google/wiki40b huggingface dataset:
Fiverr

אודות החברה

האתר נוסד על ידי מיכה קאופמן ושי וינינגר ב-2009 במטרה לספק לאנשים פלטפורמה באמצעותה קונים ומוכרים מגוון שירותים בקנה מידה קטן המוצעים בדרך כלל על ידי קבלנים עצמאיים, כגון כתיבה, עיצוב גרפי, ותכנות. פייבר פועלת בלמעלה מ-200 מדינות וצוברת הכנסות על ידי גביית 20% עמלה מכל מכירה שנעשית באמצעות הפלטפורמה שלה. בתמורה, השירות באתר מספק למשתמשים שלו מקום מפגש; יכולת לתקשר; אמצעים למשלוח וקבלת קבצים; ופלטפורמה לביצוע וקבלת תשלום, כמו גם מתן תמיכה בסכסוכי מוכר-קונה.
בינואר 2012, פייבר השיקה מערכת קידום מבוססת-מוניטין (“reputation-based”) הנקראת "Levels" (דירוגים). לאחר שמוכרי שירותים משלימים לפחות 10 עסקאות בהצלחה, נפתחת בפניהם האפשרות להשתמש בפיצ'רים מתקדמים המאפשרים להציע שירותים נוספים ובכך להגדיל את שווי העסקה. כ-15% מהמוכרים מחשיבים את פייבר כמקור הכנסה עיקרי.
בראיון ליאהו, קאופמן ציין כי, "החזון הגדול של פייבר הוא באמת ליצור זירת מסחר שבה אנשים יכולים לייצר עסקים מהתחביבים שלהם. בדומה למהפכה ש-eBay יצרה בתחום המוצרים".
האתר שהושק בפברואר 2010 כולל למעלה מ-1.5 מיליון שירותים שונים (הכינוי לכל שירות המוצע באתר הוא gig). נפח העסקאות באתר גדל ב-600% מאז 2011. בנוסף, מאז תחילת 2013, פייבר מדורגת בין 170 האתרים הפופולריים ביותר בארצות הברית ובראש 150 האתרים המובילים בעולם.
ב-3 במאי 2012, פייבר גייסה 15 מיליון דולר במימון קרנות הון הסיכון אקסל פרטנרס ובסמר ונצ'ר פרטנר, ובכך העלתה את הגיוס הכולל שלה ל-20 מיליון דולרים.
בנובמבר 2015 גייסה פייבר 60 מיליון דולר. את הגיוס הובילה קרן Square Peg Capital בשיתוף עם המשקיעים הקיימים; בסמר ונצ׳ר פרטנרס, אקסל פרטנרס וקומרה קפיטל.

שירותי החברה

פייבר מאפשר קנייה ומכירה של "gigs" או שירותים אונליין. באתר זמינים למעלה מ-1.3 מיליון שירותים, רובם שירותים עסקיים כמו: בניית אתרים, עיצוב גרפי, עריכת סרטונים, שירותי תרגום שיווק דיגיטלי ועוד. מעבר לשירותים אלה, ניתן גם למצוא שירותים בעלי אופי מצחיק-מוזר כמו "לשיר תוך אחיזת שלט עם לוגו החברה שלך" וכן שירותים ספציפיים כמו "לקבל טיפים למטייל לקראת ביקור בפריז". השירותים בפייבר מגוונים למדי עם פריטים למכירה כגון הופעות של ידוענים, טיפים לשיווק, או מפרט גיטרה מודפס בהתאמה אישית.
פדראו

פדראו (בפורטוגזית: Padrão; ברבים: Padrões) היה עמוד אבן גדול עליו חרוט שלט האצולה של פורטוגל ועליו צלב, אשר הוצב במקומות שונים ברחבי העולם על מנת לציין תביעה לבעלות פורטוגלית על הקרקע. הפדרוייש הוצבו בידי מספר מגלי ארצות, ביניהם דיוגו קאו, בארתולומיאו דיאס וואסקו דה גאמה, במרוצת עידן התגליות הפורטוגלי (מראשית המאה ה-15 ועד לראשית המאה ה-17).
החברה הגאוגרפית של ליסבון (Sociedade de Geografia de Lisboa) הצליחה לשחזר במהלך המאה ה-20 שלושה פדרוייש שהוצבו בידי דיוגו קאו ואחד של בארתולומיאו דיאס. אלו שהציב וסקו דה גמה נחשבים כיום לאבודים.
רהמה ננפוקה

קריירה

ננפוקה התחילה את קריירת המשחק שלה בהפקת מעבדת הקולנוע של מירה נאיר משנת 2008, Downcast, בו היא שיחקה עקרת בית.
תפקיד הפריצה שלה היה בתור מרי המנקה בסרט Imani, עבורו זכתה בשני פרסים ב-2010: פרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לשחקנית המבטיחה ביותר, והפרס לשחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי פסטיבל הקולנוע האפריקאי בקורדובה, ספרד. הסרט גם זכה בפרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לסרט הטוב ביותר בשפה אפריקאית.. רהמה זכתה להכרה בביקורת על הסרט ב"ווראייטי" של המבקר בויד ואן הג', שכתב, "רהמה ננפוקה, בתור העוזרת במצוקה בפרק השני-הטוב-ביותר, מרשימה בתחושת הכבוד העצמי השקט שלה." ומבקר "הוליווד ריפורטר" ניל יאנג כתב, "ננפוקה ובויי הן אמניות מעוררות עניין, המתמודדות היטב עם דמויות שתת-נכתבו."
ב-2013 היא כיכבה בסרט Imbabazi (חנינה), סרט על רצח העם ברואנדה, עבורו היא הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע האפריקאי בקוריגבה, מרוקו ב-2015.
ב-2016 כיכבה ננפוקה בסרט Yat Madit, בתפקיד סוזאנה. עבור תפקיד זה היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה בפסטיבל הסרטים של אוגנדה ב-2017.
על בימת התיאטרון, ננפוקה החלה דרכה במחזות בתיאטרון הלאומי. כששיחקה את תפקיד ליידי מקבת, היא גם זכתה לשבחי הביקורת.
בשנת 2015, היא שיחקה את התפקידים של דורה וקייט, במחזה The Body of a Woman as a Battlefield in the Bosnian War מאת המחזאי הרומני-צרפתי מתיי וישנייק, וב-Ga-Ad! של ג'ודית אדונג. תפקידים תיאטרליים בולטים אחרים היו במחזות The Laramie Project, Tropical Fish ו"בדלתיים סגורות", ועוד מחזות של ז'אן-פול סארטר.
ננפוקה הייתה אחת משחקני הקול בסרט האנימציה The Cow Needs a Wife, ב-2010.
בתור אמנית ספוקן וורד, ננפוקה נכללה בפרויקטים של קולקטיב The Moth הגרמני, וכן בפרויקט אפריקה של מכון גתה. היא זכתה במקום ראשון בקמפלה סלאם 2013.

השכלה

ננפוקה למדה בבית הספר תיכון קיבולי, והמשיכה לאוניברסיטת מקרה, שם השלימה תואר בעסקים בינלאומיים. היא גם בוגרת של מעבדת הקולנוע של מאישה (Maisha Film Lab).
מישלין אוסטרמייה

ביוגרפיה

אוסטרמייה נולדה ברנג'-דו-פלייה, במחוז פה-דה-קאלה וגדלה בתוניסיה. היא אחיינית-רבא של הסופר הנודע ויקטור הוגו ואחיינית של המלחין לוסיין פארוש. היא החלה ללמוד לנגן בפסנתר כבר בגיל 4. בגיל 14 עזבה את בית הוריה בתוניסיה על מנת ללמוד בקונסרבטואר של פריז. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היא חזרה לתוניסיה, שם ניגנה רסיטל לפסנתר פעם בשבוע כחצי שעה ברדיו של תוניס.
באותה תקופה החלה להשתתף במשחקי כדורסל ובתחרויות באתלטיקה. בתום המלחמה היא המשיכה הן בספורט והן בלימודי הפסנתר בקונסרבטוריון.
באליפות אירופה שנערכה באוסלו, נורווגיה בשנת 1946 זכתה אוסטרמייה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.84 מטר. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.57 מטר.

אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה אוסטרמייה ב-3 מדליות מהן 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אולימפי חדש של 13.75 מטר, לפני אמליה פיצ'יניני מאיטליה (13.09 מטר) ואינה שיפר מאוסטריה (13.08 מטר), כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 13.14 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 41.92 מטר לפני אדרה קורדייל-ג'נטיל מאיטליה (41.17 מטר) ובת ארצה ג'קלין מזיאה (40.47 מטר) ומדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.61 מטר, אחרי אליס קוצ'מן מארצות הברית (1.68 מטר) ודורות'י אודם-טיילר מבריטניה (1.68 מטר). 
באליפות אירופה שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1950 זכתה אוסטרמייה בשתי מדליות ארד בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 11.7 שניות ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.37 מטר. נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום רביעי, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 41.22 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 48.5 שניות.
מוחמד חוסיין

מוחמד אחמד חוסיין (בערבית: محمد أحمد حسين) הוא המופתי של ירושלים מאז יולי 2006. חוסיין מונה על ידי מחמוד עבאס, יו"ר הרשות הפלסטינית במקומו של השייח' עכרמה צברי, שכיהן בתפקיד מאז 1994 ופוטר על ידי עבאס. קודם לכן שימש חוסיין אימאם במסגד אל-אקצא.

דעותיו

בראיון שנתן שלושה חודשים לאחר מינויו הצדיק חוסיין את השימוש בפיגועי התאבדות נגד יהודים. בדרשותיו טען כמה פעמים כי מסגד אל-אקצה מאוים על ידי היהודים והזהיר מפני הניסיון לייהד את כותל 'אל-בוראק' (הכותל המערבי), הנחשב לדבריו חלק מההקדש המוסלמי.
ביולי 2015 הגדיר מחבלים הכלואים בישראל על פעילות טרור כ"קדושים" וקבע כי יש "חובה דתית ולאומית" של כלל החברה הפלסטינית לתמוך בהם.
ביולי 2017 לאחר הפיגוע בהר הבית התקינה משטרת ישראל מגנומטרים בכניסות להר הבית. בתגובה הוציא חוסיין פסק הלכה (פתווה) האוסר על כניסת מוסלמים להר כל עוד הבידוק הביטחוני נמשך.
יחידה מעורבת (סדרת טלוויזיה)

נושא הסדרה

הסדרה עוקבת אחר השירות המשותף בגדוד אריות הירדן, אחד מתוך ארבעת הגדודים המעורבים בצה"ל במהלך תקופת הכשרתו והעלאתו לקו בשירות הסדיר.
הסדרה מתעדת מקרוב את תהליך השירות המעורב, עוסקת בשוויון מגדרי ובאופן ביטויו בשטח. תמהיל הדמויות בסדרה מורכב מחמישה בנים וחמש בנות מכל קצוות הארץ, שונים ומגוונים בעלי אג'נדות שונות. כל דמות בסדרה מביאה למסך את עולם הערכים שלה יחד עם קונפליקט אישי המעלה בטירונים סימני שאלה במסגרת הצבאית ומחוצה לה. על הטירונים ממונה סגל המפקדים ומפקדת מחלקה אחת, רגישה ונחושה להנחיל לחייליה את מורשת הגדוד ואת חשיבות השירות המעורב.
הגבהה

ביהדות, הגבהה היא נוהג הנעשית כחלק מקריאת התורה ובמהלכה מרימים לגובה את ספר ספר התורה בעודו פתוח, על מנת שכל הציבור יוכל לראות את מקום הקריאה.

מקור

המנהג מוזכר לראשונה במסכת סופרים: "ואחר כך מגביה את התורה למעלה...מיד גולל ספר תורה עד שלשה דפין, ומגביהו ומראה פני כתיבתו לעם העומדים לימינו ולשמאלו, ומחזירו לפניו ולאחריו, שמצוה לכל אנשים ונשים לראות הכתוב ולכרוע ולומר, וזאת התורה אשר שם משה לפני בני ישראל".

זמן ההגבהה

הספרדים ומיעוט מהאשכנזים (למשל בצפת), נוהגים להגביה את הספר לפני קריאת התורה, ואילו רובם של האשכנזים בסיומה. ערוך השולחן מציין (אורח חיים קמ"ז ט), כי בזמן התלמוד ההגבהה הייתה לפני הקריאה. במנהג האיטלקי, במחזורים הישנים מופיע הגבהה לאחר קריאת התורה, אבל ממחזור שד"ל ואילך מופיע לפני קריאת התורה, וכן נוהגים היום.

דרך ההגבהה

המגביה את הספר מרימו כשהוא פתוח ברוחב של שלוש עמודות, ובאופן שתחתית הספר תהיה בערך בגובה כתפיו, כך שיראה לכל אנשי מקום התפילה, והוא מזיז את גופו על ציר (של כ-90 מעלות) לימינו ולשמאלו, כדי שרוב האנשים במקום התפילה יוכלו לראות את הכתוב, ולא רק האנשים שמאחוריו.
בשל כובדו היחסי של ספר תורה, נוהגים לתת את ההגבהה על פי רוב לאנשים שידועים בחוסנם הגופני. זאת על אף שלמעשה הגבהה יכולה להתבצע כמעט על ידי כל אדם, באמצעות טכניקת הרמה מתאימה (שימוש בעקרון המנוף) כמו כן, נהוג כי מכבדים אדם חשוב בהגבהה, מה שאין כן בגלילה, שבה נהוג לכבד אדם פשוט או ילד, וערוך השולחן תמה על כך מפני שבתלמוד כתוב כי עיקר השכר הוא על הגלילה (ערוך השולחן אורח חיים קמז ט).
בזמן ההגבהה המתפללים נוהגים להצביע על מקום הקריאה בתורה ולומר את הפסוק "וְזאת הַתּורָה, אֲשֶׁר שָׂם משֶׁה לִפְנֵי בְּנֵי יִשְׂרָאֵל: " (דברים, ד', מ"ד). ערוך השולחן מציין "ומי שמסתכל היטב בהאותיות כראוי – יגיע לו אור גדול אם ראוי לכך".
ישנו הבדל בצורת ההגבהה בין ספר תורה אשכנזי לספרדי. בעוד שבאשכנזי המגביה מחזיק את המוטות בתחתית הספר ומרימו כשהכתב ניצב לנגד עיניו, כך שהקהל שמאחוריו רואה את הכתב, בספר תורה ספרדי שמושם בתיבת עץ, המגביה צריך לאחוז בדפנות התיבה, כאשר אחורי התיבה מופנה לעבר פניו, והכתב מופנה לקהל שעומד כנגדו. בשמחת תורה אצל האשכנזים נוהגים להגביה את ספר התורה בשיכול ידיים (בהצלבה) ופתיחתן תוך כדי הגבהה, כך שספר תורה מוגבה עם פניו למול הקהל.
אצל האשכנזים לאחר ההגבהה המגביה מתיישב על הספסל שלאחוריו, ומתבצעת גלילת הספר בידי מתפלל נוסף, ואילו אצל הספרדים המגביה מניח אותו על התיבה, כדי להתחיל בקריאה.
סידי טל

ביוגרפיה

טל נולדה בעיר צ'רנוביץ, אז בתחומה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביה, לייב בירקנטל, היה אופה.
היא החלה לשיר בעודה לשיר. ב-1926, כשהייתה בת 14 היא הכירה את הבמאית של התיאטרון היידי בצ'רנוביץ שרה קנר, האחרונה נתנה לטל הזדמנות והיא הופיעה באופרטה שולמית. שנתיים לאחר מכן היא עברה לבוקרשט והופיעה שם בתיאטרון יהודי, יותר מאוחר עברה ליאשי וגם שם הופיעה בתיאטרון יהודי. היא שיתפה פעולה עם במאי נודע יעקב שטיינברג.
עם התגברות אנטישמיות ברומניה בסוף שנות השלושים היא כמעט נהרגה בזמן הצגה בתיאטרון של טימישוארה וחזרה לעיר הולדתה, צ'רנוביץ ב-1938. ב-1940 צ'רנוביץ הפכה לחלק מברית המועצות וטל הצטרפה אל התיאטרון היהודי בקישינב.
עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות טל התפנתה לטשקנט והשתלבה שם בתעשיית הקולנוע, כמו כן הופיעה בפני החיילים. בקיץ 1945 היא חזרה לצ'רנוביץ. ב-1946 היא ובעלה פנחס פליק החלו לעבוד בתיאטרון הפילהרמוני של צ'רנוביץ, טל בתור שחקנית, ואילו בעלה בתור סגן-מנהל התיאטרון. נושא השואה היה בולט מאוד ביצירתה.
פליקס אלוש

פליקס אלוש (בצרפתית: Félix Allouche; ‏17 במרץ 1901 – 6 ביולי 1978) היה פעיל ציוני ואחד העיתונאים היהודים הבולטים בתוניסיה במחצית הראשונה של המאה ה-20.

קורות חיים

אלוש נולד בספאקס שבתוניסיה. הוא היה עורך העיתון המקומי Dépêche Sfaxienne, הקים מועדון ציוני בשנת 1919, וב-1929 החלו להתרקם קשריו עם זאב ז'בוטינסקי, מנהיג התנועה הרוויזיוניסטית. בשנת 1924 ייסד את השבועון היהודי-רוויזיוניסטי Le Reveil Juif (יקיצת היהודים ), וב-1933 ייצג את תוניסיה בקונגרס הציוני העולמי שהתקיים בפראג וקצר שבחים על הופעתו. ב-1934 התמנה לעורך הראשי של Tunis Soir, אשר נקט קו ציוני מיליטנטי; סייע גם ביסודו של השבועון הציוני La Vie Juive (החיים היהודיים). במהלך מלחמת העולם השנייה, הצטרף לגורמי ההתנגדות ושימש מאוחר יותר ככתב בתוניס לעיתונים באירופה ובאמריקה. הותקף רבות על ידי העיתונות התוניסאית הארצית, ולאחר ניסיון התנקשות של תנועה ערבית לאומית קיצונית "דוסטר" ב-1952, עלה לישראל ב-1956.
נפטר בתל אביב ב-6 ביולי 1978.
קיאניט

שימושי הקיאניט

השימושים העיקריים בקיאניט הם לייצור חומרים חסיני אש ומוצרי קרמיקה כולל אביזרי אינסטלציה וכלי אוכל מפורצלן, מבודדים חשמליים וחומרי ליטוש. בקיאניט נעשה שימוש גם כאבן חן אם־כי שימוש זה מוגבל בשל תכונת האנאיזוטרופיות והפצילות המושלמת במישור האורך. כמו רוב המינרלים, הקיאניט נמכר לאספנים.

שמות נוספים

לקיאניט יש כמה שמות נוספים, ביניהם: דיסתן (disthene), מונקרודיט (munkrudite) וסיאניט (cyanite). קיאניט בגוון לבן־אפור קרוי גם ראאטיציט (rhaeticite).

זיהוי המינרל

הצבע הכחול והגבישים העמודיים המוארכים של הקיאניט הם בדרך כלל סימן ראשון לזיהוי המינרל. מינרלים נלווים מסייעים בזיהוי גם כן, בייחוד נוכחות של פולימורפים של סטאורוליט המופיע בדרך כלל יחד עם קיאניט. עם זאת, המאפיין המועיל ביותר לזיהוי הקיאניט הוא תכונת האנאיזוטרופיות שלו. המפתח לזיהוי קיאניט הוא אם לדגימה מסוימת יש קשיות אחת בכיוון אחד וקשיות אחרת בניצב לה.
FN Herstal

Fabrique Nationale d'Herstal (בצרפתית: המפעל הלאומי של הרסטל) או בראשי תיבות: FN Herstal, הוא יצרן כלי נשק בהרסטל, בלגיה.
החברה מייצרת (באמצעות חברת-בת אמריקנית) את רובה הסער הנפוץ M-16, ה-FN HP ואחרים.
המפעל הראשון נוסד בשנת 1889 בעיר הרסטל, ליד לייז' בבלגיה. כיום (נכון ל-2010) החברה מעסיקה כ-3,000 עובדים.
אות מלחמת לבנון השנייה

משמעות הצבעים באות

האות שואב השראה מעיצובו של אות מערכת שלום הגליל (מלחמת לבנון הראשונה)] אדום כדם הנופלים, כתום לסימול העורף שנפגע בלחימה (כתום הוא צבעו של פיקוד העורף), ירוק אדום ולבן לסימול דגל לבנון ועץ הארז, כחול ולבן כצבעי דגל המדינה.
עד להוצאת אות זה, היו האותות עשויים מבד. בעת חלוקת האות הוחלפו כלל האותות לסיכות עשויות מתכת בציפוי אמייל, קיימים חיילים רבים הטוענים שבשל כך האות לא אסתטי.

ביקורת על האות מצד לוחמים בצה"ל

בתקשורת הישראלית החלו להופיע דיווחים על רגשות מעורבים של לוחמים בצה"ל, ביחס לאות. גם בפורומים אינטרנטיים שונים ניתן ביטוי לסלידה של לוחמים מהאות, מטעמים הנעים בין ניהולה הכושל של המלחמה לאי הצדק שבחלוקה גורפת של האות לכלל חיילי צה"ל ללא קשר למעורבותם בלחימה.
בתגובה רשויות הצבא הודיעו שיחייבו את מקבלי האות לענדו ואף יעמידו למשפט חיילים שיתפסו מהלכים עם מדי א' ללא האות.
בשנת 2008 החזיר חבר הכנסת לשעבר מוסי רז את אות המלחמה שקיבל עם סיום שירות מילואים ביחידתו. רז כתב לראש הממשלה אהוד אולמרט כי זו הייתה מלחמה מיותרת שגרמה לפגיעה ולהרג בחיילים ובאזרחים, וכי החזרת האות אולי תזכיר לאולמרט למנוע את המלחמה הבאה .
חביב נורמגומדוב

ביוגרפיה

חביב נורמגומדוב נולד בשנת 1988 בכפר סילדי שבחבל צומאדין (בדאגסטן, שבדרום רוסיה). מאז הילדות התאמן תחת הדרכתו של אביו, עבדולמנאפ נורמגומדוב (שהיה מאמן צבאי לג'ודו וסמבו). הוא החל להתאמן באמנויות לחימה בגיל שמונה. בגיל 15 החל להתאמן בג’ודו ובגיל 17 בסמבו. בשנת 2008, בגיל 20, עשה הסבה ל-MMA ועשה את הבכורה שלו כשתוך חודש אחד בלבד הגיע למאזן 4 ניצחונות ללא אף תבוסה. בשנת 2012 החל להלחם במסגרת ה-UFC ובמהלך שהותו בארצות הברית, התאמן בחדרי הכושר של AKA  (האקדמיה האמריקאית לקיקבוקסינג) בהדרכתו של חוויאר מנדס, בסן חוזה. הוא אווארי במוצאו.

מקגרגור נגד נורמגומדוב

ב-6 באוקטובר 2018 התמודד נורמגומדוב נגד קונור מקגרגור האירי בהיכל T-Mobile בלאס וגאס. הקרב הוכרע בכניעה בסיבוב הרביעי על ידי נורמגומדוב באמצעות מניפולציה על הצוואר (neck crank), ובכך נותר בלתי מנוצח, עם מאזן קרבות של 27:0. בסוף הקרב התעוררה באולם מהומה לאחר שקמגרגור דבר על הדת של חביב בצורה מבזה, משפחתו ועל מוצאו נורמגומדוב קפץ מעל זירת האוקטגון אל עבר אחד המדריכים של מקגרגור ותקפו. באותו רגע גם חבריו המתאבקים של נורמגומדוב קפצו מהאולם אל תוך הזירה ותקפו את מקגרגור. בעקבות זאת, סירב נשיא ה-UFC דיינה ווייט להעניק לנומגומדוב את חגורת האליפות בזירה מחשש שהדבר יוביל להתפרעויות אוהדים באולם. כמו כן הוסיף ווייט לאחר הקרב כי הוא נגעל מהתקרית וכי חבריו של חביב אשר תקפו את מקגרגור לעולם לא ילחמו שוב ב-UFC, כמו כן הוסיף כי הם נעצרו על ידי המשטרה אך שוחררו לאחר שמקגרגור סירב להגיש תלונה נגדם. בנוסף, ועדת האתלטיקה של מדינת נבדה החרימה לאחר הקרב את הכספים שאמור היה נורמגומדוב לקבל כתוצאה מהשתתפותו בקרב, וזאת עד לסיום חקירת התקרית וקבלת החלטה בנוגע לטיפול בה. מספר ימים לאחר האירוע הודיעה ועדת האתלטיקה של מדינת נבדה כי נורמגומדוב ומקרגור מושעים לעשרה ימים עד לקבלת החלטה בעונשם. מספר ימים לאחר התקרית פרסם נורמגומדוב בחשבון האינסטגרם שלו איום לעבר ה-UFC ונשיא ה-UFC דיינה ווייט כי במידה וחברו של נורמגומדוב זוביירה טוקוגוב, אשר לקח חלק בתקרית, יפוטר מה-UFC, הוא יעזוב גם כן. יש לציין שתקרית זו התרחשה על רקע של תקרית אחרת שהתרחשה באפריל 2018 במערכה חבריו של קונור מקגרגור לרבות ארטיום לובוב תקפו את הצוות של חביב נורמגומדוב. תקרית זו הסתיימה בדיון משפטי.

חייו האישיים

נורמגומדוב נשוי. ביוני 2015 נולדה לו בת, ובדצמבר 2017 — בן. ב-2016 הקים את קבוצת "עיטי MMA" יחד עם זיאווידין מוחמדוב.
נבל (קבוצת כוכבים)

כוכבים מעניינים

α בנבל (וגה) הוא הכוכב השני בבהירותו בחצי הכדור הצפוני (אחרי ארקטורוס) והחמישי בכל כיפת השמיים.  סיווגו הוא A0 V, ומרחקו מכדור הארץ הוא 25.3 שנות אור. וגה היה הכוכב הראשון שצולם. וגה יחד עם הכוכבים דנב ואלטאיר יוצרים משולש גדול ובולט המכונה משולש הקיץ.
β בנבל (שליאק) הוא כוכב משתנה. בהירותו 3.45 וסיווגו B8 II. על שמו נקראת קבוצה של כוכבים כפולים לוקים. 
γ בנבל (סולפאה) היא מערכת מרובת כוכבים. הכוכב הראשי בה הוא בעל בהירות 3.24 וסיווג B9 II.
δ בנבל הוא כוכב כפול המורכב מכוכב כחול-לבן בעל בהירות 6 וענק אדום משתנה באופן מחזורי למחצה שבהירותו נעה בין 4 ל-5.
ε בנבל הוא כוכב מרובע (ידוע גם ככוכב הכפול הכפול, משום ששני המרכיבים הבהירים יותר הם בעצמם כוכבים כפולים), בעל זמן מחזור של 1165 שנות ארץ.
ζ בנבל הוא כוכב כפול שניתן לראות את מרכיביו בנפרד באמצעות משקפת.
RR בנבל הוא כוכב אבטיפוס לסוג של כוכבים משתנים שנקראים משתני RR בנבל.

גרמי שמיים עמוקים

M56 הוא צביר כדורי מפוזר, במרחק של בערך 32,900 שנות-אור, בקוטר 20 שנות אור בערך. בהירותו הנראית: 8.3.
M57 היא ערפילית הטבעת, אחת הערפיליות הפלנטריות הידועות ביותר. בהירותה המשולבת 8.8. מעריכים שכיום אנו רואים אותה כבת 6,000-8,000 שנים.

מיתולוגיה

מפות ישנות מראות ציפור (בדרך כלל נשר) במיקום הקבוצה, שמאז ימי קדם הקבוצה נחשבה דומה לכזו. ככזו, יחד עם קבוצות אחרות במזל קשת, (ברבור ו-נשר),ייתכן שקבוצת נבל היא חלק מהאגדה על הציפורים הסטימפאליות, משתים עשרה המטלות של הרקלס.
אם לוקחים בחשבון קווים כמעט מקבילים של כוכבים במרכז קבוצת הכוכבים, הקבוצה מזכירה נבל, וכך בהדרגה קבוצת נבל עברה מדימוי לנשר לדימוי לנבל. בפרק זמן מסוים היא אפילו נחשבה לנשר מחזיק נבל. כנבל, הקבוצה קושרה לנבל שבו ניגן אורפאוס, ואיתו הצליח להקסים את האדס, ושמוקם בשמיים עם מותו.
אנאפוליס

היסטוריה

מרילנד הייתה מושבת הכתר הראשונה בעלת זיכיון שהבטיח חופש דת, סובלנות דתית לבני כל הדתות (הנוצריות) וחופש פולחן, בנוסף לזכויות אזרחיות וחקיקה מקומית נפרדת. חופש הדת יוצא הדופן משך למרילנד פוריטנים מווירג'יניה, וקווייקרים ואף לותרנים מהמושבות ההולנדיות בקאריביים.
אנאפוליס הוקמה ככפר קטן בשנת 1649, על ידי מתיישבים נוצרים פוריטנים שעזבו את מדינת וירג'יניה. בשנת 1708 הוכרזה אנאפוליס כעיר והוכרה כעיר הבירה של מדינת מרילנד.
בשנת 1783, לאחר החתימה על חוזה פריז, שימשה כעיר הבירה הזמנית של ארצות הברית, במשך כשנה. בשנת 1845 נוסדה בה האקדמיה הימית של ארצות הברית.
מאמצע שנת 2007 ועד אמצע שנת 2008, ציינה אנאפוליס את חגיגות ה-300 להכרזתה כעיר.

אקלים

האקלים באנאפוליס הוא אקלים סובטרופי גשום, שבו מחולקים המשקעים שווה במשך כל עונות השנה. עונת הקיץ חמה, אולם החורפים ממוזגים יחסית, עקב זרמים חמים ממפרץ צ'ספיק הסמוך.
מספר פעמים פגעו בעיר הוריקנים חזקים. בשנת 1954 פגע בעיר הוריקן הייזל , שגרם לנזק רב. בשנת 2003 פגע בעיר הוריקן איזבל  שגרם לשיטפונות עזים בעיר. במספר מקומות בעיר הגיעו המים לגובה 2.30 מטר, וגרמו לנזקים רבים לעיר, שחלקם טרם שוקמו.
תחנת הרכבת התחתית יוסטון סקוור

היסטוריה

התחנה נפתחה בתחילה בשנת 1863 כתחנת "גאוור סטריט" על ידי חברת הרכבת התחתית MR. והייתה תחנת הרכבת התחתית הראשונה בעולם. בשנת 1864 ניתן האישור לבנות קו רכבת תחתי בין תחנת יוסטון לצ'רינג קרוס, המחברת בין תחנות הרכבת המרכזיות בכל צד של העיר. לאחר שינוי שם של חברת הרכבת המרכזית של לונדון בשנת 1870, קיבלה החברה אישור כדי לבנות תחנות בצד הצפוני של המנהרה של חברת MR כדי לספק מעבר חילופי בין שני הקווים; עם זאת, חברת ה- LCR לא הייתה מסוגלת לגייס מימון לבניית הקו שלה והתוכנית ננטשה בשנת 1874.
את שמה הנוכחי קיבלה התחנה רק ב -1 בנובמבר 1909. בשלהי שנת 2006 נפתחה הכניסה החדשה בצד הדרומי של רחוב יוסטון שהחליפה את הכניסה הישנה. כניסה נוספת נבנתה גם בצד הצפוני של כביש יוסטון. בשנת 2011, שתי מעליות חדשות המקשרות את הרציפים המערביים לרחוב נפתחו. מעל המעליות נפתחה כניסה מודרנית חדשה.
ראדומסק

יהודים ברדומסק

בשנת 1643 אסר המלך הפולני ולדיסלב IV על יהודים להתגורר בעיר. היהודים התיישבו בכפר שכן בשם Bugaj. כמו בערים אחרות, הם עסקו במסחר בעיר, אבל בערב היו צריכים לעזוב אותה. בראשית המאה ה-19, אוחד הכפר עם העיר, אך יהודים המשיכו לגור רק בשטחי הכפר לשעבר. בשנת 1827 הגיע מספר התושבים בעיר לכאלף ושמונה מאות, מתוכם שלוש מאות ושבעים יהודים. האיסור לישיבת יהודים נשאר בתוקף עד לשנת 1862, אז החלו יהודים להתיישב גם בחלקי העיר האחרים. אוכלוסיית היהודים מנתה מעל 5,000 איש (41% מהתושבים) בשנת 1897.
בשנת 1921 היו ברדומסקו 18,732 תושבים, 7,774 מהם יהודים. בבחירות למועצת העיר בדצמבר 1927 נבחרו 8 יהודים מתוך 24 חברי מועצה.
בגלל היערות הרבים בסביבת העיר, התפרנסו רבים מהתושבים ובכללם היהודים מתעשיית רהיטים ומוצרי עץ.
בהיסטוריה היהודית נודעה העיר בשל חסידות ראדומסק.
אחת המשפחות היהודיות המפורסמות בעיר הייתה משפחת גרינשפן. הוריו של הרשל גרינשפן היו ילידי העיר.

הקהילה היהודית בשואה

רדומסקו הופצצה מהאוויר כבר ב-1 בספטמבר 1939, הגרמנים נכנסו לעיר ב-3 בספטמבר.
ב-12 בספטמבר 1939 אספו הנאצים את הגברים היהודים בכיכר השוק. הם אולצו, תוך הכאות בשוטים, לכסות בידיהם תעלות שנחפרו קודם המלחמה כהגנה בפני טנקים גרמניים. הגרמנים השכיבו את היהודים במשך שעות בכיכר תוך איום לירות במי שיזוז. מאוחר יותר, הובלו היהודים לנחל רדומקה והוכרחו לייצר בגופם גשר בעוד אחרים צועדים על "הגשר החי" מגדה לגדה. מקצת היהודים הוכנסו לדוודי מים והושארו שם עד שלא יכלו לנשום.
בשני מקרים, בספטמבר ובנובמבר, נדרשו היהודים לשלם כופר לאחר שכמה מנכבדי הקהילה נתפסו כבני ערובה.
גטו רדומסקו היה השני שהוקם בפולין. ב-20 בדצמבר 1939 הודיעו הגרמנים כי תוך יום אחד נדרשים היהודים להיכנס לתוכו. בהמשך קלט הגטו גם פליטים מלודז וישובים אחרים ברכבות. הפליטים הוסעו מספר ימים ללא מזון והגיעו באפיסת כוחות לתחנת הרכבת ברדומסקו. אנשי היודנראט היו צריכים להוריד אותם על כפיים מהרכבות ולסחוב אותם לגטו.
ב-12 בנובמבר 1939 נצטווה יו"ר הקהילה, משה ברגר, להקים יודנראט. במאי 1941 החליף אותו ויקטור גוטשטט בתפקיד היו"ר. אנשי היודנראט הקימו בין היתר מטבח ציבורי. בגטו הוקם גם, בתמיכת היודנראט, בית יתומים ובו כשישים ילדים בני 3-6.
תושבי הגטו סבלו התעללויות, עבודות כפייה ומשלוחים לאושוויץ ולמחנות כפייה. בגטו רדומסקו התרחשו 2 אקציות: הראשונה ב-9-12 באוקטובר 1942. האקציה כללה כ-10,000 מיהודי הגטו וכן 4000 יהודים שהגיעו באותם ימים מפשדבוז'. הם נשלחו ברכבות לטרבלינקה. בגטו נותרו 321 יהודים, בכללם 7 מאנשי היודנראט, אנשי המשטרה היהודית, 8 רופאים ורופאי שיניים וכן בעלי מקצוע שונים. בחודשים לאחר מכן, רוכזו בגטו יהודים מכפרים ועיירות בסביבות העיר. ב-6 בינואר 1943, נשלחו כ-4,500 יהודים לטרבלינקה. בתום האקציה השנייה, החלו הגרמנים ועוזריהם לצוד יהודים שהסתתרו בגטו. מאות מהם נרצחו ונקברו בבית הקברות היהודי.
טרייסי לטס

ראשית חייו

לטס נולד בטלסה אוקלהומה. אמו היא הסופרת בילי לטס ואביו הוא דני לטס. ללטס שני אחים. הוא גדל בדוראנט, אוקלוהומה.
לאחר סיום לימודיו בתיכון עבר לעיר דאלאס. בגיל 20 עבר לשיקגו ושיחק במשך 11 שנים ב"תיאטרון סטפנוולף" ובתיאטרון "Famous Door".
בשנת 1991 כתב את המחזה "קילר ג'ו". המחזה הוצג נכון לשנת 2003 ב-15 במדינות וב-12 שפות שונות.

תיאטרון

מסוף שנות ה-80 ועד סוף העשור הראשון של המאה ה-21, שיחק לטס במחזות רבים ב"תיאטרון סטפנוולף". הוא כיכב במחזה "הפיאסקו בלפין אז'יל" שנכתב על ידי סטיב מרטין.
טרייסי הוא מחזאי שכתב כ-10 מחזות. מחזהו המוכר ביותר אוגוסט:מחוז אוסייג' שוחק בתיאטרון סטפנוולף בחודשים יוני-אוגוסט 2007. בברודוויי הוצג המחזה ב"תיאטרון אימפריאל" וב"תיאטרון מיוזיק בוקס". המחזה שוחק בברודוויי במשך 648 הצגות עד יוני 2009. לטס קיבל עבור מחזה זה את פרס פוליצר לדרמה לשנת 2008. המחזה זכה בחמישה פרסי טוני, לרבות פרס המחזה הטובה ביותר.
המחזה "Man From Nebraska" שכתב היה מועמד לזכייה בפרס פוליצר לדרמה בשנת 2004.
בשנת 2013 זכה בפרס טוני על משחקו במחזה "מי מפחד מוירג'יניה וולף? בתיאטרון סטפנוולף.

טלוויזיה

לטס השתתף בתפקידי אורח רבים בסדרות טלוויזיה בהן נמלטים, The District, "רפואה שלמה", פרופיילר, המשפט של איימי, המופע של דרו קרי, סיינפלד, מהדורה מוקדמת ושפץ ביתך.
בשנים 2013 - 2014 שיחק בעונה השלישית והרביעית בסדרה "הומלנד" כסנאטור אנדרו לוקהארט. עם צוות השחקנים בסדרה היה מועמד מטעם גילדת שחקני המסך לפרס אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2016 הצטרף לסדרה "גירושים", ושיחק בשלוש עונותיה.
בשנת 2018 צורף לטס לעונה השנייה של סדרת הדרמה "החוטאת" בתפקיד ג'ק נובאק.

קולנוע

לטס כתב תסריטים לשלושה סרטים על בסיס מחזות שכתב: סרט האימה הפסיכולוגי העצמאי "באג" בבימוי של ויליאם פרידקין (2006), "קילר ג'ו" (2011) אף הוא בבימויו של פרדקין, ואוגוסט מחוז אוסייג' (2013) בבימויו של ג'ון וולס.
בשנת 2015 שיחק בסרט "מכונת הכסף" בבימוי של אדם מקיי. בשנת 2016 שיחק בסרטים "ווינר דוג", בסרט "התפכחות" ו"אימפריום". שנה לאחר מכן שיחק בסרטים "The Lovers" בבימוי של עזאזל ג'ייקובס, העיתון בבימויו של סטיבן שפילברג שם גילם את פריץ ביבי, יו"ר דירקטוריון ה"וושינגטון פוסט" וליידי בירד בבימויה של גרטה גרוויג.

חיים פרטיים

בשנת 2013 נישא לטס לשחקנית קארי קון, שאותה הכיר בתיאטרון סטפנוולף. הוא שיתף איתה פעולה כשחקן בסרט העיתון. בשנת 2018 נולד בנם.
אימיפנם

מנגנון פעולה

עיכוב ייצור דופן התא של מגוון חיידקים. המבנה שלהם מקנה להם עמידות גבוהה במיוחד כנגד רוב הבטא-לקטמאזות.

עמידות

בחידקים גרם שליליים, לרוב מתפתחת עמידות דרך גישה מופחתת של התרופה לתא, החידק מייצר פחות OprD (החלבון בממברנה החיצונית שנקשר אליה).

תופעות לוואי

פריחה, במינונים גבוהים התקף פרכוסים (נדיר), פגיעה בתפקוד הכליות.