בדיקת מצב פסיכיאטרי

סטטוס פסיכיאטרי (באנגלית: Mental status examination) הוא חלק חשוב בהערכה הקלינית של אדם הנמצא בבדיקה פסיכיאטרית או פסיכולוגית. זוהי שיטת הערכה המבוססת על הסתכלות בנבדק ותיאור מצבו הנפשי הנוכחי, לרבות סממנים כגון מראה חיצוני, התנהגות, אפקט, דיבור ותהליך מחשבה, תפיסה, קוגניציה, בוחן מציאות ותהליכי שיפוט. 
המטרה בסטטוס נפשי פסיכולוגי/פסיכיאטרי היא תיאור נרחב של מצבו הנפשי של המטופל, אשר יחד עם הפרטים הביוגרפיים וההיסטוריים לגביו, יביאו לכדי תמונה פסיכיאטרית/פסיכולוגית שלמה (ברמת המגע הראשוני) לצורך מתן אבחנה והמשך טיפול במידת הצורך. 
על אף השם הדומה, סטטוס נפשי פסיכולוגי/פסיכיאטרי אינו דומה למבחן הקצר לאבחון מנטלי (באנגלית: Mini–Mental state examination), אשר משמש להערכת דמנציה.

הופעה

תיאור ההופעה כולל פרמטרים הנוגעים להופעתו החיצונית של המטופל. כך למשל, האם המטופל נראה כפי גילו, מהו גובהו ומשקלו ומה טיב הלבוש ורמת ההגיינה. בגדים צבעוניים וביזאריים יכולים לרמז על מאניה, בעוד בגדים מלוכלכים או הופעה כללית מוזנחת יכולים לרמז על סכיזופרניה או דיכאון. במידה והמטופל נראה מבוגר לגילו, ייתכן כי קיימת שמירה מועטה מדי על בריאותו הכללית, או קיומה של מחלה כלשהי. בגדים שאינם תואמים את המגדר או את עונות השנה (נטייה להתלבש עם שכבות כאשר חם בחוץ) יכולה לרמז להפרעות שונות. סימנים כגון תת-תזונה, הכתמות ניקוטין, פגיעות בשיניים או סימני הזרקה מכוונים לשימוש בחומרים ממכרים לרבות אלכוהול, עישון וסמים.

יחס לבודק

היחס לבודק (attitude - גישה; ידוע גם בשם "רפורט", מהמילה האנגלית "rapport") הוא תיעוד היחס של המטופל לבודק במהלך הראיון והאינטראקציה המשותפת. היחס יכול להיות משתף פעולה, לא משתף פעולה, חשדני, ידידותי, עוין, מתחמק, מתגונן ועוד.

התנהגות

בדיקה התנהגותית כוללת תיעוד של התנהגות אבנורמלית, למשל אי-שקט, היפראקטיביות, איטיות פסיכומוטורית, נוקשות קטטונית ועוד. יש לבחון האם המטופל יוצר קשר עין, האם יש לו תנועות אבנורמליות (ריקוד, הליכה תוך כדי הראיון, רעד, טיקים, מנייריזם כגון השתחוויות, תנועות חזרתיות כגון הזזת ראש מצד לצד ועוד). יש לתעד את רמת סף הגירוי של המטופל- רמה נמוכה לסף גירוי מצביעה על היפראקטיביות ואגיטציה, שיכולים להצביע על מאניה למשל. חוסר יכולת "לשבת בשקט" תוך כדי הראיון יכולה להצביע על אקתיזיה, שהיא תופעת לוואי של טיפול תרופתי אנטי-פסיכוטי. ירידה ברמת הגירוי יכולה להיות סמן לפיגור פסיכו-מוטורי או תופעות כגון דליריום. יש לבדוק את מידת יצירת קשר עין (חוסר יצירת קשר עין יכול לרמז על אוטיזם, דיכאון ומצבים נוספים).

דיבור

בבחינת הדיבור עצמו יש לשים לב למאפיינים בדיבור (תוכן הדיבור לא נבחן תחת כותרת זו). יש לבחון את קצב הדיבור (מהיר, איטי) וכן איכויות שונות בקול- עוצמת הקול (לחישות או צעקות), קול ברור או לא ברור, אוצר המילים, ספונטניות, אקולליה (חזרה על מילים של המראיין כמו הד) ופליאליה (חזרה על מילים של המטופל עצמו). מטופל הסובל מסכיזופרניה יכול להשתמש בנאולוגיזם - המצאת מילה המובנת רק למטופל ולא לאחרים. לאנשים הסובלים מהתקף מאניה יהיה שטף דיבור מהיר וקולני יחסית, אנשים הסובלים מדיכאון יאופיינו בשטף דיבור נמוך ואיטיות בדיבור.

חשיבה

הערכת החשיבה נעשית על ידי הערכת הקצב והאופן שבו מחוברים הרעיונות והאסוציאציות בחשיבה. 
קצב החשיבה- יכול להיות נורמלי, מהיר, מאד מהיר ("מרוץ מחשבות") או איטי. 
רצף החשיבה- יכול להיות תקין- כלומר לוגי וקוהרנטי. 
הפרעות עלולות להיות ברצף החשיבה: למשל, יכול להיות blocking של המחשבות. במקרה כזה, המחשבה נקטעת באמצע, יש פאוזה בדיבור והמטופל לא חוזר אל המחשבה. מחשבה עלולה להיות עקיפנית (circumstantiality)- במצב כזה, המטופל נשאל על דבר מסוים, ובתגובה עונה תשובה ארוכה ומייגעת, תוך התעכבות על פרטים רבים בלתי רלוונטיים ומאמרי סוגריים רבים. מחשבה יכולה להיות פרסרבטיבית- (שימור): חזרות על מילים, ביטויים או רעיונות מחוץ לקונטקסט. 
סוגי הפרעות נוספים הם בצורת החשיבה: חשיבה עלולה להיות מלווה ברפיון אסוציאטיבי (derailment)- המטופל עובר מנושא לנושא ללא קשר הגיוני בין הנושאים. חשיבה יכולה להיות משיקנית (טנגנציאלית)- במקרה כזה המטופל לא מוכוון מטרה, אולם יש קשר לוגי בין הדברים. במקרים חמורים יותר, קיים "סלט מילים"- בליל של מילים אשר לא מצטרפות יחדיו לפשר מובן- אין קשר לוגי בין המילים ואין מבנה דקדוקי.

שיפוט

בשיפוט הכוונה היא ליכולת של הנבדק לתפוס נכונה סיטואציות חברתיות שונות, וכן יכולתו להבין ולהיות מושפע בהתאם להשלכות מעשיו. שיפוט לקוי מעיד על פי רוב על קיומה של הפרעה פסיכוטית כלשהי אצל הנבדק. לדוגמה - ניתן לשאול את הנבדק מה היה עושה אילו ישב בקולנוע בקהל ופתאום היה מריח ריח עשן כבד. תשובה אשר עלולה להחשיד למצב פסיכוטי היא למשל: "הייתי שואב אותו עמוק לריאותי" לעומת תשובה נורמלית: "הייתי מנסה לברוח או למצוא מטף".

אמינות

במהלך הבדיקה יש להעריך האם הנבדק דיסימולטיבי (מנסה להכחיש או להסתיר דברים).