נשיונל אינקוויירר

1926 - שנות ה-90

בשנת 1926, ויליאם גריפין, מתלמידי ויליאם רנדולף הרסט, יסד את העיתון בעזרת הלוואה שקיבל מהרסט וקרא את שמו The New York Evening Enquirer, שבועון שהתפרסם בפורמט עיתון גדול אשר הופץ בעיר ניו יורק. כחלק מהחזר ההלוואה שקיבל, הרסט ביקש מגריפין להשתמש בעיתון ככר ניסויים לרעיונות חדשים. הרסט לקח מן העיתון את הרעיונות שהצליחו והשתמש בהם בפרסומים אחרים שבבעלותו. את הרעיונות שלא הצליחו הותיר לאינקוויירר. כתוצאה מכך האינקוויירר לא הצליח להגיע לתפוצה רחבה. בשנות ה-30 וה-40 העיתון הפיץ רעיונות התבדלות ותעמולה פשיסטית. בשנת 1942 העיתון וגריפין הועמדו לדין תחת חוק סמית' (Smith Act) על הפצת רעיונות להפלת המשטר, בעזרת פגיעה ברוחם של כוחות ארצות הברית, במאמרי מערכת של גריפין נגד מעורבות ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. מאוחר יותר בוטלו האישומים.
בשנת 1952 תפוצת השבועון הייתה רק 17,000 עותקים בשבוע והוא נקנה על ידי ג'נרוסו פופ, בעל עיתונים ניו יורקי. נטען כי ראש המאפיה פרנק קוסטלו מימן את הרכישה, בתמורה לכך שהעיתון יפרסם את המספרים הזוכים בלוטו וימנע מכל איזכור של פעילות המאפיה.
בשנת 1953 שינה פופ את פורמט השבועון, מעיתון בפורמט גדול לטבלואיד. תוכן העיתון הפך כה שערורייתי עד שראש עיריית ניו יורק אילץ, בשנת 1954, את עורכו גריפין להתפטר מן המועצה להשכלה גבוהה של העיר. בשנת 1957 פופ שינה את שמו של העיתון ל"נשיונל אינקוויירר" והעיתון החל להתמקד בסיפורים עיתונאיים, שערורייתיים ומיניים, ברמה הלאומית. פופ עמל רבות בשנות ה-50 וה-60 להגביר את תפוצת העיתון. בשלהי שנות ה-50 ולאורך שנות ה-60 העיתון נודע בזכות כותרות מזעזעות, כגון: "חתכתי את ליבה מתוך גופה ודרכתי עליו" (8 בספטמבר 1963) ו"אמא בישלה את תינוקה ואכלה אותה" (1962). באותה עת העיתון נמכר רק בדוכני עיתונים ובבתי מרקחת. פופ סיפר כי קיבל את הרעיון לאופי כותרות העיתון לאחר שראה אנשים מתגודדים באתרי תאונות דרכים. בשנת 1966 הגיעה תפוצת העיתון למיליון גליונות.
פופ היה חלוץ הרעיון של מכירת העיתון בקופות מרכולים. כדי לבצע את הרעיון פופ שינה לחלוטין את פורמט העיתון בשלהי 1967 על ידי הפסקת פרסום הכותרות המזעזעות על מעשי אלימות והחל להתמקד בנושאים מקובלים יותר כגון סיפורים על ידוענים, מיסטיקה וחוצנים.
בשנת 1971 העביר פופ את מטה העיתון לעיירה לנטנה בפלורידה. בשנת 1999 הועבר המטה פעם נוספת לבוקה רטון, פלורידה. לאחר מותו של פופ מכרה אלמנתו את העיתון בסכום של 412 מיליון דולר לשותפות של שתי חברת תקשורת (Macfadden Communications Group) וחברת השקעות (Boston Ventures). השותפות רכשה אף את המתחרה העיקרי לאינקוויירר, העיתון The Star, של רופרט מרדוק. שני העיתונים עברו לניהול חברת AMI.
במאי 2014 הודיע המוציא לאור של האינקוויירר כי החליט להעביר את המטה של ה"נשיונל אינקוויירר" מפלורידה, שם היה מאז 1971, לניו יורק, היכן ששכן במקור כאשר יצא לאור לראשונה ב-1926.

השתקת ידיעות מזיקות לדונלד טראמפ

בתקופת מועמדותו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית פעל האינקוויירר להשתקת סיפורים עיתונאיים העלולים להזיק לתדמיתו של המועמד. כך, בשנת 2016, העיתון קנה בסך 150,000 דולר בלעדיות לסיפורה של קארן מקדוגל, שפנפנת פלייבוי לשעבר, אשר טענה כי בשנת 2006 הייתה לה מערכת יחסים אשר נמשכה חודשים ארוכים עם דונלד טראמפ, שהיה נשוי אותה עת. העיתון מעולם לא פרסם את הסיפור, אולם הכחיש כי התשלום למקדוגל היה למעשה "דמי שתיקה". האינקוויירר שילם בנובמבר 2015 סך 30,000 דולר לשוער באחד מבנייניו של טראמפ, אשר טען כי לדונלד טראמפ נולד ילד בשנות ה-80, מחוץ לנישואין. סיפור אשר לא פורסם בעיתון בהנחיית דייוויד פקר, יושב ראש חברת AMI, בעלת העיתון.
על פי דיווח שהתפרסם בוושינגטון פוסט, בתקופת מועמדותו של טראמפ לנשיאות, האינקוויירר נהג לשלוח סיפורים עיתונאיים על דונלד טראמפ בטרם פרסומם, לעורך דינו של טראמפ, מייקל כהן.