכולים לפעול תחת מניעים שונים ואף סותרים. כמו כן, מנהל הפרויקט אינו שולט בכל משימות העובדים המוקצים לו ועל המנהל הפונקציונלי/ מקצועי לדאוג להעסקה מלאה של כל עובד ולחלוקת נטל שווה בין כל עובדיו, בכל נקודת זמן.
זולצבורג

הקהילה היהודית

לקהילה היהודית של זולצבורג שורשים עוד מימי הביניים. במאה ה-15 זכתה הקהילה היהודית לכתב הגנה קיסרי (גר') ובאותה תקופה נחנך בית העלמין של הקהילה בדרום-מזרח העיירה. במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היו כשליש מתושבי העיר יהודים שעסקו ברובם במסחר. העיירה מוקפת מצפון ומדרום בכרמים שמענביהם הפיקו יין בו סחרו היהודים.
מבני הקהילה הידועים היה המזרחן גוסטב וייל .
בליל הבדולח נותץ בית הכנסת (שנבנה בשנים 1822-1821. להבדיל מעיירות סמוכות לא שרפו את בית הכנסת כי הוא עמד סמוך מידי לבניינים השכנים. ב-22 באוקטובר 1940 (שנפל על חג הסוכות) נלקחו היהודים שלא הצליחו או לא רצו לעזוב את זולצבורג למחנה המעצר גירס בצרפת, חלקם מתו במחנה והשאר הועברו משם למחנות ההשמדה בפולין. 
בית הכנסת שוחזר ב-1980, כיום משמש כמוזיאון ואולם קונצרטים וניתן לבקר בו. בסמוך לעיירה נמצא בית העלמין של הקהילה היהודית שב-1970 הוקם בו ציון לקורבנות השואה.
חתול אמריקני מקורזל

חתול אמריקני מקורזל (מאנגלית: American Wirehair) הוא גזע של חתול הבית.

היסטוריה של הגזע

הגזע התפתח מחתול משק בשם אדם, שהתגלה בשנת 1966 בצפון מדינת ניו יורק. אדם, שנולד להורים לא גזעיים (יש הטוענים שהוריו היו אמריקניים קצרי שער) בשגר שמנה 6 גורים, היה יוצא דופן בשל פרוותו הדלילה והקפיצית. מגדלת בשם ג'ואן אושה רכשה את אדם וחתולה נוספת מאותו השגר, והחלה בתוכנית גידול של חתולים מקורזלי פרווה. בתוכנית הגידול השתתפו גם קצרי שיער אמריקניים שהוכלאו עם המקורזלים. תקן הגזע נקבע בשנת 1967 והחל משנת 1977 הגזע הוכר באופן רשמי על ידי חלק מאגודות החתולים.
המוטציה הנדירה שגרמה לפרווה המקורזלת לא דווחה בשום מקום נוסף בעולם, ולכן כל המקורזלים החיים כיום, הם צאצאים של החתול אדם.

מבנה כללי

משקלם של הזכרים הוא 5-7 קילוגרמים, ואילו משקל הנקבות הוא 3.5-5.5 קילוגרמים. 
כמו קצר השער האמריקני, המקורזל מופיע במגוון גדול של צבעים ודוגמאות פרווה. לא כל החתולים שנולדים להורים מקורזלי פרווה יהיו בעלי פרווה מקורזלת בעצמם. 
לחתול שערות מגן, שערות פלומה, ושערות זיפיות. כל שלושת הסוגים קצרים וזיפיים מאוד, וכמה מהשערות מסולסלות לצורת קפיץ. לשערות הזיפיות צורה של חולץ פקקים.
אלפא ואומגה (אופרה)

אודות האופרה

האופרה עושה שימוש בדמויות אדם (אלפא) וחוה (אומגה) כסמלים. אומגה מסמלת את היצר המיני חסר העקבות, המוביל אותה להזדווג עם הנחש, בעוד אלפא מסמל את רגש הקנאה משולחת הרסן, המובילה לסיום הטראגי הבלתי נמנע.
בכורת האופרה התקיימה במשכן לאומנויות הבמה בתל אביב ב-13 בינואר 2001 בהפקת האופרה הישראלית החדשה עם גבי שדה בתפקיד אלפא ומיכל שמיר בתפקיד אומגה, בבימויו של דייוויד אולדן ובניצוחו של גארי ברתיני. הייתה זו הפעם הראשונה שיצירה מקומית זכתה להפקה שהיקפה ותקציבה משתווים לאופרות גדולות של יוצרים בינלאומיים. האקדמיה הישראלית לתיאטרון העניקה לאופרה את פרס האירוע הבולט של השנה בתחום אמנויות הבמה.

תקציר העלילה

אלפא ואומגה, שני בני האדם היחידים בעולם שזה עתה נברא נמצאים על אי שומם, מוקפים בחיות (דב, צבוע, נמר וחמור).
אומגה מעירה את אלפא משנתו והשניים שרים שיר אהבה אשר נקטע עם הופעתו של הנחש. מקהלת החיות מתארת עת מעלליו של הנחש שפלש לאי השלו והביא אליו רוע שלא נודע לפני כן.
אלפא ואומגה נרדמים, אך אלפא נעור לפתע ומבקש ללכת ולחפש את העץ שמפריו יכין שיקוי שיבטיח את נאמנותה של אומגה לעד, מקהלת החיות מזהירה אותו מפני הצעד, אך הוא אינו מאזין לאזהרה. בהיעדרו של אלפא, הנחש זוחל אל אומגה ומפתה אותה עד שהיא נכנעת לו והם מזדווגים. לאחר מכן שב אלפא עם השיקוי ושר שיר אהבה לאומגה, שחשה שגופה משתנה. היא חשה כאב חד ויולדת מרחמה בני-כלאיים שלה ושל הנחש. אלפא רוצח את הוולדות בחמת זעם. אומגה שרה קינה ומבכה את מות ילדיה.
אומגה נכנסת לעובי היער, שם היא מקיימת יחסים עם חיות הפרא. החיות השונות (הנמר, הדב והחמור) מתפארות בכך שכבשו את אומגה. הצבוע מפתה את אומגה בערמומיות ומציע לה יהלומים מתוך עיניו. הנחש מזהיר את אומגה לבל תביט בעיניו הקטלניות של הצבוע. אומגה מתעלמת מהאזהרה ותולשת את היהלומים מעיני הצבוע. היהלומים גורמים לה לצפות בעתידה והיא רואה את אלפא רוצח אותה בטירוף של קנאה. שוב חשה אומגה כאב ויולדת בני כלאיים, פרי זיווגיה עם חיות היער. אומגה מחליטה לברוח מהאי ומגורלה.
אלפא ניצב בודד, כאשר אחד מבני הכלאיים מתקרב אליו וקורא לו "אבא". בני כלאיים רבים אחרים באים בעקבותיו ולאחריהם אמם. אלפא מחבק את אומגה ושר לה שיר ערש, המכין אותה למותה. לאחר מותה הוא מבכה אותה. בני-הכלאיים מתקרבים באיום, דורשים נקמה ומשסעים את אלפא לגזרים.
הנחש מתבונן אל בני הכלאיים, מחזיר מבטו אל הקהל ואומר: "אתם, כולכם, בני הכלאיים של אומגה".
משה יוסף מרדכי מיוחס

הרב משה יוסף מרדכי מיוחס (ה'תצ"ח (1738) - י"ג בתשרי ה'תקס"ו (6 באוקטובר 1805), היה מחכמי ירושלים, שד"ר והראשון לציון.

ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב רפאל מיוחס בן למשפחת מיוחס אשר הגיעה לארץ בתקופת עליית מגורשי ספרד. הוא נין לרב ישראל יעקב חגיז וחומש לרב משה גלנטי.
בהיותו בן 15 נתפרסם שמו בין רבני ירושלים. בימי בחרותו למד עם החיד"א בישיבת המקובלים בית אל וחיבר ספרים רבים. היה חתנו של הרב יום טוב אלגאזי. בספר תולדות גדולי ישראל נכתב שהיה רופא וקנה לו שם טוב בין הישמעאלים ומעולם לא יצא מארץ ישראל. הרב ש' חזן כותב שבינו לבין חברו החיד"א שררה קנאת סופרים כך שכאשר החיד"א הוציא את ספרו "שער יוסף" הוציא הרב משה יוסף מיוחס (מי"ם) את הספר "שער המים", וכאשר זה הוציא את הספר "ברכות יוסף" הוציא השני את "ברכות המים" וכאשר הוציא את "חיים שאל" כתב את "מים שאל" וכן הלאה.
בשנת 1794 יצא בשליחות כשד"ר למצרים ובשנת 1796 יצא בשליחות להודו.
בעת מסע נפוליאון בארץ ישראל (1798-1799) כשחנה ברמלה שנכבשה ללא התנגדות, נפוצה שמועה כי פניו מועדות לירושלים. יהודי ירושלים השתתפו בעבודות ביצור העיר, ואף קיבלו רשות מהרב מרדכי יוסף מיוחס, לעבוד ביום השבת לשם כך. לעובדה זו ישנה חשיבות לנוכח ניסיונותיו של נפוליאון לאחר מכן להטות את לבם של היהודים כלפיו בהבטחות לגאולה לאומית.
בשנת ה'תקס"ב נתמנה לראשון לציון ושימש בתפקיד זה עד פטירתו.
נפטר בי"ג תשרי ה'תקס"ו (1805), ונקבר בהר הזיתים.
ויליאם אדמס

ויליאם אדמס (באנגלית: William Adams;‏
24 בספטמבר 1564 - 16 במאי 1620) היה נווט אנגלי, ככל הנראה הבריטי הראשון שהגיע ליפן.

שנותיו הראשונות

אדמס נולד בשנת 1564 בעיירה ג'ילינגהאם שבממלכת אנגליה. לאחר מות אביו בגיל 12, הפך לחניכו של ניקולס דיגינס, בעל מספנה. הוא בילה את 12 השנים הבאות בלימוד בניית אניות, אסטרונומיה וניווט לפני שהצטרף לחיל הים הבריטי.
יוהאן גוטליב נאומן

ביוגרפיה

יוהאן גוטליב נאומן קיבל את ראשית השכלתו המוזיקלית ממורי בית הספר בעיר הולדתו, שלימדו אותו נגינה בפסנתר ובעוגב. הוא המשיך את לימודיו בבית הספר של הכנסייה בדרזדן, שם גם השתתף במקהלה. מורו לעוגב בדרזדן היה נגן העוגב ומנצח מקהלת בית הספר, גוטפריד אוגוסט הומיליוס, תלמידו של באך. במאי 1757 נסע לאיטליה עם הכנר השוודי אנדרס וסטרום. המלחין ג'וזפה טרטיני התוודע אל נאומן ואל יצירותיו בשנת 1762 וגילה בהן עניין. בהמשך אותה שנה נודע לראשונה כמלחין אופרה בוונציה, בהצגת הבכורה של האופרה שלו, Il tesoro insidiato. בעקבות הצלחת האופרה Li creduti spiriti בשנת 1764 נשכר נאומן כמלחין כנסייה שני בחצר של דרזדן, בהמלצת המלחין יוהאן אדולף האסה.
בשנת 1777, כתוצאה ממשא ומתן עם הדיפלומט השוודי הרוזן לוונהלם, נקרא נאומן להכניס שיפורים בתזמורת החצר של סטוקהולם ולסייע למלך גוסטב השלישי בתוכניותיו לייסוד אופרה. עבודתו בשוודיה הגיעה לשיאה בשנת 1782, כשהפקת האופרה שלו, "קורה ואלונזו", חנכה את בית האופרה החדש בסטוקהולם ובהפקה משנת 1786 של "גוסטב ואזה", שהתבססה על רעיון של המלך לאופרה שוודית לאומית. אחרי תקופה קצרה כמלחין אורח בקופנהגן (1785-6) חזר נאומן לדרזדן, שם התמנה לקאפלמייסטר ראשי. בשנת 1792 נשא לאישה את קטרינה פון גרודטסשילינג, בתו של תת-אדמירל דני.
פרנהייט 9/11

ביקורות


הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 84% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 225 ביקורות.
אקזיט (עסקים)

אקזיט (באנגלית: Exit planning) הוא מונח מעולם העסקים המציין בחירה של יזמים או מנהלי חברה בחלופה של יציאה מפעילות עסקית בחברה שהקימו או שעומדים בראשה, לרוב על ידי מכירת הפעילות של החברה.
המונח נפוץ במיוחד בתחום ההייטק, בו האקזיט מציין יזמים בחברות הזנק ("סטארט-אפ"), המוכרים את המניות בחברה שהקימו בעבור הון, בדרך כלל לתאגידים גדולים, המעוניינים לשלב במוצריהם את הטכנולוגיה שפיתחה החברה.
אפשרות נוספת לאקזיט היא הנפקה בבורסה לניירות ערך (IPO), כשהחברה ממשיכה למעשה לפעול אך הון המניות של המשקיעים נמכר לציבור. בעבור מכירת אחוזיהם בחברה זוכים היזמים וכן המשקיעים בחברה (כגון אנג'לים וקרנות הון סיכון) להחזר על השקעתם. במקרה של אקזיטים מוצלחים, אלו עשויים לזכות בתשואה גבוהה מאד (נמדד לרוב במכפיל על גובה ההשקעה). חברה מסחרית עשויה להגן על יכולתה לבצע אקזיט אם למשל תחתום רק על חוזים בעלי תנאי סיום התקשרות נוחים עבורה.
החלטה 243 של מועצת הביטחון של האו"ם

רקע

שתי קבוצות לאומניות בדרום תימן פתחו במאבק נגד השלטון הבריטי, כאשר תעלת סואץ נסגרה ב-1967 על ידי נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, החלו הבריטים לסגת מהאזור. דרום תימן זכתה לעצמאות כרפובליקה העממית של דרום תימן ב-30 בנובמבר 1967.
אל-מוהטאדי בילה, נסיך ברוניי

ביוגרפיה

בשנת 2004 הוא התחתן עם פנגריאן אנק שרה בת ה-17 בחתונה מפוארת שעלתה כ-5 מיליון דולר. במרץ 2007 נולד לזוג בנם הבכור, שהוא גם הסולטאן העתידי של ברוניי, הנסיך עבדול. 
בילה הוא שר במשרד ראש הממשלה והוא גם גנרל בצבא ברוניי. לבילה אוסף מכוניות גדול והוא חובב ומשחק מקצועני פול וסנוקר.
אל-מוהטאדי בילה הוא מוסלמי סוני.
הורה היאחזות

ביצוע השיר

השיר נכתב במקור לתוכניתה הרביעית של להקת הנח"ל, "טעות לעולם חוזרת", משנת 1953.
בתחילת אוקטובר 1973 נערך ערב מחווה לשירי להקת הנח"ל, "להקה שכזאת...", שבו ביצעה להקת כוורת, שרוב חבריה היו יוצאי הלהקה, גרסת כיסוי לשיר בעיבודו של דני סנדרסון. בגרסה זו שולבו אלמנטים רוקיסטיים והומוריסטיים, בהתאם לסגנונה המוזיקלי של כוורת. על אף שכוורת הוקמה כאנטיתזה לשירי הלהקות הצבאיות, גרסתה הפכה לביצוע המזוהה ביותר עם השיר, והשיר עצמו הפך לאחד מלהיטיה הגדולים ואף הופיע באלבומה "פוגי בפיתה" ב-1974.
אריק איינשטיין, אף הוא בוגר להקת הנח"ל, ביצע את השיר באלבומו קצת לקחת חזרה משנת 1996 בו הופיעו שירים ששר בהרכבים מוקדמים יותר, בעיבודו של שם טוב לוי.
לרגל חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל הופיעה הזמרת נטע ברזילי בטקס הדלקת המשואות וביצעה את השיר בעיבוד חדשני עם מכשיר הלופר.
מקלות אכילה

מקלות האכילה, הידועים גם כמקלות סיניים או כצ'ופסטיקס (מאנגלית: Chopsticks), הם כלי אכילה הנהוגים במזרח אסיה. הם מורכבים משני מקלות ארוכים בהם משתמשים להרים את המזון לפה, אם כי יש להם שימושים נוספים במטבח ובשולחן האוכל.
מקלות האכילה הראשונים היו עשויים מעץ ומקורם בסין. עם הפיכתה של סין לכוח תרבותי דומיננטי באיזור מקלות האכילה נדדו למדינות שכנות ביחד עם אלמנטים תרבותיים סינים נוספים, כדוגמת הכתב והלבוש הסיניים. בעבר נהוג היה להכינם בפשטות מזרדים שנתלשו מעצים ולאכול באמצעותם ]. כיום המקלות מיוצרים באופן תעשייתי, ובמדינות שונות עשויים  מחומרים שונים. ברובה של אסיה נהוג לייצר מקלות אכילה מחזרן, מעץ או מפלסטיק. בקוריאה נהוג לייצרם ממתכת.
בעקבות הגירה סינית למערב ולעליית הפופולריות של המטבח הסיני והיפני במערב רבים החלו להשתמש במקלות אלו במהלך ארוחות בסגנון אסייתי.

נימוסי שולחן בשימוש במקלות אכילה

מקלות אכילה משמשים במדינות רבות בעולם, רובן ככולן ממזרח ודרום-מזרח אסיה. בעוד עקרונות הנימוס דומים במדינות אלו, ישנן דקויות המבדילות בין מנהגי השולחן בתרבויות השונות.
מכפלת מסיסות

בכימיה, מכפלת המסיסות היא המכפלה של ריכוזי יונים של חומר יוני (מלח) בתמיסה. בחישוב המכפלה, ריכוז כל מרכיב במלח מועלה בחזקת היחס הסטויכיומטרי שלו. לדוגמה, מכפלת המסיסות של עופרת כלורית PbCl₂ היא . כאשר יש יותר משני יונים בתרכובת יש להכפיל את הריכוזים של כולם בשרשרת. למשל, מכפלת המסיסות של החומר הידרוקסי-אפטיט, שנוסחתו Ca₁₀(PO₄)₆(OH)₂ תהיה בהתאם
. הריכוזים במשוואות מבוטאים במולר = מול חומר מסיס לליטר תמיסה.
קבוע המסיסות (מסומן ב-Kₛₚ), הוא הערך המרבי של מכפלת ריכוזי יונים של חומר יוני שעשוי להיות בתמיסה. אם ריכוזי היונים גבוהים עד כדי כך שמכפלתם גבוהה מקבוע המסיסות ישקע המלח כמוצק. קבוע המסיסות שונה עבור כל תרכובת יונית (מלח), עבור כל ממס (כמו מים, אלכוהול וכו'), ותלוי גם בטמפרטורה.

היווצרות תמיסה

תרכובת יונית (מלח) היא תרכובת של שני צורונים כימיים או יותר, הקשורים בקשר יוני בצורת מבנה סריגי. עבור מקרה של שני צורונים בלבד, הם טעונים במטענים חשמליים הזהים בגודלם והפוכים בסימנים. במלח שולחן (נתרן כלורי), שנוסחתו NaCl, צורון אחד הוא אטום נתרן הטעון במטען +1 (⁺Na) והצורון השני הוא אטום כלור הטעון במטען שלילי -1 (⁻Cl).  במקרה זה כל צורון הוא יון בודד, אולם קיימות תרכובות יוניות רבות בהן הצורונים מורכב ממספר אטומים - למשל התרכובת CaCO₃ שבה אחד הצורונים הוא אטום סידן (⁺Ca) והשני קרבונט (CO2−3).
תמיסה מימית נוצרת כאשר מולקולות מים, בעזרת הדיפול החשמלי שלהן (למולקולת מים צד אחד טעון שלילית - אטום החמצן, וצד טעון חיובית - אטומי המימן), שוברות את המבנה הסריגי של התרכובת היונית. הצד החיובי של דיפול המים מושך את הצורון השלילי מהמבנה ולהפך. כך מייצבים הדיפולים את היונים הטעונים בתוך התמיסה.

משוואת המסיסות

דוגמה למשוואה כימית המציגה את תופעת המסיסות היא:    
החץ הדו-כיווני הכפול משמעותו קיום של שיווי משקל בין אגף שמאל - התרכובת המוצקה לבין אגף ימין - יונים חופשיים בתמיסה. שיווי משקל פירושו שקצב יצירת המוצק שווה לקצב פירוק המוצק ואין שינוי עם הזמן. כלומר התמיסה רוויה, לא ניתן להמיס יותר מוצק. אחד ההבדלים בין תרכובות יוניות שונות הוא בקבוע המסיסות, כלומר כמה מהחומר מתמוסס בכמות מים נתונה, בטמפרטורה נתונה.
באשר לדוגמה זו ניתן לכתוב משוואת שיווי משקל על פי המשוואה להלן:

מכיוון שהיחס הסטויכיומטרי בין מרכיבי התרכובת הוא 1 ל-1, שני הריכוזים מופיעים בחזקת "1" בלבד. 
בתמיסה רוויה ערכה של מכפלת המסיסות שווה לקבוע המסיסות, וזהו ערכה המרבי. כל הקטנה של מכפלת המסיסות מערך זה (עקב הפחתת ריכוז אחד היונים), גורמת להמסה נוספת של מלח על מנת להוסיף יונים לתמיסה, כדי להעלות את ערכה של מכפלת המסיסות חזרה לקבוע המסיסות. כלומר אם מוציאים אחד מהיונים בתמיסה על ידי שיטה כלשהי (למשל: השקעה באמצעות יון נוסף המוכנס למערכת) ריכוז היון השני חייב לעלות כך שמכפלתם תישאר קבועה. בדומה, אם מוסיפים עודף של אחד היונים תהיה שקיעה של המלח למצב מוצק עד שמכפלת הריכוזים תשתווה שוב לקבוע המסיסות.
קתדרלת אוורה

קתדרלת אוורה (בצרפתית: Cathédrale Notre-Dame d'Évreux) היא קתדרלה קתולית ומונומנט לאומי בצרפת השוכנת בעיר אוורה שבנורמנדי.
חלקים מהחלק התחתון של הספינה הראשית מתוארכים למאה ה-11. החזית המערבית, על שני מגדליה הבלתי שווים, היא מתקופת הרנסאנס המאוחר. הקתדרלה משלבת סגנונות רבים, בהם אדריכלות גותית, והם מיוצגים בחלקים שונים במבנה. ב-1896 נערכו עבודות שיפוץ ושחזור מקיפות בקתדרלה.
בית הרוחב (טרנספט) הצפוני והשער הם בסגנון גותי לוהב (Flamboyant); בית המקהלה, החלק האיכותי ביותר מבחינת פנים המבנה, הוא בסגנון גותי קורן (Rayonnant) מסביבות 1260. הקרדינל דה לה בלו, הבישוף של אוורה במחצית השנייה של המאה ה-15 בנה את מגדל המצלב המתומן והצריח המחודד האלגנטי שלו. הוא גם בנה את קפלת הגבירה הידועה בזכות חלונות הויטראז' שלה השמורים היטב. שני חלונות רוזטה בקצות בית הרוחב ומסכי העץ המגולפים של הקפלות הצידיות הן יצירות מופת מהמאה ה-16.
ארמון הבישוף מהמאה ה-15, נמצא סמוך מדרום לקתדרלה.
בילנט ארסוי

ביוגרפיה

בילנט ארסוי נולדה באיסטנבול. לפני המעבר המגדרי שלה, שרה ושיחקה בתפקידים גבריים. היא כבר הייתה פופולרית בטורקיה, וכאשר ביצעה ניתוח לשינוי מין ב-1981 הייתה גם לידוענית בינלאומית.
באותה תקופה, מצאה את עצמה באופוזיציה לקנן אוורן שתפס את שלטון טורקיה בהפיכה ב-1980. תחת הנהגתו, הופעות ציבוריות של ארסוי ואמנים טרנסג'נדרים אחרים נאסרו במטרה "למגר סטיות חברתיות". ארסוי עתרה לבית המשפט, אך העתירה נדחתה בינואר 1982. מספר ימים לאחר מכן, היא ניסתה להתאבד. ב-1983, היא עזב את טורקיה במחאה נגד מדיניות הדיכוי במולדתה, והמשיכה לפתח את הקריירה שלה בגרמניה. עם פרישתו של אוורן ב-1989, רבים מהחוקים הדרקוניים שהחיל בוטלו, וארסוי חזרה להופיע בטורקיה, בנוסף לקריירת המוזיקה המתפתחת שלה בגרמניה. היא גם התחילה להופיע בסרטים טורקיים שצולמו בגרמניה.
על פי החוק האזרחי הטורקי החדש, הותר לטרנסג'נדרים שביצעו ניתוח לשינוי מין לבקש תעודת זהות שמכיר במגדרם, וארסוי הוציאה תעודת זהות מתוקנת. הפופולריות שלה בטורקיה נסקה. מעריציה אפילו החלו לכנות אותה "אבלה", או "אחות גדולה" כינוי חיבה שמעיד על קבלתה כאישה בעיני ציבור.
בקיץ 2007 ארסוי נישאה שנית, למתחרה בתוכנית מוזיקה שהייתה בין שופטיו, אך גם נישואים אלו לא ארכו ימים והיא הגישה תביעת גירושין בינואר 2008.
ארסוי עוררה מחלוקת בפברואר 2008, כאשר הביעה ביקורת פומבית על פלישתה של טורקיה לצפון עיראק, באומרה "לו הייתי אם, לא הייתי שולחת את בניי למלחמה". התובע המחוזי של איסטנבול הגיש נגדה כתב אישום על פגיעה בתמיכה הציבורית בצבא הטורקי. הקרן הטורקית לזכויות אדם (IHD) נרתמה להגנתה. ב-19 בדצמבר 2008, ארסוי זוכתה מכל אשמה על ידי בית המשפט.
בשנות האלפיים, ארסוי הסבה את הסגנון המוזיקלי שלה לשילוב של פופ טורקי ומוזיקה טורקית קלאסית. ב-2013 הצהירה על חזרה לשורשיה הקלאסיים, ומאז בעיקר מופיעה ומקליטה מוזיקה קלאסית שמרנית יותר.
ניב גורדון

ניב גורדון (נולד ב-15 ביוני 1965) הוא פרופסור לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חוקר נושאים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני ולזכויות אדם.

ביוגרפיה

גורדון, דור שלישי בישראל, התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890‏. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף בפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה. לאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר ושימש כסמל מחלקה בפלוגה המסייעת. גורדון נפצע באופן קשה בהתקלות ליד ראש הנקרה, שכתוצאה ממנה הוא סובל מ-42 אחוזי נכות. 
במהלך האינתיפאדה הראשונה הוא שירת כמנהל של רופאים לזכויות אדם בישראל. הוא פעיל בתעאיוש, תנועה יהודית-ערבית. הוא מזהה את עצמו כשותף למחנה השלום הישראלי. בתקופת האינתיפאדה השנייה היה חלק מתנועת הסרבנות בצה"ל. תיאר את ישראל כ"מדינת אפרטהייד" ותומך בחרם בינלאומי על מדינת ישראל.
גורדון סיים בהצטיינות ב-1991 לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ב-1997 סיים תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת נוטרה דאם שבארצות הברית ובשנת 1999 סיים את לימודי הדוקטורט במדעי המדינה בנוטרה דאם. כותרת עבודת התזה שלו: Social Control in Democracies: A Theoretical Analysis.  שימש מרצה באוניברסיטת בן-גוריון, ב-2005 קודם לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2010 הועלה לדרגת פרופסור חבר. שימש חוקר ופרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת בראון.
ב-2006 פסק בית המשפט המחוזי בנצרת 10,000 ש"ח פיצויים לגורדון בתביעת דיבה שהגיש לאחר שסטיבן פלאוט כתב שגורדון "שואף להיות יודנראט".
בשנים 2010-2008 כיהן כראש המחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון.

פרסומים

בין היתר, כתבותיו של גורדון פורסמו בלוס אנג'לס טיימס, וושינגטון פוסט, גארדיאן, הארץ, ג'רוזלם פוסט ושיקגו טריביון.
בשיתוף עם רוחמה מרטון כתב את Torture: Human Rights, Medical Ethics and the Case of Israel
ספרו, Israel's Occupation התפרסם על ידי הוצאת אוניברסיטת קליפורניה בשנת 2008.
חלים אבו רחמה

חלים אבו רחמה (בערבית: حليم أبو رحمة; 1888–1945) היה רופא פלסטיני נוצרי ממוצא פרוטסטנטי. שירת בצפת ובטבריה מטעם מחלקת הבריאות הבריטית במיגור המלריה (1920-1924), ב- 1925 התמנה למנהל בריאות הציבור ליד ממשלת עבר הירדן, מונה לשר הבריאות בממשלת ירדן, בתקופת המלך חוסיין.

ביוגרפיה

אבו רחמה נולד בשפרעם. היה פלסטיני נוצרי ממוצא פרוטסטנטי. אבו רחמה למד רפואה באוניברסיטה האמריקאית בביירות, וסיים בשנת 1912. בין השנים 1914–1918 היה רופא ממשלה עות'מאני. בנובמבר 1918 הצטרף לשורות הבריטים. בשנת 1920 הוצב בצפת מטעם מחלקת הבריאות הבריטית. בשנת 1924 עבר לעבוד בטבריה. בצפת ובטבריה עסק במלחמה נגד המלריה. בשנת 1925 עבר אבו רחמה לירושלים.
בנובמבר 1925 התמנה אבו רחמה למנהל בריאות הציבור ליד ממשלת עבר הירדן, ובשנות ה-30 של המאה העשרים קיבל מינוי של מנהל שירות הבריאות בעבר הירדן.
אבו רחמה מונה לשר הבריאות בממשלת ירדן בתקופת המלך חוסיין.
בשנת 1926 בימי המנדט הבריטי נתמנה אבו רחמה להיות חבר כבוד ב"אורדר המצוין ביותר של הקיסרות הבריטית".
אבו רחמה נפטר בשנת 1945. השאיר אשה: רוזה חלים, ואת הבנות נוהא ואידה.
תיאטרון אוהל יוסף

אוהל יוסף הוא תיאטרון קהילתי שהוקם בירושלים ב־1972 על ידי אריה יצחק בשכונת קטמון ט. המורשת ההתחלתית שהועברה לשחקנים הייתה של תיאטרון אלטרנטיבי ואנטי־ריאליסטי: שימוש מקסימלי בחלל, הפעלת הקהל, הזדהות בשם האמיתי ותהליך כתיבה של כל שחקן בנפרד וביחד.

היסטוריה

בעקבות מחאת הפנתרים השחורים נושא הקיפוח ושכונות העוני עלה לכותרות. אריה יצחק עלה לירושלים לאחר שביים הצגה עם נוער משכונת התקווה שבתל אביב. ההצגה "יוסף יורד קטמונה" בבימויו שעלה בתיאטרון החאן גם קבעה את שם התיאטרון. המחזה עסק ברצון של ימין מסיקה החולם לעזוב את השכונה ובמשפט שנערך לו עקב כך. ההשראה התבססה על כתיבה עצמאית מתוך סיפור יוסף והאחים מבראשית. עוד בשלב ההכנות זוהתה התכונה התרפויטית של התיאטרון הקהילתי בשכונה ובהמלצת הפסיכיאטר הראשי במשרד הבריאות, לואיס מילר, אישרה העירייה תקציב וקבעה לו מטרות.
בעקבות ביקורות על התכנים הקשים בנושאי ההומוסקסואליות והאונס ועל המופע עצמו, עזב הבמאי והנערים המשיכו בניהול התיאטרון. בזמן מלחמת יום הכיפורים הוקמה עמותה תחת אותו שם לשינוי חברתי והתמקדות ביצירתיות ובאמנות. עמותות נוספות העתיקו את ההצלחה: אוהל נחלאות, אוהל בקעה, אוהל שטרן, אוהל שמעון – לימים תנועת האוהלים – המרכז לקידום שכונות וקהילות בישראל שהוקמה במאי 1979 ונרשמה בתור עמותה ב־1986.
שלמה וזאנה ביים בתיאטרון שלוש הצגות: "הנושר" (1975 - 1976), "גורל או תוכנית" (1976 - 1977) ו"פגישת מחזור" (1979 - 1980).
איביזה (סרט)

תקציר העלילה

ים (מאור שוויצר) הוא כבר בן 23 אך עדיין לא מרגיש שהגיע הזמן לתפוס כיוון בחייו. זה לא דחוף במיוחד כשלא חסר לו כלום ומשפחתו עשירה. יום בהיר אחד החיים מאלצים אותו לקחת יוזמה כאשר אחיו הצעיר נפצע בתאונת גלישה ואביו (אבי קושניר) הקשוח מאלץ אותו לשלם על הניתוח. יחד עם שני חבריו הקרובים, דניאל (עופר חיון) האינטרסנט הדורסני, וערן (מעיין בלום) השמנמן החרמן, ים טס לאיביזה במרדף אחר 150,000 דולר בתחרות גלישה מקומית. במהלך התחרויות החבורה מסתבכת עם דודו של ים, מאפיונר בשם בשם ג'וש (עיוות של שמו המקורי יהושע), שאף על פי שבהתחלה נראה נחמד, מתגלה כמרושע ביותר שרוצה לגנוב יהלומים.

ביקורות

הסרט זכה לביקורות קשות ממרבית מבקרי הקולנוע בישראל. בתוכנית לסיכום שנת תשע"ה בקולנוע הישראלי ששודרה בערוץ הראשון הכתירו המבקרים אלברט גבאי ושמוליק דובדבני את איביזה כסרט הישראלי הגרוע ביותר לשנה זו. דובדבני אף הגדיל ואמר כי "איביזה הוא לא רק הסרט הישראלי הגרוע ביותר שראיתי השנה. לדעתי, הוא אחד הסרטים הישראלים הגרועים שנעשו".

הקרנות בבתי קולנוע בארץ

למרות הביקורות השליליות הרבות, הסרט "איביזה" הצליח בקופות: על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה כ-100,000 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.
אסף ברנשטיין

ביוגרפיה

אסף ברנשטיין נולד וגדל בהרצליה, ניו יורק ולונדון. אביו היה המשורר אורי ברנשטיין ואמו היא הסופרת הדרה לזר. אחותו הבכורה, גאיה ברנשטיין, היא מרצה למשפטים בארצות הברית.
בצה"ל שירת ביחידת ההסרטה. הוא בוגר תואר ראשון בהצטיינות בלימודי קולנוע מאוניברסיטת ניו יורק. בשנה השנייה ללימודים ביים את סרטו הקצר הראשון "יונה סידס" שזכה בפרס וולג'ין. בשנת 2000 זכה בפרס הטריילר הטוב ביותר בתחרות The Golden Trailer. 
ב-2007 הוקרן בבתי הקולנוע סרטו הארוך הראשון "החוב", שהיה מועמד לארבעה פרסי אופיר. "החוב" היה בשנת 2011 לסרט הישראלי הראשון שזכה לרימייק הוליוודי. 
ב-2012 ביים את דרמת הפשע "אלנבי", המבוססת על ספרו רב-המכר של גדי טאוב, ששודרה בערוץ 10.
בראשית 2015 עלתה ב-Yes דרמת הפעולה "פאודה" בבימויו של ברנשטיין.
הוא לימד בימוי כתיבה ומשחק בקאמרה אובסקורה, מנשר, בית הספר לתסריטאות של עידית שחורי, אימפרו, סדנאות משחק אצל גלית רוזנשטיין ועוד.
ברנשטיין היה נשוי לעמליה רוזנבלום ולהם בת אחת. בהמשך נישא בשנית לשחקנית הקאמרי מיכל ברנשטיין (לשעבר בלנקשטיין) ולהם שני ילדים.
ג'ייסון מוראן

חייו

מוראן למד בחוסר עניין נגינה קלאסית בשיטת סוזוקי בפסנתר מגיל שש. בגיל שלוש-עשרה שמע את ראונד מידנייט של ת'לוניוס מונק ופיתח עניין בג'אז. המשיך לבית הספר מנהטן למוזיקה. לקראת סיום לימודיו (1997) החל מנגן עם הסקסופוניסט גרג אוסבי. חתם על חוזה הקלטה עם חברת התקליטים Blue Note. ב-1999 הוציא אצלם את Soundtrack to Human Motion. משנת 2000 מוראן מוביל את השלישייה The Bandwagon, בה הוא מנגן עם בסיסט ומתופף. עד 2010 ההרכב הקליט שישה אלבומים, חלקם עם נגנים אורחים. ב-2002 הוציא מוראן אלבום סולו, Modernistic. ניגן בהרכבים נוספים, דוגמת רביעיית צ'ארלס לויד. 
מוראן זכה לשבחים רבים, על הלחנה, נושאים, נגינה ואלתור, ותואר לא פעם כאחד ממוזיקאי הג'אז המקוריים של התקופה. זכה בעיטורים מטעם איגוד עיתונאי הג'אז והירחון דאון ביט. בשנת 2010 חבר לעמיתי מקארתור וזכה לפרס מאת הקרן. סגנונו שואב מפוסט בופ, פאנק, בלוז, דיקסילנד ומוזיקה קלאסית.
מוראן פעיל בעולם האמנות במספר דרכים. כמה מההקלטות באלבום Same Mother הוזמנו על ידי מוסדות אמנות אמריקאיים. יצירתו מושפעת מציירים כמו אגון שילה, רוברט ראושנברג וז'אן-מישל בסקיה. הוא הלחין מספר מיצגים ומופעי מחול. יצירתו IN MY MIND: Monk At Town Hall, 1959, שמתחקה אחר קונצרט שערך מונק בניו יורק, ולא הופצה באופן מסחרי, משלבת גם כן עבודה של אמן וידאו. הוא מלמד בבית הספר מנהטן ובמספר אוניברסיטאות ומוסדות מוזיקליים.
בקתת ניל קולגאן

לקריאה נוספת

• Lynn Martel, Tales and Trails: Adventures for Everyone in the Canadian Rockies, P 76, 90, 
• The American Alpine Club Golden, The American Alpine Club Banff, Accidents in North American Mountaineering 2004, P 7
• Andrew Hempstead, Moon Canadian Rockies: Including Banff & Jasper National Parks