google/wiki40b huggingface dataset:
רוב שניידר

ביוגרפיה

שניידר נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה לאב יהודי ולאם קתולית ממוצא פיליפיני ואנגלי-סקוטי. גדל בפרבר סמוך לעיר פסיפיקה.
אביו הוא מארווין שניידר, סוכן נדל"ן. אימו היא פילאר (לבית מונרו), מורה בגן ילדים ונשיאת הנהלת בית ספר לשעבר. סבתו מצד אמו הייתה פיליפינית שפגשה את סבו של שניידר, טוראי בצבא ארצות הברית, בזמן שירותו בפיליפינים. אחיו ג'ון הוא מפיק במקצועו. שניידר הוא בוגר בית הספר התיכון טרה נובה.

קריירה

בשנת 1990 התארח בסיטקום "המאמן", בכיכובו של קרייג טי. נלסון. בשנת 1995 שיחק בסרט "השופט דרד" לצד סילבסטר סטאלון. בשנת 2004 שיחק בקומדיה הרומנטית 50 דייטים ראשונים. בשנת 2008 שיחק שניידר בתור סלים בסרט "אל תתעסקו עם הזוהן", ובסרט "לילות L.A" לצד מיסי פייל. שיחק בתפקיד ראשי בסרטים הקומיים "ביג סטן", "הג'יגולו מת מצחוק", "הג'יגולו מת מצחוק 2" ועוד. דיבב בסרטים "העולם על פי דינו" ו"נורם בעיר הגדולה".
בשנת 2006 שיחק בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן, ובסרט "ילד של סבתא" בהפקת אדם סנדלר. בשנת 2009 שיחק בסרט "מגודלים: כרוב הילארד".   
בשנת 2010 ביים, הפיק וכתב את הסרט הדרמה-קומי "הנבחר", ששיחק בו בתפקיד הראשי לצד סטיב בושמי. ב-2011 שיחק בסרט "חתונה בהפתעה" בתפקיד ארנסטו. בשנת 2013 שיחק בסרט הסאטירי "אפליקציה לא נאותה" לצידם של אדריאן ברודי ומישל רודריגז.  
בשנת 2015 דיבב הדמות של רובו יוסף בסרט המדע הבדיוני הישראלי "אני לא מאמין, אני רובוט?!", שיחק בסרטו של פרנק קורצ'י "השישה המגוחכים", ודיבב בסרט האנימציה "ממלכת הצפרדעים" את הדמות "עין אחת". באותה שנה גם החל לככב בסיטקום "רוב האמיתי" לנטפליקס, אותה גם יצר. ב-2017 שבה הסדרה לעונה שנייה.

חיים אישיים

בשנת 1996 ייסד שניידר את "קרן המוזיקה ע"ש רוב שניידר" (Rob Schneider Music Foundation). הקרן מחזירה את מקצוע המוזיקה לבתי הספר היסודיים של פסיפיקה על ידי מימון משכורות המורים וקניית ציוד מוזיקלי. לפני הפעלת התוכנית בעיר בתי הספר פעלו ללא חינוך מוזיקלי בכלל.
בהמשך להתעניינותו במוזיקה, רכש שניידר מועדון לילה בעיר סן פרנסיסקו שנקרא "DNA Lounge" (כיום המועדון לא בבעלותו עוד).
אמו של שניידר שיחקה בתפקידי אורח קטנים במספר סרטים של בנה בתור שופטת בתחרות מעודדות, שכנה חטטנית ועוד.
שניידר הוא פעיל סביבתי. הוא נוהג בטויוטה פריוס (עם הנעה היברידית שפולטת פחות מזהמים) והתנדב להנחות את הטקס השנתי "פרס הסביבה לתקשורת" השלוש עשרה במספר בשנת 2004.
ב-2014, בזמן מבצע צוק איתן, קרא בטוויטר נגד ישראל כשרשם: "המצור הלא-אנושי על עזה הגיע ליום הקטלני ביותר שלו היום״, היה הראשון, והציוץ השני הוא ״לא לכעוס על הרג ילדים זה לסכן מאוד את הנשמה שלך #עזה״. עד 2013 היה דמוקרט.
שניידר נישא שלוש פעמים, ומבין שלושת ילדיו התפרסמה- אל קינג, זמרת ובתו מנישואיו הראשונים עם לונדון קינג.
אור טרגן

ביוגרפיה

אור טרגן נולד, גדל והתחנך בהרצליה. הוא למד נגינה בפסנתר, בגיטרה ופיתוח קול בקונסרבטוריון מערב הרצליה, וכן למד בתיכון "היובל" בעיר. טרגן שיחק בעבר כדורסל בקבוצת הנוער של בני הרצליה. במרץ 2014 החל את שירותו בצה"ל בלהקה צבאית.
בשנת 2012 השתתף טרגן בעונה העשירית של "כוכב נולד". בשלב הגמר ביצע את השיר "אם את עדיין אוהבת אותי" של בעז שרעבי, ובשלב הסופי, בו התמודד מול איטן גרינברג, שר את "יסמין" של להקת הפיל הכחול. טרגן ניצח, לאחר שקיבל כ-51% מהקולות.
לקראת אלבומו הראשון, באפריל 2013 הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו "עכשיו לתמיד". בינואר 2014 הוציא לאור את הסינגל השני "שנייה לפני", ובמאי אותה שנה, יצא לאור הסינגל השלישי "הדרך הביתה", שנכתב והולחן על ידי קובי אפללו.

קריירת משחק

במהלך השנים 2013–2014 גילם את דמותו של רפאל אשורי בעונה הרביעית והחמישית של סדרת הנעורים של ערוץ הילדים "השמיניה", ואף ביצע את שיר הפתיחה של התוכנית, "מול כל העולם". 
בחנוכה 2013 שיחק במחזה "שלושת המוסקטרים", לצדם של עופר חיון, רוני דואני ואחרים. 
בחנוכה 2017 (דצמבר) הופיע בהופעת ילדים עם להקת מיומנה, והם אירחו את קרן פלס.
ב-2018 שיחק בסדרת הנוער החדשה "טרנינג", המשודרת לילדי HOT בערוץ KidZ, לצד גאיה גור אריה ועמית רהב. 
ב-9 במאי 2018 השתתף בהצגה "אני ירושלמי", המבוססת על חייו של יהורם גאון. בהמשך אותה השנה שיחק בפרק 10 בעונה הרביעית של סדרת הקומדיה "חברות", לצד מגי אזרזר.
פרנק ליידן

השנים הראשונות

ליידן נולד וגדל ברובע ברוקלין שבניו יורק, ובין השנים 1949–1953 למד באוניברסיטת ניאגרה ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה. בסיום לימודיו מונה למאמן קבוצת הכדורסל של "מכללת אדלפי סופולק" אשר בלונג איילנד, ובשנת 1968 החל לאמן את קבוצת אוניברסיטת ניאגרה. בעונת 1969/1970 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לטורניר אליפות המכללות, ואך הגיעה לשלב שמינית הגמר (NCAA Sweet Sixteen) הודות ליכולת מצוינת של כוכב הקבוצה קלווין מרפי. ב-8 עונותיו כמאמן הקבוצה, רשמה ניאגרה מאזן כולל של 119 ניצחונות ו-97 הפסדים (55.1%).
בין השנים 1976–1979 שימש כעוזר מאמן באטלנטה הוקס מליגת ה-NBA, תחת יובי בראון עמו שיחק באוניברסיטת ניאגרה.

יוטה ג'אז

בקיץ 1979 מונה לג'נרל מנג'ר של יוטה ג'אז, עם מעברה מניו אורלינס ליוטה. כחודשיים לאחר כניסתו לתפקיד שלח את ספנסר הייווד ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לאדריאן דנטלי, אשר הוביל את קלעי הקבוצה בכל 7 העונות הבאות עם ממוצע של 29.6 נקודות למשחק. לאורך השנים נודע ליידן בבחירת שחקנים טובה בדראפט ה-NBA; בין בחירותיו הבולטות ניתן לציין את דארל גריפית' (בחירה שנייה בדראפט 1980), מארק איטון (בחירה מספר 72 בדראפט 1982), ת'רל ביילי (בחירה שביעית בדראפט 1983), ג'ון סטוקטון (בחירה מספר 16 בדראפט 1984) וקארל מלון (בחירה מספר 13 בדראפט 1985). כמו כן בחר ליידן את דומיניק וילקינס בבחירה השלישית של דראפט 1982, אך מיד שלח אותו בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לג'ון דרו ופרימן ויליאמס.
לאחר שיוטה פתחה את עונת 1981/1982 עם מאזן ניצחונות שלילי 8–12, פיטר ליידן את מאמן הקבוצה טום ניסאלק ומינה את עצמו כמחליפו. בעונת 1983/1984 רשמו הג'אז את מאזן הניצחונות הטוב ביותר של המועדון עד אז, 45–37, והעפילו לראשונה אי פעם לשלב הפלייאוף, מהמקום השני באזור המערבי. בשלב הפלייאוף הראשון גברה יוטה על דנוור נאגטס (3–2), אך בחצי גמר המערב הודחה מול פיניקס סאנס (2–4). בסיום אותה עונה זכה ליידן הן בפרס מאמן העונה, והן בפרס מנהל העונה.
תחת ליידן העפילו הג'אז לפלייאוף גם ב-4 העונות הבאות, אך לא הצליחו לעבור את שלב חצי גמר המערב. בסיום עונת 1986/1987 התפטר ליידן מתפקידו כג'נרל מנג'ר, ובמהלך עונת 1988/1989, כאשר קבוצתו במאזן 11–6, עזב גם את תפקיד המאמן והוחלף על ידי עוזרו ג'רי סלואן. לאורך תקופתו כמאמן הג'אז, רשמה הקבוצה מאזן כולל של 277 ניצחונות לעומת 294 הפסדים בעונה הסדירה, ו-18 ניצחונות לעומת 23 הפסדים בפלייאוף.

יוטה סטארז

בשנת 1998 חזר ליידן לפעילות, כאשר מונה למאמן קבוצת יוטה סטארז מליגת ה-WNBA. לאחר עונה אחת בלבד עזב את הקבוצה, והודיע על פרישתו מאימון.
פתיחת גרוב

ביקורת

פתיחת גרוב נחשבת לפתיחה חלשה ונחותה ולעיתים נדירות משתמשים בה בתחרויות רציניות. האמן הבינלאומי ג'ון ל. ווטסון כותב, "ככל שאני יכול להגיד, המסע 1.ז4 והמסע 1.ח4 מתחרים על תואר המסע הראשון הלבן הגרוע ביותר. במשחק מול שחקן מיומן ומבין עניין, זה פשוט מזוכיסטי."
למרות זאת, האמן הבינלאומי מיכאל באסמן ורב-האמן ספרידון סקמביס הם תומכי פתיחה זו. יש לה ערך הפתעתי מסוים, וסביר להניח שהשחקן הממוצע לא ידע כיצד להגיב לה נכון ויהיה בטוח במסעותיו, מה שיוביל אותו לבצע טעויות. בנוסף לכך, חוסר התאוריה בפתיחה זו יעזור לשלול את הרפרטואר של שחקן מנוסה.
Quake (סדרת משחקים)

משחקי המשך

קיימים מספר משחקי המשך למשחק Quake:
יחסי אנדורה–סן מרינו

סקירה כללית

שתי המדינות הן מדינות קטנות (מיקרו-מדינות), עשירות ומפותחות באירופה ושתיהן חברות בציר לא רשמי המונה את: ליכטנשטיין, מונקו, אנדורה, סן מרינו ואף לוקסמבורג כשלא מדובר בעניינים הקשורים לאיחוד האירופי. המדינות מרבות לשתף פעולה בענייני קבלה לאיחוד האירופי והמשך היותן חלק מהגוש האירופאי. במסגרת אותו הציר נערכה פגישה משולשת בין אנדורה, מונקו וסן מרינו ב-18 במרץ בשנת 2017 ברובע מונטה קרלו שבמונקו כדי לשוחח על ענייני האיחוד האירופי.
שלוש המדינות סיכמו על הכנות להצטרפות משותפת לאיחוד האירופי ועל תמיכה אחת בשנייה לכל אורך התהליך.
הלגיון השלישי קירנאיקה

הלגיון השלישי 'קירנאיקה' (לטינית: Legio III Cyrenaica) היה לגיון רומאי שהוקם על ידי מרקוס אנטוניוס בשנת 36 לפני הספירה, בזמן ששימש כמושל קפריסין שהייתה מאוחדת מבחינה מנהלית עם קירנאיקה.

היסטוריה

הלגיון שהה במצרים במאה הראשונה לספירה. בשנת 106 הפך ללגיון היחיד בפרובינקיה שזה עתה הוקמה, פרובינקיה ערביה. הלגיון הוצב תחת לגאטוס פראטוריאני, קלאודיוס סוורוס (Claudius Severus), שהיה המושל הראשון של פרובינקית ערביה, לאחר שמספח ערביה, מושל סוריה, אולוס קורנליוס פלמה עזב חזרה לסוריה. הלגיון השתתף במלחמות הפרתיות של טראיאנוס, כפי שעולה מקשת הוקרה, מייל אחד מהחומות של דורה-אירופוס, שנבנתה על ידי הלגיון לכבוד ניצחון הקיסר טראיאנוס במלחמות הפרתיות, קשת זו נבנתה לפני שטראיאנוס קיבל את התואר הנוסף פרתיקוס (Parthicus), ולכן היא מוקדמת לפברואר שנת 116. בנוסף, טריבון צבאי של הלגיון, Q. Voconius Saxa Fidus, זכה בעיטור צבאי על חלק במלחמה. לאחר המלחמות בשנת 116-117, יחידה של הלגיון שהתה בירושלים, כפי שעולה מכתובת המתארת את הלגיון והתגלתה בשימוש משני בחומה בהר ציון, כנראה כחלק מהכוחות שנשלחו עם לוסיוס קוויטוס לדכא את המרידה היהודית. סבפפירוס משנת 119, הלגיונות השלישי קרינאיקה והלגיון העשרים ושתים דיוטוריאנה. הוצבו באותו המחנה ניקופוליס במצרים. ונשאר בה עד לשנת 123, שבה הוא הוחלף בלגיון השני 'טראיאנה'. הלגיון עבר בשנה זו חזרה לפרובינקיית ערביה ונשאר בה עד המאה החמישית לספירה. הטריוס נפוס, נציב פרובינקית ערביה בזמן מרד בר כוכבא ומפקד ההלגיון השלישי קירנאיקה השתתפו גם הם באופן מלא בדיכוי מרד בר כוכבא בשנים 132-136.
בית הכנסת של ז'ולקבה

היסטוריה

בית הכנסת הממוקם כיום ברחוב ז'אפוריז'יה (Запорізька) בז'ובקבה נבנה במקור באותו מקום בשנת 1625 כבית כנסת עשוי עץ, המבנה המקורי נשרף ובשנת 1635 התיר הוויווד של ז'ולקייב סטניסלב דנילוביץ (אוק') לבנות במקום בניין לבנים. מבנה בית הכנסת שתכנונו מיוחס לפיוטר בבר (פול') נבנה בשנים 1692–1698 בתמיכה כספית של מלך פולין יאן סובייסקי שנפטר במהלך הבנייה. המבנה, אחד מבתי הכנסת הגדולים באירופה בשעתו, נבנה בסגנון הרנסאנס עם אלמנטים של הבארוק.
במאה ה-18 נוסף לבית הכנסת אגף בצדו המערבי שלא הותאם לסגנון המבנה המקורי. בתנועת החסידות היה מקובל שהבעל שם טוב התפלל בבית כנסת זה בעת ביקורו בעיר ובעקבותיו הגיעו להתפלל בו רבים מתלמידיו ומאדמו"רי החסידות בדורות הבאים. לפי אחת האגדות, נאלץ הבעל שם טוב להניח תפילין דרבנו תם באגף המערבי ולא בתוך בית הכנסת המרכזי בשל התנגדות הגבאים. ב-1833 נפגע בית הכנסת בשרפה גדולה, אך הושב במהרה לשימוש. לפי ש. אנ-סקי היו בבית הכנסת, לפחות עד מלחמת העולם הראשונה, תמונות מעשי ידי רובנס.
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה בוצעו בבית הכנסת עבודות שיקום, בתקופת הכיבוש הגרמני נהרס המבנה חלקית, אך קירותיו החיצוניים והעבים שרדו והמבנה שימש כמחסן לאחר המלחמה.
בסוף המאה ה-20 נכנס המבנה לרשימת המונומנטים העולמיים לשימור (World Monuments Watch) של World Monuments Fund , ובעקבות כך הוחל בשנת 2000 בתכנון שיקומו.
בית הכנסת (על האגף המערבי שלו) שימש מודל לבניית בית הכנסת הגדול בבלז (גר') שהיווה בתורו מודל למבנה "מרכז עולמי לתורה וחסידות בעלז" בירושלים.
לונה (בלארוס)

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-16, ובחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל בתחום האימפריה הרוסית. בשנת 1921 נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי לונה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,600 יהודים, רוב תושביה, והתקיימו בה פעילות ציבורית יהודית ובתי ספר עבריים. פעילות זו הופסקה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, כבשו הגרמנים את העיירה, ומיד הטילו על יהודי גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה, תוך מעשי התעללות.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור ומגודר, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. ב-2 בספטמבר 1942 שולחו כ-1,500 יהודי הגטו למחנה בקלבסין, וממנו גורשו בדצמבר 1942 לטרבלינקה ולאושוויץ.
כאב

כאב נוציצפטיבי

כאב נוציצפטיבי הוא כאב הנובע מגירוי חריג בעצמתו של קצות העצבים ההיקפיים. הגירוי יכול להיות גירוי של טמפרטורה (חום או קור), שינוי מכני (לחץ, קריעה וכו') או חומר כימי (כגון יוד או קפסאיצין). הכאב הנוציצפטיבי נחלק בתורו לשלושה סוגים: סומטי שטחי, סומטי עמוק וקרבי (ויסצרלי). הכאב הסומטי השטחי מושרה על ידי הפעלת קולטני חישת כאב בעור וברקמות שטחיות אחרות. זהו כאב חד, מוגדר היטב וממוקם. כאב סומטי עמוק מושרה על ידי הפעלת קולטני חישת כאב ברצועות, בגידים, בעצמות, בכלי הדם, בחיתוליות ובשרירים. זהו כאב עמום שקשה למקמו במדויק, ומאפיין, למשל, נקעים ושברים. כאב קרבי הוא כאב הנובע מן האיברים הפנימיים אשר רגישים למתיחה, איסכמיה ודלקת. הכאב הקרבי הוא מפושט, קשה למקמו, ופעמים רבות הוא מושלך למבנים סמוכים, על פי רוב שטחיים יותר. הוא יכול להיות מלווה בבחילות והקאות.

כאב נוירופתי

כאב נוירופתי הוא כאב הנובע מנזק או מחלה של הרקמה העצבית המוליכה תחושות. על פי רוב כאב זה יתואר ככאב שורף, כזרמים חשמליים או כדקירות. דוגמה לכאב נוירופתי הוא כאב בקצות הגפיים המופיע בשלבים מתקדמים של מחלת הסוכרת לאחר נזק לעצבים המוליכים את הכאב.

כאב פסיכוגני

כאב פסיכוגני הוא ביטוי בצורת כאב של מצוקה נפשית. הוא נובע או מוחמר מגורמים נפשיים, רגשיים או התנהגותיים. אף שלכאב פסיכוגני נדבקה הסטיגמה, הן בקרב רופאים והן בציבור הכללי, כאילו אין מדובר בכאב אמיתי, מומחים לכאב מתייחסים לכאב זה כלא שונה או כלא פחות כואב מכאב ממקור גופני.

כאב מתפרץ

כאב מתפרץ הוא כאב המופיע בפתאומיות לפרקי זמן קצרים ואשר אינו מטופל באמצעות משככי הכאבים הרגילים. כאב מתפרץ נפוץ בקרב חולי סרטן, שסובלים מכאב כרוני שמטופל כדרך שגרה, אולם חווים מחזורים קבועים של "התפרצות" כאב מבעד לתרופות.

רגשוש

ברקמה מודלקת יורד סף הגירוי של חישת הכאב, כך שגירוי קל יותר משרה אף הוא תדירות הולכת כאב גבוהה ועצמה גבוהה יותר של כאב. תהליך זה מתווך על ידי חומרים המופרשים בזמן דלקת, כגון: ברדיקינין, גורם הגדילה העצבי וכן מספר פרוסטגלנדינים ולויקוטריינים.

דלקת מושרית קולטני כאב

לקולטני הכאב תפקיד גם בעידוד התהליך הדלקתי. בעת הפעלתם הם מפרישים חומרים, כמו הנוירופפטיד חומר P, אשר גורם להרחבת כלי דם, שחרור תכולתם של תאי פיטום, משיכה של תאי דם לבנים ועידוד הפרשה של מתווכי דלקת.

השלכת כאב

כאב מושלך נובע מקבלת קלט עצבי בתאי העצב בחוט השדרה ממספר סיבים מוליכי כאב ופירושה במוח ככאב הנובע ממקום סמוך. כך, תא העצב המקבל עצבוב ממרכז הסרעפת, מקבל גם עצבוב מן הכתף והצוואר, ולכן דלקת או נזק לרקמה באזור מרכז הסרעפת, או בחלקו התחתון של הלב הסמוך לה, מפורשת במוח ככאבים בכתפיים ובצוואר.

ויסות כאב

אחד המודלים המחקריים לוויסות של עצמת כאב מתאר מערכת של "שערים" בחוט השדרה, שבאמצעותה יכול הגוף עצמו לעצור את העברת הכאב הלאה. קלט מקליפת המוח המצחית ומההיפותלמוס מפעיל תאים במוח האמצעי ששולטים, דרך תאים במוח המוארך על הולכת הכאב בחוט השדרה. זהו המסלול היורד בהולכת כאב. כך, רק כאב מסוג מסוים יוכל להגיע אזור התלמוס, ומשם להמשיך אל קליפת המוח, שם הכאב יופיע בתודעה. עוד לפי מודל זה, הסיבים התחושתיים המהירים, המעבירים תחושות של מגע, הם בעלי השפעה מעכבת על הכאב. יש בכך כדי להסביר מדוע שפשוף אצבע או ליקוקה מהווים תגובה אינסטינקטיבית לדקירה.
ספ פיונטק

קריירה כשחקן

פיונטק שיחק כנער במועדון VFL גרמניה ליר, ובשנת 1958 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 1960, טרום הקמת הבונדסליגה, הצטרף פיונטק לורדר ברמן, שם שיחק במשך 12 עונות ברציפות. בשנת 1961 זכה פיונטק עם ורדר ברמן בהגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על קייזרסלאוטרן. בעונת 1964/65 זכה פיונטק עם ורדר ברמן באליפות הבונדסליגה, בעונה השנייה בה הבונדסליגה הייתה קיימת, לאחר שהקבוצה הציגה את ההגנה הטובה ביותר בליגה, בה פיונטק שיתף פעולה עם הורסט דיטר הוטגס. בעונת 1966/67 התמודדו פיונטק וברמן בתחתית וניצלו מירידה במחזורי הסיום, אך עונה לאחר מכן, 1967/68 סיימו במקום השני, כאשר פיונטק הבקיע בעונה זו ארבעה שערים, שיא הכיבושים שלו לעונה אחת. עד לעונת 1969/70 היה פיונטק שחקן הרכב קבוע, אך איבד את מקומו בהרכב, ובשנת 1972 הודיע על פרישה ממשחק פעיל, לאחר שצבר 278 הופעות ליגה והבקיע 15 שערים במדי ורדר ברמן.
לפיונטק שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, כולם בין השנים 1965 ו-1966, אך הוא מעולם לא השתתף בטורניר גדול.

קריירת אימון

מיד לאחר פרישתו החל פיונטק לאמן את ורדר ברמן, שם אימן עד לשנת 1975. מיד לאחר עזיבתו את ברמן אימן פיונטק עונה אחת בפורטונה דיסלדורף, שנתיים בנבחרת האיטי ועונה אחת בפ.צ. סנט פאולי. התקופה המשמעותית ביותר של פיונטק כמאמן הייתה החל משנת 1979 עד לשנת 1990, 11 שנים בהן אימן פיונטק את נבחרת דנמרק. פיונטק אימן את דנמרק ב-115 משחקים בינלאומיים, ובשנת 1983 נבחר הן כמאמן העונה בדנמרק, והן כמאמן השנה של מגזין הכדורגל וורלד סוקר, בין השאר משום שהעפיל עם נבחרת דנמרק ליורו 1984, בו הגיעה דנמרק לחצי הגמר, והודחה על ידי נבחרת ספרד בבעיטות הכרעה. בשנת 1986 העפילו פיונטק ודנמרק למונדיאל 1986, שהיה המונדיאל הראשון בו השתתפה נבחרת דנמרק, שניצחה את כל שלושת משחקיה בשלב הבתים, לרבות ניצחון מפתיע בתוצאה 2-0 על נבחרת גרמניה המערבית, אך הודחה לאחר תבוסה 5-1 לנבחרת ספרד בשמינית הגמר. בשנת 1988 העפילו פיונטק ודנמרק ליורו 1988, אך הודחו בשלב הבתים, אותו סיימו עם אפס נקודות. בשנת 1990 עזב פיונטק את תפקידו בנבחרת דנמרק, לאחר שלא הצליח להעפיל למונדיאל 1990. בשנת 2008 נכנס פיונטק להיכל התהילה של הכדורגל הדני, כמאמנה של נבחרת הכוכבים של דנמרק בשנות ה-80.
לאחר עזיבתו של פיונטק את נבחרת דנמרק, הוא מונה בשנת 1990 כמאמן נבחרת טורקיה, אותה אימן במשך שלוש שנים, והיה בין בוני היסודות לדור העתידי של נבחרת טורקיה, שהחל להצליח בשלהי שנות ה-90. לאחר מכן אימן פיונטק את בורסאספור הטורקית למשך תקופה קצרה, ולאחר מכן חזר לדנמרק כדי לאמן את אולבורג בולדספילקלאב, ואחר כך את סילקבורג. בשנת 2000 החל לאמן את נבחרת גרינלנד, ועזב את התפקיד בשנת 2002. כעבור שנתיים, אימן שוב את גרינלנד לתקופה קצרה, ופרש מאימון.
נכון להיום, פיונטק מתפרנס ממתן הרצאות.
חומסק

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1518, ובאמצע המאה ה-16 הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1921 נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנת 1940, תחת שלטון ברית המועצות, הוחזר היישוב למעמד כפרי.

יהודי חומסק

בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,000 יהודים, כשני שלישים מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל.
בימים הראשונים למבצע ברברוסה נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו רצחו בו מיד מספר יהודים. בהמשך, הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע. ב-1  באוגוסט 1941 רצחו אנשי ס"ס קבוצת גברים יהודים בכפר, והטילו על יתר הקהילה תשלום כופר. למחרת רצחו הגרמנים, בסיוע פולנים, את כל מאות היהודים שנותרו ביישוב, וכן את יהודי כפרי הסביבה שהובאו למקום. לאחר מכן, שדדו הפולנים המקומיים את רכוש היהודים ביישוב.
כעבור כשבועיים הובאו לכפר כמה עשרות מיהודיו שהועסקו בעבודות כפייה בדרוהיצ'ין, ורוכזו בגטו שהוקם ביישוב. לגטו זה הובאו כעבור כחודש מאות יהודים נוספים משרשוב. באפריל 1942 נרצחו כל יושבי הגטו.
מקהילת חומסק שרדו את השואה 15 איש, מהם 13 שהצליחו להימלט לפנים ברית המועצות ושניים שחברו ליחידות פרטיזנים.
רולף קרלס

ביוגרפיה

קרלס נולד ברוסטוק ב-29 במאי 1885. ב-1903 הוא התגייס לצי הקיסרי הגרמני, ואת הכשרתו הבסיסית קיבל על האנייה "שטיין". ב-1905 הועבר לשייטת הגרמנית שהוצבה בסין, וב-28 בספטמבר 1906 הועלה לדרגת לויטננט צור זה. לאחר מכן שרת על האנייה "הנסיך ביסמרק" ואז על הטרפדת "טאקו". ב-1907 חזר לגרמניה, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב כקפיטן-לויטננט על הסיירת הקלה "ברסלאו". סיירת זו הייתה חלק מ"פלגת הים התיכון" בפיקודו של וילהלם סושון. עם פרוץ המלחמה הייתה הפלגה לכודה בים התיכון, ועשתה מאמצים להימלט מהצי הבריטי. הממשלה הגרמנית הצליחה לשכנע את האימפריה העות'מאנית לפתוח את הדרדנלים בפני הספינות, כדי לעקוף את הנייטרליות הטורקית, העניקו הגרמנים את האוניות במתנה לטורקיה. האניות הניפו את הדגל הטורקי, אך הצוותים הגרמניים המשיכו להפעילן וסושון המשיך לפקד עליהן. קרלס קיבל מהעות'מאנים את אות מסדר אוסמאני דרגה רביעית. באמצע ינואר 1917 הוא הועבר חזרה לגרמניה, וב-15 באפריל של אותה שנה הועבר לכוח הצוללות. במהלך 1918 הוא פיקד על הצוללות "U 9" ו-"U 124".
עם סיום המלחמה ופיזורו של הצי הקיסרי, הצטרף קרלס אל הרייכסמרינה. באוקטובר 1928 הוא מונה לראש מחלקת ההדרכה של הצי, וב-27 בספטמבר 1932 מונה למפקד אוניית הקו "הסן". בדצמבר 1936 הוא מונה למפקד הצי (Flottenchef) - התפקיד השלישי במעלתו בצי הגרמני, המקביל למפקד צי הבית (Home Fleet) בצי הבריטי. במקביל, בספטמבר 1937, במהלך מלחמת האזרחים הספרדית, הוא פיקד על כוח אוניות גרמניות מול חופי ספרד. בנובמבר 1938 הועבר התפקיד של מפקד הצי להרמן בהם, וקרלס מונה למפקד בסיס הצי הים הבלטי. בעקבות פרישתו של קונרד אלברכט ב-1939, ירש אותו קרלס כמפקד קבוצת הצי מזרח. הוא השתתף בתכנון מבצע וסריבונג - הפלישה לנורווגיה, ובאוגוסט 1940 הופקד גם על הניהול המבצעי של כוחות הצי הגרמניים בדנמרק. בסתיו 1941 פיקד על כוחות הצי שהשתתפו במבצע ברברוסה וכבשו את האיים הבלטיים. 
ב-31 במאי 1943 פרש קרלס משירות פעיל, לאחר שהיטלר דחה את מועמדותו כמפקד הקריגסמרינה במקום אריך רדר, והעדיף למנות את קרל דניץ הצעיר יותר. לאחר פרישתו בחר להיכנס לפוליטיקה, ומונה לממלא מקומו של מנהל מחוז סטורמרן. משרדו היה בהתחלה בהמבורג-ונדסבק, אך היה עליו לעבור לבאד אולדסלו בעקבות התגברות ההפצצות של בעלות הברית. פחות משבועיים לפני תום המלחמה, העיר הופצצה על ידי 300 מפציצים של בעלות הברית ב-24 באפריל 1945. בהפצצה זו נגרמו למעלה מ-700 מקרי מוות (ברובם המכריע של האזרחים, כולל פליטים רבים) קרלס עצמו נהרג במרתף בית הספר עם עוד 29 אנשים. הוא היה בן 59 במותו
Believe (אלבום של שר)

סיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, יצאה שר ב-16 ביוני 1999, לסיבוב ההופעות הרביעי שלה, "?Do You Believe", אשר הסתיים ב-4 במרץ 2000.
דגל מקדוניה הצפונית

דגלים קודמים

לפני שנת 1995 הופיע בדגל שמש ורגינה, מה שהוביל למחאות מצד השכנה יוון בשל מקורו של אותו סמל קדום, שהיה סמלם של כמה ממלכי מוקדון העתיקה. (יוון התנגדה גם לשימוש בשם "הרפובליקה של מקדוניה", וסיבת שתי ההתנגדויות הייתה חשש מפני תביעות מקדוניות, ולו סמליות, לשטחים בצפון יוון).
עד שנת 1991, כל זמן שהרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה הייתה חלק מהרפובליקה הסוציאליסטית הפדרלית של יוגוסלביה, דגלה היה אדום עם כוכב אדום בפינה העליונה של צד התורן.
מ. נייט שאמלאן

ביוגרפיה

שאמלאן גדל בפן ואלי, פנסילבניה שבארצות הברית - פרוור של העיר פילדלפיה לאחר שהוריו, רופאים במקצועם, היגרו לארצות הברית מהודו. שאמלאן למד באוניברסיטת ניו יורק בבית הספר טיש לאמנות - שם שינה את שמו האמצעי ל"נייט".
שאמלאן נשוי לבהוונה.
למעט סרטו הראשון, "מתפללים בכעס", אשר צולם בצ'נאי, צולמו שאר סרטיו בפנסילבניה. הסרט עצמו לא זכה לפרסום רב.
הסרט השני שביים היה הדרמה הקומית "ער לחלוטין" (1998), שצולם ב-1995 אך נדחה למשך שלוש שנים לפני שיצא לאור. למרות זאת כשל בקופות ובביקורות.
הפריצה של שאמלאן הגיעה כאשר כתב, ביים והפיק את סרט המתח "החוש השישי" (1999) שהפך לשובר קופות, זכה לשבחים רבים ואף קיבל מספר מועמדויות לפרסי אוסקר. באותה שנה גם שימש כתסריטאי בסרט הילדים המצליח "סטיוארט ליטל". לאחר מכן שאמלאן כתב, הפיק וביים את הסרטים "בלתי שביר" (2000) ו"סיינס" (2002) שזכו לביקורות בינוניות. ב-2004 ביים את הסרט "הכפר" שבניגוד לסרטיו הקודמים, צבר פחות הצלחה ונכשל בקופות.
לאחר ש"הכפר" לא עמד בציפיותיו, שאמלאן החל לאמץ יותר את ז'אנר הפנטזיה, אך ספג ביקורות קשות אף יותר על סרטו הבא "נערה במים" (2006). לאחר מכן ניסה לשחזר את הצלחתו עם סרט המתח "ביום שזה יקרה" (2008) שכשל וזכה לשפל בביקורות. לאחר מכן שב לז'אנר הפנטזיה עם "איירבנדר: כשף האוויר האחרון" (2010), אשר ספג אף הוא ביקורות שליליות מאוד, למרות ההצלחה הכלכלית. מספר חודשים לאחר "איירבנדר" הוא הפיק את סרט האימה "שטן", המבוסס על טרילוגיית "סיפורי לילה" שכתב. הסרט אולם זכה לביקורת בינוניות, אם כי נחשב לשיפור גדול לעומת הסרטים האחרונים בהם היה מעורב שאמלאן.
ביוני 2013 יצא סרטו "העולם אחרי" - מדע בדיוני בכיכובם של ויל סמית' ובנו ג'יידן סמית' שזכה לביקורות שליליות.
בספטמבר 2015 יצא סרטו "הביקור", סרט אימה שצילם בסודיות בתקציב של 5 מיליון דולר. הסרט זכה לביקורות חיוביות והכנסות של מעל 98 מיליון דולר.
סרטו "ספליט" ("פיצול") הוקרן בבכורה בפסטיבל "Fantastic Fest" בספטמבר 2016, ויצא לאקרנים בינואר 2017.
The Beginning

רקע

The Beginning תוכנן לצאת בתאריך ה-12 באוקטובר 2010. אך מספר ההזמנות מראש היה גדול, ולא היה ניתן לספק את הסחורה בזמן, ועל כן נדחתה הוצאת האלבום ביומיים.
הפקת האלבום כללה מספר אמנים מוערכים בתעשייה. JYJ שיתפו פעולה עם קניה וסט שהפיק ואף השתתף בשיר הנושא של האלבום, Ayyy Girl. את האלבום עצמו הפיק רודני ג'רקינס, שהפיק אלבומים גם עבור אמנים כמו מייקל ג'קסון, ויטני יוסטון, ביונסה וליידי גאגא. בנוסף, זוהי הפעם הראשונה שהקליטו JYJ אלבום באנגלית.
לאלבום שתי גרסאות: גרסה רגילה ומהדורה מוגבלת. למהדורה המוגבלת יצאו 99,999 עותקים בלבד.

תרומת חברי הלהקה

כל אחד משלושת חברי הלהקה תרם בהלחנת שיר עבור האלבום. 
 ג'אג'ונג הלחין את "Still in Love", ג'ונסו את "I Can Soar" ויוצ'אן את "I Love You".
זאק מקמאת'

קריירה

מקמאת' נולד בסיינט פיטרסברג, פלורידה, ארצות הברית. אמו היא יהודייה, אביו הוא נוצרי-קתולי, והוא רואה עצמו יהודי. הוא אף חגג בר מצווה בבית הכנסת הרפורמי בית אל שבעיר הולדתו.
מקמאת' החל את הקריירה בקבוצת פילדלפיה יוניון, אשר בחרה בו במקום החמישי של דראפט ה-MLS לשנת 2011.
מקמאת' היה בעברו שוער נבחרת ארצות הברית עד גיל 20.
הוא שיחק במכביה ה-18 בישראל עם הקבוצה האמריקאית בשנת 2009.
בארכה

הפקה

הסרט חסר דיאלוגים, דיבור או עלילה במובן המקובל. הסרט עוסק בחיים ובפרט באמונה האנושית על ידי דימויים ויזואליים הכוללים צילום בטכניקות שונות. הפסקול כולל מוזיקה בהלחנתו של מייקל סטרנס וקטעי קול הלקוחים מתוך תפילות בשפות רבות. הסרט צולם ב-152 אתרי צילום ב-24 מדינות (ביניהן בכותל המערבי ובכנסיית הקבר, כמו גם באושוויץ ובמחנות ריכוז בקמבודיה).
רון פריק היה התסריטאי של הסרט הנבואה, הדומה לבארכה בגישה האמנותית ובעריכה המציבה בזו אחר זו סצנות נפרדות על מנת ליצור אצל הצופה תחושה או גישה מוסרית.
מטרת הסרט להראות את הדמיון בין בני אדם שונים, דרך הצגת דמיון בין תפילות ופרקטיקות דתיות ממסורות שונות ברחבי העולם.
הסרט צולם במשך כ-14 חודשים בשש יבשות, תוך שימוש בפורמט רחב ויוצא דופן (Todd-AO, 70mm). שיטות הצילום כוללות הצבת מצלמה לאורך זמן רב, של שעות וימים, בצילום מתמיד של תהליך והקרנתו במשך דקות ספרות ב"זמן מואץ" (טכניקה הקרויה "time-lapse") וצילום רגיל של סיטואציות מוכרות המוקרן בזמן מואט (slow motion). כן נעשה שימוש בצילום הן ממרחק רב והן בקרבה רבה לאובייקט (Extreme Close Up).
פסקול הסרט מבוצע על ידי מספר אמנים, ביניהם להקת דד קן דאנס (Dead Can Dance) ואמנים מיפן, הודו ועוד.
אילנה זפרן

אילנה זֶפרֶן (נולדה ב-1 באוקטובר 1972) היא קומיקסאית וקריקטוריסטית ישראלית.