google/wiki40b huggingface dataset:
הרי מקסוול

גאוגרפיה

מיקומו באזור קו אורך 65 צפון וקו אורך 6 מזרח, במערב הרמה הצפונית "אישתר טרה" מזרחית למישור "לאקשמי פלאנטום".
גובהו כמעט 11 ק"מ מעל לרדיוס הממוצע של נוגה, וקוטרו נע בין 10 ל-12 ק"מ.
המדרון המערבי תלול ביותר, לעומת המדרונות המזרחיים אשר יורדים במתינות לעבר אזור פורטונה טזרה.
תצורה תלולה שכזו לא מתאפשרת על כוכבי לכת אחרים כדוגמת כדור הארץ, וזאת עקב הלחץ הרב שהדבר גורם על בסיס ההר, אולם על פני נוגה הדבר אפשרי בשל חוזק הסלעים על פני הכוכב.
תבנית ההר מעידה על כך שפני השטח באזור זה היו נתונים להשפעת לחצים גאולוגיים משמעותיים.
השתקפות הרדאר של הר מאקסוול חזקה מאוד ואופיינית לאזורים הגבוהים על נוגה. על פי אחת ההשערות הדבר מעיד על המצאות המינרל פיריט בפסגת ההר.
חלק גדול משטח ההר מחזיר אור בעוצמה גבוהה, תכונה זו מאפיינת גם היא את ההרים של נוגה. הלחץ, הטמפרטורה, וההרכב הכימי של האטמומספירה בשילוב הגובה והחומר האחראי להחזרת האור, מתקיימים רק בנסיבות אטמוספיריות מסוימות ומעל גובה מסוים.
ככל הנראה בעקבות פגיעת מטאוריט, נוצר מכתש פגיעה בקוטר 105 ק"מ על פני ההר בסמוך למורדות הדרום מערביים, והוא נקרא מכתש קלאופטרה, על שם מלכת מצרים העתיקה המפורסמת קלאופטרה.
הר מקסוול הוא האזור הגאוגרפי היחיד על פני נוגה שקרוי על שם גבר (המדען ג'יימס קלארק מקסוול), כל השאר נקראים על שמות נשים.
Asos

היסטוריה

החברה נוסדה על ידי ניק רוברטסון בשם asSeenonScreen Holdings plc כאתר וחנות אינטרנט לפרטי לבוש ואופנה. בשנת 2001 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בלונדון. בשנת 2003 שונה שם החברה ל-ASOS PLC.
בשנת 2010, החלה בפעילות בינלאומית שהקימה אתרי מסחר אלקטרוני בגרמנית וצרפתית והחלה לפעול גם בארצות הברית. בהמשך הקימה אתרים גם ברוסית, ספרדית ואיטלקית. בשנת 2017, פתחה מרכז לוגיסטי בברלין, זמן קצר לאחר שנפתח פרצה שריפה במחסן שבו היו 2 מיליון פריטים בשווי כולל של 25 מיליון ליש"ט.

פעילות בישראל

האתר של אסוס הוא אחד מחמשת אתרי הקניות הזרים הפופולריים בישראל יחד עם עלי אקספרס, איביי, נקסט ואמזון. בשנת 2017, ישראל הייתה המדינה התשיעית בעולם בכמות ההזמנות מהאתר.
בשנת 2016, הפסיקה החברה לעבוד עם דואר ישראל והחלה להעביר משלוחים דרך חברת מסירת החבילות E-POST. בשנת 2019 חזרה החברה לעבוד עם דואר ישראל במקביל ל-E-post, ומציעה ללקוח בחירה בין שתי האפשרויות.
באפריל 2018, החלה החברה להשתמש ביישום שפיתח הסטארט-אפ הישראלי Zeekit, ש"מלביש" פריטי אופנה על דוגמנים בעזרת תמונות הדמיה של המוצר, במקום צילומי סטודיו.
מקבילית

מקבילית היא מרובע שכל זוג צלעות נגדיות שלו מקבילות זו לזו. 
המקבילית היא מקרה פרטי של הטרפז (בהגדרתו המרחיבה). מקרים פרטיים של מקבילית הם מעוין, שכל צלעותיו באורך שווה, המלבן, שבו כל זוג צלעות סמוכות מאונכות זו לזו, והריבוע שהוא מעוין וגם מלבן. 
כלל המקבילית מבדיל מרחבי הילברט ממרחבי בנך. 
ניתן ליצור ריצוף של המישור עם כל מקבילית שהיא.
הצורה התלת-ממדית הבנויה רק ממקביליות היא המקבילון.
יעבץ (אתר מקראי)

יַעְבֵּץ היה יישוב בדרום ארץ ישראל בתקופת המקרא.

החוקר לוי יצחק נחמני סבר שהיישוב שכן באזור נגב יהודה, בסמוך לערד. על פי המסופר בספר דברי הימים, ביעבץ ישבו סופרים שהשתייכו למספר קבוצות אתניות, ששמן נגזר מעיסוקיהם ומקצועותיהם או משמות ארצות מוצאן. אחת מהן שקראה "קינים", אולם אין ידיעה וודאית אם היו משבט הקיני שבניו שכנו באתרים שונים בארץ:
"וּמִשְׁפְּחוֹת סֹפְרִים ישבו [יֹשְׁבֵי] יַעְבֵּץ תִּרְעָתִים שִׁמְעָתִים שׂוּכָתִים הֵמָּה הַקִּינִים הַבָּאִים מֵחַמַּת אֲבִי בֵית רֵכָב:" ייתכן גם כי היישוב נקרא על שם אחד מנכבדיו יעבץ, ששמו נקבע על ידי אמו בשל עצב שהיה מנת חלקה של אמו כאשר ילדה אותו:
"וַיְהִי יַעְבֵּץ נִכְבָּד מֵאֶחָיו וְאִמּוֹ קָרְאָה שְׁמוֹ יַעְבֵּץ לֵאמֹר כִּי יָלַדְתִּי בְּעֹצֶב:"
פבלו מרטינס

ביוגרפיה

בעברו עסק מרטינס בטניס, ועבד כמורה לטניס. בשנת 2008 הצטרף לטלנובלה הארגנטינאית "כמעט מלאכים", והוא משחק בה החל מהעונה השנייה. בסדרה הוא מגלם את סימון ארצ'בלטה, בחור רגיש, רומנטי, עשיר ופסיכי. בעונה השלישית התחיל לחיות בהזיה וכך יצא ממנה.
בספטמבר 2009 ובפברואר 2010 ביקר בישראל לצד אאוחניה סוארס כדי לקדם את המופע של "כמעט מלאכים". 
באוקטובר 2009 ובמרץ 2010 הגיע שוב לישראל עם כל הקאסט למופעי ענק בהיכל נוקיה ובגני התערוכה.
ב-2011 לוהק מרטינס לסדרה בשם "סופר טורפה", העוסקת בפולי טרופר המגלמת קנדלה וטראנו, ילדה בעלת כוחות מיוחדים שלומדת לשלוט בהם ומתאהבת בפליקס, אותו מגלם מרטינז.
ב-2013 התחיל לוהק פבלו לתוכנית החדשה של כריס מורנה "אליאדוס" בה ישחק את האל המציל את שבעת הילדים העומדים למות באותו יום שהכירם.
ב-2014 החל פבלו להשתתף בסדרה החדשה "Camino al amor" בה גילם את תפקיד פולו. בסדרה משחקת לצידו גם אאוחניה סוארס.
בנוסף לכך פבלו משחק בסדרה "שובו של לוקאס" את לוקאס.
נינו אנניאשווילי

ביוגרפיה

אנניאשווילי נולדה בשנת 1963 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) לגדואן אנניאשווילי וליה גוגולשווילי. משום נטייתה הרבה לחלות, ובהמלצת רופאיה לעיסוק בספורט, החלה להתאמן בהחלקה על הקרח. בשנת 1969 היא החלה את אימונים מסודרים במוסד הכוריאוגרפי של גאורגיה, ובשנת 1973 הייתה לאלופת החלקה (לצעירים). בשנת 1976 בהשגחת סבתה עזבה את בית הוריה לטובת לימודי בלט המוסד הכוראוגרפי של מוסקבה (МГАХ). המורה העיקרית שלה הייתה נטליה זולוטובה. בשנת 1978 התקבלה ללימודים בבולשוי, והחלה ללמוד ככל יתר הבלרינות. הופעתה הראשונה על הבמה הייתה בשנת 1980 בהפקה של "קופליה". היא סיימה את חוק לימודיה בשנת 1981, והתקבלה לבולשוי בלט. בשנת 1983 היא קודמה לדרגת סוליסטית והופיעה לראשונה כמקצוענית בעיר המוצא שלה טביליסי. ולבסוף עלתה לדרגת פרימה בלרינה. אנניאשווילי, יחד עם, אנדריס לייפה, הייתה הרקדנית הסובייטית הראשונה, שהופיעה עם הבלט של ניו יורק סיטי, כאמן אורחת, בשנת 1986. בשנת 1993 היא הפכה לרקדנית העיקרית של תיאטרון הבלט האמריקאי. בשנת 1999 היא הצטרפה לבלט יוסטון באותה דרגה.
היא קיבלה אישור לרקוד כאמן אורח מחוץ לברית המועצות רק משנת 1986, בהתאם לעקרונות הגלסנוסט של מיכאל גורבצ'וב. בעלה קישר אותה לכוריאוגרף הדני פרנק אנדרסון. האחרון שהתפלא לשמוע כי אנניאשווילי תוכל להופיע (עד אז הזמנות להופעה כאמן אורח לאנניאשווילי נידחו על ידי הסובייטים מכל מיני תואנות), מיהר לקשר אותה עם התאטראות בעולם ומאז היא מופיעה בעולם. דבר זה גם פתח לה דלת בבולשוי בלט.
במהלך הקריירה שלה הופיעה אנניאשווילי בהרבה הפקות, ביניהם: "אנה קרנינה", "אפולו", "ציפור האש", "אגם הברבורים", "מפצח האגוזים", "דון קיחוטה", "ג'יזל", "רומיאו ויוליה", "היפהפייה הנרדמת", "הנסיך מעץ", "סינדרלה", "לה סולפיד", "לה ביידרה", "לה פיל מאל גרדה", "קופליה" ועוד
המדינות בהן הופיעה (ברוב המקומות הופיעה כאמן אורח): בולגריה, דנמרק, פינלנד, גאורגיה, גרמניה, הונגריה, איטליה, יפן, מונקו, נורווגיה, פורטוגל, רוסיה, סרביה, שוודיה, ישראל, בריטניה וארצות הברית. 
בישראל, היא כיכבה בהפקת הבולשוי, בתפקיד ג'יזל וקיטרי מתוך דון קישוט.
משחק האלמוות

מסעי המשחק

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "London 'Immortal game'"]
[Site "London"]
[Date "1851.??.??"]
[Round "?"]
[White "Anderssen, Adolf"]
[Black "Kieseritzky, Lionel"]
[Result "1-0"]
[ECO "C33"]
[PlyCount "45"]
[EventDate "1851.??.??"]
[EventType "game"]
[EventRounds "1"]
[EventCountry "ENG"]
[Source "ChessBase"]
[SourceDate "1999.07.01"]
1. e4 e5 2. f4 exf4 3. Bc4 Qh4+ 4. Kf1 b5 5. Bxb5 Nf6 6. Nf3 Qh6 7. d3 Nh5 8.
Nh4 Qg5 9. Nf5 c6 10. g4 Nf6 11. Rg1 cxb5 12. h4 Qg6 13. h5 Qg5 14. Qf3 Ng8 15.
Bxf4 Qf6 16. Nc3 Bc5 17. Nd5 Qxb2 18. Bd6 Bxg1 19. e5 Qxa1+ 20. Ke2 Na6 21.
Nxg7+ Kd8 22. Qf6+ Nxf6 23. Be7# 1-0
חדף מים צפון אמריקאי

תפוצה ובית גידול

כפי ששמו מרמז חדף המים הצפון אמריקני שוכן באמריקה הצפונית.
חדף המים מצוי סמוך לאגמים בהרי הרוקי ובהרי האפלצ'ים. הוא שוכן בכל רחבי קנדה למעט הטונדרה, ניופאונדלנד ודרום ססקצ'ואן. החדף נפוץ גם בארצות הברית מהגבול עם קנדה ועד ניו מקסיקו במערב וטנסי במזרח. ניתן למצוא את חדף המים בפארק הלאומי צפון רכס קסקייד ובפארק הלאומי קרייטר לייק.
בית הגידול האופייני הוא יערות מחטניים ויערות מעורבים של מחטניים ועצים רחבי עלים לאורך פלגים ואגמים. הוא שוכן גם באזורי ביצות. להגנה הוא מכין קן עגול בקוטר של עשרה סנטימטרים בחפירה שהוא מכין בקרקע, בין סלעים או תחת זרזיף מים, ומרפד אותו בזרדים ועלים יבשים. קנים של חדפים אותרו בתוך הסכרים שנבנו על ידי בונים.

תיאור

חדף המים הצפון אמריקני הוא מין המפגין דו-צורתיות זוויגית, כאשר הזכרים בדרך כלל גדולים יותר וכבדים יותר מהנקבות. אורכו של החדף נע בין 13 ל-17 סנטימטרים ומשקלו בין 8 ל-18 גרם. אורך זנבם נע בין 57 ל-89 מילימטרים (יותר מ-40% מאורך הגוף). אורך רגליו בין 17 ל-21 מילימטרים. צבע הפרווה בחלקו העליון של החדף משתנה על פי העונה בין חום בהיר בקיץ לשחור בחורף. לפרווה על הבטן גוון כסוף. בועות אוויר נלכדות בפרווה העבה כאשר החדף צולל מתחת למים. בועות האוויר מבודדות את החדף בפני הקור ומסייעות לציפה של החדף ועוזרות לו גם בהתנהגות המכונה "הליכה על המים". חדף המים יכול לצלול במשך 45 שניות, אבל רק אם הוא שוחה בעוצמה. בועות האוויר מאפשרות לחדף לשחות, אבל ברגע שהחדף מפסיק לשחות, הוא מיד יצוף כלפי מעלה. על רגליו יש ציצת שער, בולטת על הרגליים הקדמיות הגדולות יותר, המאפשרת לחדף לרוץ על פני המים.
משך חייו של החדף כ-18 חודשים.

מערכת שיניים והרגלי תזונה

לחדף המים הצפון אמריקני יש גולגולת גדולה שאורכה בין 21 ל-23 מילימטרים ורוחבה בין 10 ל-11 מילימטרים ונוסחת שיניים 1/1 5/1 1/1 3/3 ובסך הכל 32 שיניים. הם שוחים היטב ומבצעים צלילות קצרות בחיפוש אחר מזון. החדף מעדיף חרקי מים כדוגמת חרקים מסדרת הגדותניים (Plecoptera), וממשפחת הטיפולתיים. ידוע כי הם ניזונים גם מדגים קטנים, צמחים, ושבלולים. חדפים זקוקים להרבה מזון ואינם יכולים לצום יותר משלוש שעות בשל קצב המטבוליזם הגבוה שלהם. משערים כי הם משתמשים באיכון בעזרת קול כדי למצוא טרף. לעיתים הם נוהגים לאגור מזון בחללים בקרקע או בגזעי עצים.

טורפים

בין הטורפים העיקריים של חדף המים נמנים: בזים, ינשופים, נחשים, שועל מצוי, שונר מצוי, סמורים וכמה מיני דגים גדולים.

רבייה

עונת הרבייה של חדף המים הצפון אמריקני נמשכת מדצמבר עד ספטמבר ותקופת ההיריון נמשכת שלושה שבועות כשהוולדות נולדים באביב ובקיץ. נקבות החדפים ממליטות בממוצע שלושה שגרים בשנה. כל שגר יכול להכיל משלושה ועד עשרה ולדות. משקלם בעת הלידה 0.5 גרם.
היספנים

היספנים (באנגלית: Hispanics) הוא מונח שציין אוכלוסייה בעלת שייכות היסטורית להיספניה העתיקה שבאירופה (חצי האי האיברי) ולעמיה, בהם: ספרד, פורטוגל ואנדורה.
כיום הביטוי מתייחס יותר לדוברי השפה הספרדית, בדומה למונח לטינים ("לטינו") המתייחס לדוברי השפות הרומאניות ככלל.

הגדרות בארצות הברית

בשנות השבעים ממשלת ארצות הברית הגדירה את המונח היספני כזיהוי ליוצאי אמריקה הלטינית וצאצאיהם הגרים בארצות הברית ללא קשר לשייכותם האתנית.
המכון למדיניות העם היהודי

המכון למדיניות העם היהודי (באנגלית: The Jewish People Policy Institute או בקיצור JPPI) או בשמו הקודם המכון לתכנון מדיניות העם היהודי (באנגלית: The Jewish People Policy Planning Institute או בקיצור JPPPI) הוא מוסד ללא כוונת רווח שמטרתו קידום והבטחת שגשוגו של העם היהודי וישראל כמדינת הליבה שלו. המכון עוסק בחשיבה אסטרטגית ותכנון מדיניות מקצועיים בנושאי יסוד של העם היהודי. במכון מכהנים שורה של אישים מכובדים מתחומי הממשל, האקדמיה, המגזר הפרטי והקהילות היהודיות המהווים את צוות החשיבה של המכון. 
נקודת המבט של המכון היא כלל-יהודית וארוכת טווח, ואבן יסוד בעבודתו היא הנחת קיומה של מדינת ישראל כ"מדינת הליבה" של היהדות. צוות החשיבה של המכון בוחן באופן שיטתי ומקצועי את האתגרים, האיומים וההזדמנויות שאיתם מתמודד העם היהודי, ומפתח עקרונות מדיניות וחלופות אסטרטגיות. נוסף על כך, המכון עשוי להמליץ על צעדים מיידיים שיש לנקוט במטרה להבטיח את המשכיות ושגשוג העם היהודי.
המכון הוקם בשנת 2002 על ידי הסוכנות היהודית, והוא  מנוהל כגוף עצמאי בלתי-תלוי. בראשו עומדת מועצת מנהלים שיושבי הראש המשותפים שלה הם השגריר סטיוארט איזנשטדט, תת-מזכיר המדינה של ארצות הברית לשעבר, והשגריר דניס רוס, אשר כיהן כשליחו המיוחד של נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, כמנהל אגף התכנון בממשל בוש ובמגוון תפקידים נוספים.  
נשיא המכון, והמנכ"ל המייסד הוא אבינועם בר-יוסף. 
המכון נמצא בקמפוס האוניברסיטה העברית בירושלים בגבעת רם.

מבנה המכון

המכון כפוף לאספה כללית הכוללת את נציגי הגורמים המממנים את המכון. תקציב המכון ממומן מתרומות ומחצית מהמניות נמצאות בידי הסוכנות היהודית  מאז הקמתו. 
בראש המכון עומדת מועצת מנהלים המנחה גם את תוכנית העבודה. חברי מועצת המנהלים הם סטוארט אייזנשטט – יו"ר משותף; דניס רוס- יו"ר משותף; לאוניד נבזלין- יו"ר עמית; אליוט אברמס; יוהנה ארביב; פרופסור ארווין קוטלר; וונדי פישר; ; ד"ר מישה גלפרין; דן הלפרין; אלן הופמן; הרב ורנון קורץ; גלן לווי;  אהרון ידלין; פרופסור יהודית ליברנט; עו"ד יצחק מולכו; ד"ר סטיב נסטיר; השגריר אבי פזנר; פרופסור יהודה ריינהרץ;  סאמי פרידריך;  דורון שורר; ומייקל שטיינהרט.

פעילויות המכון

עיקר פועלו של המכון הוא בפרסומיו השונים ובפעילויות תומכות שנועדו לסייע לתהליך החשיבה והמחקר. המכון מקיים סיעורי מוחות וקבוצות תהודה לפרויקטים השונים וכן תדרוכים לגופי העם היהודי כולל ראשי קהילות, מנהיגות מקצועית ונדבנים יהודיים. המכון גם פועל לחזק את הקשר בין התכנון לביצוע אצל גורמי ההחלטה והביצוע בעם היהודי. 
כל תוצרי המכון מפורסמים בעברית ובאנגלית ולעיתים גם בצרפתית.
יסמין רפשה

יסמין רפשה (סרבו-קרואטית: Jasmin Repeša; נולד ב-1 ביוני 1961 בקפז'ינה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר וכיום מאמן בוסני-קרואטי המאמן כיום את קבוצת בודצ'נוסט ובעבר אימן את נבחרת קרואטיה. כיום רפשה נחשב לאחד המאמנים הבולטים והמנוסים בקרואטיה ובאירופה.

קריירה

רפשה שיחק כדורסל במשך כשש שנים לפני פציעתו שקטעה לו את קריירת המשחק. רפשה פנה לקריירת אימון ואימן קבוצות נוער בקרואטיה ובאיטליה לפני עבודתו כמאמנה הראשי של קבוצת הבוגרים של ציבונה זאגרב, אותה אימן במשך שנתיים כשתחת הדרכתו זכתה בשתי אליפויות ליגה ובגביע אחד, כשבעונת 1995/96 קבוצתו זוכה בדאבל. לאחר מכן, אימן את טופאש בורסה הטורקית עימה הוביל לשתי אליפויות רצופות (1998/99 ו-1999/00). לאחר שלוש שנים בטורקיה אימן את ספליט ולאחר מכן אימן חצי עונה בקבוצה הפולנית, שלאסק ורוצלאב וזכה עימה באליפות הליגה. לאחר מספר שנים בקבוצות לא-קרואטיות, חזר לאמן את ציבונה זאגרב וזכה עימה בדאבל שני והוביל אותה להישג השיא שלה בשנים האחרונות באירופה, לאחר שהעפיל עימה לשלב הבתים השני של היורוליג, הטופ 16. בעקבות הצלחותיו עם ציבונה, התמנה כמאמנה של פורטיטודו בולוניה. תחת הדרכתו, רשמה פורטיטודו בולוניה את אחת התבוסות הקשות במפעלים בה שיחקה, כשבגמר פיינל פור היורוליג, הובסה על ידי מכבי תל אביב, 118:74. למרות זאת, רפשה המשיך לאמנה ו אף הוביל אותה לדאבל איטלקי (אליפות וגביע) בשנת 2005. רפשה קיבל באותה שנה את משרת המאמן הראשי של נבחרת קרואטיה הבוגרת, אותה מאמן עד היום והוביל אותה לשלוש אליפויות אירופה. לאחר שנה ללא אימון קבוצה בוגרת, רפשה התמנה כמאמן לוטומטיקה רומא תחת הג'נרל מנג'ר, דיאן בודירוגה. תחת הדרכתו רומא הובלה לגמר אליפות איטליה אך נוצחה פעמיים בגמר על ידי מונטפסקי סיינה.
בקיץ 2012 התמנה לתפקיד המאמן בקבוצת אוניקאחה מאלגה מהליגה הספרדית.
בשנת 2019 חתם בקבוצת בודנצ'נוסט מהיורוליג.
מוקדסי

ספר הגאוגרפיה

מוקדסי נדד רבות כסוחר ברחבי "א-שאם" (שם כולל לסוריה, לבנון, ארץ ישראל ועבר הירדן של ימינו), חצי האי ערב ומצרים. ספרו, "אחסן אלתקאסים פי מערפת אלאקאלים" (ניתן לתרגם כ"החלוקות הטובות ביותר להכרת האזורים"), הוא מקור היסטורי חשוב לחקר תולדות האזור במאה ה-10, ובפרט - המקור העיקרי והחשוב ביותר להכרת החקלאות והכלכלה של ארץ ישראל במאה העשירית. הספר ראה אור ככל הנראה בשנת 985.
הספר מתאר את אזורי נדודיו ומחולק לערכים לפי האתרים השונים. סגנון הכתיבה הוא ענייני, קצר ושיטתי ומשולבים בו מסורות קדושות ודברי נפלאות. כבספרי גאוגרפים רבים בני התקופה, מקורות המידע הם פרי ליקוט ועריכה. אולם, ובכך החשיבות הגדולה והייחודית של ספר זה, מרובות בו העדויות מכלי ראשון של סוחר-נודד הרושם בפנקסו. בכל עיר מפרט הספר על ההרכב הדמוגרפי, היקף המסחר והסחורות והגידולים החקלאיים באזור. כמו כן הוא מפרט בדקדקנות לגבי מבנים שונים, חומות, מסגדים ושווקים ומזכיר מונומנטים ומקומות קדושים לאסלאם. הספר נושא אופי של ספר הדרכה לסוחרים, ובשל כך מרובות בו הרשימות, ביניהן רשימות מיסוי על גידולים חקלאיים, טבלאות המרה של מטבעות, מידות ומשקלות, תקנות מסחר שונות, מחירים, מרחקים בין נקודות ציון וכדומה. לחוקר המודרני מהוות רשימות אלה מקור ראשוני חשוב ביותר להיסטוריה החומרית של האזור.
מוקדסי מתעכב במקרים מסוימים על סכסוכים דתיים ופוליטיים ופורש בפני הקורא תמונת מצב עדכנית לתקופתו בכל היבטי החיים. הוא אף מתעד את המאפיינים הלשוניים הייחודיים למחוזות בהם ביקר.
מקום חשוב ביותר בספר תופס תיאור האקלים, במיוחד באזורים הקרים, והקורא מוזהר כיצד להתנהג בכל עונה. 
אף שמוקדסי נוטה לתיאור יבש ועובדתי, הוא שוזר את דבריו בתיאור ססגוני של מנהגים ומסורות וסיפורי מעשיות שונים, שבדרך כלל פותחים בנוסח "שמעתי מדודי" או "שמעתי משכני".
דוגמה לסגנון הכתיבה ניתן למצוא בקטע הבא, המתאר את המסגד בעיר רמלה:
בכל האסלאם לא נמצא מחראב [גומחת תפילה] יפה מזה הנמצא פה, והבימה הניצבת בו נהדרת ביותר... ויש לו צריח יפה שנבנה בידי הישאם בן עבד-אל מלך... שמעתי אחד מדודי שסיפר: ברצות ח'ליף זה לבנות את הצריח, נודע לו שלנוצרים יש עמודי שיש חבויים בחולות, שבהם התכוונו להשתמש לבניין כנסייה... הישאם דרש מהנוצרים שיראו לו את מקום העמודים, ואם לא יעשו זאת – יחריב את כנסייתם בלוד וישתמש בעמודיה לבנין המסגד. הנוצרים הראו לו את המקום שבו היו העמודים מונחים, והם היו עבים, גבוהים ויפים.  המסגד מכוסה אבנים אחרות, מרוצפות באמנות רבה. הדלתות של הבניין העיקרי עשויות עצי ברושים וארזים והן חטובות מבפנים ומרהיבות עין
— אל מוקדסי, עברית: שמעון גת
כלא שש (הרכב)

היסטוריה

ההרכב בתצורתו הנוכחית נוסד בשנת 1998. עוד לפני האלבום הראשון הוציא ההרכב מספר שירים בתפוצה פרטית או באוספים מחתרתיים והשתתפו במספר אירועי להקות צעירות וערבי היפ-הופ.
באוגוסט 2004 הוציאו כלא 6 את האלבום הראשון שלהם, "כלא 6", שכלל בתוכו את הסינגלים "פצצת זמן" ו"דיבור חדש".
לאחר צאת האלבום הראשון התפרסמו כלא 6 כאשר התארחו בעיבוד המחודש לשיר "זה היה ביתי", שבוצע על ידי הילה הררי והתארח בבית אחד מני בגר. הסינגל יצא בשנת 2004, בסמוך לתוכנית ההתנתקות, ועורר סערה רבה.
האלבום השני של הלהקה, "חופשי להשתחרר", יצא במרץ 2006 וכלל את הלהיטים "דרך המלך", "לא יכול" (חידוש לשיר "לא יכול להוריד ממך את העיניים" של מאיר אריאל) ו"זה היה ביתי"(שיצא שנתיים לפני).
כלא 6 הופיעו במשך זמן רב בפרויקט "הנוער ינהג אחרת" של עמותת "אור ירוק" המקדמת נהיגה בטוחה בקרב תיכוניסטים ובני נוער.
עט תלת-ממד

מבנה העט

מבנהו וצורתו של העט התלת ממדי אינם מזכירים עט רגיל. עט רגיל מורכב מגוף, מיכל דיו וראש בעוד שעט תלת-ממד מורכב כך:
בחלקו העליון מצויים שני פתחים: האחד משמש לכניסת חשמל דרך מתאם מסוג USB או מתאם חשמלי רגיל. השני משמש לכניסת הדיו, העשוי מפלסטיק מיוחד. 
בהמשך, הוא מורכב מגוף עליו מצויים כפתורים ששולטים על מהירות הוצאת הדיו מהעט וכיוון הוצאת הדיו, שמיועד להוצאת הדיו מהראש או מפתח כניסת הדיו, במקרה שהוא "נתקע" שם. 
כמובן שהעט מורכב גם מלוח בקרה ששולט על כל פעולותיו, אך ישנו גם צינור פלסטיק דקיק, שיעודו הוא להעביר את הדיו לראש הדיו. בנוסף קיים ראש הדיו, שמטרתו לחמם את הדיו שמגיע אליו מהצינור, ולהוציא אותו. הטמפרטורה הממוצעת בה מותך הABS היא 235 מעלות צלזיוס, בעוד שהPLA מותך כבר ב-210 מעלות. ישנו גם המאוורר שנועד כדי לקרר את הרכיבים שמתחממים. כדי שלא ישרפו כדאי לעשות הפסקה כל כ-15 כדי לתת למאוורר ולראש הדיו "לנוח" מעבודתם.
במתקדמים מהעטים התלת-ממדיים, ניתן למצוא מסך מסך LCD המציג את הפעילויות שהעט מבצע: האם הדיו נתקע, הטמפרטורה או סוג הדיו שהמשתמש מזין לו.
עט תלת-ממד יכול להכין חפצים אמיתיים, תלת-ממדיים שהנפוצים ביותר מביניהם הם מוצרי צריכה לטלפון הסלולרי, כמו רמקול או כיסוי המעוצבים לפי בחירת המשתמשים ועלות הייצור שלהם נמוכה.
הדיו עשוי להיות מסוגים שונים: "ABS", שגם המדפסות התלת ממדיות משתמשות בו, או  סוג נוסף של דיו בעל אותן תכונות הנקרא "PLA" ‏(Polylactic acid). גם במדפסת תלת-ממדית וגם בעט הדיו מגיע בצורת חוטי פלסטיק צבעוניים.
דומיניק הווארד

ביוגרפיה

הווארד נולד בסטוקפורט, מנצ'סטר באנגליה. כשהיה בן 8 עבר עם משפחתו לטיינמות', עיר קטנה בדבון. הוא התחיל לנגן בתופים בסביבות גיל 12. 
הווארד ניגן בלהקה בשם "Carnal Mayhem" ("חבלה מהקטל") בזמן בית הספר התיכון, בתקופה זו התחבר עם מת'יו בלאמי שניגן בגיטרה. לאחר זמן מה שונה שמה של הלהקה ל-"Rocket Baby Dolls". לאחר שנתיים של בסיסטים כושלים הצטרף ללהקה כריס וולסטנהולם.
לאחר כמה שמות החליטו חברי הלהקה על השם מיוז. הווארד הוא המבוגר ביותר מחברי הלהקה.
ב-2008 קיבל יחד עם שאר חברי הלהקה מאוניברסיטת פלימות' תואר דוקטור לשם כבוד באמנות, על תרומתו למוזיקה.

שירה

בזמן הקלטת האלבום Absolution הוא הראה את חוסר יכולתו לשיר בהתאמה וללא זיוף עם כל הלהקה, כשכל הלהקה הייתה צריכה להקליט את השיר Blackout. הטכנאי ציין שמישהו מזייף, לאחר כמה ניסיונות כשהתוצאות היו זהות, כדי לגלות מי מזייף, הוציאו כל פעם אדם אחר מהשיר עד שגילו שזה הווארד, כתוצאה מכך לא השתמשו בו יותר להקלטת הקולות בשירים.
הארמון המלכותי של מדריד

הארמון המלכותי של מדריד (בספרדית: Palacio Real de Madrid) הוא מעונה הרשמי של משפחת המלוכה של ספרד בעיר הבירה מדריד, אך הוא משמש כיום בעיקר לטקסים לאומיים. מלך ספרד פליפה השישי ובני משפחתו בחרו להתגורר בארמון צנוע יותר בפרברי מדריד, ארמון סרסואלה.
הארמון הוא בבעלות המדינה, ומנוהל על ידי סוכנות ציבורית של משרד הנשיאות. הוא ממוקם ברחוב בלן, במערב המרכז העסקים הראשי של מדריד, ממזרח לנהר מנסנרס. מספר חדרים בארמון פתוחים בקביעות לקהל הרחב, מלבד במהלך פעילות ממשלתית. 
הארמון הוקם באתר שבו ניצב במאה ה-9 אלקזאר (מצודה גדולה), ליד העיירה מג'ריט; המצודה נבנתה על ידי מוחמד הראשון מקורדובה. בשנת 1036 ירשה אותה הטאיפה המורית העצמאית של טולדו. לאחר נפילת מדריד לידי אלפונסו השישי מממלכת קסטיליה, מלכי קסטיליה כמעט לא השתמשו במצודה. ב-1329 כינס שם לראשונה המלך אלפונסו האחד עשר את ה"קורטס" של מדריד. פליפה השני העביר את חצר המלוכה שלו למדריד ב-1561.
במאה ה-16 נבנה באתר אלקזאר אחר ("המצודה הישנה"), אך הוא נשרף ב-24 בדצמבר 1734. פליפה החמישי הורה לבנות ארמון חדש באותו מיקום, והבנייה נמשכה בין השנים 1738–1755. המבנה עוצב בסגנון ברניני על ידי האדריכלים פיליפו יוברה וג'ובאני בטיסטה סצ'טי. המלך קרלוס השלישי היה הראשון שהתגורר בארמון זה לאחר סיום בנייתו.
המלך האחרון שהתגורר בארמון באופן רציף היה אלפונסו השלושה עשר, שמלך עד 1931. שליט נוסף שהתגורר לאחר מכן בארמון היה מנואל אסאניה, נשיא הרפובליקה הספרדית השנייה, שפעל עד 1939; בתקופה זו נודע הארמון בשם "הארמון הלאומי". 
שטח רצפות הארמון הוא 135,000 מטר מרובע, והוא כולל 3,418 חדרים. הוא נחשב לארמון הגדול ביותר באירופה על פי שטח הרצפה. הבנייה ועיצוב החדרים כוללים שימוש בחומרים יוקרתיים, ובארמון מוצגות יצירות אמנות רבות של אמנים נודעים (כגון קראווג'ו, ולסקס, פרנסיסקו דה גויה). אוספים נוספים בעלי חשיבות אמנותית והיסטורית השמורים בארמון הם אוסף כלי נשק, פורצלן, שעונים, רהיטים וכלי כסף. כן מוצג בו האוסף השלם היחיד בעולם של כלי קשת מסוג סטרדיוואריוס.
ליגת האלופות האסיאתית

היסטוריה

הטורניר, שנודע בתחילה כ"גביע אסיה לאלופות" (באנגלית: Asian Champion Club Tournament, טורניר הקבוצות האלופות של אסיה), החל בשנת 1967 עם שמונה קבוצות. אחרי הטורניר של שנת 1971 הטורניר הופסק עד 1986, והוא נולד מחדש תחת השם "אליפות אסיה לקבוצות" (Asian Club Championship). רק אלופות הליגות המקומיות הורשו להשתתף בטורניר, כאשר מחזיקות הגביע שיחקו בטורניר גביע אסיה למחזיקות גביע. המנצחות של שני הטורנירים שיחקו ביניהן בסופר קאפ האסיאתי.
מאז 2002/03 "אליפות אסיה לקבוצות" ו"גביע אסיה למחזיקות" מוזגו לטורניר אחד תחת השם "ליגת האלופות האסיאתית".

קבוצות ישראליות בטורניר

אף על פי שישראל סולקה מ-AFC כבר ב-1974, והיא כעת משתייכת לאופ"א, היא עדיין נחשבת לאחת המדינות המובילות של הטורניר בכל הזמנים. זאת, למרות שקבוצות ישראליות נטלו חלק בטורניר ארבע פעמים בלבד.
מכבי תל אביב היא אחת מ-7 קבוצות שזכו בטורניר פעמיים, והפועל תל אביב זכתה בטורניר פעם אחת, והפסידה פעם נוספת בגמר.
בעונה הראשונה שהתקיים הטורניר, 1966/67, הפועל תל אביב ניצחה בגמר 2-1 את סלנגור ממלזיה והפכה לזוכה בטורניר הראשון של גביע אסיה. עונת 1968/69 הייתה הפעם השנייה שהטורניר התקיים ומכבי תל אביב זכתה בגביע לאחר ניצחון 1-0 על ינגזיי מסין. עונה לאחר מכן הפועל תל אביב הפכה לקבוצה הראשונה שעלתה לגמר בפעם השנייה, בו הפסידה 2-1 לטאג' האיראנית שלמעשה היה גם ההפסד היחיד של קבוצה ישראלית בגביע אסיה. בעונה לאחר מכן מכבי תל אביב הפכה לקבוצה הראשונה שזכתה פעמיים במפעל, לאחר ניצחון טכני בגמר על אל שורטה העיראקית, מפני שלפי המדיניות העיראקית באותה עת אסור היה להופיע למשחקים מול קבוצות ישראליות. למעשה, ארבעת הטורנירים הראשונים היו גם הטורנירים היחידים בהם קבוצות ישראליות השתתפו בגביע אסיה.

פורמט הטורניר ותנאי קבלה

אלופות 14 הליגות הבכירות של אסיה עולות אוטומטית לטורניר, כמו גם מחזיקות גביע המדינה של אותן מדינות. זוכות ליגת האלופות של העונה הקודמת עולות אוטומטית לרבע-הגמר. קבוצות שלא משחקות ב-14 הליגות הבכירות במשחקות בגביע אסיה לקבוצות, טורניר המקביל לליגה האירופית.
32 הקבוצות שהעפילו לשלב הבתים מחולקות לשמונה בתים של ארבע קבוצות כ"א לפי שני אזורים: מזרח אסיה ומערב אסיה, בארבעה בתים משתתפות קבוצות ממזרח אסיה ובארבעה בתים משתתפות קבוצות ממערב אסיה. הקבוצות משחקות ביניהן בשיטת בית-חוץ, כאשר המנצחת והסגנית בכל בית עולות לשמינית הגמר, שלבי רבע הגמר, חצי הגמר, והגמר משוחקים גם הם בשיטת בית וחוץ ובשיטת הנוק-אאוט.
ב-2007 הטורניר הורחב ל-31 קבוצות, בין השאר מפני שגם אוסטרליה הצטרפה ל-AFC.