google/wiki40b huggingface dataset:
דב בער פרידמן

קורות חייו

דב בער היה בנו השלישי של האדמו"ר המפורסם ישראל פרידמן מרוז'ין. נישא לשיינדל, בתו של האדמו"ר מרדכי מצ'רנוביל. ב-1851, לאחר פטירת אביו, החל לכהן כאדמו"ר בעיר חוש, ברומניה. בהמשך עבר לסקולן (Sculeni) ולאחר מכן ללאובה (Leova). בשנים 1866 - 1869 עבר משבר בעקבות מות אחיו רבי נחום, והועבר לצ'רנוביץ וקול קורא שכתב התפרסם בעיתונות התקופה. כעבור ששה שבועות עבר מרצונו החופשי לגור אצל אחיו בסדיגורה, בד בבד פרסם קול קורא על כי הוא נאמן ליהדות ולמורשת אבותיו וכי הוא חוזר בתשובה. משלב זה לא קיבל יותר חסידים וחי בבית אחיו עד פטירתו כעבור שש שנים.
פרשת חייו של רבי דוב בער הביאה להתעניינות רבה, שחרגה אל מחוץ לגבולות החסידות. דב בער היה אדם משכיל ואמרותיו, שכונסו בספרי חסידות בית רוז'ין, מסמנות נטייה לעסוק במחקר. 
עם מות אחיו זה, ב-1869, החלו להסתמן אצל רבי דב בער סימני דיכאון קלים. בפרק זמן זה, ניהל שיחות תאולוגיות עם פקיד הדואר המקומי שהיה נוצרי. רבי דוב בער נהנה משיחות אלו, בעיקר על רקע העובדה שהחסידים, שהיו נוהרים אליו מכפרי הסביבה, כמעט לא נתנו את דעתם לעניינים שברוח.
עם הזמן גונב חשש ללב אשתו שמא הולך בעלה להמיר את דתו, ומתוקף הזמנה דחופה ששיגרה לאחיה - אדמו"רי חסידות צ'רנוביל, הזדרזו ובאו ללאובה, נטלוהו עמם בעגלה, ונסעו עמו בניגוד לרצונו לסדיגורא, לבית אחיו רבי אברהם יעקב מסדיגורה.
יצחק רפאל, בספרו "על חסידים וחסידות", המאריך בפרשה זו, מביא שמועות שהתהלכו בין הנוצרים, לפיהן עומד ישו להתגלות שוב בשנה זו, והיו מהם שסברו שהתגלות זו תהיה בהמרת דתו של רבי דב בער. משכילי צ'רנוביץ, הסמוכה לסדיגורא, ששמעו על הפרשה, נסעו לסדיגורא ונטלו עמם את רבי דוב בער, והושיבוהו בבית אחד מחשובי קהילת המשכילים בצ'רנוביץ. מבית זה יצא "קול קורא" השכלתי מפרי עטו של רבי דב בער, בו הוא קורא לזנוח את מנהגי היהדות הנושנים שהעלו עמם היהודים מבבל.
מכתב זה עורר הדים רבים. חסידי צאנז ובראשם רבי חיים מצאנז תקפו בחריפות, במכתבים ובספרים רבים, את חסידי רוז'ין כולם, בראותם במקרה זה פרט שבא ללמד על הכלל והתפתחה מחלוקת עזה בין החצרות מחלוקת צאנז-סדיגורה. אחיו של רבי דב בער, רבי אברהם יעקב מסדיגורה, עמד והכריז בבית מדרשו שאל לראות במעשי אחיו דרך חדשה בעבודת האל, והוא גינה את המעשה. אחרי מאמצים רבים מצד משפחתו, הצליחו להפגיש את דב בער עם אחיינו, יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש, שחיבבו מאוד, ובהשפעתו החליט לחזור לסדיגורא. הוא התקבל בשמחה רבה על ידי החסידים, שגדוליהם נהרו לשולחן שערך בשבת הראשונה לשובו.
בשנת תרפ"ו כתב מתתיהו יחזקאל גוטמן חוברת ביוגרפית הסוקרת את הפרשה, ויורדת גם לניתוח קוי הדמיון שבין רבי דב בער לבין רבי נחמן מברסלב. בספרייה הלאומית מצוי עותק של החוברת, שהיה שייך למשורר אלעזר שרביט, והוא העתיק באחד מעמודיו מכתב מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק הפונה למחבר הספר, וכה נכתב שם:
מכתב עוז מגאון הדור ראש רבני א"י שליט"א
כבוד הרה"ח המפורסם, חכם וסופר, בנש"ק מו"ה מ"י [מתתיהו יחזקאל] גוטמן שליט"א
שלו' וברכה.
יקבל כת"ר את תודתי העמוקה על המחברת היקרה, ר' דוב מליאובה, שהואיל כ"ת לכבדני בה. יפה מאד הסביר את נבכי הנפש של איש הרוח הזה שסבל משקרים רוחניים בימי חייו. והקוים האציליים של הנשמה היפה הזאת בולטים בחיבוריו (מילה זו אינה ברורה בכתב היד) באופן של אמנות חתומה בחותם אמת. יישר כחו ויהי נועם ד' עמו.
והנני בזה ידידו מוקירו דוש"ת באהבה מהר הקדש מירושלם
הק' אברהם יצחק הכהן קוק.
דברי תורתו הודפסו בסדרת הספרים "נר ישראל".
נבחרת אוסטריה בכדורגל עד גיל 21

אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21

הנבחרת האוסטרית עד גיל 21 העפילה לאליפות אירופה לנבחרות צעירות שתתקיים באיטליה ובסן מרינו בשנת 2019.
שבוע האיור

שבוע האיור (באנגלית: Illustration Week) הוא יריד ישראלי העוסק בתחום האמנות והתקשורת החזותית בפרט.
היריד הראשון היה בחודש מאי בשנת 2014 והתקיים במסגרת המחלקה לאמנויות של עיריית תל אביב יפו וביוזמתו של המעצב והעיתונאי יובל סער.
התערוכות שהתקיימו במהלכו עסקו בנושא הנגשת תחום האיור הישראלי לקהל הרחב דרך תערוכות, סדנאות ברחבי העיר תל אביב יפו בהשתתפות גלריות, מוזיאונים, אקדמיות לעיצוב ועוד.
מאז היריד הראשון בשנת 2014, החלה להתקיים מסורת, והיריד זכה לשם שבוע האיור. שבוע האיור מתקיים בכל שנה בחודשים משתנים והוא פתוח לקהל ללא תמורה.
האירועים המתקיימים בשבוע האיור קיבלו את הכותרת ״אוהבים אמנות. עושים אמנות״ ויריד המאיירים הפך למסורת המתרחבת משנה לשנה בעיר תל אביב ואפילו מחוצה לה. שבוע האיור הרביעי, שהתקיים בשנת 2017, כלל מספר אירועים גם בעיר ירושלים.

רקע

החל מיוזמה של המעצב והעיתונאי יובל סער בנובמבר 2012, כאשר החל לעבוד על תערוכת איור בשם "אומת האיור" והייתה עתידה להיות מוצגת בבית האמנים בתל אביב בחודש מאי 2014.
התערוכה הייתה אמורה לעסוק בפריחה של האיור הישראלי בעולם להציג ולהכיר לקהל המקומי את תחום האיור והמאיירים הישראליים.
סער פעל מתוך אמונה כי ישראל מהווה מעצמת איור המושפעת באופן ישיר מהאקדמיות המקומיות לעיצוב אשר בשילוב עם העידן הדיגיטלי שמקצר את המרחקים ופותח דלתות חדשות.
למרות השגשוג הגדול של האיור הישראלי שהיה קיים בעולם, במרחב הציבורי בארץ לא היה כלל ביטוי לעניין. במטרה לעורר ולחשוף את ציבורי הקוראים שלו, החל סער בפרסום שבועי של ראיונות עם מאיירים ישראלים במגזין פורטפוליו. העניין צלח ולאחר שעורר מספיק עניין וסקרנות בקרב הקהל פורסם קול קורא לאיסוף עבודות לתערוכה.
כשנה לאחר מכן באוקטובר 2013, כבר הייתה בעיה להכיל את כמות העבודות בחלל התצוגה של בית האמנים, ופורסמה הודעה נוספת במגזין פורטפוליו. הפעם במטרה לפתור את בעיית המקום הפיזי להצגת עבודות בנוסף להצעה ראשונית של קיום יריד שיכלול מספר אירועים בתחום. לאחר ההצעה מספר גורמים, בראשם מסלולי האיור באקדמיות לאמנות ועיצוב, הביעו את נכונותם בעניין. עקב כך, נקבעה פגישה עם ראש אגף תרבות בעיריית תל אביב, איריס מור, בה הוצע לקיים את שבוע האיור בתל אביב. ההצעה זכתה לתמיכה והחלה לעבור גיבוש ויישום עם צלילית בן נבט, מנהלת המחלקה לאמנויות של העירייה.

ההצלחה של הרעיון

שבוע האיור, שהפך למסורת ויצר פלטפורמה לתצוגת איור שלא הייתה קיימת בעבר, חושף את הקהל הציבורי ליוצרים הישראלים ומציג את המרחב שבו נעים המאיירים - בין התפקיד המסורתי של האיור כמתן פרשנות לטקסט, לבין איורים שזכות קיומם טמונה בכוונה האמנותית של היוצרים שלהם.
הצלחתו והשפעתו של שבוע האיור ניכרת עד מאוד וניתן לזהות זאת דרך כמות היוצרים והיצירות הגדלה לאורך השנים, דרך הפרסים הבין- לאומיים שמאיירים זוכים על עבודות שהוצגו בשבוע האיור ודרך שיתופי הפעולה והצעות העבודה הרבות שהיוצרים מקבלים במסגרת השבוע.

חלוקת התפקידים

יובל סער מכהן בתור היזם הראשי והמנהל האמנותי של שבוע האיור.
עידית שילוח אחראית על הניהול והאסטרטגיה. 
צלילית בן נבט, משמשת הגשר מול עיריית תל אביב יפו במסגרת תפקידה כמנהלת המחלקה לאמנויות.
רוב המשתתפים במסגרת שבוע האיור הינם מאיירים ישראליים צעירים, כאשר לאורך השנים מצטרפים אמנים, מעצבים ויוצרים מתחומים נוספים.
שבוע האיור מתקיים בחללים רבים במרחב העיר כמו אקדמיות, מוזיאונים, גלריות עצמאיות, חללי תצוגה אלטרנטיביים, ברים ובתי קפה, בתי מלון, מרכזים קהילתיים ועוד.
MERS

וירולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התפרצויות

ההתפרצות הראשונה של הנגיף, מאז גילויו ב-2012 התמשכה לאורך זמן רב. מספר המקרים הכולל הגיע לכ-894 עם כ-355 מקרי מוות, מקרים רבים אובחנו גם באיחוד האמירויות.
כמו כן, נושאי הנגיף אובחנו במדינות נוספות רבות, ביניהן: קטר, ירדן, אנגליה, כווית, תוניסיה, עומאן, צרפת, גרמניה, מלזיה, יוון, איטליה, ספרד, הפיליפינים, קוריאה הדרומית, אלג'ירה וארצות הברית.

2015

קוריאה הדרומית - ביוני 2015 חזר לקוריאה הדרומית אדם כבן 68 מטיול לארבע מדינות במזרח התיכון. הוא פיתח סימפטומים של שיעול וחום ועבר בין מספר מוסדות רפואיים שונים עד שאובחן כראוי. הוא נחשב לחולה 0 (patient zero) של ההתפרצות בקוריאה הדרומית עם מעל 186 נדבקים ו 38 מקרי מוות.
תאילנד - ביוני 2015 נמצא אדם כבן 75 ונמצא כי יש לו את הנגיף MERS, הוא הראשון במדינה שנושא עמו את נגיף MERS
זורקי קרסנוגורסק (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד לראשונה ב-1937, אך לא התמודד במסגרות לאומיות עד 1968. בשנים 1968-1969 התמודד באזור 9 של הליגה השלישית בברית המועצות. בשנים 1982-1989 התמודדה בליגה השנייה של אליפות ברית המועצות. ב-1984 המועדון זכה בטורנירים אזוריים, אך התקשה להעפיל לליגה בכירה יותר. 
בשנים 1992-1993 המועדון התמודד באליפות המרכז של הליגה השלישית. מ-2004 עד 2017 גם התמודד בליגה זו. במסגרת הגביע הרוסי בכדורגל בעונת 2008/2007, המועדון גבר על זנאמיה טרודה, אך הפסיד בהמשך לקבוצת "Lobnya-Alla".
משנת 2017 המועדון מתמודד באליפות המרכז של הליגה השנייה, המנוהל על ידי התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית. מאז 2017 המועדון עושה שימוש בסמל קבוצת הבנדי כסמל למועדון הכדורגל גם כן. בשנת 2019 אורגן מחדש והציג לוגו ועיצוב מדים חדש.

אצטדיון

מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון "זורקי" (בעל קיבולת של 8,000 איש) המשמש גם לאירוח תחרויות בנדי.
סימנס ויאג'ו לייט

סימנס ויאג'ו לייט (Siemens Viaggio Light) היא רכבת נוסעים חד-קומתית ברוחב מסילה תיקני, המיוצרת על ידי חברת סימנס. הרכבת תוכננה עבור רכבת ישראל כרכבת דיזל (SDPP - Single-Deck Push-Pull). ההזמנה הראשונה כללה 87 קרונות עם אופציה לרכש כולל של 585 קרונות. הקרונות הראשונים הגיעו לארץ במהלך 2008 ובהדרגה הוכנסו לשירות בשנת 2009. סכמת צביעת הקרונות בכחול-לבן נבחרה אחרי סקר בקרב נוסעי הרכבת. מספר מחלוקות התרחשו סביב הרכש ואחריו - הספקת הקרונות התעכבה משמעותית וחרגה מהתאריך הנקוב בחוזה הרכש, ובתחילת השרות התגלו בעיות טכניות בחלק מהקרונות, דבר שגרם להוצאת קרונות מהשרות בחודש מאי 2009. התקלות טופלו וזמן קצר לאחר מכן הוחזרו הקרונות לשרות מלא. קרונות אלו הופעלו שנים רבות בקו מודיעין-נהריה ונהריה-ב"ש, אך לאחר רכישת קרונות דו-קומתיים רבים לקו מודיעין-נהריה, הוסטו רוב קרונות הסימנס לקו הפרברי בין חיפה לעפולה.

הזמנה והספקה

בתחילת שנות האלפיים פרסמה רכבת ישראל מכרז לבחירת קרונות הנוסעים החדשים שלה. למכרז ניגשו כמה חברות, בהן אלסטום, סימנס ובומברדייה. הזוכה - חברת סימנס - נבחרה בינואר 2006 ובמרץ 2006 נחתם איתה הסכם להספקת 87 קרונות תמורת 700 מיליון ש״ח, עם אופציה לרכש כולל של 585 קרונות תמורת סכום של 4 מיליארד ש״ח. רכבת ישראל החליטה להציע לציבור הרחב לבחור את סכמת צביעת הקרונות החדשים, ובעיתונות ובאינטרנט פורסמו ארבע אפשרויות עיצוב. הציבור הצביע דרך האינטרנט, והעיצוב הזוכה בצבעי כחול-לבן זכה בתמיכה של 34.9% מתוך 62,871 מצביעים. בנוסף בוצע סקר בקרב 4,000 מנוסעי הרכבת בתחנות (התוצאה הייתה כמעט זהה).
החוגונים עברו בדיקות ומבחנים בגראץ שבאוסטריה, והקרונות עצמם נבחנו בשווייץ על ידי חברת PROSE. הקרונות הגיעו לישראל בין 18 ביוני 2008 ליולי 2009, לאחר שלוש דחיות במועד ההספקה. בתחילת שנת 2010, בעקבות מחסור צפוי בציוד נייד, החליטה רכבת ישראל לממש את האופציה לרכישת קרונות נוספים, והזמינה ארבעה קרונות ניהוג ו-27 קרונות רגילים תמורת 46 מיליון אירו. הקרונות הגיעו לארץ בקיץ 2011.

תקלות

בפברואר 2009, דווח על שורה של בעיות טכניות שהתגלו ברכבות. בין היתר נטען כי מרחק הבלימה גדול יותר בעת נסיעה צפונה, אורך הרכבת בתצורה מלאה של תשעה קרונות חורג מאורך הרציפים בחלק מהתחנות, המעברים ודלתות הכניסה אל הקרונות צרים, וכן התגלו תקלות במערכת הנגישות. מרכבת ישראל נמסר שהדיווח נופח מעבר לפרופורציה. אך למרות זאת במאי 2009 הוצאו הרכבות מהשירות לזמן קצר והוחזרו לאחר טיפול טכני
.
Live Era '87–'93

רקע

בהערות האלבום לא מצוינים מיקומי ותאריכי ההופעות של הלהקה, בהם הוקלטו השירים לאלבום. למרות זאת, מקור מרבית השירים בסיבוב ההופעות של הלהקה שנערך בין השנים 1993 - 1991, Use Your Illusion Tour.
סולן הלהקה אקסל רוז, נעזר בחברי הלהקה לשעבר (דאז) סלאש ודאף מק'אגן לבחירת השירים לאלבום, אך לא נפגש איתם "פנים מול פנים" - אלא תיקשר איתם דרך מתווכים. חברי הלהקה לשעבר מאט סורום וגילבי קלארק מצוינים בקרדיטים של האלבום כ-"מוזיקאים נוספים" בלבד (למרות שהשתתפו בחלק גדול משירי האלבום), בזמן שחברי הלהקה המקוריים סטיבן אדלר ואיזי סטראדלין מצוינים כ-"חברי להקה ראשיים", אף-על פי שהשתתפו בשירים מעטים מן האלבום.
"Live and Let Die" ו-"Civil War", אשר נוגנו רבות בסיבוב ההופעות Use Your Illusion Tour, לא נכללים באלבום, ואילו "Pretty Tied Up" ו-"Move to the City" הנחשבים לשירים שוליים יותר נכללו במקום.
בגרסת התקליט של האלבום, קיימת גרסה נדירה לשיר "Coma" - שירה הארוך ביותר של הלהקה עד כה. השיר מופיע גם בהוצאת האלבום ביפן.
אגנס קלטי

תחילת הדרך

קלטי נולדה בבודפשט למשפחה יהודית מבוססת. היא החלה להתאמן בהתעמלות בגיל ארבע במועדון ספורט יהודי.
מגיל 6 עד ‭17‬ הקדישה את עיקר זמנה לנגינה בצ'לו במוסד ללימודי מוזיקה.
מגיל 16 החלה להתאמן בקביעות בהתעמלות והייתה לאלופת הונגריה.
בימי הרדיפות נגד היהודים בהונגריה נישאה קלטי בנישואים פיקטיביים לספורטאי ההונגרי אישטוואן שארקאן (István Sárkány). שארקאן השתתף גם באולימפיאדת ברלין ב-1936. נישואים אלה נועדו למנוע אפשרות של גירוש למחנות לעבודת כפייה.
השניים נותרו נשואים למשך חמש שנים.
בזמן הכיבוש הגרמני ב-1944 התחבאה באמצעות מסמכים מזויפים (תחת השם הבדוי "יוהאס פירושקה") כמשרתת בכפר ואחר כך כפועלת בבית חרושת לתחמושת. אביה ודודים שלה ומשפחותיהם נשלחו לאושוויץ ושם נספו. אמה ואחותה ניצלו הודות ל"דרכוני הגנה" שקיבלו מהנציגות השוודית עקב מאמציו של ראול ולנברג. לאחר המלחמה חידשה קלטי את אימוניה.
בשנת 1946 זכתה לראשונה באליפות הונגריה בהתעמלות, בתרגיל על מקבילים מדורגים. בשנת 1947 זכתה להצלחה הבינלאומית הראשונה שלה כשהייתה למתעמלת הדומיננטית באליפות מרכז אירופה בהתעמלות.

אולימפיאדות

קלטי לא השתתפה באולימפיאדת לונדון (1948) בגלל פציעה.
באולימפיאדת הלסינקי שנערכה בשנת 1952, בהיותה בת 31, זכתה קלטי בארבע מדליות. מדליית זהב בתרגיל קרקע, מדליית כסף בתחרות הקרב רב קבוצתי ושתי מדליות ארד בתרגיל המקבילים המדורגים ובתרגיל עם מכשירים קבוצתי.
באולימפיאדת מלבורן שנערכה בשנת 1956, בהיותה בת 35, זכתה קלטי בשש מדליות. ארבע מדליות זהב, שלוש אישיות (מקבילים מדורגים, קורה וקרקע - האחרונה במשותף עם לאריסה לטינינה, מתחרתה הראשית באולימפיאדה) ובתרגיל עם מכשירים קבוצתי. שתי מדליות כסף, בתחרות קרב-רב אישי ובתחרות קרב-רב קבוצתי.
בזמן אולימפיאדת מלבורן התרחש המרד ההונגרי, וקלטי, כמו ספורטאים הונגרים רבים, נשארה באוסטרליה וקיבלה מקלט מדיני.

בישראל

ב-1957 הגיעה קלטי לישראל, למשחקי המכביה החמישית, והחליטה להישאר בארץ.
בישראל עבדה במכון וינגייט (היא למדה חינוך גופני בהונגריה), וכן שימשה כמאמנת נבחרת המתעמלות של ישראל.
אחרי שעלתה לישראל נישאה בשנית בשנת 1959 לרוברט בירו, Bíró Robert, מורה לחינוך גופני יליד הונגריה אף הוא, שעיברת את שמו לראובן שופט, ולזוג נולדו שני בנים. קלטי מתגוררת כיום (2012) בהרצליה.
בשנת 1989, אחרי נפילת הקומוניזם בהונגריה, חזרה לבקר שם וזכתה בהוקרה רבה מהמשטר הדמוקרטי החדש.
אחזיה (מלך יהודה)

המלכה

אחזיהו הוא בנו הצעיר של יהורם מלך יהודה, ואמו היא עתליה בת אחאב ואיזבל, נסיכת ממלכת ישראל. לפי כך הוא נצר משותף לשתי בני בתי המלוכה הגדולים של ממלכות ישראל ויהודה, בית דוד ובית אחאב, כתוצאה מהברית שנחתמה בין שתי הממלכות.
לאחר שאחיו ניספו בפשיטת הפלשתים על ירושלים, נותר אחזיהו כיורש הלגיטימי, ו"יושבי ירושלים" המליכו אותו בגיל 22 שנים. המונח "יושבי ירושלים" מקביל למונח "עם הארץ" שהתערב בהמלכת יהואש בן אחזיהו.

יחסיו עם ממלכת ישראל

אחזיהו המשיך לטפח את יחסיו עם בית אחאב ואף התלווה ליהורם מלך ישראל במלחמתו נגד ארם ברמות גלעד. אולם בעת מרידתו של יהוא נגד בית אחאב, הוכה גם אחזיהו שבאותה שעה בא לבקר את מלך ישראל הפצוע, משום שיהוא ראה גם בו אויב. נוסף לאחזיהו, יהוא הרג גם את אחיו. 
לאחר מות אחזיה תפסה אימו עתליה את המלוכה ורצחה את כל צאצאיו בכדי להבטיח את שלטונה. רק בנו הקטן יואש שרד, והוא הוחבא במקדש עד שנתו השביעית, אז נערכה הפיכה שלטונית והוא הומלך.

עדויות ארכאולוגיות

אחזיה מוזכר ככל הנראה בכתובת תל דן. זוהי מצבת ניצחון שהקים אחד ממלכי ארם בעקבות ניצחון על ממלכת ישראל. הכתובת מזכירה את יהורם בן אחאב מלך ישראל וכנראה אף את אחזיהו בן יהורם מלך יהודה, המכונה ככל הנראה בכתובת "[מל]ך בית דוד". זוהי העדות הארכאולוגית החשובה ביותר, ואולי אף היחידה, לקיומו של בית דוד.
דורבר דלהי

דורבר דלהי (באנגלית: Delhi Durbar) שמשמעו "החצר של דלהי" (מפרסית: "דורבר" - חצר המלוכה), הייתה אספה שהתכנסה בדלהי שבהודו על מנת לציין את הכתרתם של מלכי הממלכה המאוחדת כקיסרי הודו.
הדורבר נערך שלוש פעמים בין השנים 1877–1911, בשיאה של האימפריה הבריטית. רק הדורבר שנערך בשנת 1911 נערך בנוכחות המונרך עצמו - ג'ורג' החמישי.

דורבר 1877

הדורבר הראשון נערך ב-1 בינואר 1877 וכונה "הצהרת דורבר". הדורבר נערך על מנת להכריז על המלכה ויקטוריה כעל קיסרית הודו. אירוע זה היה אירוע רשמי בלבד בניגוד לשני הדורברים שלאחריו, שכללו אירועים פופולריים לצד הטקסים הרשמיים. 
בדורבר נכח רוברט בולוור-לייטון, רוזן לייטון, שהיה מושל הודו, וכן מלכי ממלכות הודו השונות (מהרג'ות). הטקס סימל את העברת השליטה בהודו מחברת הודו המזרחית הבריטית לממשלת בריטניה.
בטקס הדורבר הוקראה איגרת מהמלכה ויקטוריה, שבה נאמר:
אנו בטוחים בכך שאירוע זה יאפשר איחוד הקשרים ולהביא לקרבה, בינינו לבין נתיננו, מהנעלה ועד הדל, וכולם יחושו שתחת שלטוננו, העקרונות הנעלים של חירות, יושר וצדק מובטחים להם. הבאת אושר, הוספת עושר וקידום רווחתם הן מטרות כיום והמטרות בעתיד של האימפריה שלנו.
— 
בתגובה להצהרה, ביקש הפעיל הפוליטי גאנש ואסודאו ג'ושי מהמלכה:
אנו מבקשים מהוד מלכותה להעניק להודו את הסטטוס הפוליטי והחברתי הניתן ליתר נתיניה הבריטיים.
—

דורבר 1903

דורבר 1903 נערך על מנת לציין את הכתרתם של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ורעייתו, המלכה אלכסנדרה כקיסר וקיסרית הודו.
אירועי הדורבר, שנמשכו שבועיים, תוכננו על ידי הלורד ג'ורג' קרזון, מרקיז קרזון מקדלסטון. 
דורבר זה היה המפואר מבין הדורברים שנערכו בדלהי. הלורד קרזון הקים עיר אוהלים ובה רכבת קלה שקישרה בין עיר האוהלים לבין דלהי. באתר נבנו סניף דואר שהנפיק בולים מיוחדים לצורך האירוע, וכן הותקנו באתר טלפון וטלגרף. כוחות שיטור במדים מיוחדים הוקצו על מנת לשמור על הסדר, וכן נבנו באתר בית חולים מיוחד לצורך האירוע. האירוע כלל מופעי זיקוקים ומופעי ריקודים.
המלך אדוארד השביעי החליט שלא להגיע לדורבר, אולם שלח את אחיו, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן אשר הגיע ברכבת מבומביי (הלורד קרזון וממשלתו הגיעו מכלכותה ברכבת). קבלת הפנים של הנסיך כללה את נסיכי ומלכי הודו במיטב יהלומיהם ותכשיטיהם. כל שליט מקומי הגיע בראש משלחת, ולאחר הגעת הנסיך נערך מצעד משלחות כאשר כל מלך או נסיך הציג את משלחתו לנסיך ארתור.
טקס הדורבר עצמו נערך ב-1 בינואר ובעקבותיו נערכו ארוחות חגיגיות, משחקי פולו, נשפים, מצעדי צבא ותזמורות, ותערוכות שונות. עיתונאים מכל רחבי העולם הגיעו כדי לסקר את האירוע.

דורבר 1911

דורבר 1911 נערך על מנת לציין את הכתרת ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ורעייתו המלכה מרי כקיסר וקיסרית הודו. בטקס, שהיה הראשון בו נכח מונרך בריטי, נכחו כל מלכי ונסיכי הודו.
במהלך הטקס ענד ג'ורג' החמישי לראשו את הכתר הקיסרי של הודו שהוכן לצורך האירוע. 
בסיום הטקס יצאו הקיסר והקיסרית לדארשן (להיראות בפני ההמונים) בעומדם במרפסת (הג'הארוקה) של המצודה האדומה. כחצי מיליון תושבים הגיעו לצפות במעמד. 
מדליית כסף מיוחדת שהוכנה לצורך האירוע חולקה ל-26,800 קציני צבא בריטיים. מספר מועט של מדליות שניצוקו בזהב חולקו לנסיכים ההודיים ולראשי הממשל הבריטי בהודו.
באתר שבו נערך הדורבר נבנה פארק ההכתרה על מנת להנציח את האירוע.

דורברים מתוכננים

בשל פרישתו של אדוארד השמיני בטרם הכתרתו לא נערך עבורו דורבר. תוכנן אמנם דורבר עבור יורשו, ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת אולם בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה הדורבר לא בוצע. לאחר תום המלחמה, ובשל מאבק הודו לעצמאות ביקורו המתוכנן של ג'ורג' השישי בהודו לא התקיים.
Mk 2

רימון ה-Mk 2 (ידוע גם בשם Mk II) הוא רימון רסס שהיה בשימוש כוחות צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ובעימותים נוספים כולל מלחמת וייטנאם. הרימון הוצא משימוש בהדרגתיות וחיילי הצי האמריקני היו המשתמשים האחרונים בו. הרימון הוחלף בהדרגה ברימונים M67 ו-M61.

תיאור

הרימון היה ידוע כרימון ה"אננס" בשל החריצים שנעשו במעטה הברזל של הרימון כדי לסייע באחיזתו וגרמו לו להדמות לפרי האננס. אגדה פופולרית שהייתה שגורה בציבור היא שהחריצים נעשו על מנת ליצור יותר רסיסים בעת הפיצוץ.
אנגלברט רנטגן השני

אנגלברט רנטגן השני (בגרמנית: Engelbert Röntgen;‏ 12 באוגוסט 1886 - 7 בספטמבר 1958) היה צ'לן הולנדי, בנם של המלחין והפסנתרן יוליוס רנטגן ושל הכנרת אמנדה רנטגן-מאייר ונכדו של הכנר אנגלברט רנטגן. אחיו היה יוליוס רנטגן הבן.
רנטגן למד אצל איזק מוסל באמסטרדם, אצל יוליוס קלנגל בלייפציג ולבסוף אצל פבלו קזאלס. הוא היה לצ'לן סולן באופרה של רוסטוק, גרמניה, אחר בציריך ומשנת 1912 עד 1914 באופרת החצר ווינה. כצ'לן בתזמורת הסימפונית של ניו יורק שהקים וולטר דאמרוש יצא לארצות הברית, שם היה לפרופסור בכיר במאנס קולג' למוזיקה. לבסוף התמנה לצ'לן סולן במטרופוליטן אופרה בניו יורק.
מרסלו

פלומיננסה

מרסלו נולד וגדל בפאבלה בריו דה ז'ניירו במשפחה ענייה, שיחק בעיקר קטרגל. בגיל 13 החל להתאמן בקבוצת הילדים של פלומיננסה. מחוסר אמצעים להוריו לא היה את הסכום המועט לשלם עבור אימוניו אך סבו פדרו, שהיה אחת הדמויות המרכזיות בחייו שילם עבורו את הסכום והוא המשיך באימונים. בהמשך שמו לב במועדון הברזילאי ליכולתיו הטכניות הגבוהות והפסיקו לדרוש תשלום, הוא ערך את הופעתו הראשונה בבוגרים כבר בגיל 17. הוא החל להתפרסם בברזיל והיו שכינו אותו "רוברטו קרלוס הבא" וריאל מדריד רכשה אותו בשמונה מיליון דולר.

ריאל מדריד

מרסלו הגיע לריאל מדריד במהלך חלון ההעברות של ינואר 2007 ויועד לרשת את רוברטו קרלוס בצד השמאלי-אחורי של המגרש. מרסלו ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בינואר 2007 כשנכנס למשחק נגד דפורטיבו לה קורוניה, משחק בו ניצחה ריאל 2-0. ב-14 באפריל 2007, שיחק מרסלו בהרכב הפותח מול ראסינג סאנטנדר. בעונת 2007/2008 פתח מרסלו כמעט בכל משחקי הליגה תחת המאמן החדש ברנד שוסטר. היכולת שלו, המהירות שלו ברחבי המגרש, ההתקפה וההגנה אפשרה לו להפוך לשחקן מרכזי בריאל מדריד. לאחר רצף של הופעות כושלות בשנת 2009, מרסלו מצא את עצמו בספסל במשך רוב העונה ואילו תחת המאמן החדש חואנדה ראמוס פעל בעיקר כממלא מקומו של גבריאל היינצה. ראמוס הציב את מרסלו כחלוץ יותר מפעם אחת, וראה שהבריזלאי מותאם טוב לתפקידו החדש. מרסלו הבקיע את שערו הראשון לאחר שהחלוץ גונסאלו היגוואין מסר לו מסירת עקב ומרסלו החליק את הכדור לשער בניצחון 4-0 של ריאל מול ספורטינג חיחון. לאחר המשחק, המאמן ראמוס הכריז שעתידו של מרסלו יהיה בתפקיד החלוץ, אבל הוא יחזור להגנה בעת הצורך. מרסלו הבקיע את שערו השני בריאל מדריד במהלך הניצחון על אלמריה. את שערו השלישי הבקיע מרסלו בניצחון 1-0 על רקראטיבו הואלבה בתאריך 18 באפריל 2009 ומרסלו היה המבקיע היחידי במשחק. תחת המאמן החדש מנואל פלגריני שיחק מרסלו לאורך הצד השמאלי בתפקידים ההתקפיים וההגנתיים. הוא המשיך לשחק בתפקיד כנף שמאלי וגם היה במקום הראשון ברשימת מבשלי הליגה הספרדית בעונת 2009/2010. מרסלו הודה במסיבת עיתונאים ב-2009, "אני מרגיש עכשיו טוב יותר כשאני משחק כחלוץ". ביצועיו המוצלחים בריאל גרמו להארכת החוזה שלו ב-5 בפברואר 2010 עד לשנת 2015. תחת המאמן החדש לשנת 2010/2011 ז'וזה מוריניו, שיחק מרסלו שוב בתפקיד השמאלי-אחורי. הוא פתח את כל משחקי הליגה בהרכב של ריאל, והחזיר למאמן את הביטחון עם משחק טוב בהגנה ובהתקפה. ב-25 בנובמבר 2010, מרסלו הופיע ברשימת 55 השחקנים המצטיינים של פיפ"א.
בגמר ליגת האלופות 2014 כבש מרסלו שער בהארכה, בניצחון קבוצתו ריאל מדריד על אתלטיקו מדריד 1-4.

קריירה בינלאומית

מרסלו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל בנבחרות הנוער. בשנת 2005 זומן לאליפות העולם בכדורגל עד גיל 17 ובשנת 2007 זומן לאליפות העולם בכדורגל עד גיל 20. את שער הבכורה שלו הבקיע מרסלו נגד ויילס. מרסלו הפך לאחד מהבחירות המועדפות של מאמן נבחרת ברזיל דונגה. מרסלו זומן לנבחרת האולימפית של ברזיל בשנת 2008 וזכה במדליית ארד. במאי 2010 הוא נרשם כאחד משבעת השחקנים שישמשו גיבוי עבור ברזיל במונדיאל 2010. למרות שלא התקבל אצל מאמן ברזיל לשעבר דונגה, הוא התקבל אצל מאמנה החדש של נבחרת ברזיל מאנו מנזס במשחק ידידות מול ארצות הברית ב-10 באוגוסט 2010.
מרסלו זומן גם לסגל נבחרת ברזיל במונדיאל 2014, בו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי.

חיים אישיים

ב-2008 התחתן מרסלו עם קלריס אלבס. בספטמבר 2009 נולד לזוג בן. בספטמבר 2015 נולד בנם השני.
האני אל-מולקי

ראשית חייו

אל-מולקי נולד בעמאן בירת ירדן ב-1951. אביו, פאוזי אל-מולקי, כיהן כראש ממשלת ירדן בשנים 1953-1954. ב-1974 סיים לימודי בוגר בהנדסת ייצור במצרים. בעל תואר שני ותואר שלישי מהמכון הפוליטכני רנסלאר שבמדינת ניו יורק.

קריירה ציבורית

אל-מולקי שימש כשגריר ירדן במצרים וכנציגה של ירדן בליגה הערבית. כיהן בממשלות ירדן בתפקידי שר, במשרדי המים, האנרגיה, האספקה, התעשייה והחוץ.
היה שותף בצוותי המשא ומתן בין ישראל לבין ירדן, שהובילו לחתימה על הסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994. בתקופת כהונתו כשר החוץ ידעה ירדן חיכוכים דיפלומטיים עם שכנותיה עיראק וערב הסעודית. בהמשך מונה אל-מולקי ליועץ המלך לענייני מדע, ולאחר מכן לחבר בסנאט הירדני, הבית העליון של הפרלמנט הירדני. ב-9 בפברואר 2011 מונה לשר המסחר והתעשייה, וב-9 בנובמבר 2014 מונה לאחראי על רשות האזור הכלכלי המיוחד בעקבה.

ראש ממשלת ירדן

ב-29 במאי 2016 מונה לראש ממשלת ירדן, וב-1 ביוני 2016 הושבעה ממשלתו. ב-25 בספטמבר 2016 התפטרה ממשלתו לאחר ארבעה חודשי כהונה, זמן קצר לאחר עריכת בחירות לפרלמנט במדינה, שהביאו לשיבתה של תנועת האחים המוסלמים לפרלמנט. מלך ירדן קיבל את התפטרות הממשלה, והטיל על אל-מולקי להרכיב ממשלה חדשה. 
העלאת החוב הציבורי הירדני הובילה את אל-מולקי ב-2016 למשא ומתן על הלוואה בהיקף של 732 מיליון דולר מקרן המטבע הבינלאומית, שתביא לירידת החוב הציבורי של ירדן מכ-95% לכ-77% ב-2021. בשל כך, אל-מולקי אישר תוכנית צנע אשר העלתה מחירים על מספר מצרכי מזון בשנים 2016-2017, מה שהפך אותו למאוד לא-פופולרי בארצו.
ב-30 במאי 2018 התקיימה שביתה כללית בירדן כמחאה על מדיניותו של אל-מולקי. למחרת העלתה ממשלתו את מחירי הדלק והחשמל בתגובה לעליית מחירי הנפט הבינלאומיים, דבר שהביא להחרפת ההפגנות. המלך עבדאללה השני התערב ב-1 ביוני והורה על הקפאת העלאות המחירים. ממשלתו של מולקי הסכימה, אך אמרה כי ההחלטה תעלה לאוצר המדינה כ-20 מיליון דולר. למרות ההקפאה, נמשכו ההפגנות הנרחבות בעקבות חוק המס. ב-4 ביוני 2018, אל-מולקי התפטר מתפקידו כראש ממשלה בעקבות המחאה.