google/wiki40b huggingface dataset:
קובי ליאון

ביוגרפיה

ליאון נולד בניר עציון. בשירותו הצבאי בסיירת אגוז בלבנון נפצע ב-1996 כאשר הצוות שלו עלה על מטען צד. ליאון הוגדר כנכה מהחזה ומטה ולאחר שיקום החל להתאמן בבית הלוחם בתל אביב ולהוביל בתחום מרוצי אופני יד.
ב-2010 השתתף באליפות העולם לנכים בקנדה וזכה במקום השלישי במרוץ כביש (34.2 ק"מ בזמן של 1:29:10 שעות) ובמקום הרביעי במרוץ נגד השעון. בהמשך אותה שנה השתתף בתחרות בינלאומית באוסטריה וזכה במקום הראשון במרוץ כביש (34 ק"מ בזמן של 1:27:33 שעות) ובמקום השני במרוץ נגד השעון (13 ק"מ בזמן של 28.33 דקות). בתחרות בינלאומית בצרפת (2011) הגיע למקום החמישי.
ב - 2011 השתתף באליפות העולם בדנמרק וזכה המקום השני במרוץ נגד השעון ובמקום השלישי במרוץ כביש.
ב-2012 השתתף ליאון בגביע העולמי במרוצי אופני יד שנערך באיטליה. הוא הגיע במקום השני במרוץ נגד השעון (14 ק"מ בזמן של 26.19 דקות) ובמקום השלישי במרוץ הכביש (48.8 ק"מ בזמן של 1:26:25 שעות). באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכה במדליית כסף במרוץ נגד השעון. במרוץ הכביש לא סיים את המרוץ עקב תקר בגלגל. באותה שנה השתתף במרוץ סבב עולמי בספרד וזכה במקום הראשון במרוץ נגד השעון ובמקום השלישי במרוץ כביש כקב זאת הוביל את הסבב העולמי.
בדצמבר 2015, זכה בפרס הספורט הישראלי מטעם משרד התרבות והספורט על הצטיינות בתחומו.
ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
ליאון נשוי ליפית ואב לרועי, נגה ואילה.
לה-מאן סארת

היסטוריה

מועדון לה-מאן סארת' נוסד ב-1939 כמועדון הכדורסל המקצועי הראשון בצרפת. בשנותיו הראשונות, עקב חוסר במתחרים בתוך צרפת, נאלץ המועדון להתחרות רק מול קבוצות מחוץ לצרפת, רק ב-1961 התחרה לראשונה במסגרת צרפתית. בשנים הראשונות של הליגה, המועדון נהפך לאחד מהחזקים בה, כאשר השיג שלוש אליפויות ושני גביעים. משנות ה-80 ועד היום זכה המועדון בשתי אליפויות ושני גביעים.
למרות שהמועדון משתתף בקביעות באחד מהמפעלים האירופאים, השלב הכי גבוה שאליו הגיעה הקבוצה באירופה הוא חצי גמר גביע ספורטה בעונת 1997/98.
הקבוצה מארחת בהיכל אנטארס, המכיל כ-6,000 מקומות ישיבה.
מה לך ילדה

מה לך ילדה הוא פזמון שכתב והלחין משה נגר וידוע בביצועו של זוהר ארגוב.

רקע

נגר עצמו הקליט את השיר, וגרסתו הוצגה ברשימת המועמדים למצעדי הפזמונים השבועיים של גלי צה"ל ושל רשת ג' באפריל–מאי 1978, מבלי שהצליחה להיכנס למצעדים עצמם. ב־1979 הקליט את השיר יחזקאל מטרי עבור האלבום "אהבת תימן". השיר בביצועו של מטרי לא זכה להתפרסם. השיר הוצע לשימי תבורי אך זה סרב, אך הפנה את ארגוב אל משה נגר.
"מה לך ילדה" הוא שיר שכתב משה נגר לבתו, בעקבות גירושיו.
ארגוב הקליט את השיר בעיבוד של יגאל חרד עבור אלבום הבכורה שלו "אלינור", שכלל כולו גרסאות כיסוי.
ברקת

אטימולוגיה

המילה ברקת מקורה במקרא, ויש המזהים אותה עם אבן האזמרגד. ייתכן שהברקת קשורה אטימולוגית ל-Marakatam בסנסקריט ול-Barraqtu האכדית. אחרים מזהים את הברקת המקראית כאבן חן השונה מזו המכונה היום ברקת.
המקור הראשוני למילה אזמרגד הוא כנראה המילה מרקטה (marakata) (בסנסקריט: ירוק). ממנה נוצרה המילה היוונית סמרגדוס (ביוונית: σμάραγδος -סְמַרַגְדוֹס – אבן חן ירוקה), ומהיוונית נגזרו שמות האבן בשפות רבות.

מקורות עתיקים

יופיה של הברקת הצית את דמיונם של שליטים עוד בעת העתיקה, ואלו השקיעו משאבים רבים במציאתה. כבר בשנת 2000 לפנה"ס נתגלו במצרים העתיקה במחוזות מצרים העליונה (בקרבת עמק הנילוס) מרבצי ברקת הקרויים מכרות קלאופטרה. בימיו של אלכסנדר הגדול היו אלו כורים יוונים שחפרו במכרות במצרים בחפשם אחר האבן, ומאוחר יותר נכרתה הברקת עבור המלכה קלאופטרה. מצרים הייתה ספקית הברקת של העולם העתיק, וזו נסחרה בעיקר באירופה ובהודו. שרידים למכרות ברקת קדומים התגלו במצרים בראשית המאה ה-19 בהר סוכייט ובהר זבארה, בסמוך לחוף הים האדום, מזרחית לאסואן. במקום נתגלתה מערכת מסועפת של מכרות ותעלות, וכמות גדולה של כלי כרייה עתיקים שגילם נאמד ב-4,000 שנה. אבנים ממכרה זה נתגלו באוצרות החנוטים במצרים. במשך שנים רבות סופר במצרים על גבישי ברקת ואבנים מלוטשות המופיעות בחופי אלכסנדריה עם שוך סערה. תחילה נראה היה שהסיפור הוא פרי הדמיון המזרחי, אך בדיקות שנעשו הוכיחו שאבנים אלה הן בעלות אותן תכונות המאפיינות את אבני הברקת ממכרות קלאופטרה, וכנראה שמקורן באניות טרופות שהובילו אותן. מקורו הגאולוגי של אזמרגד זה באבק ובנציצי צפחה.
מכרה עתיק אחר, כנראה מתקופת הרומאים, התגלה בהבכטל (Habachtal) אשר באלפים האוסטריים בגובה של 3,000 מ' מעל פני הים. צבע האבנים ממקור זה עמוק ונעים אך הן בדרך כלל קטנות מאוד ומלאות פגמים. מכרה זה אינו פעיל.
מקור עתיק אחר הוא מכרות בהודו, שכנראה נוצלו במידה רבה כבר לפני אלפי שנים ומיקומם נשמר בסודיות במשך דורות. המכרה המוכר ביותר נמצא באז'מרה מרווארה (Ajmere Merwara), מקורן אבני הברקת הקרויות המכרה העתיק (old mine).

ייצור סינתטי

בשל ערכה הרב של הברקת, נעשו ניסיונות רבים לייצרה באופן סינתטי. בשנים 1934-1937 עלה בידי מדענים גרמניים מחברת אי גה פארבן (IG Farben) ליצור גביש שנקרא "איגמרלד" (Igmerald)ּ. כיום מיוצרות אבני ברקת סינתטיות בארצות הברית, בשיטת "פלקס-מלט" (Flux-melt) או בשיטה ההידרותרמית.
אבני ברקת סינתטיות אינן שונות בהרבה מן הטבעיות, וקשה מאוד להבדיל בין אלה לאלה, אם כי בדיקה יסודית של התכלילים מראה הבדלים בין אבן טבעית לאבן סינתטית בקשיות – אבנים סינתטיות קשות במעט מן הטבעיות, בעלות שבירה כפולה נמוכה יותר ומשקלן הסגולי נמוך במעט מזה של הטבעיות.

חיתוך וליטוש

הברקת מהווה אתגר למעבדיה: קשיותה הרבה אמנם מונעת ממנה שריטות רבות, אך כמות הסדקים והתכלילים שבה מקשים אף על חותך מקצועי המבקש לנצל כמה שיותר מן הגביש היקר. במשך הזמן התפתח חיתוך מיוחד לברקת – חיתוך אמרלד – ריבוע או מלבן בעלי שיפועים מדורגים ופינות קטומות, המאפשר להפגין את יופיה של הברקת ולהגן עליה מפגיעה מכנית.

אמונות ומיסטיקה

לברקת יוחסו תכונות שונות, בעיקר סגולות מרפא: נגד מחלות הכיפיון (מחלת הנפילה) והדיזנטריה ונגד פגיעות בעיניים. נשים האמינו כי הברקת תסייע להן לעבור את הלידה בשלום. האצטקים ובני האינקה האמינו כי הברקת היא אבן קדושה והודות ההודיות מספרות על סגולותיה של הברקת כמשרת מזל ורווחה. לאורך ההיסטוריה ייחסו לברקת השפעות מיסטיות, כגון היכולת להגן על העונד אותה מרוחות רעות. במקומות שונים נחשבת הברקת אבן ההולדת של חודש מאי.
NTRU

NTRU היא מערכת הצפנת מפתח ציבורי וחתימה דיגיטלית מבוססת סריגים מוגנת בפטנט וקוד פתוח ברישיון GPL, שהומצאה ב-1996 והוצעה כתקן חלופי למערכות הקיימות RSA ו-ECC. נכללת ברשימת האלגוריתמים הפוסט-קוונטיים וידועה כמערכת האסימטרית המהירה והיעילה ביותר נכון לשנת 2016. למרות היותו בתהליך תיקנון Std 1363.1 של IEEE וכן X9.98 של ASC, בשל קריפטואנליזה שלו ביטחונו אינו ברור והוא מוטל בספק. קיימת גרסה אחת של Damien Stehlé ו- Ron Steinfeld שנמצאת בתהליך תקנון וניתנת להוכחה כבטוחה לפי המודל הסטנדרטי, היא פחות יעילה ומסתמכת על R-LWE.

חתימה דיגיטלית

הרעיון של האלגוריתם NTRUsign הוא שהחתימה היא הוכחה שהחותם יכול פתור את בעיית הווקטור הקצר ביותר (SVP) בסריג NTRU של הנקודה המיוצגת על ידי המסמך או תמצית שלו. המפתח הפרטי (מפתח החתימה) שלו הוא בסיס קצר של הסריג NTRU והמפתח הציבורי (מפתח האימות) הוא בסיס הרבה יותר ארוך. המוודא יכול בקלות לראות שאכן החתימה היא באמת וקטור קרוב ביותר למסמך. אך עם המפתח הציבורי המוודא אינו יכול בעצמו או שזה קשה מאוד עבורו למצוא וקטור קרוב. 
מאז המצאתו והצגתו ביורוקריפט 2001, אלגוריתם החתימה NTRUSign סובל מהיסטוריה של בעיות וכשלים רבים ובוצעו מספר תיקונים ותוספות טלאים. תחילה גילו Craig Gentry ו-Mike Szydlo בגרסה המקורית תקלה חמורה, עותקים של החתימה הדיגיטלית חושפים מידע לגבי המפתח הפרטי. המפתחים תקנו את הבעיה ופרסמו אלגוריתם משופר וכן הצעה לתקן R-NSS. ב-2006 פרסמו עודד רגב ו-Phong Nguyen
קריפטואנליזה של חתימת NTRU המאפשרת לחשוף את המפתח הפרטי בזמן מאוד קצר תוך שימוש ב-400 חתימות בלבד. הפתרון שהוצע היה "הסטה" (perturbation) כלומר החותם מסיט את הנקודה המייצגת את המסר על ידי וקטור סודי קצר. שוב נמצא שהתיקון לא שיפר בהרבה את המצב, בהתקפה שפורסמה אפשר לחשוף את המפתח הפרטי עם 300,000 חתימות בלבד. נכון לשנת 2016 לא ברור אם האלגוריתם ראוי לשימוש במתכונתו הנוכחית למרות התיקונים והטלאים שנוספו.

בחירת פרמטרים

המפתחים הציעו שלוש קונפיגורציות של פרמטרים המציעות דרגות שונות של ביטחון מהקל אל הכבד:
אופציה 1. ביטחון נמוך המתאים למסרים בעלי חשיבות נמוכה או כאשר המפתחות מוחלפים בתדירות גובהה, כמו בהצפנת שיחה אלחוטית או ממיר טלוויזיה. 
. הפולינום  פירושו פולינום טרינארי שמכיל 15 מקדמים חיוביים () ו-14 מקדמים שליליים ().
המפתח הפרטי הוא באורך 340 סיביות והמפתח הציבורי באורך 642 סיביות. דרגת ביטחון של המפתח היא .
אופציה 2. ביטחון בינוני.
המפתח הפרטי באורך 530 סיביות והציבורי 1169 סיביות. רמת ביטחון של .
אופציה 3. ביטחון גבוה.
אורך מפתח פרטי 1595 סיביות וציבורי 4024 סיביות. רמת ביטחון של .

יישומים

NTRU זמינה כקוד פתוח תחת רישיון GPL ו-FOSS. בתנאי שכל שימוש בו יהיה זמין גם הוא כקוד פתוח. זאת במטרה להסיר מכשולים ולאפשר למפתחים להטמיע את האלגוריתם מהר ככל האפשר. כמו כן האלגוריתם ניתן לשימוש מסחרי תחת רישיון BSD. כיום ישנם ב-GitHub שני פרויקטי קוד פתוח ב-C וב-Java המיישמים את NTRU; פרויקט NTRU תחת רישיון GPL וספריית NTRU ברישיון BSD.
פריציס אפשניק

קריירה

בשנת 1924 הגיע אפשניק למקום השני באליפות לטביה הראשונה לשחמט (ניצח: הרמניס מטיסונס ). באותה שנה ניצח בתחרות פריז, והגיע למקום השני באליפות העולם הראשונה לחובבים שהתקיימה בפריז. בתחרות ניצח הרמניס מטיסונס והשניים הקדימו את אדגר קול, מקס אויבה, אנטול טשפורנוף ועוד. בשנת 1925 ניצח אפשניק בתחרות ברומליי וחלק מקום 3-4 בתחרות דברצן. 
בשנת 1926 חלק אפשניק מקום 3-4 בתחרות אבו, ניצח בתחרות הלסינקי, הגיע למקום השלישי בתחרות ריגה (ניצחו: ולדימיר פטרוב ותיאודור ברגס). באותה שנה זכה אפשניק באליפות לטביה לשחמט שהתקיימה בריגה. בשנת 1927 חלק מקום 5-7 בתחרות  קשקמט. בשנת 1931 הגיע למקום השישי בתחרות קלאיפדה (האליפות הראשונה של הארצות הבלטיות, ניצח: יצחק ויסטנייצקי). בשנת 1932 חלק מקום 3-5 באליפות ריגה. בשנת 1934 חלק מקום ראשון עם  ולדימיר פטרוב באליפות לטביה. בשנת 1937 חלק מקום 11-13 בתחרות קמרי. בשנת 1939 חלק מקום 11-12 בתחרות קמרי (ניצח: סאלו פלור). בשנת 1941 הגיע למקום השני בתחרות ריגה (אליפות הראשונה של לטביה הסובייטית, ניצח: אלכסנדר קובלנץ)

השתתפות באולימפיאדות

אפשניק שיחק בנבחרתה האולימפית של לטביה בשבע אולימפיאדות רשמיות ובאחת בלתי רשמית (מינכן 1936). 
באולימפיאדת השחמט 1928, אולימפיאדת השחמט השנייה שאורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בהאג בין 21 ביולי לבין 6 באוגוסט 1928 צבר אפשניק 8.5 נקודות בלוח הראשון של קבוצתו. תוצאותיו: +8 -7 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
באולימפיאדת השחמט 1930, אולימפיאדת השחמט השלישית שהתקיימה בהמבורג בין 13 ביולי לבין 27 ביולי 1930 צבר אפשניק 9 נקודות בלוח הראשון של קבוצתו. תוצאותיו: +7 -6 =4
באולימפיאדת השחמט 1931, אולימפיאדת השחמט הרביעית שהתקיימה בפראג בין 11 ביולי לבין 26 ביולי 1931, צבר אפשניק 10.5 נקודות בלוח השני של קבוצתו. תוצאותיו: +8 -3 =5
באולימפיאדת השחמט 1933, אולימפיאדת השחמט החמישית שהתקיימה בפולקסטון, בריטניה בין 12 ביולי לבין 23 ביולי 1933, צבר אפשניק 4.5 נקודות בלוח הראשון של קבוצתו. תוצאותיו: +1 -6 =7
באולימפיאדת השחמט 1935, אולימפיאדת השחמט השישית שהתקיימה בוורשה בין 16 באוגוסט לבין 31 באוגוסט 1935, צבר אפשניק 9.5 נקודות בלוח השני של קבוצתו. תוצאותיו: +6 -5 =7
באולימפיאדת השחמט 1937, אולימפיאדת השחמט השביעית שהתקיימה בסטוקהולם בין 31 ביולי לבין 14 באוגוסט 1937, צבר אפשניק 10.5 נקודות בלוח השני של קבוצתו. תוצאותיו: +8 -4 =5
באולימפיאדת השחמט 1939, אולימפיאדת השחמט השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס בין 24 באוגוסט לבין 19 בספטמבר 1939, צבר אפשניק 9 נקודות בלוח השני של קבוצתו. תוצאותיו: +5 -6 =8
אפשניק השתתף גם באולימפיאדת השחמט 1936, היא אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת ברלין (1936) ואורגנה על ידי איגוד השחמט הגרמני (Grossdeutscher Schachbund). האירוע התקיים במינכן בין 17 באוגוסט לבין 1 בספטמבר 1936. באירוע זה צבר 10 נקודות בלוח השני תוצאותיו: +7 -5 =6
אפשניק מת במהלך הכיבוש הסובייטי את לטביה, ממחלת השחפת, בגיל 47.
מחיינו (כתב עת)

מֵחַיֵּינוּ, עיתון גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור היה כתב העת של גדוד העבודה.

תוכן, מערכת, הפקה

"מחיינו" היה במה מעמיקה לבירור שאלות רעיוניות ומעשיות רבות שחברי גדוד העבודה התלבטו בהן מאז הקמתו בי"א באלול תר"ף, 25 בספטמבר 1920. אירועי מלחמת העולם הראשונה, הצהרת בלפור והמהפכות ברוסיה ב-1917, העלו לסדר היום הציבורי מחשבות חדשות על אידאולוגיות ויישומן, כגון השתתפות ברכוש ברוח הסוציאליזם והקומוניזם, הקבוצה, הסוציאליזם, הקומוניזם והציונות, ועל מהות הסדר החברתי הרצוי לאורן בחברה היהודית החדשה שתבנה בארץ ישראל. "מחיינו" עסק במגוון נושאים ותחומים. העיקרי שבהם היה חיי היומיום של חלוצים ופועלים חברי גדוד העבודה ובמפלגות הפועלים בארץ ישראל בכלל, הפוליטיקה בחברה היישובית ויחסה אל ארגוני הפועלים. הובאו בו כרוניקות על הנעשה באתרי העבודה, סיכומים וטבלאות של דו"חות כלכליים, שירים ומאמרי מסה, ורשימות על תולדות הארגונים ותנועות הנוער וההכשרה שחבריהם הצטרפו לגדוד העבודה: "השומר", הגדודים העבריים", "החלוץ", "השומר הצעיר", "פועלי ציון", "הפועל הצעיר" ו"אחדות העבודה".
מערכת העיתון נדדה מאתר לאתר, ועורכיה התחלפו מעת לעת. הגיליון הראשון ראה אור במחנה פלוגת גדוד העבודה בראס אל-עין ליד המושבה פתח תקווה בג' בתמוז תרפ"א 1921. מנהיגה של הפלוגה היה יהודה קופלביץ-אלמוג. במקביל, באותם ימים ראה אור כתב העת הסולל, שעורכיו ישבו בפלוגת גדוד העבודה במגדל.
מגיליון 11, ראה "מחיינו" אור ביישוב החדש, הקיבוץ שהקימה פלוגת גדוד העבודה ליד מעיין חרוד ונקרא עין חרוד; עורכו אז היה יצחק שווייגר-דמיאל. כשלושים גליונות ראו אור בעין חרוד, עד הגיליון שראה אור בז' בשבט תרפ"ג 1923.
לאחר הפילוג בגדוד העבודה בקיץ תרפ"ג 1923, עברה המערכת לתל יוסף. מאדר א' תרפ"ד 1924, נמצאה המערכת בפלוגת גדוד העבודה בירושלים עד כסלו תרפ"ו 1926; ובחלק מפרק זמן זה נערך על ידי אליעזר כנעני, חבר תל יוסף ששהה בירושלים, ואחר כף על ידי זאב און, אף הוא מתל יוסף. מספר חוברות ראו אור בפלוגת גדוד העבודה בתל אביב; חלקן על ידי דוד הורוביץ. לאחר מכן נדדה המערכת לירושלים, ושוב חזרה לתל יוסף. בתרפ"ז 1917, התפלג גדוד העבודה לשני פלגים "השמאל" ו"הימין". בשני הפלגים הוציאו גליונות "מחיינו" במקביל. הגליונות שראו אור באותה תקופה, עד להתאחדותו של שארית גדוד העבודה עם הקיבוץ המאוחד בקיץ תרפ"ט 1929, נערכו על ידי אליעזר כנעני ואחרים, בתל יוסף ובקיבוץ רמת רחל.
השתתפו בכתיבתו בכתיבה יזומה או שהובאו מדבריהם רבים מחברי גדוד העבודה ומנהיגות תנועת העבודה, אנשי העלייה השנייה והשלישית, אשר פעלו בשנות ה-20 של המאה ה-20, בהם יהודה אלמוג, יוסף טרומפלדור יהודה ארז, שלמה לויטין, חנוך רוכל, מניה שוחט, ישראל שוחט, שלמה לביא, דוד הורוביץ, הלל דן, לבש טרנופולר, נחום בנארי, פנחס שניאורסון, מנחם אלקינד, שמעון בן צבי ויצחק לנדוברג-שדה. 
רוב גליונות "מחיינו" נכתבו בכתב יד בעט ודיו, ושוכפלו באמצעות הקטוגרף; ובשל כך צבען של האותיות היה כחול-סגול.

מהדורה מדעית

"מחיינו" ראה אור במהדורה חדשה בשלושה כרכים בשנות ה-70 של המאה ה-20, על ידי מרדכי דינבורג ומאיר בוכסוויילר מ"המכון הביבליוגרפי" של הוצאת הקיבוץ המאוחד באפעל, וזאת, למען שימור החומרים החשובים שבו. אולם העורכים לא הצליחו לאתר ולהביא בו את כל הגליונות שראו אור במרוצת השנים. רבים מהכותבים השתמשו בשמות עט, ולאחר כשנות דור עמלו המהדירים על פיענוחם של השמות.
מתקפת הטרור באוניברסיטת גאריסה בקניה

מתקפת הטרור

מתקפת הטרור החלה בשעה 05:30 לפנות בוקר (שעון מקומי) המחבלים, שהיו חמושים ברובי קלשניקוב ובחגורות נפץ, הרגו ביריות את שני המאבטחים היחידים ששמרו על האוניברסיטה. לאחר שהרגו את המאבטחים, המחבלים המשיכו ל"בלוק המנהלי" של האוניברסיטה ולאחר מכן לכיתות לפני שנכנסו למעונות הסטודנטים.
במעונות הסטודנטים הם לקחו חלק מהסטודנטים כבני ערובה וכן ביצעו סלקציה בין מוסלמים, אותם שיחררו, ולא-מוסלמים, אותם הם רצחו. שיטה זו הפכה לנפוצה בפיגועי הטרור של הארגון. מבין מעשי הזוועה שלהם, המחבלים קראו לסטודנטים לצאת מחדריהם במעונות ולשכב על הקרקע בהבטחה שיתנו להם לחיות, ולאחר מכן ירו בהם. הם אף חייבו חלק מקרבנותיהם להתקשר להוריהם ולמסור שהמתקפה היא פעולת תגובה להתערבות קניה בסומליה, ולאחר מכן רצחו אותם. 
כוחות הביטחון שנשלחו לאוניברסיטה כיתרו אותה ובהמשך הצליחו לצור על החמושים באחד ממבני המעונות. ככל הנראה היה זה מבנה מעונות הנשים. המצור הסתיים רק כ-15 שעות לאחר שהמתקפה החלה, כאשר הגיעה לזירה יחידה מיוחדת של ה-GSU‏ (General Service Unit) שנשלחה מהבירה ניירובי, והצליחה לחסל את המחבלים כחצי שעה לאחר שהחלה לפעול. ביקורת נמתחה על התנהלות כוחות הביטחון שכן לפי דיווחים רק שבע שעות לאחר תחילת האירוע היחידה המיוחדת יצאה מניירובי.
בפיגוע נהרגו 148 אנשים, ללא ספירת ארבעת המחבלים. כל ההרוגים היו סטודנטים, מלבד 3 חיילים ו-3 שוטרים. 79 איש נוספים נפצעו. יותר מ-500 סטודנטים ברחו וניצלו.

מבצעי הפיגוע

על המתקפה לקח אחריות ארגון הטרור הג'יהאדיסטי א-שבאב אשר ממוקם בסומליה. הארגון הודיע כי מתקפת הטרור היא פעולת תגובה להשתתפות הצבא הקנייתי בכוח האזורי של האיחוד האפריקאי אשר נלחם נגד הארגון בסומליה והצליח להסיגו משטחים נרחבים במדינה. 
אחד מארבעת המחבלים שביצעו את הטבח היה קנייתי ובנו של בכיר בממשל של נפת מנדרה בקניה. רשויות קניה עצרו חמישה חשודים בקשר למתקפה. אחד החשודים, ממוצא טנזני, נעצר ביום המתקפה לאחר שנמצא, על פי הדיווח, מתחבא עם תחמושת בתקרה באוניברסיטה. שלושה חשודים נוספים לפי דיווחו של משרד המשפטים נעצרו כאשר ניסו להימלט לסומליה. עצור רביעי שימש כשומר באוניברסיטה. ארבעת האחרונים הם אזרחי קניה ממוצא סומלי.
בנוסף, משרד הפנים הקנייתי הוציא ביום המתקפה כרזת מבוקש עם פרס כספי של 20 מיליון שילינג קנייתי (כ-215,000 דולר) עבור בכיר בא-שבאב, מוחמד מחמוד, המוכר גם בשמות מוחמד קונו או דוליאדין (Dulyadin), כמי שעמד מאחורי המתקפה. דוליאדין שימש בעבר כמורה במדרסה בגאריסה.

תגובת קניה

בעקבות המתקפה הכריזו רשויות קניה על עוצר לילי עד 16 באפריל בנפת גאריסה ובשלוש נפות נוספות (וואג'יר, טאנה ריבר ומנדרה) הסמוכות לגבול עם סומליה. נשיא קניה, אוהורו קניאטה, הכריז על שלושה ימי אבל לאומי בעקבות מתקפת הטרור.
בתגובה לפיגוע דובר בצבא קניה מסר כי חיל האוויר הקנייתי תקף והשמיד שני מחנות של א-שבאב בסומליה, אולם הארגון טען בתגובה כי מדובר היה בשטח חקלאי שהותקף.
ליזה רונה

ביוגרפיה

רונה נולדה בעיר ויבורג שביוטלנד, היא סיימה תואר בלימודי מדיה ועיתונאות באוניברסיטת אורהוס.
היא החלה את עבודתה בטלוויזיה כעוזרת הפקה בתחנת MTV בלונדון, כשחזרה לדנמרק החלה להגיש מספר תוכניות טלוויזיה בערוץ DR1 ותוכנית בערוץ TV 2.
ב-2005 קיבלה הצעה להנחות את "Vild med dans", הגרסה הדנית של רוקדים עם כוכבים, אך סירבה לכך וזאת על מנת לקדם את עבודתה העיתונאית ב-DR, רשת השידור הציבורית של דנמרק.
מ-2008 ועד 2012 הנחתה ארבע עונות של הגרסה הדנית של "X Factor".
ב-2011 וב-2013 שימשה כמנחת ה-"דנסק מלודי גראנד פריקס" (Dansk Melodi Grand Prix), תחרות המוזיקה דרכה נבחר נציג דנמרק לאירוויזיון, ב-2011 גם הגישה את תוצאות הניקוד של דנמרק.
היא הנחתה את אירוויזיון 2014 שנערך בקופנהגן.
היא משמשת כשגרירה של "המועצה הדנית לפליטים" (Danish Refugee Council), ב-2015 נסעה ללבנון על מנת לטפל בפליטים ממלחמת האזרחים בסוריה הנמצאים במדינה.
הלמה של גרנוול

במתמטיקה, הלמה של גרנוול (על שמו של המתמטיקאי השוודי תומאס ה. גרנוול - Grönwall) היא אי-שוויון, המשמש בין היתר להוכחת היחידות במשפט הקיום והיחידות עבור הפתרונות של משוואה דיפרנציאלית רגילה.

ניסוח הלמה

תהי  פונקציה רציפה ואי-שלילית, המקיימת עבור קבוע  ועבור  את האי-שוויון הבא:
אזי פונקציה זו היא בהכרח פונקציית האפס - .
יחסי אלג'יריה–רוסיה

היסטוריה

במלחמת העצמאות של אלג'יריה בשנים 1954-1962, קיבלה אלג'יריה סיוע צבאי מממשלת ברית המועצות. ב-23 במרץ 1962, ארבעה חודשים לפני ההכרזה הרשמית על עצמאותה של אלג'יריה ב-5 ביולי באותה שנה, ברית המועצות הפכה למדינה הראשונה בעולם שקיימה יחסים דיפלומטיים עם אלג'יריה.
ברית המועצות שלחה לאלג'יריה מספר רב של מהנדסים וטכנאים שבנו את התשתית האלג'ירית והיו חלק מהתפתחות הכלכלית של המדינה. בנוסף, האוניברסיטאות של ברית המועצות אימנו אלפי סטודנטים אלג'ירים. קריסתה של ברית המועצות הובילה לצמצום של פרויקטים רבים עם אלג'יריה.

שיתוף פעולה כלכלי

סך כל הסחר בין רוסיה לאלג'יריה הסתכם בשנת 2005 בסך 365 מיליון דולר, כאשר 361 מיליון דולר מתוכם הם ייצוא רוסי. רוסיה מספקת לאלג'יריה דגנים, מתכת, צינורות ומוצרים הנדסיים.
מאז שנת 2000, רוסיה מילאה תפקיד משמעותי בפיתוח של הדלק והאנרגיה באלג'יריה. ב-2003, הושק צינור הגז "אל-חארה-ארזב", שנבנה על ידי חברת "סטרויטרונסגאז" הרוסית. בשנת 2001, החלה חברת רונזפט, לפתח את שדה הנפט והגז האלג'ירי. בשנת 2005, החלה בנייתו של צינור הגז ושנה לאחר מכן הצינור הוקם.
מתחת לפני השטח (סדרת טלוויזיה)

הפקה

ב-2 באפריל פורסם הקאסט שיופיע בסדרה. הצילומים נערכו בברקשייר.
רות ירדני-כץ

ביוגרפיה

רות ירדני-כץ נולדה ב-1943 בירושלים.
למדה בבית מדרש להכשרת מדריכי נוער בבית רוטנברג בחיפה ובאוניברסיטת תל אביב, והיא בוגרת קורס דו-שנתי למדריכי נוער בכירים במחלקה לפדגוגיה.
עסקה בחינוך בלתי פורמלי בעיריית ירושלים, ושימשה בתפקידים שונים, בהם מנהלת אגף אמנות. ביקרה במדינות רבות בשל עבודת בעלה ובהן יפן, שלאחר הביקור בה כתבה את "יפן, ארץ אחרת". פרסמה חוויות מהמסעות בעיתון "דבר".
כתבה לעיתוני הילדים "הארץ שלנו", "דבר לילדים", "משמר לילדים" ו"בראש צעיר". 
תרגומיה מסיפורי המלכה הבלגית פביולה התפרסמו בשבועון "כולנו".
בספרה "אלברט איינשטיין, סיפורו של גאון" נעזרה בבן-זוגה בפרקים המדעיים, ואת הספר "כמה קטן זה קטן" כתבו השניים יחד (שני הספרים הומלצו על ידי משרד החינוך כספרי עזר).
ספרה "נשיקה" נבחר כאחד הספרים האהובים על תלמידי התיכון ב"מצעד הספרים השנתי לילדים ולנוער" תשס"ט.
נפטרה ב-18 בדצמבר 2017. התגוררה בירושלים, הייתה נשואה ליוסי כץ, פרופסור אמריטוס לאסטרופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ואם לשניים. בנה הוא השף מיכאל כץ.
המעפיל

הקמת הקבוצה

קבוצת "המעפיל" נוסדה בשנת 1938 בחדרה. גרעין מייסדיו היו יוצאי השומר הצעיר בגליציה, פולין, גרמניה ואוסטריה, שקיבלו את הכשרתם במרחביה, בבית זרע ובמעברות. רוב חברי הקבוצה היו מעפילים ומכאן בחרו את שם הקבוצה. בחדרה עסקה הקבוצה בעבודות מזדמנות בפרדס ובבנייה, אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטמצם ייצוא פרי ההדר, וכך איבדו את עבודתם. חברי הקבוצה החליטו לנדוד בקבוצות כדי למצוא פרנסה, אך ב-1941 פקדה אותם מגפת טיפוס וקדחת. המגפה הביאה את הקבוצה לנטוש את חדרה, ולעבור למפרץ חיפה, שם התפרנסו מעבודות סבלות בנמל חיפה. לאחר המעבר, התאחדה הקבוצה יחד עם קבוצת "נחשונים" שישבה בקריית חיים, תחת השם "המעפיל".

אדמות היישוב

האדמות אשר עליהן הוקם הקיבוץ נרכשו בשנת 1932 על ידי יהושע חנקין מידי הכפר הערבי קאקון, שהיה מגדולי היישובים הערביים בשרון בזמנו. האדמות נמכרו כחלקות בודדות לבעלי מלאכה, לסוחרים ולאנשים שונים שרצו להשקיע את כספם בפרדסים. קוני האדמות התאגדו לשם הקמת משק הדרים מרוכז במקום, ובמסגרת ההכנות חפרו באר והקימו את שכונת "מרץ ב'" שהתעתדה ליישוב עם תחילת תנובתם של מטעי ההדרים שבמקום. אולם פרוץ מאורעות תרצ"ו הפך את התוכניות, מעט התושבים שהיו בשכונה נטשוה ופורעים מהכפר הסמוך קאקון השמידו את הצריפים המעטים והבאר שבמקום. בשנת 1942 רכשה הקק"ל את האדמות מידי הבעלים שלא חפצו בהן עוד, והוחלט למסור אותן לקבוצת "המעפיל".

העלייה לקרקע והשנים הראשונות

ב-2 בנובמבר 1945, יום השנה להצהרת בלפור, עלתה הפלוגה הראשונה לאדמות אלו במסגרת מבצע העלייה של שתים עשרה נקודות ההתיישבות. עם היתד הראשונה הצטרפה קבוצת גרעין מאנגליה וקבוצות השלמה מחברות נוער שהתחנכו במקום. בשנים הראשונות להקמתו המשק סבל קשות משכונותו לכפר הערבי קאקון, וספג יריות, צליפות והטרדות בלתי פוסקות. במלחמת העצמאות החמיר המצב והקיבוץ סבל ללא הרף מהתנכלויות, יריות וצליפות שמנעו מהחקלאים לקצור את אדמתם עד כדי כך שנצרכו לקצור לאור הירח. מתוקף היותו היישוב המזרחי ביותר בעמק חפר, הקיבוץ שימש כבסיס לכוחות צה"ל בתקיפתם את הכפרים הערביים שנותרו בשרון. חומרת האירועים הביאה לפינוי ילדי הקיבוץ לחדרה עד שוך הקרבות, ומרבית העיסוק היה סביב הלחימה. חברי המעפיל שעבדו בשדות שימשו כסיירים לחטיבת אלכסנדרוני שהובאה כתגבורת על מנת להסיג את הכוחות הערביים שישבו על גדרות היישוב. גם לאחר כיבוש קאקון, המשיך הקיבוץ לסבול מהתקפות הנגד שביצעו העיראקיים. רק עם סיום המלחמה התפנה הקיבוץ לבניין המשק החקלאי בו.
ישיבת תורה בתפארתה

רקע

הישיבה הוקמה על רקע המחלוקת בציבור הליטאי בין נאמני הרב שטיינמן לנאמני הרב שמואל אוירבך ובעקבות הזדהותם של ראש ישיבת חדרה, הרב ארנברג, והמשגיח, הרב טוביה נוביק, עם מפלגת בני תורה. לאחר שניסיונות פשרה לא הצליחו, הורה הרב שטיינמן להקים ישיבה חדשה והטיל על יעקב וירז'בינסקי, מנהל ישיבת אורחות תורה, את הניהול הלוגיסטי והגשמי של הישיבה החדשה. בעקבות כך עברו בהוראת הרב שטיינמן לישיבה החדשה כ-130 בחורים, ומצוות הישיבה עברו הרב אלעזר דוד אפשטיין (חתנו של הרב חיים קניבסקי), הרב רפאל גפן, הרב אפרים רוטשילד והרב אברהם ישעיהו סוקולובסקי.

הקמת הישיבה

הישיבה הוקמה בה' בטבת תשע"ד בקמפוס של מוסדות פרי עץ חיים של הרב שאול דולינגר באשדוד. לר"מ בקיאות מונה הרב מתתיהו זאב שציגל, והמשגיח הוא הרב נח פלאי שכיהן לפני כן כמשגיח בישיבת רבנו חיים עוזר. גם הרב זאב כַּהַן, ר"מ בישיבת מאור התלמוד, מוסר שיחות בישיבה. בזמן קיץ מונה הרב יעקב סטפנסקי שכיהן בעבר כראש ישיבת אמרי צבי במודיעין עילית לראש הישיבה באלול תשע"ה נוסף לצוות הר"מים הרב חיים יעקב כגן.
באלול תשע"ד עברה הישיבה לעיר אלעד.
מיכאל פולאק

מיכאל פולאק (1862–1912), ממייסדי העיר תל אביב.

ביוגרפיה

פולאק נולד בשנת 1862 בקלווריה שבליטא לברוך בנדט ולחיה אסתר בנדט, והיה השני מארבעת ילדיהם. משפחתו הייתה דתית ציונית מכובדת ודוברת עברית. פולאק עלה לארץ ישראל בשנת 1906 בעודו בן 44, ומיד הצטרף לאגודת אחוזת בית. הוא נודע כנדבן גדול ובין היתר תרם לפתיחתה של הישיבה הראשונה באחוזת בית. בשותפות עם שלמה זלמן (לימים גיסו) הוא הגריל וזכה באחד מהמגרשים הגדולים בעיר. לאחר זמן קצר השותפות פורקה ומיכאל הקים במקום את ביתו בשנת 1909. מיכאל נפטר בשנת 1912 ממחלה שנגרמה מסיבוכי קיבה. זמן קצר לפני מותו, קרא לאחיו אהרון פולאק לבוא מליטא ולרשת אותו ואת רכושו. בית פולאק שימש שנים רבות לאחר מותו כבית מגורים ולאכסון מוסדות ואנשי ציבור.

הוקרה והנצחה

בית פולאק קרוי על שמו, נכון לשנת 2018 שוכנים שם מספר מפעלים.