ע'אדה א-סמאן

ע'אדה אחמד א-סמאן (בערבית: غادة السمان; ילידת 1942), סופרת, משוררת ממוצא סורי. נחשבת לאחת הסופרות הבולטות בתקופתה, לצד קולט ח'ורי ולילה בעלבקי. יצירותיה תורגמו ל-17 שפות.

חייה

ע'אדה א-סמאן נולדה בדמשק למשפחה בורגנית והיא קרובת משפחתו של המשורר הסורי הידוע ניזאר קבאני. אביה, ד"ר אחמד א-סמאן, סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת הסורבון בכלכלה פוליטית והיה נשיא האוניברסיטה הסורית ושר החינוך של סוריה. הוא היה איש ספר ואינטלקטואל, שהתעניין בעיקר בספרות הערבית הקלאסית. ע'אדה הושפעה ממנו רבות אחרי שאמהּ, סלמא רויחה, מתה בעודה ילדה. זה השתקף בהרבה אספקטים באישיותה ונתן גיוון לדרך החשיבה שלה, שבמהרה הביא להתנגשות עם החברה הדמשקאית השמרנית. תוצאת התנגשות זו הייתה הוצאתו לאור בשנת 1962 של מקבץ סיפוריה הראשון, נושא הכותרת "עיניך גורלי".
ע'אדה א-סמאן היא בוגרת אוניברסיטת דמשק לתואר ראשון בספרות אנגלית (1963), ומחזיקה תואר שני בתיאטרון האבסורד מהאוניברסיטה האמריקאית בביירות. היא עבדה כעיתונאית ובמהרה הפכה לכוכבת בתקופת הזוהר התרבותית בביירות.
א-סמאן התחתנה בסוף שנות ה-60 עם ד"ר בשיר אל-דאעוק, בעל בית ההוצאה לאור "דאר אלטליעה". נולד להם בן יחיד בשם חאזם. נישואים אלה הכו בתדהמה את חוג מכריהם בגלל השוני המהותי ביניהם מהאספקט האישי והרעיוני. אל-דאעוק היה נצר למשפחה מיוחסת בביירות ובעל נטיות "בעת'יסטיות" מוצהרות, בעוד שהיא הייתה ליברלית, ועל אף השוני ביניהם, ע'אדה תמכה בבן זוגה בזמן שלקה בסרטן ונאבק על חייו ונישואים אלה החזיקו מעמד עד יום מותו ב-2007. 
בשנת 1967, לאחר התבוסה הערבית במלחמת ששת הימים, כתבה א-סמאן מאמר נוקב ומפורסם בשם "נושא את קלוני ללונדון". א-סמאן נזהרה מהשימוש שנעשה במושגים מוחלטים בעולם הערבי המגבילים את החשיבה של האומה הערבית והמביאים עד כדי תרדמת אינטלקטואלית; אחד ממושגים אלה היה "נכסה" (תבוסת 67'). 
לאחר מכן הקימה ע'אדה א-סמאן בית הוצאה לאור משלה ("ע'אדה א-סמאן הוצאה לאור"), שבו קיבצה והוציאה את כל יצירותיה וגם קיבצה את כל מאמריה שלא פורסמו בכותרים אחרים לפני כן, תחת הכותר "יצירות לא גמורות" ותשעה ספרי שירה שכוללים בתוכם את ארכיב ע'אדה א-סמאן ה"לא מפורסם", המופקד באחת הכספות בבנק בשווייץ. בארכיון נמצאים, בין היתר, התכתבויות שהיו אמורות להתפרסם "במועד המתאים", בגלל החומרים הצהובים מעברה כאושיה חברתית תרבותית בחיי הלילה של ביירות בשנות השישים. במיוחד קשריה הרומנטיים עם נאסר אל-נשאשיבי, עיתונאי פלסטיני, והמשורר המנוח כאמל נאסר והתכתבויותיה עמם.
אחד האירועים, בשנת 1992, גרם לרעידת אמות הסיפים בחוגים הספרותיים והפוליטיים, כשאל-סלמאן פרסמה מכתבים רומנטיים שקיבלה מע'סאן כנפאני, אחת מאושיות התרבות הפלסטינית, מכתבים שמוענו אליה בשנות השישים בזמן שניהלה איתו רומן סוער וגלוי. בעקבות פרסום המכתבים הואשמה ע'אדה בחבירה למזימה כנגד הסוגיה הפלסטינית. 
נכון לשנת 2014, חיה ע'אדה בפריז ועדיין כותבת טור שבועי (פינת "רגע של חופש") בעיתון אלחואדית', אחד העיתונים הערביים הרואים אור בלונדון. היא עומדת בתוקף בסירובה לנהל כל ראיון טלוויזיוני, סירוב שהחל באמצע שנות ה-70 כשגילתה שהמראיינת שלה בטלוויזיה המצרית לא קראה ולו אף אחת מיצירותיה.

השכלתה וספרותה

עקב כך, יצא לאור ב-1965 מקבץ הסיפורת השני, "אין ים בבירות". לאחר מכן עקרה לאירופה ושימשה ככתבת ברוב בירות אירופה. היא לא זנחה את המפגש התרבותי עם תרבות המערב, בעיקר את הספרות שסייעה לגבש את זהותה וייחודה הספרותי, שהתבטא במקבץ השלישי שהוציאה בשנת 1966 תחת השם "ליל הזרים", שזכה ביקורת חיובית מגדול המבקרים, מחמוד אמין, שהכיר בייחודיות שלה. על אף גישתה הליברלית-מערבית, נטתה א-סמאן מדי פעם לאידיאלים סוציאליסטים, שהיו די פופולריים לתקופה בערים ברחבי העולם הערבי, ואף ביקרה בעדן שבתימן בתקופה המרקסיסטית וכתבה על כך מאמרים.
בשנים אלה א-סמאן לא פרסמה דברים, אך התקרבה יותר לבעיות החברתיות וחיברה כתבות עיתונאיות.
ב-1973 חיברה את הקובץ הרביעי תחת השם "פרידת הנמלים הישנים", קובץ שנחשב] לאחד החשובים והמעמיקים בקבציה, שבו תיארה את דילמת האינטלקטואל הערבי - הפער בין הגותו להתנהגותו.
בסוף שנת 1974 הוציאה את הנובלה "ביירות 75", שבה תיארה את הדיכוטומיה בין הראייה "הוורודה" של ביירות כ"שווייץ של המזרח התיכון", לבין ביירות "השחורה" והמעוותת. נובלה זאת הייתה מעין נבואה למלחמת האזרחים העקובה מדם שפרצה חודשים ספורים אחרי פרסומה. 
ב-1977 הוציאה א-סמאן את "סיוטי ביירות" וב-1986 את "ליל המיליארד". ב"נשף תחפושות למתים" (2003) שבו חזרה וניבאה עד כמה המצב בלבנון נפיץ.

כתיבתה הספרותית

מין ויחסי מין שימשו רק בהקשר הספרותי והדרמטי ביצירתה, וההתייחסות אליו הייתה ברמזים, ללא הסחפות לפורנוגרפיה. לדוגמה, בסיפור על "ליל המיליארד" מתארת א-סמאן את האימפוטנציה שהייתה מנת חלקו של גיבור הסיפור, כעין אלגוריה למצבו של האינטלקטואל הערבי וחוסר יכולתו לעמוד מול המשטרים הריאקציונרים והתמוטטותו של החלום הערבי
סגנונה הספרותי מתאפיין בזרם התודעה בשילוב מקטעי וידאו-טייפ עם נגיעות פואמיות מיוחדות שלה. נכתבו עליה ביקורות רבות במגוון שפות. חלק מתרגומים אלה זכו להצלחה מסחרית מסחררת.