google/wiki40b huggingface dataset:
ונסאן ארנול

ונסאן ארנול (Vincent Arnould, ‏ נולד ב-1970) הוא שף צרפתי הפועל באזור פריגור, שזכה בתואר "העובד הטוב ביותר של צרפת".

ביוגרפיה

בן לאב שהיה ז'נדארם וקצב, ארנול החל לבשל ולאפות בגיל צעיר, עקב מותה של אמו, ולמד איך לבשל משתי אחיותיו. מאוחר יותר למד בבית הספר למלונאות באודנקור במחוז דו, ולאחר מכן השתלם אצל ז'ראלד פאסדה - במסעדה "לה פטי ניס" ("Le Petit Nice") במרסיי ואצל סרז' שנה במסעדה "לה פריירה" ("Le Prieuré") בווילנב-לז-אביניון. 
בשנת 1998 זכה בפרס פייר טטנז'ה והועסק כשף במסעדת המלון "רואה סוליי" ("מלך השמש") ביישוב מנרב, ומשנת 2007 החל לעבוד בתור שף של המסעדה "לה וייה לוז'י" ("Le Vieux logis") (הבית הישן), שביישוב טרמולא, על גדת הדורדון.
חלק ממתכוניו מתבססים על האוכל המסורתי של אזור פיריגור מצפון אקיטאניה לשעבר - כולל מרק ה"טורן" לפי הגרסה המקומית, "סופרם דה וולאיי" (חזה עוף) "דה פריגור עם אגוזי פריגור", "מואלה" (עוגייה) עם אגוזים של פריגור, וכו'. בספטמבר 2008 ארנול התקבל כחבר במועדון ה"אלֶטון" (בשר הטלה) המפורסם מאוויירון, עמו נמנים שפים ידועי שם כמו פאסדה, אלן לורקה, אוליבייה רולנז'ה, מרק אברלן ואחרים.
קרלס רשאק

קריירת משחק

רשאק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה ב-1965 במשחק גביע הגנרל מול ראסינג סנטאנדר. רשאק הבקיע את השער הרביעי בניצחון הקבוצה 4-0. עד 1967 הוא עדיין שיחק גם בקבוצת המשנה של ברצלונה, ס.ד. קונדל. ב-1967 ערך את הופעת הבכורה בלה ליגה. ב-1971 זכה בתואר הפיצ'יצ'י - מלך שערי הליגה - לצד השחקן של אתלטיקו מדריד חוסה אאולוחיו גארטה, עם 17 שערים ב-29 משחקים.
בין הישגיו הנוספים בקבוצה ניתן למנות את השלושער שהבקיע בקאמפ נואו ב-1974 במשחק גביע אירופה מול פיינורד, מבישוליו של יוהאן קרויף. בעונת 1973/1974, לצד שחקנים כגון חואן קרלוס פרס הקפטן, קרויף, הוגו סוטיל, קיקה קוסטס וסלבדור סדורני, זכה עם ברצלונה באליפות ראשונה מזה 14 שנים. בגמר גביע המלך ב-1978 הוא היה השחקן המצטיין עם צמד לרשתה של לאס פאלמס. בנוסף, הבקיע רשאק גם בגמר גביע המחזיקות ב-1979. ב-1981 פרש רשאק ממשחק, וב-1 בספטמבר אותה שנה נערך משחק פרידה ממנו בקאמפ נואו מול נבחרת ארגנטינה.
רשאק שיחק במדי נבחרת ספרד 15 פעמים, בהם הבקיע שני שערים, בין 1969 לבין 1978. רשאק נמנה בסגל הנבחרת למונדיאל 1978.

קריירת אימון

לאחר שפרש ממשחק הצטרף ראשק לסגל אימון ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה. הוא היה מאמן הקבוצה עד 1987. ב-1984 הקים במשותף עם שחקני עבר נוספים של ברצלונה, אנטוני טורס, חואן מנואל אסנסי וז'ואקים ריפה, בית ספר לכדורגל. בעונת 1987/88 היה רשאק עוזרו של המאמן לואיס אראגונס, וכשאראגונס עזב את הקבוצה רשאק החליפו באופן זמני. עם מינויו של יוהאן קרויף לתפקיד המאמן, נשאר רשאק בתפקיד עוזר המאמן. בעונת 1990/91, עת קרויף סבל מבעיות בלב, הפך רשאק למאמן באופן זמני פעם נוספת, לתקופה של חודש. ברצלונה זכתה בעונה זו באליפות. לאחר מכן המשיך להיות עוזר המאמן במשך כל תקופת "קבוצת החלומות". ב-1996 הפך בפעם השלישית להיות המאמן באופן זמני, כיוון שקרויף עזב את הקבוצה בזעם.
ב-1996 עזב את ברצלונה ליפן, שם היה מאמנה של יוקוהומה פלוגלס במשך שתי עונות. עוזרו היה ג'ורדי ראורה.
כשלורנסו סרה פרר פוטר מאימון ברצלונה בעונת 2000/01, רשאק נקרא פעם נוספת לתפקיד המאמן. המטרה היחידה הייתה העפלה לליגת האלופות. רשאק אימן את הקבוצה בשבעת המשחקים האחרונים לעונה, ובמחזור האחרון מול ולנסיה, הבקיע ריבאלדו שער במספרת יוצא דופן שאפשר לקבוצה לסיים במקום הרביעי ולהעפיל לליגת האלופות. הצלחה זו הובילה למינויו באופן קבע לתפקיד מאמן הקבוצה בעונת 2001/02. למרות הגעה לחצי גמר ליגת האלופות, הודחה הקבוצה באופן מביש מהגביע הספרדי ומגביע קטלוניה והגיעה למקום הרביעי בלבד בליגה. כתוצאה מכך מונה במקומו לואי ואן חאל. ביולי 2003 הסתיימה דרכו של רשאק בקבוצה באופן מוחלט.
רשאק מילא מספר תפקידים במחלקת הנוער של ברצלונה. ב-2000 היה מבין האחראים על צירופו של ליונל מסי, אז נער ארגנטינאי בן 13, לקבוצת הנערים של המועדון. מסי הפך בהמשך למלך שערי המועדון בכל הזמנים.
סלט (עיר)

היסטוריה

בתקופה הביזנטית נקראה העיר "סלטוס" שמשמעותו עמק העצים, והיא הייתה מקום מושבה של בישופות. העיר נהרסה על ידי המונגולים ונבנתה מחדש בתקופת שלטונו של הסולטאן הממלוכי בייברס (1277-1260). העיר הפכה פעם נוספת לבירת האזור תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. 
בראשית שנות השלושים של המאה ה-19, סלט הותקפה על ידי שליט מצרים איברהים באשא במהלך השתלטותו על ארץ ישראל. תקופת הזוהר של העיר הייתה בסוף המאה ה-19 עם הגעתם של סוחרים משכם, אז הפכה סלט מכפר של איכרים לעיירה.
העיירה סלט הייתה המקום בו בחר הרברט סמואל, הנציב העליון של ארץ ישראל ועבר הירדן, להכריז ב-20 באוגוסט 1920 על כוונת בריטניה להעניק שלטון עצמאי בעבר הירדן.
בשנת 1927 נפגעה העיר קשה ברעידת אדמה ונמנו בה כ-80 הרוגים.
למרד הערבי הגדול בארץ ישראל (1939-1936) הייתה השפעה גם על האוכלוסייה הערבית שבעבר הירדן המזרחי, שכללה מיעוט קטן של פלשתינאים לשעבר. על פי דיווח של שלטונות עבר הירדן, כמה מכוניות עמוסות טיילים יהודים מארץ ישראל שביקרו בסלט בזמן המרד, יודו באבנים "בידי עשרים ילדים מבני הכפר". השלטונות, שרצו למנוע את גלישת הסכסוך בארץ ישראל המערבית אל עבר הירדן, הורו לעצור את הילדים ו"הלגיונרים הערבים הלקו אותם על אחוריהם".

אתרים חשובים

בתוך המסגד במרכז העיר נמצא קבר גד בן יעקב ובקרבת העיר נמצאים קבר "אחי יוסף" ולפי אחת המסורות קברו של הושע בן בארי שהיה משבט ראובן וקברו של הנביא שועיב (יתרו, חותנו של משה).

חקלאות

סלט מפורסמת ברחבי ירדן בפירות ובירקות המגודלים בסביבתה, במיוחד זיתים, רימונים, ענבים ואפרסקים.
יעקב שרת

יעקב (קובי) שרת (נולד ב-1927) הוא עיתונאי, מתרגם, מוציא לאור ופזמונאי, בנו של משה שרת, ראש הממשלה השני של ישראל, מנהל "העמותה למורשת משה שרת" והמוציא לאור של כתבי אביו.

ביוגרפיה

יעקב שרת למד בבית הספר הכרם בירושלים. עם מוריו נמנו דוד בנבנישתי וישעיהו ליבוביץ'.
ב-1944, במסגרת הכשרה של הפלמ"ח, שהה ביישוב בית הערבה.
בגיל 17 התגייס לבריגדה היהודית, שאביו היה בין מקימיה.
היה בין מייסדי קיבוץ חצרים שבנגב.
אחר כך למד היסטוריה רוסית בלונדון, וב- 1960 שימש כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בברית המועצות  ממנה גורש ב-1961, באשמת ריגול.
בשנת 1989, תקופת האינתיפאדה הראשונה, הוציא לאור את ספרו "מדינת ישראל לבית אלטנוילנד איננה", ובו הוא מנבא את מותו של המפעל הציוני, משום שאם ה'כיבוש והדיכוי' לא ייפסקו, מרחץ הדמים במזרח התיכון לא יסתיים, דבר שיסכן לדעתו את המפעל הציוני. 
מפעלו הגדול היה הוצאתם לאור של יומני משה שרת, שפורסמו ב-1978 ועוררו הדים רבים. 
כן הוציא לאור ספרים המבוססים על מכתביו של אביו.
בין פעילויותיו חיבור פזמונים להם כתבו לחנים טובי המלחינים בזמר העברי. בין הידועים שבהם נמנים "נגן לי ירדן", "אהבה פשוטה" ו"כנרת אחרת". 
את  שירו "נמה יפו" עיבד גיל אלדמע, למילים של יוסף מלוא וליצירה של יוני רכטר.
שרת הוא מתרגם פורה ומגוון מאנגלית ומרוסית. בין היתר תרגם את ספרו של בני מוריס "קורבנות: תולדות הסכסוך הציוני - ערבי", את ספרו של דזמונד מוריס, "הקוף העירום", וכן ספרי ילדים קלאסיים כספרי ההרפתקאות של פרידריך וילהלם מדר והספר "מונפליט" של ג'ון מיד פוקנר.
ב-2012 יצא לאור ספרו "פניני קדם" בהוצאת ידיעות ספרים.
בשנת 2019 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו
יעקב שרת נשוי לרנה שרת, מורה למחול, כוראוגרפית וחוקרת מחול.
סלאבהראד (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סלאבהראד 14,888 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 13,238 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 94.63% בלארוסים, 3.86% רוסים ו-1.51% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (60.24%) ורוסית (37.61%).
שירו שיר אמן

כתיבת השיר

בשנת 1982 השתתפה ירדנה ארזי בתחרות קדם אירוויזיון בה ביצעה את השיר מוזיקה נשארת של שמרית אור והנרי ברטר והגיעה למקום השני אחרי "הורה" בביצוע אבי טולדנו.
לקראת קדם אירוויזיון 1983 כתבו אהוד מנור ואבי טולדנו את השיר "חי" והציעו אותו לארזי, בין היתר במחשבה על כך שארזי, בתו של אזרח גרמני שנמלט מהמדינה טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה תשיר במינכן את המילים "עם ישראל חי". ארזי דחתה את הצעתם ובחרה להמשיך לעבוד עם הצמד אור וברטר, שכתבו לה בהמשך 1982 את השיר הזוכה בתחרות הפסטיגל מילה קטנה.
את מילות השיר כתבה שמרית אור במהלך מלחמת לבנון הראשונה והן מבטאות כמיהה לשלום.

קדם אירוויזיון 1983

קדם אירוויזיון 1983 נערך ב-28 במארס בתיאטרון ירושלים ובין המשתתפים הבולטים בו היו פנינה רוזנבלום, ריקי גל ואילנה אביטל, אך מלכתחילה נדדה תשומת הלב לזמרת השנה עפרה חזה ולמי שזכתה במקום השני שנה קודם לכן, ירדנה ארזי. במהלך ביצוע השיר שלפו זמרי הליווי של ארזי, ובהם שרית סרי, ורדינה כהן ודרור משולם, זיקוקים דולקים.
לאורך כל שלב הניקוד נשמר קרב צמוד בין "שירו שיר אמן" לבין "חי", כשבקיבוצים ובחיפה מעניקים לארזי 12 נקודות ובעיירות הפיתוח לחזה. בסיומה של התחרות הוענקו לחזה 73 נקודות ולארזי 72.
בעיני רבים מסמל קדם אירוויזיון 1983 את יריית הפתיחה ביריבות המעריצים של ארזי וחזה שנמשכה לאורך כל שנות השמונים.

מצעד הפזמונים השנתי

השיר שהה 12 שבועות במצעד הפזמונים השבועי ובמצעד הפזמונים העברי השנתי 1983 הגיע למקום השישי והיה השיר הגבוה ביותר של ארזי במצעד. ארזי נבחרה למקום השני בקטגוריית זמרת השנה, בה זכתה חזה בפעם הרביעית והאחרונה.
LP (זמרת)

ביוגרפיה

לפרגוליצי שורשים באיטליה ובאירלנד. סביה היגרו לניו יורק מנאפולי ופלרמו. היא גדלה בהונטינגטון, לונג איילנד. למדה בתיכון וולט וויטמן, אותו סיימה בשנת 1996. לאחר סיום לימודיה עברה לניו יורק. בזמן זה אימצה את הכינוי "LP", המהווה ראשי תיבות של שמה.
LP היא פמיניסטית ולסבית מוצהרת מאז יציאת אלבומה הראשון אך היא לא הספיקה לצאת מהארון בפני אמה, שנפטרה קודם לכן. היא מגדירה את עצמה כבעלת מגדר נייטרלי.

קריירה

דייוויד לאורי מלהקת קראקר שמע אותה מופיעה, ובעקבות כך הכניס את השיר "סינדרלה" לאלבום של הלהקה שיצא בשנת 1998, "ג'נטלמן בלוז". לאחר מכן הפיק את אלבום הבכורה שלה, "Heart-Shaped Scar", שיצא בשנת 2001 דרך חברת "Koch Records".
אלבומה השני, "Suburban Sprawl & Alcohol", יצא ביוני 2004 על ידי "Lightswitch Records". באלבום זה שתפה פעולה יחד עם המפיקה והכותבת וסולנית 4 נון בלונדס לינדה פרי. הסינגל הראשון מתוכו שימש כשיר הפתיחה של העונה השנייה והשלישית של הסדרה הלסבית "South of Nowhere" . עם זאת, למרות סיבוב הופעות נמרץ על מנת לקדם את האלבום, ואף על פי שקיבל ביקורות חיוביות, האלבום לא הצליח לקבל הכרה נרחבת.
ב-2010 פרצה כפזמונאית עם כתיבת השיר "Cheers" לריהאנה ומיד לאחר מכן עם כתיבת השיר "Beautiful People" לכריסטינה אגילרה.
אלבומה השלישי "Forever for Now" יצא ביוני 2014 ואלבומה הרביעי" Lost on You" יצא ב-2015. לפני יציאת האלבום הרביעי שוחרר הסינגל הראשון מתוכו "Muddy Waters" והוא התנגן בזמן סצנת הסיום הקשה של סוף העונה הרביעית של הסדרה כתום זה השחור החדש. האלבום הרביעי היווה את פריצת הדרך של LP והשיר "Lost on you"  זכה להצלחה מסחררת בקנה מידה בינלאומי ,פחות בארצות הברית אבל כבש את המצעדים בצרפת, פולין, סרביה, טורקיה, יוון ושווייץ. גם בישראל השיר כיכב למעלה מעשרה שבועות רצופים במקום הראשון במצעד ההשמעות של הרדיו והקליפ ביוטיוב זכה למיליוני צפיות.
LP שרה דואט עם הזמרת הצרפתיה מיילין פארמר. הסינגל נכנס מיד למקום ה-1 של iTunes הצרפתי. השיר מופיע באלבום האולפן האחד עשר של פארמר שנקרא "Désobéissance".
LP הופיעה במועדון הבארבי ביולי 2017 כחלק ממסע ההופעות שלה באירופה ולאור הביקוש הרב נוספה הופעה נוספת במועדון. שתי ההופעות התקיימו באותו הערב
בדצמבר 2018 יצא אלבומה החמישי "Heart to Mouth".
מרדכי שפס

שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1975 שובץ שפס בחטיבת גולני. בגולני עבר שפס מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה ובשנים 1982-1981 פיקד על פלנ"ט גולני. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של חטיבת גולני ולחם במלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 12 (ברק) והוביל אותו בעת הלחימה בדרום לבנון. בהמשך פיקד על חטיבת הגזרה המערבית של יחידת הקישור ללבנון, חטיבת ירושלים וכמפקד גדוד צוערי חי"ר בבה"ד 1.
פרגוואי

פוליטיקה

משטרה הריכוזי והדיקטטורי של פרגוואי שונה באמצעות החוקה של 1992, שהבטיחה הפרדת רשויות. הנשיא וסגן הנשיא נבחרים יחדיו לתקופת כהונה של חמש שנים, וממנים את ממשלתם. הנשיא הוא ראש המדינה וגם ראש הממשלה.
הפרלמנט בן שני הבתים, המכונה "קונגרסו", מורכב מ"בית המורשים" בן 80 חברים, ו"סנט" בן 45 חברים, הנבחר ביחד עם הנשיא, על בסיס שיטת בחירות יחסית. "המורשים" נבחרים לפי אזור, ואילו "הסנטורים" נבחרים בבחירות כלליות, שני הבתים נבחרים לתקופת כהונה של חמש שנים. בכל אחד משבעה עשר המחוזות בפרגוואי מתמנה "מושל" אשר אף הוא נבחר.
בית המשפט הגבוה ביותר בפרגוואי הוא בית המשפט העליון. הסנט והנשיא בוחרים את תשעת חבריו על בסיס המלצות מגוף חוקתי הנקרא "מועצת המשפטנים". עניין ייחודי לפרגוואי הוא הדגל, המציג דוגמה שונה במקצת בכל אחד מצדיו.

כלכלה

בפרגוואי שולטת כלכלת שוק, עם מגזר לא פורמלי גדול, הפועל לייצוא מחדש של מוצרי צריכה למדינות שכנות, ולפעולת אלפי יזמים זעירים ברחובות הערים. בגלל חשיבות מגזר זה, לא ניתן לקבל נתונים כלכליים מדויקים. חלק גדול מן האוכלוסייה מתפרנס מחקלאות.
הכלכלה הפורמלית גדלה ב 3% בערך לשנה בין 1995 ו-1997, אך התוצר הלאומי הגולמי ירד במקצת בין 1998 ל-2000. ההכנסה הראלית לגולגולת קפאה ברמות של 1980. רוב המומחים מייחסים בעיה זו לאי היציבות הפוליטית, שחיתות, והעדרן של רפורמות מבניות, להפחתת החוב הציבורי, וייצור תשתית ראויה.

גאוגרפיה

הנוף הפרגוואי מורכב ממישורי עשב וגבעות מיוערות באזורים ממזרח לנהר פרגוואי המחלק את המדינה לשניים, האזור ממערב לנהר ה"צ'אקו" מורכב מישורים נמוכים וביצתיים ליד הנהר ויערות מערבה משם. הנקודה הגבוהה ביותר היא סרו פרו שגובהה 842 מטר מעל פני הים.
הגבול הדרום מזרחי נוצר על ידי נהר הפראנה, שעליו סכר איטאיפו שהוא מיזם משותף עם ברזיל. כיום מהווה הסכר את תחנת הכוח ההידרואלקטרית השנייה בגודלה בעולם, ומספק את מלוא תצרוכת החשמל של פרגוואי. האקלים נע בין אקלים טרופי  לאקלים סובטרופי, עם ירידת גשמים משמעותית במזרח.
לפרגוואי אין מוצא לים.

דמוגרפיה

מבחינה אתנית ותרבותית פרגוואי היא אחת המדינות ההומוגניות באמריקה הלטינית; 95% מהאוכלוסייה הם מסטיסוס ממוצא מעורב ספרדי ואינדיאני גוואראני. מעט מאוד נשאר מתרבות הגוואראני המקורית, פרט לשפה (גוואראני), המדוברת בפי 90% מהאוכלוסייה. 75% מהפרגוואיים מדברים ספרדית. גוואראני וספרדית הן השפות הרשמיות. ישנם מיעוטים נוספים כגרמנים, יפנים, קוריאנים, סינים, ערבים וברזילאים.
אוכלוסיית פרגוואי מפוזרת באופן לא אחיד בשטחה. רוב האוכלוסייה מתגורר בחלק המזרחי, בטווח של 160 ק"מ מהבירה אסונסיון. הצ'אקו, המהווה 60% מהטריטוריה, משמש בית ל-2% מהאוכלוסייה. רוב האוכלוסייה מחזיק בדת הנצרות הקתולית.

דת

התושבים הם ברובם הגדול נוצרים קתולים. כ-8% משתייכים לזרם הפרוטסטנטי, 2% דתות אחרות (יהדות, איסלאם, בודהיזם, בהאים והינדו) ו-2% חסרי דת/ אתאיסטים /  אגנוסטיקנים.

יהדות פרגוואי

כוללת כיום כ-1,000 יהודים, רובם בבירה אסונסיון. היהודים הראשונים הגיעו לפרגוואי בסוף המאה ה-19. בתחילת המאה ה-20 הוקמו מוסדות הקהילה הראשונים של הקהילה בבירה אסונסיון. בשנות ה-20 הגיעו לפרגוואי יהודים מפולין ומאוקראינה, ובשנות ה-30 הגיע לפרגוואי גל הגירה גדול של כ-20,000 יהודים מגרמניה. 
לאחר מלחמת העולם השנייה הגיעו לפרגוואי יהודים רבים, פליטי השואה, אך עם הזמן עזבו רבים מהיהודים את פרגוואי לטובת מגורים בארגנטינה ובברזיל השכנות או עלייה למדינת ישראל.
בשנת 2013 נחנך בפרגוואי מוזיאון, המוקדש ליהדות ולשואה.
בלייר אנדרווד

ביוגרפיה

אביו של אנדרווד היה קולונל בצבא ארצות הברית, ומשפחתו נדדה בין בסיסי צבא שונים בארצות הברית ובגרמניה. את לימודיו התיכוניים השלים בפיטרסבורג שבווירג'יניה, ולאחר מכן החל ללמוד משחק בבית הספר לדרמה קארנגי מלון בפיטסבורג.
הופעת הבכורה של אנדרווד על מסך הטלוויזיה הייתה בתפקיד אורח בקומדיה "משפחת קוסבי" ב-1985, ובסרט ההיפהופ "קראש גרוב" לצד כריס רוק. הוא גילם עוד מספר תפקידים קטנים, עד להצטרפותו לסדרת הדרמה "פרקליטי אל איי" בעונתה השנייה ב-1987. בסדרה זו, שהיוותה את פריצת הדרך המקצועית שלו, גילם את דמותו של עורך הדין הצעיר ג'ונתן רולינס, עד לירידת הסדרה מהמרקעים ב-1994. השתתפותו בסדרה זיכתה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה בשנת 1991.
בשנת 1997 הצטרף לעונה השנייה של סדרת המשטרה "תקרית גבוהה" ברשת ABC, בתפקיד של השוטר מייקל אוק'ס. 
אנדרווד גילם גם מספר תפקידים בקולנוע, ביניהם בובי ארל ב"סיבה מוצדקת" (1995), קייט ווטסון בסרט הפשע "נקמה שחורה" (1996), גנטיקאי ב"מה קרה בגטקה?" (1997), מארק סיימון ב"פגיעה קטלנית" (1998) וניקולאס ב"עירום מלא" (2002). 
בשנת 2000 קיבל את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "עיר של מלאכים" ברשת CBS, אך סדרה זו לא זכתה להצלחה וירדה מהאוויר לאחר 24 פרקים. ב-2003 השתתף בכמה פרקים בסדרה "סקס והעיר הגדולה", בה גילם את דמותו של ד"ר רוברט לידס, בן זוגה של מירנדה הובס. בשנת 2004 כיכב בסדרת הדרמה "לקס" בNBC, שירדה מהאוויר לאחר עונה אחת. בשנת 2006 שיחק בקומדיה של טיילר פרי "איחוד המשפחה של מדיאה", לצד מאיה אנג'לו. בשנת 2007 החל לשחק בסדרת הדרמה "כסף, דארלינג" ברשת ABC, את דמותו של סיימון הלדר, לצד פיטר קראוזה, וב-2008 שב לשחק בעונתה השנייה. 
בשנת 2008 החל אנדרווד לשחק בסדרת הטלוויזיה "בטיפול", המבוססת על פורמט ישראלי. אנדרווד מגלם בה את דמותו של אלכס, טייס בחיל האוויר האמריקני, המתמודד עם טראומות משהייתו בעיראק. דמות זו דומה בעיקרה לדמות אותה גילם ליאור אשכנזי בגירסתה הישראלית של סידרה זו. גם על תפקיד זה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, בשנת 2009.
באותה שנה חלק אנדרווד את פרס הגראמי עם סינת'יה ניקסון ובו ברידג'ס. השלושה שימשו כקריינים בגירסת האודיו של הסרט הדוקומנטרי "אמת מטרידה".
אנדרווד זכה ב-4 פרסים מטעם ה-NAACP (ההתאחדות הלאומית לקידום אפרו-אמריקאים) בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, ב-1992 על משחקו בסרט הטלוויזיה "Murder in Mississippi", ב-1995 על תפקידו ב"פרקליטי אל איי", ב-1999 על תפקידו בסרט הטלוויזיה "Mama Flora's Family" וב-2001 על תפקידו בסדרה "City of Angels". באותה שנה הוענק לו פרס זה גם בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "פקודה לא חוקית". אנדרווד היה מועמד 4 פעמים נוספות לקבלת פרסים מטעם ה-NAACP.
אנדרווד נשוי מאז 1994, ואב לשלושה ילדים. בשנת 2000 בחר בו המגזין "פיפל" כאחד מ-50 האנשים היפים ביותר.
ריקה זראי

ביוגרפיה

זראי נולדה בירושלים ולמדה חינוך בבית המדרש למורים בית הכרם, ופסנתר באקדמיה למוזיקה. בטרם מלאו לה 20 נישאה למלחין יוחנן זראי, יליד הונגריה שעלה לארץ מספר שנים לפני כן, ובתחילה עבדה כמורה לפסנתר בבתי ספר בירושלים. בשנת 1959 נולדה לשניים בת בשם יעל.
יוחנן זראי גילה את כישרונותיה. בתחילה הגיש עמה תוכניות בקול ישראל בשם "תו לכל מכתב" ו"צליל וצבע", אך לאחר שתיאטרון "האהל" הסכים להעלות את ההצגה "חמש חמש" שכתב זראי במקור עבור להקת פיקוד המרכז, התקבלה ריקה זראי לתפקיד הראשי, ופרצה לתודעת הקהל הרחב. זראי הייתה לכוכבת זמר במהלך שנות השישים ובעלה הלחין לה להיטים רבים, מהם הזכור במיוחד הוא "גן השקמים". בשנים אלו הופיעה במחזות זמר ובהצגות בתיאטרונים כגון התיאטרון הקאמרי והבימה.
משנות ה-60 פיתחה קריירה בינלאומית, ולאחר שהתגרשה מיוחנן זראי ונישאה למוזיקאי צרפתי בשם ז'אן-פייר מנייה, העתיקה את מרכז פעילותה לצרפת, שם שיתפה פעולה עם המלחין נחום היימן וזכתה להצלחה רבה. כן עבדה בשיתוף פעולה עם מלחינים מפורסמים כשארל אזנבור וז'אק ברל. בנוסף ללהיטים מקוריים, הביאה זראי למאזין הצרפתי שירים ישראלים ויהודים כ"ירושלים של זהב" או "הבה נגילה".
להיטה הגדול ביותר היה "קאזאצ'וק", גרסה צרפתית לשיר הידוע בעברית כ-"קטיושה", שיצא לאור בשנת 1969. 
באותה שנה עברה זראי תאונת דרכים קשה, ממנה החלימה בכוחות עצמה, תוך שימוש ברפואה טבעית. חוויה זו הביאה אותה לגלות עניין רב ברפואה הטבעית, והיא אף כתבה מספר ספרים שזכו להצלחה בנושא זה. הספר "הרפואה הטבעית שלי" בתרגום אביטל ענבר יצא לאור בהוצאת "ידיעות אחרונות" בשנת 1986. ספר זה היה רב-מכר בצרפת, ומכר שניים וחצי מיליון עותקים, אך גם הפך את זראי לדמות שנויה במחלוקת, שכן העקרונות הטבעיים להם הטיפה עמדו בניגוד לדעת הממסד הרפואי. במהלך השנים כתבה כשישה ספרים בנושאי הרפואה הטבעית, רובם היו לרבי-מכר בצרפת.
גם במהלך שנות ה-2000 הוסיפה זראי להקליט ולהופיע והייתה זמרת אהובה ומקובלת בישראל ובצרפת. בשנת 2006 פירסמה ביוגרפיה בשם "L'espérance a toujours raison" ("התקווה תמיד צודקת").
בתחילת יוני 2008 דווח כי זראי אושפזה בבית חולים בפריז לאחר אירוע מוחי אשר הביא לשיתוק בחצי גופה השמאלי.
רחוב קאנאל

רחוב קאנאל (באנגלית: Canal Street) הוא רחוב ראשי בדרום רובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הרחוב חוצה את מנהטן ממזרח למערב ומקשר בין מנהרת הולנד המובילה לניו ג'רזי ולדרך בינמדינתית 78 מצד מזרח לגשר מנהטן ולרובע ברוקלין של העיר ניו יורק ממערב.
הרחוב מהווה את הרחוב הראשי של שכונת צ'יינה טאון, את הגבול הדרומי של השכונות איטליה הקטנה וסוהו, ואת הגבול הצפוני של שכונת טרייבקה.

היסטוריה

הרחוב נקרא על שם תעלה (באנגלית: קאנאל) שעברה במקום בראשית המאה ה-19. התעלה נחפרה על מנת לנקז את מימי הביצות ומימי אגם קולקט. האגם מולא בשנת 1811 והתעלה יובשה והפכה לרחוב בשנת 1820, כאשר הרחוב עובר במסלול האלכסוני בו עברה התעלה.
ייבוש האגם הביא, בניגוד למצופה, להגברת הביצתיות של האזור, מאחר שהאגם ניקז את מימי המעיינות שבאזור, ובתי השכונה החלו לשקוע. בעקבות מצב הבניינים הרעוע הפך האזור שכונה אז שכונת פייב פוינטס לשכונת עוני הידועה בפשיעה הרבה שבה.
בראשית המאה ה-20 התפתח במפגש הרחובות קאנאל ובוורי מסחר ביהלומים (שעבר לימים למחוז היהלומים שברחוב 47). בשנות ה-20 של המאה ה-20 נבנה ברחוב הבניין של הנהלת בנק סיטיזנס סייבינגס (Citizens Savings Bank) - המבנה המרשים בעל הכיפה הוא המבנה הבולט ברחוב גם כיום.
כיום מהווה הרחוב חלק מצ'יינטאון, ולאורכו של הרחוב חנויות רבות המוכרות מוצרים מזויפים באיכות נמוכה ובמחירים נמוכים.
נמל פותי

היסטוריה

עיר הנמל פותי היא צומת חשוב של פרויקט מסדרון התשתיות אירופה-קווקז-אסיה, הנמתח בקו טשקנט-אשגאבט-טורקמנבאשי-באקו-פותי ומשם ממשיך לעיר הנמל הרומנית, קונסטנצה ועיר הנמל הבולגרית, ורנה. המסדרון מחבר בין המדינות ללא המוצא לים של מרכז אסיה לקווקז ולמזרח אירופה.
הרעיון לייסוד עיר הנמל הגיע זמן קצר לאחר שהאימפריה הרוסית כבשה את העיר, בשנת 1828, מידי עות'מאנים. בשנת 1858 קיבלה העיר מעמד של עיר נמל אולם הנמל לא נבנה עד לשנת 1899. בשנה זו הואצה בניית הנמל בראשות ראש העיר, ניקו ניקולדזה, והושלמה בשנת 1907. מאז נבנה הנמל מחדש מספר פעמים. הפעם האחרונה הייתה בחסותו של ממשלת הולנד והאיחוד האירופי.
בשנת 2007, היה הספק הנמל 7.7. טון בשנה ו-185,000 קונטיינרים 20 רגל. באפריל 2008 נמכרו 51% ממניות הנמל לרשות ההשקעות איחוד האמירויות הערביות, אמירות ראס אל-ח'ימה. האמירות זכתה בזכיון להפעלת נמל פותי, ופיתוח אזור התעשייה הצמוד אליו. המשקיעים אמורים לפתח את התשתיות הדרושות להפעלת הנמל כולל כל המתקנים. בנוסף, המשקיעים ינהלו את המתחם בתקופת הזיכיון, ויפעלו להגדלת נפח תעבורת המטענים בנמל. הזיכיון נינתן למשקיעים -49 שנים. אזור נמל פותי הוכרז כאזור סחר חופשי. בין החברות שהביעו עניין בזכיון להפעלת הנמל היו שתי החברות הישראליות צים ואשטרום.
ב-9 באוגוסט 2008, במהלך המלחמה בדרום אוסטיה, הפציצו הרוסים את נמל פותי והבסיס הצבאי בסנקי.
בנות יעקב (להקה)

היסטוריה

להקת בנות יעקב הוקמה על ידי המפיקים יאיר שדה וגרי ולודבסקי לאחר שאלה הקימו שנה קודם לכן את להקת ללדין, אשר זכתה להצלחה מסוימת, אבל התפרקה בעקבות חילוקי דעות בין חברותיה. בלהקה החדשה היו חברות עידית הלוי, יעל לבקוביץ' וחגית שמלי. חברות הלהקה הוציאו שני אלבומים. אלבומן הראשון יצא בשנת 1995 בשם "בקצב הפנימי". אלבום זה זכה להצלחה רבה, ובעיקר השירים "פלורנטין", "רוקדת" ו"יואל".
בשנת 1995 חברות הלהקה לקחו חלק בתחרות הקדם-אירוויזיון שבמסגרתה נבחר האמן הישראלי שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון שהתקיימה באותה שנה באירלנד. הלהקה החליטה לבצע בתחרות הקדם את השיר "אהבת דוד" אותו כתב יאיר שדה, והלחינו יאיר שדה וגרי ולודבסקי. כיומיים לפני תחרות קדם-האירוויזיון, עידית הלוי, חברת הלהקה, נפצעה בתאונת דרכים קשה ונאלצה לוותר על השתתפותה בתחרות. את הלוי נקראה להחליף בדחיפות לימור עזרא שהייתה חברת להקת ללדין. עזרא, שגרה באותה העת באוסטרליה, אכן הגיעה להשתתף בתחרות. השיר הגיע למקום השביעי עם 27 נקודות בלבד.
כשנה לאחר מכן הוציאה הלהקה אלבום נוסף בשם "לא פחות מ-100". אלבום זה זכה לתשומת לב פחותה מאלבומה הראשון של הלהקה, אך מספר שירים ("דלתה", "סמי", "קארמה מנטרה" ו"זוז") זכו להצלחה יחסית. אלבום זה היה האחרון שהקליטו חברות הלהקה.
לאחר יציאת אלבומן השני, הופיעו חברות הלהקה בפסטיגל שהתקיים בשנת 1996 עם שירן "מאלפות הדרקונים".
הלהקה המשיכה בדרכה האמנותית לתקופה קצרה לאחר מכן, אבל התפרקה עוד באותה שנה.
סמל פרו

סמל המדינה של פרו בעצם מורכב מהסמל הלאומי שלה. הם כמעט זהים. הוא מופיע בארבע גרסאות: סמל המדינה הרשמי (Escudo de Armas), הסמל/המגן הלאומי (Escudo Nacional), חותם המדינה הגדול (Gran Sello del Estado), וסמל הצי (Naval Coat of Arms).
כל ארבעתם כוללים את אותו מגן הכולל את שלושת המאפיינים העיקריים: בפינה השמאלית העליונה מופיעה הויקוניה המצויה, החיה הלאומית ומאחוריה יש שדה כחול המייצג את הפאונה של פרו. העץ בפינה הימינית העליונה הוא צ'ינצ'אה, (המקור לחומר כינין, תרופה רבת עוצמה למלריה והמרכיב העיקרי במי טוניק), על רקע לבן המייצג את הפלורה הלאומית. בחצי התחתון מופיעה קרן השפע עם מטבעות הנשפכים מתוכה על רקע אדום והיא מייצגת את משאבי המדינה.
וסבולוד הקן הגדול, נסיך ולדימיר

חייו

בשנת 1162 גורש על ידי אנדרי בוגולובסקי משטחי נסיכות ולדימיר ועבר לקונסטנטינופול עם אימו. בדרך חזרה לרוסיה הוא עבר דרך טביליסי והתחתן עם הנסיכה המקומית. לאחר פטירת אחיו מיכאל הראשון התמנה להיות נסיך ולדימיר. בן דודו, בתמיכת האצולה מרוסטוב, ניסה להדיחו אך בקרב מכריע וסבולוד ניצח את מתנגדיו. תקופת שלטונו הייתה תקופת הזוהר של נסיכות ולדימיר. בבסיס הכוח שלו הייתה אצולה מערים חדשות (ולדימיר, קוסטרומה, טבר, דמיטרוב). בהתאם לעדויות הכרוניקה צבאו היה גדול וחזק. הוא ניהל 3 מערכות צבאיות נגד בולגריה של הוולגה (בשנים 1181, 1183 ו-1186). במהלך 3 מערכות אחרות בתקופת 1180–1207 הוא הצליח להשתלט על נובגורוד ושטחים נוספים. תוך שיתוף פעולה עם נסיך גליץ' הוא השפיע על הנעשה בנסיכויות קייב וצ'רניגוב.
בשנת 1206 הוא מינה את בנו הבכור קונסטנטין להיות נסיך נובגורוד וכוונתו הייתה לתת את נסיכות ולדימיר (הנסיכות הבכירה ברוסיה) לבנו הצעיר יורי. כתוצאה מכך, לאחר פטירתו הייתה מלחמת ירושה בין האחים.
בין ציוני הדרך החשובים של שלטונו טבח באצולת רוסטוב שהתנגדו לשלטונו, הרחבת נסיכות ולדימיר, בניית כנסיות חדשות בולדימיר וחיזוק המבצר בעיר זו.