אה"מ ביגל

ההפלגה הראשונה

ב-7 בספטמבר 1825 הובאה "ביגל" אל מספנת הצי בווליץ' כדי להתקינה לייעודה החדש. העלות הכוללת של ההסבה הייתה 5,913 ליש"ט. מספר תותחיה הוקטן מעשרה לשישה והוסף לה תורן שלישי, אחורי, מה שהפך אותה לספינה מסוג בארק.
ב-22 במאי 1826 יצאה "ביגל" מפלימות' להפלגתה הראשונה יחד עם אה"מ "אדוונצ'ר" הגדולה ממנה (380 טון). משימתן הייתה עריכת סקר הידרוגרפי בחופי פטגוניה וארץ האש. הפיקוד הכולל על המשלחת נמסר לידי קפטן פיליפ פארקר קינג האוסטרלי, מפקד ה"אדוונצ'ר". על "ביגל" פיקד קפטן פרינגל סטוקס. 
באחד הקטעים הקשים יותר של ההפלגה, בחופיה הקודרים והשוממים של ארץ האש, נתקף קפטן סטוקס דיכאון עמוק. כשפקדו האוניות את פוארטו אמברה שבמצרי מגלן, הסתגר סטוקס בתאו למשך 14 יום, וב-2 באוגוסט 1828, לאחר שדיבר בהתרגשות יתרה על ההכנות להמשך ההפלגה, נטל את אקדחו וירה בעצמו. אחרי ארבעה ימים שבה אליו הכרתו ונדמה היה כי הוא מחלים, אך אז הידרדר מצבו וב-12 באוגוסט 1828 הוא נפטר. קפטן פארקר קינג מינה כמחליפו את לפטננט ו' ג' סקיירינג, הלפטננט הראשון של "ביגל", ושתי האוניות יצאו שוב לים והפליגו אל מונטווידאו. ב-13 באוקטובר נכנסה "אדוונצ'ר" אל ריו דה ז'ניירו לתיקונים והצטיידות. תוך כדי כך הגיע לנמל באה"מ "גנגס" סגן אדמירל סר רוברט אוטווי, מפקד תחנת הצי באמריקה הדרומית. הוא הורה להביא את "ביגל" לתיקונים בנמל מונטווידאו, ומסר כי בכוונתו למנות לה מפקד חדש. כשהגיעה האונייה לנמל, מסר את הפיקוד עליה לידי שלישו, לפטננט הדגל רוברט פיצרוי.
רוברט פיצרוי, האריסטוקרט בן העשרים ושלוש, הוכיח עצמו כמפקד מוכשר וסוקר דייקן. פעם גנבה קבוצת ילידים פואגיינים את סירת האונייה, ופיצרוי תפס אחדים מבני משפחותיהם והחזיק אותם באונייה כבני ערובה. בסופו של דבר נותרו על סיפונה של "ביגל" ארבעה מהם, שני גברים, נערה ונער, אשר האנגלים העניקו לו את השם ג'מי באטן. "ביגל" שבה לאנגליה עם ארבעת הפואגיינים ב-14 באוקטובר 1830.
תעלת ביגל, שמופתה ונסקרה במהלך הפלגה זו, נקראת על שמה של האונייה.

ההפלגה השנייה

פיצרוי קיווה כי הסקר באמריקה הדרומית יימשך תחת פיקודו, אך כשנתברר לו כי האדמירליות  חושבת לבטל את התוכנית, החל פועל להחזרת הפואגיינים לארצם בדרך אחרת. בסיוע דודו, שהיה בעל קשרים באדמירליות, מונה פיצרוי בסופו של דבר למפקד אה"מ "שאנטיקליר" שעמדה לצאת להפלגת סקר אל טיירה דל פואגו, אך בשל מצבה הרעוע הוחלט לשלוח במקומה את אה"מ "ביגל". ב-27 ביוני 1831 מונה פיצרוי למפקד "ביגל" יחד עם ג'ון קלמנס ויקהם וברתולומיו ג'יימס סאליבן כלפטננטים, וב-4 ביולי הוחזרה האונייה לשירות פעיל.
"ביגל" הובאה אל מספנת דבנפורט, שם נעשו בה תיקונים ושינויים נרחבים לקראת הפלגתה. הסיפון העליון שנזקק להחלפה פורק, ובעצת פיצרוי נבנה במקומו סיפון שהיה גבוה מקודמו ב-8 אינצ'ים (200 מ"מ) בחרטום וב-12 אינצ'ים (300 מ"מ) בירכתיים. האוניות מסוג צ'רוקי נודעו כ"ארונות מתים צפים" בשל כישורי השיט הגרועים שלהן ונטייתן לטבוע. הסיפון המוגבה והניקוזים שנוספו לו הקטינו את סכנת ההתהפכות והטביעה של האונייה עקב היקוות גלי הים שנשברו עליו בים הסוער. ציפוי תחתית האונייה בפחי נחושת הוסיף למשקלה עוד כחמישה-עשר טון. "ביגל" הייתה גם האונייה הראשונה שהותקן בה כליא הברקים המותאם לאוניות שהמציא ויליאם סנו הריס. פיצרוי לא חסך גם בציודה של האונייה, שכלל 22 כרונומטרים וחמישה סימפייסומטרים, סוג של ברומטר ללא-כספית שהמציא אלכסנדר איידי שפיצרוי העדיפו על פני הברומטרים הרגילים בשל קריאתו המדויקת יותר.‏‏
פיצרוי נזקק בהפלגה הראשונה למומחה לגאולוגיה, ובא אז לכלל החלטה כי אם יצא שוב למשלחת חקר דומה, ישתדל לקחת עמו אדם בקי בנושא זה בעוד הוא עצמו ושאר הקצינים יעסקו בהידרוגרפיה. הפיקוד על משלחת חקר באותה תקופה היה כרוך במתח נפשי ובבדידות, כפי שהוכיחה התאבדותו של קפטן סטוקס, כמו גם התאבדות דודו של פיצרוי עצמו, וייקונט קסלריי, בשל לחץ העבודה הבלתי פוסקת. נסיונותיו למצוא חבר שיתלווה אליו לא צלחו, והוא ביקש מחברו והממונה עליו, קפטן פרנסיס בופור, שיחפש עבורו ג'נטלמן חוקר טבע, המוכן להצטרף על חשבונו להפלגה כנוסע ולשמש לו בן לוויה. האדם שנבחר בסופו של דבר  לתפקיד היה צ'ארלס דרווין, ג'נטלמן צעיר שלמד באותה תקופה לקראת סמיכתו לכומר כפרי.
"ביגל" אמורה הייתה לצאת למסעה ב-24 באוקטובר 1831, אך ההכנות התעכבו וההפלגה נדחתה עד דצמבר. היא ניסתה לצאת לים ב-10 בדצמבר, אולם נאלצה לשוב בשל מזג אוויר סוער. בבוקר ה-27 בדצמבר עזבה לבסוף "ביגל" את מקום עגינתה בברן פול (Barn Pool), למרגלות הר אדג'קומב בצדו המערבי של מפרץ פלימות' (Plymouth Sound), ויצאה אל הפלגת חקר חלוצית שתיזכר לעד. לאחר שביצעה סקר נרחב באמריקה הדרומית, שבה האונייה דרך ניו זילנד, סידני והוברט טאון (6 בפברואר 1836) וב-2 באוקטובר 1836 נכנסה אל נמל פלמות' שבאנגליה.
דרווין ניהל יומן בו רשם את כל קורותיו בהפלגה. הוא ערך אותו מחדש ופרסם אותו כספר שכותרתו Journal and Remarks, שראה אור ב-1839 ככרך השלישי של הדוח הרשמי של המשלחת. יומן המסע המדעי זכה לתפוצה רבה ונדפס מחדש פעמים רבות ובשמות שונים, והוא מוכר כיום בשם "הפלגת האונייה ביגל" (The Voyage of the Beagle).‏

ההפלגה השלישית

שישה חודשים לאחר שובה, ב-1837, נשלחה "ביגל" תחת פיקודו של קומנדר ג'ון קלמנט ויקהם, מי שהיה לפטננט בהפלגה השנייה, למפות חלקים נרחבים של חופי אוסטרליה. עוזרו כסוקר היה לפטננט ג'ון לורט סטוקס, מי ששירת כפרח חובלים בהפלגתה הראשונה של "ביגל" וכחובל ועוזר-סוקר בהפלגתה השנייה. (לא היה לו כל קשר משפחתי עם פרינגל סטוקס.) הסריקה החלה בחוף המערבי של אוסטרליה, בין נהר סוואן (פרת' של ימינו) ונהר פיצרוי, ונמשכה בסריקת שני החופים של מצר בס בפינה דרום-מזרחית של היבשת. כדי לסייע ל"ביגל" בפעולות הסריקה במצר בס, צורפה אליה הקאטר הקולוניאלית "ונסיטרט" (Vansittart) מוון דיימנ'ס לנד (טסמניה). היא הושאלה על ידי סר ג'ון פרנקלין, מושל טסמניה, והפיקוד עליה נמסר לידי צ'ארלס קודרינגטון פורסיית', רב החובלים של הספינה. במאי 1839 הפליגו שתי האוניות צפונה כדי לסקור את חופי ים אראפורה ממול טימור. במרס 1841, לאחר שוויקהם חלה ונאלץ לעזוב, נמסר הפיקוד על "ביגל" לידי לפטננט ג'ון לורט סטוקס, אשר המשיך את מלאכת הסקר. ההפלגה הסתיימה ב-1843.
ויקהם וכמוהו גם סטוקס לאחר שקיבל את הפיקוד העניקו שמות למקומות רבים לאורך החופים אותם סרקו. רבים מן המקומות נושאים את שמותיהם של אנשים מפורסמים ואחדים של אנשי האונייה. ב-9 באוקטובר 1839 קרא ויקהם את פורט דרווין (Port Darwin), שנתגלה ראשון על ידי סטוקס, על שם חברו לאונייה במסע הקודם - צ'ארלס דרווין. השניים נזכרו בו כאשר גילו במקום אבן חול דקת גרגר חדשה. יישוב שנוסד במקום הפך ב-1869 לעיר בשם פלמרסטון, אשר ב-1911 הוחלף שמה לדרווין.

שנות שירותה האחרונות

ב-1845 הוסבה "ביגל" לספינת משמר נייחת (watch vessel) כמו אוניות רבות דומות לה שהוצבו בנהרות ובנמלים ברחבי אנגליה. היא נמסרה לידי שירות המכס והבלו כדי למנוע הברחות בחוף אסקס בנתיבי השיט מעבר לגדה הצפונית של שפך התמזה. האונייה עוגנה באמצעיתו של נהר רוץ', המהווה חלק מהסבך הרחב של נתיבי שיט וביצות הידועים בשם מערכת הנהרות המועדיים של נהר קרוץ' ונהר רוץ'. לאזור ימי גדול ממדים זה יש קו חוף מועדי באורך 243 קילומטרים, והוא מהווה חלק מקו החוף של אסקס שאורכו 565 קילומטרים, החוף הארוך ביותר בממלכה המאוחדת. שולי וסוחרי צדפות, שהתפרנסו מגידול צדפות באזור עגינתה של האונייה, תבעו ב-1851 את סילוקה של ספינת המשמר WV-7 (אה"מ "ביגל" לשעבר), מאחר שהיא חוסמת את הנהר ואת מצע הגידול של הצדפות. ברשומות הצי (Navy List) מ-25 במאי 1851 מצוין כי שמה הוחלף ל-Southend W.V. No. 7. ב-1870 נמכרה האונייה ל"האדונים מארי אנד טריינר" לגריטה.