google/wiki40b huggingface dataset:
בית אבטינס

בית אבטינס הוא כינויה של משפחה ירושלמית בימי בית המקדש השני. המשפחה הייתה ממונה על מעשה הקטורת ופיטומה. מקום פעילותה במקדש נקרא על שמה: לשכת בית אבטינס.
מומחיות בני המשפחה בטיפול בסממני הקטורת מתוארת בתלמוד בכך שהכירו את הצמח "מעלה עשן" שגרם לעשן הקטורת לעלות בקו ישר עד תקרת בית המקדש. במשנה מתואר כי חכמים ציינו את בני בית אבטינס לגנאי על ששמרו בקנאות את סודות הכנת הקטורת, אך בתלמוד הירושלמי מובאים דבריו של רבי יוחנן בן נורי שפגש לאחר חורבן בית שני את אחד מצאצאי המשפחה שהעביר לו את מתכון הסממנים המדויק והסביר ששמירת הסוד לא הייתה כסוד מקצועי וכדי ליצור תלות של המקדש בבני המשפחה, אלא כדי שלא ישתמשו במתכון לצורכי חולין. בעקבות ידיעה זו הורה רבי עקיבא שלא לגנות עוד את בני המשפחה.
בנוסף מזכירים חז"ל את בני המשפחה לשבח על שהקפידו שלא תצא כלה מבנותיהם או הנישאות לבניהם, מבושמות, על מנת שלא יאמרו שהם משתמשים בסממני הקטורת ונהנים בכך מהמקדש. 
"ועל דבר זה מזכירין אותן לשבח מעולם לא יצאת כלה מבושמת מבתיהן וכשנושאין אשה ממקום אחר מתנין עמה שלא תתבסם שלא יאמרו ממעשה הקטורת מתבסמין לקיים מה שנא' והייתם נקיים מה' ומישראל".
— תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ח, עמוד א'
 
בית אבטינס מוזכרים במשנה בתוך רשימת הממונים על תפקוד המקדש:
אלו הן הממונין שהיו במקדש: יוחנן בן פינחס, על החותמות; אחיה, על הנסכים; מתתיה בן שמואל, על הפייסות; פתחיה, על הקנין, פתחיה זה מרדכי, למה נקרא שמו פתחיה? שהיה פותח בדברים ודורשן ויודע שבעים לשון; בן אחיה, על חולי מעיים; נחוניא, חופר שיחין; גביני, כרוז; בן גבר, על נעילת שערים; בן בבי, על הפקיע; בן ארזה, על הצלצל (כלי נגינה); הוגרס בן לוי, על השיר; בית גרמו, על מעשה לחם הפנים; בית אבטינס, על מעשה הקטורת; אלעזר, על הפרוכת; ופנחס, על המלבוש.
— משנה, מסכת שקלים, פרק ה', משנה א'
שוש עזרתי

שוש עזרתי היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחה ל-200 מטר פרפר.

ביוגרפיה

עזרתי התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל חולון/בת ים.

1976

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוקטובר 1976 זכתה עזרתי ב-3 מדליות, זהב כסף וארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, רות הרשקוביץ ואיריס קרפ בשיא ישראלי חדש של 5:00.8 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:12.8 דקות, אחרי עיבל לשם מהפועל מרחבים (1:12.1 דקות) ולפני מיכל וינברג ממכבי ברית מכבים עתיד (1:13.1 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:39.7 דקות, אחרי עיבל לשם (2:39.0 דקות) ובת אגודתה אסנת ארליך (2:39.2 דקות).

1977

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר 1977 זכתה עזרתי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם חברותיה לקבוצה, ליז בוכשטבר, טובה אברמוב ואיריס קרפ הן קבעו שיא ישראלי חדש לקבוצות של 4:51.59 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:38.98 דקות, אחרי אסנת ארליך מקבוצתה (2:36.70 דקות) ונטע יוסף מהפועל בית ברל (2:38.63 דקות).

שמונה האומות

בתחרות "שמונה האומות" שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב בתחילת יולי 1978 סיימה עזרתי במקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:39.47 דקות.

אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי אותה שנה זכתה עזרתי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:35.17 דקות, שיפור לשיאה של אסנת ארליך (2:35.36 דקות), לפני ארליך (2:37.98 דקות) וגליה אלפר מהפועל רמות השבים (2:42.38 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה לנוער היא שיפרה את השיא והעמידה אותו על 2:34.21 דקות.

1979

בתחרות שנערכה בווינגייט ביוני 1979 שיפרה טובה אברמוב את שיאה של עזרתי במשחה ל-200 מטר פרפר והעמידה אותו על 2:33.29 דקות. 
עזרתי קבעה שיא ישראלי חדש במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:31.20 דקות. שיא זה נישבר באוגוסט אותה שנה על ידי טובה אברמוב (2:30.23 דקות).
אומפאלוס

אומפאלוס (יוונית: ὀμφαλός; מילולית: "טבור") הוא אבן מצבה בעל משמעות דתית. על פי המיתולוגיה היוונית, האל זאוס שלח שני נשרים לעוף ברחבי תבל ולהפגש במרכזו, טבור העולם. אבני אומפאלוס המציינות נקודה זו הוקמו במספר אתרים ברחבי המזרח התיכון, המפורסם שבהם היה אצל האורקל מדלפי.

דלפי

רוב הגרסאות ממקמות את האומפאלוס באדיטון של המקדש (האזור הפנימי ביותר, מקביל לקודש הקודשים במקדש היהודי) ליד הפיתיה, מתוכה דיבר האל. על האבן עצמה ישנה חריטה של רשת וחור במרכזה המתרחב בכיוון הבסיס.
האומפאלוס בדלפי זוהה בתור האבן שהאלה ריאה עטפה בבגדים וחיפשה לזאוס. מטרתה הייתה להציל את זאוס מפני בעלה, קרונוס, שבלע את ילדיו כדי למנוע מהם להדיח אותו.

ירושלים

במדרש תנחומא דורשים חז"ל את הפסוק מספר יחזקאל "יושבי על טבור הארץ" (ל"ח, יב) לומר שירושלים נמצאת בטבורו של עולם. מוקד בית המקדש בירושלים היה בקודש הקודשים, שם עמדה אבן השתייה עליה ישב ארון הברית. גם בכנסיית הקבר בירושלים קיימת אבן אומפאלוס.
הנוסע ארקולף מתאר בספרו "De Locis Sanctis" כי יש עמוד באמצע ירושלים מצפון למקומות הקדושים המציין את טבור הארץ.
מאיה קגנסקיה

ביוגרפיה

קגנסקיה נולדה בעיר קייב שבאוקראינה הסובייטית (אז חלק מבברית המועצות). למדה באוניברסיטת קייב בלשנות וספרות. 
לאחר סיום לימודיה עסקה בסיקור עיתונאי של ספרות ותיאטרון בעיתון הקומסומול. 
בשנת 1967 נשלחה במשימה עיתונאית לסקר ולצטט אישים נגד ישראל, ועקב כך התפטרה והחליטה לעלות לארץ.
קגנסקיה החליטה כך למרות האהבה הגדולה שרחשה לתרבות הרוסית, כתוצאה מרצונה להשתייך לעם היהודי ובה בעת גם עקב האנטישמיות שפשתה בקרב המשכילים הרוסים, ובמיוחד בעקבות השפעתו של אלכסנדר סולז'ניצין. קגנסקיה הייתה מסורבת עלייה במשך שבע שנים, עד 1976, אז עלתה לארץ והתיישבה בירושלים. נהגנה לפרסם מאמרי ביקרות ספרות בעיתונים כל העיר והארץ. 
קגנסקיה כתבה כ-500 מסות ברוסית, שמתוכן כ-30 תורגמו לעברית, רובן בידי ידידה פטר קריקסונוב.
לפני מותה עסקה בכתיבת תולדות חייו היצירתיים של זאב ז'בוטינסקי ברוסית  עבור מכון ז'בוטינסקי.
קגנסקיה נהגה להתבטא בבוטות ובזלזול כלפי התרבות הישראלית, וחשבה אותה לפרובינציאלית. בפרט היא נהגה להתבטא כנגד "האוריינטליזציה החזקה של ישראל" והשפעתם התרבותית והחברתית של המזרחים והערבים. היא הביעה את סלידתה ממקימי המדינה מתנועות הפועלים וראתה בתנועה הקיבוצית תנועה פרו-סטליניסטית.
יש הטוענים כי קגנסקיה הייתה בעלת דעות קרובות לימין, ולכן "מודרת" מן השיח המרכזי בתקשורת ובתרבות הישראלית.
הייתה נשואה לסופר זאב בר סלע. בתה אילנה גומל היא ראש המחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
מאיה קגנסקיה נפטרה בירושלים ב-2011.
שיטת מונטה קרלו

שיטת מונטה קרלו היא שיטה לפתרון בעיות חישוביות באמצעות מספרים אקראיים (בניגוד לאלגוריתמים דטרמיניסטיים הנהוגים בדרך כלל). 
אלגוריתמי מונטה קרלו הם אלגוריתמים חישוביים שמגרילים מספרים אקראיים מספר גדול של פעמים ומבצעים חישובים על המספרים שהוגרלו. לעיתים קרובות משתמשים באלגוריתמי מונטה-קרלו כדי לבצע סימולציות על מערכות פיזיקליות או מתמטיות מורכבות. השימוש העיקרי בהם הוא כדי לפתור בעיות שאינן ניתנות לפתרון מתמטי מדויק, או כדי לחסוך בכוח חישוב.
אלגוריתמים אלו מוצלחים במיוחד עבור מערכות שבהן יש הרבה דרגות חופש שתלויות אחת בשנייה, כמו בהידרודינמיקה, מבנים תאיים ובפיזיקת חלקיקים. שימוש נוסף חשוב שנעשה בהם הוא לצורך חישוב אינטגרלים רב ממדיים. זו שיטה מצוינת לחישוב של סיכונים, טובה יותר משיטות מתמטיות אחרות ומאינטואיציה אנושית.
השם "שיטות מונטה קרלו" (Monte-Carlo methods) ניתן לאלגוריתמים אלו על ידי פיזיקאים אמריקאיים במעבדה הלאומית לוס אלמוס. שם זה נובע מהטכניקה האקראית שביסוד השיטה, ומהמוניטין שיצא לקזינו של מונטה קרלו, והוא ניתן לשיטה על ידי חלוציה: הפיזיקאי אנריקו פרמי והמתמטיקאים סטניסלב אולם, ג'ון פון נוימן וניק מטרופוליס.
שיטות אקראיות לביצוע חישובים היו בשימוש עוד לפני המצאת המחשב. בשנת 1930 השתמש פרמי בשיטה כזו לחישוב תכונותיו של הנייטרון, שהתגלה באותה עת. עם זאת, המצאת המחשב, שאיפשרה ביצוע סימולציות בקלות רבה, נתנה דחיפה עיקרית לחקירתן של שיטות אלה ולהתפתחותן. בפרט, שיטות אלה שימשו בהיקף נרחב בפרויקט מנהטן לייצור פצצת אטום.
שיטה דומה היא שיטת לאס-וגאס שבה האלגוריתמים מניבים תמיד תוצאה נכונה, אך זמן החישוב לרוב ארוך יותר.
ז'מאיצ'ו נאומייסטיס

תולדות היישוב

ז'מאיצ'ו נאומייסטיס נזכרת לראשונה בשנת 1600, ובשנת 1750 הוענקו לה היתרים לעריכת שווקים וירידים. בשנת 1792 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בחלוקת פולין נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, בסמוך לגבול פרוסיה.

יהודי העיירה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-17. בסוף המאה ה-19 היגרו רבים מיהודי היישוב לארצות הברית ולדרום אפריקה. בשנת 1897 נמנו ביישוב 1,438 יהודים, כ-60% מתושביו.
מרבניה הידועים: ר' אברהם אחי הגר"א, בנו ר' אליהו, ובנו של ר' אליהו - ר' שלמה זלמן.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-650 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית ומוסדות חינוך עבריים. פעילות זו נאסרה עם סיפוח האזור לברית המועצות בשנת 1940.
ב-22 ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו גייסו מיד את יהודיה לעבודות כפייה. בתחילת יולי שלאחר מכן רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם באזור מוזנח ביישוב, בו נרצחו לאחר זמן קצר כל הקשישים היהודים, תוך העברת הגברים היהודים למחנה עבודה. יתר יושבי הגטו, בעיקר נשים, נרצחו ב-25 בספטמבר 1941.
פורטל ארגוני

פורטל ארגוני הוא אתר אינטרנט או אינטראנט, המשמש כשער כניסה למקורות אחרים ברשת עבור כלל עובדי ארגון או חברה, ומתמקד בנושאי תקשורת פנים ארגונית, משאבי אנוש, רווחה ומאגד בתוכו מידע שימושי לעובד. הפורטל מאפשר לעובדי הארגון לשתף תכנים הקשורים בארגון ולקשר בין החלקים השונים של הארגון גם כאשר אלה פרוסים במיקומים שונים ברחבי העולם.
לצד הפורטל הארגוני (ולעיתים משולב בתוכו), פועל בדרך כלל פורטל מקצועי, שער למידע מקצועי המשותף לבעלי עניין בתוך הארגון. הפורטל המקצועי מאפשר למשתמש גישה ושיתוף של מסמכים מקצועיים, דעות, תובנות, טיפים ודיונים בתחום המקצועי וביצוע פעולות בצורה התומכת בקבלת החלטות עסקיות. 
בתהליך הקמת פורטל נדרש למפות את צורכי הארגון, ולאפיין את הפורטל בהתאם לכך .
לרוב הגישה לפורטל הארגוני מותרת למשתמשים בתוך הארגון, אך במיקרים מסוימים ניתנת הרשאה לעובד להתחבר לפורטל גם מחוץ לשטח העבודה באמצעות חיבור מרחוק.
סדרת מפוצלים

עלילה

בשיקגו העתידנית, החברה מחולקת לחמישה פלגים המבוססים על אופי אישיותיהם. נערה צעירה בשם ביאטריס "טריס" פריור לומדת כי היא "מפוצלת" - היא אינה מתאימה לאף אחד מן הפלגים ומגלה כי היא חולקת מאפיינים מכל הפלגים, עובדה שעלולה לסכן את חייה.

הסרטים

הסרט הראשון בסדרה, "מפוצלים", בוים על ידי ניל בורגר והופק בתקציב של 85 מיליון דולר. הסרט יצא לאקרנים ב-21 במרץ 2014 והרוויח למעלה מ-56 מיליון דולר בשבוע הבכורה. סך הכול גרף הסרט 288 מיליון דולר.
הסרט השני בסדרה, "מורדים", בוים על ידי רוברט שוונטקה והופק על ידי ניל בורגר. הסרט יצא לאקרנים ב-20 במרץ 2015.
הסרט השלישי, "נאמנים", יצא ב-17 במרץ 2016.
אפקט מקלינטוק

אפקט מקלינטוק (נקרא גם אפקט המעונות או סנכרון וסתי) מבוסס על תאוריה המציעה כי למחזור החודשי של נשים הגרות יחד (כגון בבתי כלא, מנזרים ומעונות) יש נטייה להתסנכרן עם הזמן על ידי הפרשה וקליטה של פרומונים. נקרא על שם הפסיכולוגית, מרתה מקלינטוק, שהייתה הראשונה לחקור את הנושא. 
התאוריה מקבילה לאפקט וויטין, הנצפה בבעלי חיים קטנים כגון עכברים ושרקנים. בניגוד לאפקט וויטן המונע על ידי פרומונים זכריים, אפקט מקלינטוק טוען להשפעת פרומונים נקביים בלבד.

הוכחה מחקרית

התופעה, המכונה לעיתים 'בקרה חברתית של הביוץ', נחקרה לראשונה באופן פורמלי על ידי הפסיכולוגית 
מרתה מקלינטוק שדיווחה על ממצאיה ב-Nature בשנת 1971. בשנת 1998 מקלינטוק פרסמה מאמר נוסף ב-Nature שתמך בממצאיה הראשונים. מקלינטוק ביצעה סדרת ניסויים בהם דגימות ריח מבתי שחי של נשים נוגבו בשפתיהן של נשים אחרות. על פי המאמר נמצא כי הניגוב גרם לשינוי המחזור החודשי באופן שיסונכרן עם המחזור של הנשים מהן נלקחו הדגימות.

ביקורת

אילו לכל הנשים היה מחזור של 28 יום בדיוק, ההפרש המקסימלי בין התחלת מחזור של שתי נשים היה 14 יום, המינימלי 0 ימים (סנכרון) והממוצע 7 ימים. ללא אפקט מקלינטוק, היינו מצפים כי בקבוצה קטנה לחצי מזוגות הנשים יהיה הפרש קטן מהממוצע דהיינו פחות מ-7 ימים. המחקר הראשוני של מקלינטוק דיווח על הפרש ממוצע של 5 ימים- ייתכן שמדובר במקריות סטטיסטית בלבד.
רוב המחקרים בנושא בוצעו בדיעבד, כלומר הנשים נשאלו על מחזורי העבר שלהם. ייתכן שתשובותיהם הושפעו מהטיית דיווח קוגניטיבית מה שהופך את תוצאות המחקר לדגימה מוכתמת.
התאוריה אינה מסבירה את אופי הסנכרון בין שתי נשים בעלות אורך מחזור שונה. נשים בעלות הפרש של יומיים באורך המחזור שלהן עשויות לקבל מחזור באותו יום אך בחודש הבא יהיה ביניהן הפרש של יומיים, בחודש שלאחריו של ארבעה ימים וכן הלאה.
נמצאו כשלים מתודולוגיים במחקרי העבר. ניתוח ביקורתי של הממצאים הציג את הדוגמה הבאה: 
נניח שמחקר מתחיל בראשון לאוקטובר. נבדקת א', בעלת אורך מחזור של 28 יום, מתחילה מחזור ב-27 בספטמבר,  ב-25 באוקטובר וב-22 בנובמבר. נבדקת ב', בעלת אורך מחזור של 30 יום, מתחילה ב-5 באוקטובר וב-4 בנובמבר. חוקר נאיבי עשוי לדווח כי הפרש זמני המחזור שלהן הוא 20 יום ואז 18 יום, דהיינו הן מסתנכרנות. בפועל, ההפרש התחיל ב-8 ימים (27 בספטמבר - 5 באוקטובר) והן דווקא מתרחקות אחת מהשנייה.
סביר כי שגיאות כאלה יתקבלו במחקרים קטנים יותר, כמו אלה שנעשו בנושא. חוקר אחד טען כי בניתוח ממצאי העבר בתוספת תיקון שגיאות כאלה, הראיות לקיום האפקט נעלמות.
יש שטענו כי המתאם הסטטיסטי המסביר את האפקט הוא אקראי או נובע מגורם חיצוני כמו השפעת הירח. תאוריות הקושרות בין הירח לזמני ביוץ ומחזור (Lunaception) אינן מקובלות כמבוססות מדעית.
מזרח ניו יורק (ברוקלין)

היסטוריה

בשטח השכונה שכנה העיירה ניו לוטס אשר ננטשה במהלך קרב לונג איילנד שהתחולל במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. בראשית המאה ה-19 נרכשו אדמות ניו-לוטס והוחל בהתיישבות באזור ובפיתוח שטחי מסחר ותחבורה. האזור כונה "מזרח ניו יורק" בשל מיקומו. ב-1886 סופחה ניו-לוטס לברוקלין וב-1898 סופחה ברוקלין לעיר ניו יורק רבתי.
החל מראשית המאה ה-20 הייתה תנועת הגירה משמעותית של יהודים מהבלקנים לניו יורק. יהודי ביטולה למשל, היגרו בהמוניהם לעיר. רובם התיישבו בלואר איסט סייד, בדאונטאון ברוקלין ובניו לוטס. יוצאי מונסטיר הקימו את בית הכנסת "אמת ושלום". ב-1915 התגוררו בניו יורק כ-1,000 מהגרים יהודים ממונסטיר, וב-1919 כ-2,000.
לאחר מלחמת העולם השנייה השתנה אופייה הדמוגרפי של השכונה כאשר הגיעו מהגרים רבים מפוארטו ריקו והאיים הקריביים. חל גידול ברמת הפשיעה ועזיבה משמעותית של תושבים ותיקים, עניין שהותיר אזורי מגורים נטושים בשכונה. בחלק מהמקומות הפכו שטחים פתוחים למטמנות. לאור המצב הוחל בשלהי המאה ה-20 בתהליך התחדשות עירונית ונבנו מרכזי קניות ומבני מגורים חדשים.

דמוגרפיה

מנתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית אשר נערך ב-2010 עולה כי 63.6 אחוזים מתושבי השכונה היו אפרו-אמריקאים, 29.6 אחוזים היו היספנים או לטינים ו-3 אחוזים היו ממוצא אסייתי. כמחצית מהאוכלוסייה הייתה מתחת לקו העוני.
שטיבלך מאה שערים

היסטוריה

המתחם נבנה בשנת תרל"ד (1874) כחלק ממתחם בית הכנסת המרכזי, "ישועות יעקב". תחילה שכן במקום תלמוד תורה מאה שערים . כמה שנים לאחר מכן, עם מעבר התלמוד תורה לבניינו הנוכחי, הוסבו החדרים ששימשו אותו לבתי כנסת קטנים, ובמקום החלו להתקיים תפילות לאורך שעות היום והלילה.
בשנת 1991 נבנה השטיבלאך המחודש, מצופה אבן ירושלמית. המבנה כולל בתוכו מספר חדרי בית כנסת, ונוספו לו מרפסות לבניית סוכה בחג הסוכות, בנוסף לכך גדלה נוחות הגישה אליו, ונבנו בתוכו מדרגות רבות להגעה אל כל קומות בניין השטיבלאך.
כיום מתקיימים במקום מנייני תפילה רבים לאורך רוב שעות היממה, בימות חול, בשבתות ובחגים.
קוכם

היסטוריה

יש עדות להתיישבות במקום בתקופה הקלטית והרומית. קוכם מוזכרת בכתב בפעם הראשונה בשנת 883 בשם Villa cuchema. היא הייתה שייכת לאימפריה הרומית הקדושה באזור שלטונו של הארכבישוף של טריר. ב-1332 קבלה זכויות של עיר ואז נבנו החומות שלה. ב-1423–1725 נפגעה ממגפת הדבר. ב-1688 נכבשה ונהרסה על ידי צבאו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שהרס גם את המצודה שלה. 
במלחמת שלושים השנים הייתה העיירה במצור אך לא נכבשה.
בשנים 1789–1815 הייתה קוכם בשלטון צרפת.
לאחר קונגרס וינה ב-1815 עברה קוכם לשלטון פרוסיה.
מצודת קוכם מוזכרת לראשונה בכתובים ב-1130. נהרסה כאמור במלחמת תשע השנים על ידי לואי הארבע עשר ונבנתה מחדש ב-1866. מ-1978 היא אתר תיירות בבעלות העיר קוכם ובה מוזיאון היסטורי.
ב-1927 נבנה גשר מעל המוזל- Skagerrak Bridge", וב-1932 התאגדו הכפרים קוכם ו-Sehl בצד המזרחי של המוזל עם Cond בצד המערבי, לראשות מוניציפלית אחת - קוכם.
אל פרו

אטימולוגיה

האתר נקרא "אל פרו" לאחר שנתגלה במאה ה-20. הירוגליפים שזוהו באתר מלמדים ששמו העתיק של האתר הוא "וואקה". כיום שני השמות הללו מקובלים, אך השם הדומיננטי במפות הקיימות הוא של אל פרו.

אוכלוסייה

בסביבות שנת 400 לפני הספירה אוכלוסיית הוואקה כללה כמה עשרות אלפים. לפי ספרו של כריס הרדמן "Woman Power in the Maya World", בתקופה זו הוואקה הגיעה לשיא פוליטי. העיר ודעה בכוחה המסחרי, מה שתרם למספר האוכלוסייה הגבוה.
קארין רויטפלד

קארין רויטפלד (בצרפתית: Carine Roitfeld; נולדה ב-19 בספטמבר 1954 בפריז, צרפת) הייתה העורכת הראשית של ווג צרפת מ-2001 עד ל-21 בינואר 2011. היא דוגמנית בעברה, הודיעה על פרישתה ב-17 בדצמבר 2010. החליפה אותה עמנואל אלט.

הרקע המשפחתי

אביה, ז'אק רויטפלד, שנפטר ב-1999, היה מפיק סרטים רוסי שעבד בברלין ועבר לפריז, שם פגש את אימה. רויטפלד מתארת את אימה כ"צרפתיה קלאסית מאוד". היא מתארת את אביה כ"דמות נערצת" ואומרת ש"הוא תמיד היה רחוק, צילם בקאן". היא מתארת את התבגרותה ברובע השישה-עשר של פריז כ"בורגנית מאוד. אני לא אומרת שהיינו עשירים, אבל חיינו מאוד מאוד בנוחות."

הקריירה

רויטפלד החלה לדגמן בהיותה בת 18, היא התגלתה ברחוב בפריז בידי עוזר צלם בריטי. "לא הייתי כוכבת", היא אומרת, "דיגמנתי רק עבור מגזינים לבני הנעורים". היא נהפכה לכתבת לענייני אופנה ב-"Elle" הצרפתי. כשהיא עבדה כמעצבת אופנה עצמאית, בתה, ז'וליה, צולמה בידי מריו טצ'ינו בשביל פרסומת לאופנת ילדים עבור הז'ורנל במביני ווג האיטלקי. בראיון שהעניקה ב-2005 למגזין "032c", מציינת רויטפלד, "לא הייתי מעצבת האופנה הטובה ביותר כשעבדתי במשך חמש עשרה שנה עבור "Elle" הצרפתי, אבל בוודאי כשפגשתי את מריו טצ'ינו משהו קרה. האדם הנכון עבורי הגיע בזמן הנכון..." רויטפלד וטצ'ינו החלו לעבוד כצוות ועשו עבודות פרסום וגם צילומים לווג האמריקני והצרפתי. רויטפלד התקדמה ועבדה כיועצת וכמוזה לטום פורד בגוצ'י ולאיב סאן לורן במשך שש שנים. ג'ונתן ניוהאוז, נשיא חברת קונדה נאסט העולמית פנה אליה בהצעה לערוך את ווג צרפת ב-2001. באפריל 2006, נפוצו שמועות שרויטפלד עורכת משא ומתן עם תאגיד הרסט להחליף את גלנדה ביילי כעורכת הראשית של "הארפרס בזאר ארצות הברית".
ב-17 בדצמבר 2010, התפטרה קארין רויטפלד לאחר עשר שנים במשרה, על-מנת להתמקד בפרויקטים אישיים. היא עזבה את כתב העת בסוף ינואר 2011. ההשערות שלפיהן היא תצטרף לתום פורד בחברה הקרויה על-שמו התבררו כעבור זמן כמופרכות. ב-1 בפברואר 2011 עמנואל אלט, ששירתה תחתיה כמנהלת האופנה, החליפה אותה כעורכת "ווג צרפת".
ברקוק

אל-מלכּ א-ט'אהר סיְף א-דין בַּרקוּק (בערבית: المالك الظاهر سيف الدين برقوق) היה הסולטאן הממלוכי הראשון בשושלת הבורג'ית, שלט במשך השנים 1382–1389 ו-1390–1399.

קורותיו

הסולטאן ברקוק, צ'רקסי במוצאו, נשבה בקווקז בהיותו נער ונמכר לעבדות ב-1363. הוא גויס לצבא הממלוכי ועלה בו בסולם הדרגות בזכות יכולות הלחימה והפיקוד שהפגין. הכינוי "ברקוק" (שזיף) דבק בו במצרים. עם השתלטות הממלוכים הצ'רקסים והאבחזים על השלטון, החל ברקוק לצבור כוח ולהשיג מעמד בקרבם. ב-1382 הדיח ברקוק את הסולטאן חאג'י, האחרון בשושלת הבחרית, ותפס את מקומו. לחיזוק שליטתו מינה ברקוק מקורבים ובני משפחה לתפקידי מפתח. ברקוק איבד את כסאו ב-1389 במרד שהנהיגו מושלי מלטיה וחלב ובמהלכו הוחזר הסולטאן המודח לשלטון. המרד דוכא על ידי צבא הצ'רקסים והבדואים שהצליח ברקוק לגייס אחרי שנמלט ממקום גלותו בכַּרַכּ שבעבר הירדן. בשובו לקהיר החליף ברקוק את כל המושלים בסולטנות בנאמניו.
במהלך כהונתו התקרבו הכוחות המונגולים-טורקים בראשות טימור לנג לשערי הסולטנות. ברקוק הוציא להורג את שליחיו של טימור, שביקשו ממנו להכיר בחסותו של המנהיג המונגולי, והותיר ליורשו את ההתמודדות עם הכיבושים של טימור.
ברקוק מת ב-1399 ואת מקומו ירש בנו בן ה-12, נאצר א-דין, שהיה לסולטאן הבורג'י פרג' (1398–1405, 1406–1412).
בתקופתו נבנה השוק המרכזי של קהיר, ח'אן אל-ח'לילי, על הריסות בית קברות פאטמי. ברקוק הקים בקהיר מכלול מבנים מפואר  הכולל מסגד, מדרסה, ח'אנקה (ער') ומאוזוליאום. בניית חאן אל-סולטאן בירושלים מיוחסת לסולטאן ברקוק.
ויקטור מאקייב

ויקטור פטרוביץ מאקייב (25 באוקטובר 1924 - 25 באוקטובר 1985) היה מהנדס טילים סובייטי, שהיה אחראי לפיתוח רוב הטילים הבליסטיים של ברית המועצות שנועדו לשיגור ימי מתוך צוללות. לימים הוסבו חלק מהטילים שתוכננו על ידו למשגרי לוויינים. משרד התכנון מאקייב פועל עד היום וממשיך לפתח טילים בליסטיים מדגמם שונים. עסק בתכנון טילים ומנועים גם לתוכנית חלל של ברית המועצות והיה עמיתו של סרגיי קורוליוב.
חיים יהודה רות

קורות חיים

חיים יהודה רות גדל בבית אמיד ושומר מסורת, למד בבית הספר לבנים הפרטי הוותיק של לונדון (City of London School), שם למד גם לטינית ויוונית עתיקה. אביו שכר לארבעת בניו מורה פרטי שלימד אותם את מקצועות היהדות וכן ספרות עברית ודיבור עברי. אחיו הצעיר, בצלאל ססיל רות (Cecil Roth;‏ 1899–1970), הפך לימים למרצה להיסטוריה יהודית באוניברסיטת אוקספורד. את לימודיו הגבוהים עשה חיים יהודה רות באוניברסיטת אוקספורד, שם למד בשני חוגים במקביל: האחד היה בתוכנית הלימודים הקלאסית של אוקספורד, שם למד ספרות ופילוסופיה של העת העתיקה וכן פילוסופיה חדשה; השני היה החוג ל"עברית בתר-מקראית". הלימודים במסגרת דו-חוגית זו הייתה תופעה נדירה באותם ימים, והצריכה אישור מיוחד. בהמשך היה מרצה לפילוסופיה באוניברסיטת מנצ'סטר בשנים 1923–1928. בשנת 1928 עלה לארץ ישראל, והיה לפרופסור הראשון שהופקד על הקתדרה על שם אחד העם באוניברסיטה העברית ואחד משני המורים הראשונים לפילוסופיה באוניברסיטה. בשנים 1940–1943 כיהן כרקטור האוניברסיטה העברית. במקביל היה חבר ב"ברית שלום", ודגל במדינה דו-לאומית יהודית-ערבית דמוקרטית. אכזבתו מרעיון חלוקת הארץ ומהקמת מדינת ישראל כמדינה היהודית גרמה לפרישתו לפנסיה מוקדמת מהאוניברסיטה העברית ולהגירתו מישראל בשנת 1953, אז שב ללונדון.
פרסם ספרים העוסקים בדקארט, בשפינוזה וברמב"ם, כן פרסם ספרים בנושאי הגות יהודית, וניסה לשלב אותה בפילוסופיה הכללית. הוא פרסם גם ספרים פופולריים בעברית בנושאי חינוך ודמוקרטיה. החל משנות ה-30 של המאה ה-20 פרסם ספרי מדע פופולרי בהוצאת ראובן מס בנושאי פילוסופיה, והללו זכו למהדורות רבות. הוא ייסד את סדרת "ספרי מופת פילוסופיים, מיסודו של חיים יהודה רות" – תרגומי הטקסטים החשובים בפילוסופיה לעברית – ותירגם בעצמו שישה ספרים של אריסטו. סדרה זו ממשיכה לצאת לאור עד היום. רות, שהיה אדם עשיר, היה תורם את כל משכורתו מהאוניברסיטה לסדרת ספרי המופת. 
נבחר כחבר בלגיון הכבוד הצרפתי. נבחר כחבר באקדמיה הבריטית ב-1948. זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת ב-1945 על תרגום תורת המידות של אריסטו. 
נפטר בניו זילנד ב-1963, כששהה שם לצורך סדרת הרצאות.
נחש מים (קבוצת כוכבים)

מיתולוגיה

במיתולוגיה היוונית זוהתה הקבוצה עם הידרה - המפלצת מרובת הראשים שחוסלה על ידי הרקולס באחת מ-12 המטלות שלו. באגדה אחרת היא זוהתה עם נחש המים שהביא העורב כאשר נשלח על ידי אפולו להביא מים בגביע מהנהר אך התמהמה בדרכו וחיפש תירוץ לאיחור. אפולו, שכעס על האיחור ועל השקר, קיבע כעונש את העורב, הגביע ונחש המים כקבוצות כוכבים סמוכות בשמים.
בייליס אייריש קרים

ייצור

בייליס היה הליקר הראשון שהשתמש בשמנת ואלכוהול ביחד בצורה שאיפשרה שיווק. השמנת והויסקי נמהלים בעזרת חומר מתחלב המכיל שמן צמחי מזוקק. תהליך זה מונע היפרדות בין הויסקי והשמנת במהלך האחסון. כמויות הרכיבים האחרים אינן ידועות אך הוא כולל שוקולד, וניל, קרמל וסוכר.
על פי היצרן לא נזקק שימור נוסף, הויסקי משמר את השמנת.
השמנת בה נעשה שימוש במשקה באה מ-Avonmore Waterford Plc. בייצור של בייליס נעשה שימוש ביותר מארבעה מיליון ליטרים של שמנת מדי שנה, 4.3% מיצור החלב של אירלנד.

שתיה

ניתן לשתות אייריש קרים בצורה נקיה, עם קרח או כחלק מקוקטייל. יש המוסיפים אותו לקפה במקום קצפת או סוכר.
כמו במקרה של חלב, שמנת מתקשה בעת מגע עם חומצה חלשה. חלב ושמנת מכילים קזאין אשר נקרש במגע עם חומצה חלשה כמו לימון, מי טוניק או שאריות יין. הקרישה יצרה אגדה אורבנית בבלגיה והולנד שצירוף של בייליס ומי טוניק הוא קטלני. 
למרות שתוצאה זאת אינה רצויה, ישנם מספר קוקטיילים המעודדים קרישה. "מערבל בטון" הוא קוקטייל המורכב ממיץ לימון או ליים ובייליס אייריש קרים. אופן השתייה של הקוקטייל הוא לגימה מהמיץ והשארתו בחלל הפה ולאחריו לגימת בייליס, כך ששניהם מתערבבים בפה. החומציות שבמיץ מקשה את האייריש קרים והתערובת נבלעת.

מגוון טעמים

בשנת 2003 חברת בייליס השיקה את "Baileys Glide", משקה ארוך יותר ופחות מקהה עם ארבעה אחוז אלכוהול, אשר כוון לשוק האלכופופ (דוגמת הבריזר). ייצורו הופסק ב-2006.
ב-2005 השיקה בייליס ליקר אייריש קרים בטעם שוקולד מנטה ובטעם קרם קרמל, שניהם בעלי 17% אלכוהול. הם הופצו בהתחלה רק בנמלי התעופה של בריטניה, ובשנת 2006 הופצו ליתר השוק.
בעקבות הצלחת הטעמים הקודמים, הושק ב-2008 טעם קפה גם הוא עם 17% אלכוהול.
עינת ירון

ביוגרפיה

באפריל 1995, ירון זכתה במדליית זהב בטורניר 'British Open Birmingham' כשניצחה בגמר את קרין פאייר הצרפתייה. חודש לאחר מכן היא השתתפה באליפות אירופה שנערכה בברמינגהאם, התחרתה בקטגוריית המשקל עד 56 ק"ג וזכתה במדליית הארד. בשמינית הגמר היא הפסידה לאיסבל פרננדז הספרדייה ונשרה לקרבות בית הניחומים שם ניצחה את אניטה קוביצה הפולנייה ומריה פקלי ההונגריה. משם היא הגיעה לקרב על מדליית הארד בו גברה על טניה מונזינגר הגרמנייה. למרות זכייתה במדליה האירופית היא כשלה להשיג קריטריון אולימפי ולא השתתפה באולימפיאדת אטלנטה 1996.
באפריל 1997, היא זכתה במדליית כסף בטורניר 'British Open Birmingham' לאחר שהגיעה עד לקרב הגמר ובו הפסידה לשריל פיל הבריטית המקומית.
בגיל 24 היא חלתה בסרטן וסבלה מגידול במערכת הלימפה. בראיון לעיתון "הארץ" סיפרה על המחלה ואמרה: "הייתה לי הרגשה שעם כל האימונים אני לא בכושר. מתאמנת ברמות הגבוהות ביותר עם אימוני ריצות ועדיין לא בכושר. התייעצתי עם רותי והחלטנו להוסיף עוד שני אימוני ריצה בשבוע, אז הוספנו והכושר לא הרקיע שחקים. החלטתי ללכת לבדיקה. המחשבה הייתה שאני סובלת מאנמיה זו בעיה שפוקדת הרבה ספורטאיות. אבל גילו ששקיעת הדם שלי מאוד גבוהה ואחרי בדיקות מקיפות התברר שיש לי גידול סרטני בלימפה". באפריל 1998 היא עברה את הטיפול האחרון וכמה חודשים לאחר שהחלימה חזרה להתחרות.
בנובמבר 1998, ירון זכתה במדליית כסף בטורניר 'International Tournament Tbilisi' בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. תקופה קצרה לאחר שחזרה להתחרות, היא החליטה לפרוש בעקבות היחלשות המערכת החיסונית שלה שנפגעה מהטיפולים הכימותרפיים. לאחר פרישתה היא החלה לאמן ילדים והחלה ללמוד לתואר ראשון בביולוגיה.