google/wiki40b huggingface dataset:
נגרוס

גאוגרפיה

מבחינה פוליטית והן מבחינה לשונית, נגרוס מחולק לשני מחוזות: נגרוס מערב (Negros Occidental) ונגרוס מזרח (Negros Oriental), המרכיבים את "אזור האיים נגרוס". חלוקה זו של האי, אשר תואמת ברובה את קו רכס ההרים במרכז האי, תוחמת שתי קבוצות אתנו-לשוניות. החלק המערבי (Occidental) בו נמצאים דוברי היליגאינון\אילונגו, והחלק המזרחי (Oriental) היא ביתם של דוברי הסבואנו. למרות החלוקה המרכזית, במקומות מסוימים בנגרוס מערב, ישנו רוב של דוברי סבואנו, בעוד במקומות מסוימים בנגרוס מזרח מדברים גם אילונגו. יחד, תושבי האי נקראים כולם בשם "נגרנים".
האי מחולק לחלוקה פנימית של 19 ערים, ו-38 רשויות מקומיות. הערים הראשיות על האי הם בקולוד בנגרוס מערב ודומגטה בנגרוס מזרח.
נגרוס בולט בהיותו המפיק המרכזי של סוכר במדינה. מטעי קנה סוכר נראים בשפע בשטחים החקלאיים של האי. האי מייצר גם כותנה, ועץ.
הר הגעש קנלאון השוכן בחלקו הצפוני של האי הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בפיליפינים אשר משקיף על בקולוד ועוד מספר התיישבויות. זוהי הפסגה הגבוהה ביותר על האי (2,465 מטרים), ואף של כל אזור ויסאיאס. ישנם אגמים רבים המנקדים את האי, בין הבולטים הם צמד האגמים באלינססאיאו (Balinsasayao Twin Lakes) בנגרוס מזרח.
הפעילות הגעשית בנגרוס נקצרת להפקת חשמל באמצעות שתי תחנות כוח גאותרמיות. אחת ממוקמת בפלינפינון בנגרוס מזרח, והשנייה במאילום שבנגרוס מערב.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
המרכז הבין-תרבותי לירושלים

המרכז הבין-תרבותי לירושלים הוא עמותה שהוקמה בשנת 1999. מטרתה העיקרית של העמותה היא להפוך את ירושלים לעיר כשירה תרבותית (באנגלית: Culturally Competent) עבור כלל התרבויות והזהויות השונות החיות ופועלות בעיר. המרכז נמצא בהר ציון בירושלים.

גישת המרכז הבין-תרבותי לירושלים

המרכז הבין-תרבותי לירושלים מאמין שלכל תושבי ירושלים הזכות לגישה הוגנת ואיכותית לכל השירותים המגיעים להם. כמו כן, שלתושבי ירושלים יש זכות להשפיע ולהיות שותפים בכל הנושאים המשפיעים עליהם. מכיוון שבירושלים זהויות ותרבויות רבות, חזון המרכז מחייב גישה המתחשבת בזהויות ותרבויות אלו. על-כן, מתן שירותים חייב להיות כשיר תרבותית ותהליכי קבלת החלטות חייבים להיות פתוחים לדיון עמוק חוצה תרבויות ומותאם זהויות בין כל בעלי העניין. מנהיגות קהילתית, כמו גם אנשי מקצוע וארגונים מגוונים, מכל המגוון הירושלמי זכאים להיחשב בעלי עניין בתהליכים המשפיעים על העיר וקהילותיה.
למרכז הבין-תרבותי אין שיוך פוליטי כזה או אחר ומצוי בקשר תמידי עם מגוון רחב של תרבויות, זרמים וגופים שונים בעיר. בנוסף, כדי לשמר את עצמאות המרכז בעיני כל הזהויות בעיר, הוא איננו מקבל או מבקש לקבל תמיכות עירוניות או ממשלתיות.

הנהלה וחברי הוועד המנהל

ד"ר חגי אגמון-שניר מנהל את המרכז הבין תרבותי לירושלים מאז היווסדו בשנת 1999. יו"ר הוועד המנהל הוא אבנר הרמתי, והוא ממייסדי המרכז. מיכאל גל היה גם הוא מהמייסדים, וכיהן כיו"ר הראשון של המרכז. 
המחויבות של המרכז ליחס מכבד לשונות משתקפת לא רק בעשייתו, אלא גם בהרכב המגוון של צוות העובדים וחברי הוועד המנהל. 
חברי הוועד הם: 
פואד אבו חאמד, השייח' מחמוד אבו ח'דייר, שייקה אל-עמי, שמעון (שימקו) אל-עמי, יעקב אפרתי, ד"ר שי בן-יוסף, אהרון בן-נון, עדינה בר-שלום, בוני גולדברג, אבנר הרמתי, צביקה טימברג, הרב מתתיהו יצחק טננבוים, חנה לויטה, הישאם נג'אר, הארכיבישוף פיירבטיסטה פיצבאלה, הרב דוד רוזן, שרון רוזן.
ג'ון בנט לוז

קורות חייו

בנם היחיד של מריאן ג'ונסטון וג'ון בנט לוז, שהיה בעליה של אחוזה משפחתית בשטח של כ-1000 אקרים (שהם כ-4000 דונם). למד באיטון קולג' ואחר כך בברייזנוז קולג' (Brasenose College) באוקספורד. עם מות אביו ב-1822 ירש את אחוזת המשפחה, שם הקים ב-1843 את החווה החקלאית הניסיונית שהייתה בין הראשונות בעולם (נראה שרק חווה נסיונית באלזס קדמה לה). ב-1846 נבחר כעמית ב"אגודה המלכותית האנגלית לאגרונומיה" ב-1848 נבחר למועצת האגודה, בהמשך מילא שם תפקידים בכירים נוספים. ב-1854 נבחר לעמית של החברה המלכותית. ב-1867 זכה, יחד עם שותפו למחקר ג'וזף הנרי גילברט, במדליה המלכותית בעבור מחקריהם באגרונומיה כימית. ב-1882 קיבל תואר ברונט. ב-1889 הקים את "הקרן החקלאית של לוז" במטרה להבטיח את המשך פעילות החווה הניסיונית.

פעילותו המדעית

את הניסויים בהשפעת סוגי דשן שונים התחיל בעציצים. הניסויים בעציצים נערכו בשנים 1837 עד 1839 ובהם התגלתה לראשונה ההשפעה החיובית של דישון לפת בדשן כימי שהוכן בעיבוד של פוספאט עם חומצה גופרתית. בשנים 1840 ו-1841 עבר לניסויים בקנה מידה נרחב בשדות האחוזה. בעקבות ההצלחה גם בניסויים אלו הוציא ב-1842 פטנט על הדשן שגילה. ופתח את המפעל הראשון בעולם לייצור דשנים. ב-1846 רכש מג'יימס מארי, מתחרהו בייצור דשן כימי, את הפטנט שלו. 
הדעה המקובלת מיחסת את המצאת הדשן הכימי לג'ון בנט לוז, אולם נראה שהרופא האירי ג'יימס מארי.הקדים אותו בלמעלה משני עשורים. 
ב-1843 צרף אליו את הכימאי ד"ר ג'וזף הנרי גילברט. שותפות מדעית זו, שנמשכה עשרות שנים, התרכזה בעיקר בגידולי שדה ובהזנת בעלי חיים. את תוצאות מחקריו פרסם, החל משנת 1847, בעיקר בג'ורנל של האגודה המלכותית האנגלית לאגרונומיה (Journal of the Royal Agricultural Society of England) . בסך הכל פרסם 130 מאמרים ותזכירים.
בשנת 1842 נישא לקרוליין פונטיין. ב-1843 נולד בנם היחיד צ'ארלס בנט לוז.
נפטר ב-31 באוגוסט 1900.
אלמאו (סרט)

עלילה

דוקה, דנילו, קרליניוס, ברנקו וסמואל הם חמישה שוטרים העובדים כסמויים בקומפלקסו דו אלמאו, אזור המרכיב כמה שכונות עוני ונחשב לאחד המקומות המסוכנים ביותר בריו דה ז'ניירו. פעולתם משתבשת לאחר שהממשלה מאיימת לפשוט על המקום באמצעות כלי רכב צבאיים, מה שמביא את ראש קרטל הסמים המקומי, פלייבוי, לנתק את כל התקשורת של שכונות העוני ולא משאיר להם אפשרות ליצור קשר עם הבוס שלהם, אביו של סמואל, המפקח ואלאדרס. הם נאלצים להתחבא במרתף הפיצרייה של דוקה המשמש כבסיס לפעילותם. מצבם מחמיר כאשר עוזרו של ואלאדרס פיקסיקסו כמעט נהרג על ידי אנשיו של פלייבוי ומפיל מזוודה ובה פרטים על כל השוטרים שחדרו כסמויים לשכונות העוני.
כל חמשת השוטרים מצליחים להיפגש בפיצרייה, חלקם בקושי בורחים מסוחרי הסמים. קרליניוס הוא האחרון שמגיע ומואשם מייד על ידי ברנקו (מפקד המבצע) כמי שחשף על זהותם האמיתית. הוא מכחיש, אך בסופו של דבר נלקח באזיקים. קרליניוס הוא גם המאהב של לטיסיה, אחותו של סנגל, יד ימינו של פלייבוי.
בינתיים, מריאנה, תושבת המקום העובדת כמנקה, משאירה את בנה בבית ונכנסת לפיצרייה עם מפתח משלה כדי לתבוע את כספי השירות שלה. היא יורדת למרתף ונלכדת על ידי ברנקו. אפילו אחרי שדוקה מסביר שהיא חפה מפשע ויש לה בן, ברנקו אוסר עליה לצאת, מחשש שהיא עלולה לחשוף את מיקומם, במיוחד לאחר שהוא מגלה שאביו של בנה הוא פלייבוי.
בינתיים המתח מתעצם כאשר הממשלה הפדרלית מכנסת כוחות צבאיים לפשיטה על שכונות העוני. ואלאדרס מתוסכל מכך שלא הצליח ליצור קשר עם בנו וקציניו. אנשיו של פלייבוי חוקרים אנשים ברחובות ובבתיהם ומחפשים מידע שיוביל לשוטרים.
בידיעה שקרליניוס מאוהב בלטיציה, פלייבוי משכנע את סנגל להשתמש באחותו כפיתיון עבור הקצין. הוא מכניס אותה לרכב ומסתובב בשכונת העוני, מאיים להרוג אותה ומשתמש ברמקול בכדי להודיע על כוונותיו לקרליניוס, היכן שהוא לא יהיה. ברנקו מאשר לבסוף לקרליניוס להציל את הנערה. לאחר ששמע את מריאנה אומרת כי שוטרים תמיד משאירים את בני זוגם מאחור כשהגיהנום משתחרר, ברנקו יוצא לעזרתו. הוא אומר לסנגל שהם מחזיקים את מריאנה, מושא אהבתו של פלייבוי וכי עליו לשחרר אותם אם הם רוצים את מריאנה בחיים. לאחר שהקצינים עוזבים, סנגל מחליט לפרוץ לפיצרייה שלהם, אך מבלי לשאול קודם את פלייבוי.
הוא מרכיב חבורת חמושים ופושט על הפיצרייה. אף אחד לא שורד את קרב היריות שנוצר למעט לטיסיה ומריאנה. מריאנה נמצאת מאוחר יותר על ידי פיקסיקסו, שמקשר אותה בטלפון עם ואלאדרס. היא מאשרת ששום קצין לא שרד את הקרב, ואלאדרס מתמוטט ובוכה על אובדן בנו.
הסרט מסתיים בסצנות ובעובדות על פשיטת קומפלקסו דו אלמאו בשנת 2010, שלאחריהן מופיעות תמונות מתוך ההפגנות בברזיל בשנת 2013.
פרולקטין

פרולקטין (PRL - PROLACTIN) הוא סוג של הורמון פפטידי, המכונה גם הורמון לקטוגני (lactogenic hormone), מופרש על ידי האונה הקדמית של בלוטת יותרת המוח (היפופיזה) (Adenohypophysis), ותפקידו קשור בעיקר בתהליכי הרבייה. אצל גברים הוא מסייע בייצור תאי זרע ואצל נשים הוא מסייע בייצור חלב בבלוטות החלב שבשד האם לאחר הלידה.
לאחר הלידה, מעודדת פעולת היניקה של התינוק ייצור מוגבר של פרולקטין. רמות גבוהות של פרולקטין גורמות לדיכוי מחזור הביוץ, כתוצאה מעיכוב של ייצור הורמון מגרה זקיק (FSH) והורמון משחרר גונדוטרופינים (GnRH). עלייה ברמת הפרולקטין יכולה להעיד גם על פרולקטינומה, גידול של תאים מפרישי פרולקטין.
פרט לייצור חלב לפרולקטין תפקידים נוספים בבני אדם ובחולייתנים אחרים (אצל דגים למשל פעולת ההורמון קשורה כנראה לויסות מים ומלחים). פרולקטין פועל גם כציטוקין וכמווסת של מערכת החיסון. לפרולקטין תפקיד חשוב בבקרת מחזור התא כמעודד צמיחה והתמיינות ומונע אפופטוזה. כמעודד גדילה הנקשר לקולטני ציטוקינים הוא משפיע משמעותי על יצירת תאי דם (hematopoiesis), אנגיוגנזה וקרישת דם. פרולקטין פועל במנגנון אוטוקריני (על התא המפריש עצמו), במנגנון פאראקריני וכהורמון באמצעות קשירה לרצפטור ספציפי ולרצפטורים ציטוקינים.
פרולקטין (יחד עם אוקסיטוצין) אחראי לחווית האורגזמה והוא מנטרל את השפעת הדופאמין האחראי לעוררות המינית וזו הסיבה ל"זמן ההפוגה" שבו הגבר אינו מעורר מינית לאחר פעילות מינית. 
פרט להיפופיזה מיוצר ההורמון גם בשליה, בתאי דם לבנים ובבלוטת הערמונית.
שער הזהב של קייב

היסטוריה

חומות העיר קייב ושלושת השערים המרכזיים בה הוקמו בתקופת שלטונו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב. שער הזהב, הדרומי בשערי העיר והחשוב שבהם, הוקם בשנים 1017–1024 (שנת 6545 לפי הלוח הביזנטי), סמוך להקמתה של קתדרלת סופיה הקדושה, אך נקרא "השער הדרומי" או "השער הגדול של קייב". רק לאחר הקמת כנסייה זהובת-כיפה בסמוך, שנצפתה למרחוק, החל להקרא "שער הזהב". כמו רוב המבנים המפוארים בעיר, נפגע השער בעת הכיבוש המונגולי של העיר ב-1240. השער המשיך להיות אתר מרכזי למשך 500 שנה ודמה ככל הנראה לקשת ניצחון. ב-1648 ערך דרכו בוגדן חמלניצקי מצעד ניצחון ("טריומף"), כאשר נכנס לעיר באופן טקסי לאחר ניצחונותיו. אולם מצבו של השער התערער עם השנים ובמהלך המאה ה-18 הוא התמוטט.
ב-1832 הורה מטרופוליט קייב על ביצוע חפירה ארכאולוגית באתר. חקירה נוספת באתר התבצעה ב-1970 ובאתר נפתח מוזיאון על תולדותיו ותולדות קייב העתיקה וביצוריה. ב-1982 הוקם במקום המונומנט הניצב בו כיום. המונומנט החדש עורר זעם ציבורי, כיוון שלא נבנה כשחזור של השער המקורי וללא מחקר כיצד בדיוק נראה, אלא כשחזור דמיוני. ב-1989 הוקמה בסמוך תחנת המטרו, שנקראה על שם השער.

כיכר השער

הכיכר העירונית סמוך לשער עשירה ביצירות פיסול של צמחים וחיות, בעיקר חתולים.
עוזר הוראה

עוזר הוראה באוניברסיטאות ובמכללות הוא אדם הפועל במסגרת קורס אקדמי, ומסייע למורה העיקרי בקורס. חלק נכבד, ולעיתים מרכיב בלעדי, של פעילותו של עוזר ההוראה הוא תרגול הסטודנטים, ולכן הוא קרוי גם מתרגל. 
ההוראה השגרתית באוניברסיטאות היא הוראה פרונטלית, שבה המורה בקורס, בדרך כלל איש סגל אקדמי בכיר, מתמקד בידע התאורטי הנכלל בקורס. לעומתו, עוזר ההוראה, שהוא סטודנט שכבר עבר קורס זה בהצלחה (ולעיתים קרובות סטודנט לתואר מתקדם יותר), עוסק במטלות נוספות הקשורות בקורס, כגון תרגול החומר הנלמד, בדיקת תרגילים שפתרו הסטודנטים במסגרת שיעורי בית שניתנו להם (על ידי המורה בקורס או על ידי המתרגל), השבה על ערעורים והכנת מעבדות. 
פעמים רבות עוזר ההוראה משמש גם כעוזר מחקר של הפרופסור שבקורסים שלו הוא משמש כעוזר הוראה, אולם אין זה הכרחי.
תפקיד עוזר הוראה ניתן בדרך כלל לסטודנטים מצטיינים (לרוב סטודנטים לתארים מתקדמים), לא רק כדי לקבל את עבודתם, אלא גם כדי להעניק להם פרנסה נוחה בתקופת לימודיהם. המינוי לעוזר הוראה הוא לכל קורס סמסטריאלי בנפרד.
בדרך כלל תלמידי מחקר לתוארי מוסמך ודוקטורט משמשים כמתרגלים בעוד שתלמידים מצטיינים בשנים מתקדמות של התואר הראשון מועסקים כבודקי תרגילים ועבודות. 
בישראל עוזרי ההוראה נחשבים לסגל אקדמי זוטר ומאוגדים בארגון הסגל הזוטר. מקובל גם לתת הטבות לתלמידי מחקר בסגל הזוטר כגון פטור משכר לימוד ואישור כניסה עם רכב וחנייה בתוך הקמפוס.
טמבוב (מחוז)

היסטוריה

האוכלוסייה המקורית באזור היה מורדבה. התיישבות מסיבית של הרוסים באזור החלה במאה ה-17. המטרה הייתה להגן על האזורים הפנימיים מפלישת הטטרים. לצורך כך, הוקמו מספר מבצרים שתרמו להגדלת התיישבות באזור.
בשנים 1920-1921 בשטח המחוז התרחש מרד טמבוב - מרד איכרים גדול נגד הממשל הסובייטי. דיכוי המרד בוצע באכזריות רבה ותוך שימוש בנשק כימי.
בעיירה שבשטח המחוז במשך עשרות שנים פעל הבוטנאי הרוסי איוואן מיצ'ורין. עוד בחייו, העיירה נקראה על שמו "מיצ'ורינסק". היום בעיירה זו פעולת אקדמיה חקלאית חשובה.

כלכלה

כלכלת המחוז מבוססת בעיקר על חקלאות.

דמוגרפיה

כ-58% מאוכלוסיית האזור מתגוררת בערים, אחוז נמוך יחסית לרוסיה. בעיר הגדולה, טמבוב, מתגוררים כ-280 אלף תושבים. המחוז מתאפיין בקיטון האוכלוסייה כאשר מגמה זו נשמרת משנת 1959. הרוסים מהווים כ-99% מאוכלוסיית המחוז.
שבלי - אום אל-גנם

היסטוריה

לפני קום המדינה היו תושבי שיבלי הפלג השולט בשבט הבדווי ערב א-צְבֵּיח (או: א-זביח, נקראו גם "הזביחים"' ובערבית: عرب الصبيح), שהיה בעל השפעה רבה במזרח הגליל התחתון. בתוכם חיו שבט שיבלי כאריסים. בשנים הראשונות לאחר מלחמת העולם הראשונה, הבריטים יישבו את שבט א-צביח בבתים, ואילו שבט שיבלי נותר באוהלים והיו אריסיהם. מהבחינה האנתרופולוגית, בני הפלג שיבלי הם ברובם המכריע צאצאי נוודים שהגיעו ממדבר חרן ומדרום טורקיה וחלק קטן הם צאצאי עבדים סודאניים שהגיעו עם צבאותיו של מוחמד עלי.
בעודם תחת השלטון הטורקי, נערכה סולחה בין השייך של שבט א-צביח לראש הוועד במסחה (לעתיד כפר תבור) בעקבות תקרית בו שומר ערבי ירה והרג פורץ, ובעיתונות הערבית פורסם שהפורץ נהרג בידי יהודים. בישיבתה השנייה של אגודת השומר בבית מניה שוחט מיום ז' בטבת תר"ע, הוחלט להסיר את השמירה על מסחה. הפרות חוזרות ונשנות מצד בני השבט גרמו להחזרת השמירה. תחת השלטון הבריטי, במאורעות תר"פ (1920) ובמאורעות תרצ"ו (1936–1938) הותקפו ונרצחו תושבי כפר תבור (שבינתיים החליפה את שמה מ'מִסחה'). 
במלחמת העצמאות, אחרי התנכלויות בלתי פוסקות ליישוב היהודי, ומארב והריגת חוליית חיילים בפיקודו של עלי בן-צבי, שהסתיימו בקרב בית קשת, גורשו מרבית אנשי שבט א-צביח (הזביחים) לירדן. אנשי פלג שיבלי, שבאותה תקופה גרו באוהלים באזור שבו מצוי כיום היישוב, והיו אריסים של שבט א-צביח, הושארו במקומם, ליד בית הספר החקלאי כדורי. אנשי שבט זה נחשבו אוהדים, ושמרו על יחסי שכנות טובים עם יהודי כפר תבור, יחס הנמשך עד היום. רבים מבני כפר שיבלי משרתים בצבא, ביניהם כמות בולטת של חיילים וקצינים  בתפקידי גשש, או לוחמים בגדוד הסיור המדברי. 
במהלך השנים הפך היישוב ליישוב קבע כאשר האוהלים האחרונים בו הוחלפו בבתי קבע בתחילת שנות השמונים.
עד לסוף שנות התשעים נשלט היישוב על ידי ההנהגה המסורתית, תחילה על ידי מוכתר הכפר ואחר כך על ידי בנו (עלי שיבלי) שמונה כראש מועצה המקומית על ידי הממונה על המחוז, ישראל קניג, בשנת 1984. 
הכפר אום אל גנם הוקם בשנות הארבעים של המאה העשרים ע"י בדווים בני שבט סעאידה ( או סעדיה). ליפני כן הם ישבו בתור אריסים בכפר קירה, סמוך למושבה יקנעם. אדמות הכפר קירה נרכשו ע"י קק"ל מבעלי הקרקע ואנשי השבט נאלצו לפנות אותה. עם כספי הפיצויים שקיבלו רכשו את אדמות אום אל גנם. במשך שנים רבות לא פעלה כל רשות מקומית בכפר ולא נסללה אליו דרך גישה. בעבר קונה הכפר גם ערב אל-סעאידה. 
בשנות-1993 הוקמה המועצה האזורית "נוף הגליל". המועצה האזורית וצורפו אליה מספר ישובים מוסלמיים מבקעת בית נטופה ומעמק יזרעאל וכן את הכפרים ואדי אל-חמם, הממוקם בבקעת גינוסר ואום אל-גנם. בשנת 1999 הקים שר הפנים ועדה לבדיקת "המבנה המוניציפלי הראוי באזור נוף הגליל, הגלבוע ומשגב" בראשות פרופסור יוסי בן ארצי.בעקבות המלצות הועדה הוחלט לפרק את המועצה האזורית נוף הגליל ולצרף את הכפר אום אל-גנם למועצה המקומית שבלי, בהתאם לבקשת נציגי שני הכפרים, ולשנות את שם המועצה לשבלי אום אל-גנם.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים בשבלי - אום אל-גנם 5,995 תושבים (מקום 214 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.7%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לשבלי - אום אל-גנם דירוג של 3 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 52.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 6,222 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).
התנועה הציונית האמריקאית

התנועה הציונית האמריקאית (באנגלית: American Zionist Movement) הוא ארגון ציוני אמריקאי המורכבת מקואליציה תנועות ציוניות. בארגון חברות 21 תנועות.

אודות התנועה

הארגון הוא גלגול של American Zionist Emergency Council, שהוקם ב-1939, אחריו ה-American Zionist Council שהוקם ב-1949 ושל ארגון ה-American Zionist Federation שהוקם ב-1970. במתכונתו הנוכחית הוקם בתחילת 1993, נשיאו הראשון היה סיימור רייך.
מטרת הארגון, כפי שמצוין באתר האינטרנט שלו, היא "לחזק את הקשר של יהדות ארצות הברית עם ישראל, לפתח את מרכזיות ישראל בחיים היהודיים ברחבי העולם, להעמיק את ההבנה על החברה הישראלית והאתגרים העומדים בפניה, לעודד נסיעות ארוכות ועליה לישראל, לעודד דיאלוג, דיון ועשיה קולטיבית כדי לקדם את הציונות בארצות הברית ומחוץ לזה".
בין התנועות החברות בארגון נמצאות עמנו (המזוהה עם מפלגת העבודה), ידידי הליכוד בארצות הברית, ארצה (ARZA) - ארגון הציונים הרפורמים, תנועת החירות בצפון אמריקה, מרצ ארצות הברית, נעמת ארצות הברית, פדרציית היהדות הרקונסטרוקטיבית וארגון ציוני אמריקה.
משרדי התנועה נמצאים בניו יורק. התנועה חברה בועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים העיקריים בארצות הברית. נשיא התנועה הוא ווילאם הס.
מרכז אביחי

היסטוריה

המרכז הוקם על ידי אביחי כהן, אשר לימד יוגה וקראטה, ואודי רענן, אשר לימד קונג-פו בשיטת הונג גאר. "מרכז אביחי" נקרא, בתחילת דרכו, "המרכז הישראלי לתנועה", אך עם מותו של אביחי בתאונת אופנוע ב-1 בספטמבר 1983 שונה את שמו ל"מרכז אביחי" ואודי רענן הפך להיות הדמות המובילה במרכז.
לאורך השנים התקיימו במרכז פעילויות שונות ומגוונות כגון: קראטה, טאקוונדו, אייקידו, טאי-צ'י, יוגה וחוגי מחול ותנועה שונים. עם זאת, הקונג-פו הפך להיות הפעילות הדומיננטית ביותר. בשיא פעילותו מנה הקונג-פו ארבע קבוצות ילדים, מגיל הגן ועד כיתה ו', וארבע קבוצות מבוגרים לפי רמות שונות, וזאת בנוסף לפעילויות האחרות שהתקיימו במרכז. קבוצות הקונג-פו התאמנו, באופן סדיר, כפעמיים עד שלוש בשבוע, ואף יותר. בנוסף, התקיימה גם פעילות התנדבותית לקבוצת ילדים בעלי תסמונת דאון. כמו כן, קיים המרכז גם פעילויות בדמות מחנות אימונים ומפגשים חברתיים שונים. המרכז בחיפה נסגר בשנת 2006 לאחר 28 שנות פעילות רצופות.

בעולם

כיום, מנהל אודי רענן קשר רציף עם מס' סניפי משנה של מרכז אביחי במאלטה, לוס אנג'לס, ניו יורק ודרום אפריקה].

מורשת המרכז כיום

למרות סגירתו של מרכז אביחי, מורשת הקונג-פו שהותיר המרכז ממשיכה לבוא לידי ביטוי גם כיום, תחת חסותו של אודי רענן, בדמות קבוצות קונג-פו שונות אשר פועלות תחת ידיהם של תלמידיו הבכירים, בחיפה, טירת כרמל, ובשדות-ים. אודי רענן, כנציגה המפקח של התאחדות אמנויות הלחימה הסיניות בהונג קונג, מפקח על כלל הפעילויות המקושרות עם הסגנון בארץ, הכוללות מבחני דרגות, הסמכות מורים בסגנון וקיום מחנה אימונים חד שנתי, אשר מאחד את תלמידי השיטה בארץ, כל זאת על מנת להנציח את סגנון ההונג גאר המסורתי בפרט ואת אמנות הלחימה קונג פו בכלל, במדינת ישראל.
יחסי אנדורה–ספרד

היסטוריה

בשנת 1993, השנה בה אנדורה אימצה את חוקתה והצטרפה לארגון האומות המאוחדות, אנדורה וספרד, יחד עם צרפת, חתמו על אמנה של שכנות טובה, ידידות ושיתוף פעולה. אנדורה היא אחת מהמדינות ללא צבא, וביטחון המדינה מופקד בידי צרפת וספרד, בהתאם לאמנה.
"ההסכם בין ממלכת ספרד נסיכות אנדורה בנוגע למעמד הנסיך-שותף של אנדורה", שפורסם ברשומות בשנת 1995, מסדיר את מעמדו של בישוף אורג'ל , אשר מתגורר בספרד.

גבול

שתי המדינות חולקות גבול משותף שאורכו כ-65 קילומטרים, אשר קוטע את גבול ספרד-צרפת בהרי הפירנאים מפיק דה מדקורב  (2912 מ') ועד לפורטלה בלנקה   (2521 מ').

שגרירים

שגריר אנדורה בספרד הוא ז'אומה גאיטן סנסה. ושגריר ספרד באנדורה, מאז יוני 2014, הוא מנואל מונטוביו דה בלנסו (ספ').
מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה

ביוגרפיה

מריה תרזה נולדה ב-29 ביוני 1725 בנובלארה, לאדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה ולריצ'ארדה גונזגה, בתם של קמילו השלישי גונזגה, רוזן נובלארה ומטילדה ד'אסטה. בשנת 1731 מת אביה, ומריה תרזה עלתה לשלטון במקומו בדוכסות מאסה וקרארה, תוך שאמה משמשת כעוצרת עד לבגרותה. ב-10 בנובמבר 1734 התחתנה מריה תרזה על ידי שליח עם אוג'ניו ג'ובאני, רוזן סואסון, אולם הוא מת כעבור שבועיים בדיוק, ללא שאפילו הספיקה לראות אותו.
ב-16 באפריל 1741 התחתנה מריה תרזה עם ארקולה ד'אסטה, נסיך מודנה, ממנו נולדו לה שני ילדים. בשנת 1744 תפסה מריה תרזה את השלטון לבדה, והחלה ברפורמות בדוכסות, בנתה בית חולים וקידמה אמנות, תרבות ואדריכלות. נישואי השניים לא היו מוצלחים, והם התגוררו בנפרד. לאחר מות בנה הקטן רינאלדו פרנצ'סקו בשנת 1753 בהיותו בן 4 חודשים, הפכה בתה מריה באטריצ'ה ליורשת שלה ושל בעלה.
מכיוון שבתה הייתה אמורה לרשת 4 מדינות (מודנה, רג'ו, מאסה וקרארה), סיכמה מריה תרזה בשנת 1753 עם בעלה ארקולה, שמריה באטריצ'ה תינשא ללאופולד, ארכידוכס אוסטריה, ובכך הוא ייהפך ליורשם. אולם, בשנת 1761 הפך לאופולד ליורש הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ולפיכך בשנת 1763 נחתם הסכם חדש בין אביה למריה תרזה, ובו נקבע שמריה באטריצ'ה תתחתן עם פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, ובכך הוא ייהפך ליורשו. בשנת 1771 אישר הדיאט הקיסרי את ההסכם עם דוכס מודנה, וב-15 באוקטובר אותה שנה התחתן פרדיננד עם מריה באטריצ'ה ד'אסטה.
בשנת 1780 מת חמיה, ובעלה ארקולה עלה לשלטון במקומו. ארקולה המשיך במדיניותו של אביו, ובנה גשרים וכבישים חדשים, ובנוסף טיפח מאוד את האמנות והתרבות בדוכסות. ב-29 בדצמבר 1790 מתה מריה תרזה במודנה, ובתה מריה באטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה ירשה את נחלותיה. בשנת 1796 פלישת נפוליאון למילאנו אילצה את בתה ומשפחתה לברוח ממודנה, שהצטרפה לרפובליקה הצ'יסאלפינית.
בשנת 1814 ניתנה דוכסות מודנה בקונגרס וינה לנכדה הבכור - פרנץ הרביעי, דוכס מודנה, ואילו מריה באטריצ'ה קיבלה בחזרה את דוכסות מאסה וקרארה. מריה באטריצ'ה השאירה את ניהול הדוכסות בידי שריה, ואילו היא עצמה שהתה רוב הזמן בווינה. בשנת 1829 מתה מריה ביאטריצ'ה בווינה, ובנה פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ירש אף את נחלותיה.
דנייל מדבדב

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קריירה מוקדמת

הוא החל את הקריירה המקצועית שלו ב-ATP במסגרת גביע הקרמלין 2015 כשהתחרה לצד אסלן קראצב בטורניר הזוגות. לאחר מכן התמודד בטורניר ניס בצרפת ב-2016 כשהפסיד בשלושה מערכות לגידו פיה. שלושה שבועות לאחר מכן זכה בטורניר היחידים הראשון שלו ב-ATP, כשהביס את הוראציו סבאיוס בטורניר Ricoh Open‏ 2016.

2017

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

2018

באוקטובר 2018 זכה בטורניר Rakuten Japan Open Tennis Championships, שהפך לתואר ה-ATP השלישי שלו בשנת 2018, אחרי שגבר בגמר על קיי נישיקורי. בעקבות הניצחון הוא עקף את קארן חצ'אנוב בדירוג העולמי והופך לטניסאי הרוסי המצליח ביותר.

2019

באוגוסט 2019 העפיל עד לגמר אליפות סיטי הפתוחה, שנערכת בוושינגטון, ארצות הברית ובו הפסיד לניק קיריוס האוסטרלי בקרב צמוד. באותו חודש העפיל גם לגמר גביע רוג'רס הקנדי והפך לטניסאי הרוסי הבכיר ביותר, אך הפסיד בגמר לרפאל נדאל.
הוא זכה בסינסינטי מאסטרס אחרי שגבר על דויד גופן הבלגי ואחרי שגבר במפתיע בחצי הגמר על המדורג ראשון בעולם, נובאק ג'וקוביץ'. בספטמבר 2019 העפיל לראשונה לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס והיה לרוסי הראשון מזה 19 שנים בשלב זה, מאז מאראט סאפין בשנת 2000. בגמר שארך קצת פחות מחמש שעות, הוא חזר לשוויון אחרי שפיגר בשתי מערכות, וכפה מערכה חמישית, אך הפסיד בסופו של דבר לרפאל נדאל.
מדגסקר במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של מדגסקר למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים אתלטיקה, טניס ושחייה. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים: אתלטיקה, ג'ודו ושחייה. המשלחת לא הגיעה להישגים.
משפט קושי (תורת החבורות)

בתורת החבורות, אחד המאפיינים של חבורות סופיות הוא העובדה המפתיעה שאפשר להסיק רבות על המבנה של חבורה מתוך הסדר שלה. אחת הדוגמאות המוקדמות לתופעה הזו היא משפט קושי (שגילה אוגוסטין קושי ב- 1845): אם  חבורה סופית, אז לכל  מספר ראשוני שמחלק את סדר החבורה (כלומר  מספר שלם) קיים ב- איבר מסדר .
תוצאה כללית יותר, העוסקת בקיום של תת-חבורות מכל סדר שהוא חזקה של מספר ראשוני, מנוסחת במשפטי סילו.

שימושים

למשפט יסודי זה שימוש נרחב בתורת החבורות, ודרכה גם בתחומים אחרים באלגברה, בפרט בתורת גלואה. לדוגמה, אם  הוא פולינום אי-פריק ממעלה  מעל שדה F, אז שדה ההרחבה  הוא ממימד , ולכן גם הממד של שדה הפיצול K של , המכיל את השדה הראשון, מתחלק ב- . אבל לפי המשפט היסודי של תורת גלואה, הסדר של חבורת גלואה שווה לממד של K מעל F, ולכן - לפי משפט קושי - היא כוללת איבר מסדר .

הוכחה באמצעות פעולה של 
  
    
      
        
          Z
          
            p
          
        
      
    
    {\displaystyle Z_{p}}

נסתכל על קבוצת ה p-יות של איברים שמכפלתם היא היחידה: 
מכיוון שלכל  יש השלמה יחידה לווקטור ב-A, גודל הקבוצה הוא , המתחלק ב-p. אנו רוצים להוכיח קיום של איבר בקבוצה A מהצורה  כאשר . על ידי הצמדה ב-, קל לראות ש   אם ורק אם . לכן, נוח לחשוב על כל וקטור כמעגל של מספרים, המסודרים כמו על חוגה של טלפון ישן, ולחלק את A למחלקות שקילות, כך ששני איברים ייקראו שקולים אם הם סיבוב אחד של השני. 
ה"עוקץ" בהוכחה נעוץ בכך שאורך כל וקטור  הוא ראשוני. לכן, גודל כל מחלקת שקילות חייב להיות p או 1. ניתן להבין זאת מכך שאם וקטור שווה לסיבוב של n צעדים של עצמו, אז הוא בהכרח שווה גם לסיבוב של 2n צעדים, 3n צעדים, וכך הלאה. אך מכיוון ש p ראשוני, ניתן להגיע לסיבוב בכל מספר של שלבים על ידי סיבוב חוזר ב n צעדים. זאת מכיוון שלכל  קיים  כך ש  (טענה זו שקולה לטענה שכל איבר בחבורה הציקלית  יוצר אותה). לכן, אם קיים סיבוב של הווקטור שבו הוא חוזר לעצמו, אז בכל סיבוב הוא יחזור לעצמו, והוא מהצורה 
.
נשים לב ש A היא איחוד זר של מחלקות השקילות שלה, ולכן גודלה הוא סכום גודלי מחלקות השקילות, שגודל כל אחת מהן הוא 1 או p. נזכור גם ש p מחלק את גודל  ושאנו יודעים כי קיימת מחלקת שקילות בגודל 1 - המחלקה . אך אם גודל כל מחלקות השקילות האחרות היה p, אז p לא יכול היה לחלק את , כי סכום של מספרים המתחלקים ב p ועוד 1 לא יכול להתחלק ב p. לכן, קיבלנו כי חייבת להיות לפחות עוד מחלקה בגודל 1 (למעשה חייבות להיות עוד p-1 כאלה), כלומר מחלקות מהצורה , ולכן קיים  כך ש .