google/wiki40b huggingface dataset:
אליהו פיינשטיין

רבי אליהו הלוי פיינשטיין (מכונה: רֶבּ אֶלֶ'ה פרוז'ינער; ז' בטבת ה'תר"ג, 10 בדצמבר 1842 - כ"ז בתשרי ה'תרפ"ט, 11 באוקטובר 1928) היה רב ליטאי, רבן של ערים שונות ברחבי ליטא, שהתפרסם בעיקר כרבה של עיר רבנותו האחרונה, פרוז'ני.

ביוגרפיה

נולד בסלוצק לרב אהרן הלוי פיינשטיין, בהיותו פעוט עברו הוריו להתגורר בעיירה סטרובין שבה התמנה אביו כרב. בילדותו התקרב לרב יוסף פיימר רבה של סלוצק. בהיותו בן שלוש עשרה, התארס עם גוטא כישא בת הרב יצחק יחיאל דוידזון מקורליץ, ונכדת רבי יששכר בער דוידזון רבה של קאפולי. חמיו לעתיד, שלח אותו להשתלם בלימודי רבנות בישיבת וולוז'ין, והוא התפרסם בה כעילוי.
הזוג נישא בח' בתמוז ה'תר"ך (1860), בשנים הבאות ישב בעירו של חותנו ועסק בהרחבת היקף ידיעותיו בתלמוד הבבלי והירושלמי. הוא עשה לו למנהג עד סוף ימיו, לסיים מדי שנה את שני התלמודים, ובלכתו ברחוב היה משנן משניות בעל פה.
בפסח תרכ"ג (1863) נפטר אביו, והוא התמנה תחתיו כרבה של סטרובין, במשרתו זו החזיק שבע שנים. הוא סירב להצעה לכהן כראב"ד בעיר בריסק לאחר פטירת הרב איסר יהודה מאלין. בשנת תר"ל (1870), עזב הרב יהושע רבינוביץ את רבנות העיר קלצק לטובת רבנות נעשוויז והרב פיינשטיין התמנה במקומו כרבה של קלצק. עם פטירת חמיו בתרל"ג נאלץ למלא את מקומו בקורליץ, עד שנת תרל"ט, אז התמנה כרבה של חסלוביץ וכיהן בה חמש שנים.
באספת הרבנים אחרי פרעות הסופות בנגב, היה המתנגד היחיד לפניית הרבנים לבקשת רחמים מאלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, כי סבר שפרעות בסדר גודל כזה, בהכרח קיבלו סיוע ארגוני או הסכמה שבשתיקה מהממשל בסנקט פטרבורג, ולכן פנייה לממשל עלולה רק לפגוע במצב היהודים.
בשנת תרמ"ד (1884) עזב הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן (לימים "הגדול ממינסק") את רבנות פרוז'ני לטובת רבנות מינסק, והרב פיינשטיין נקרא למלא את מקומו. הוא כיהן בתפקידו זה עד פטירתו בכ"ז בתשרי ה'תרפ"ט, 11 באוקטובר 1928.
ספרו "הליכות אליהו", סודר מכתביו לאחר פטירתו והוא כולל פרשנות וחידושים על משנה תורה לרמב"ם ושו"ת בענייני הלכה. הספר נדפס בשנת תרצ"ב.
ז'אן, נסיך לוקסמבורג

ביוגרפיה

ז'אן נולד ב-15 במאי 1957 בטירת בצדורף, לז'אן, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה, בתם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ואסטריד, נסיכת שוודיה, והוא אחיה התאום של מרגריט, נסיכת לוקסמבורג. ז'אן התחנך בלוקסמבורג, שווייץ וצרפת, ולאחר מכן למד באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1977 הוא החל את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, שם היה מצטיין הפלוגה, ובשנת 1979 הצטרף לצבא לוקסמבורג בדרגת קפטן.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ז'נבה, הוא נסע לניו יורק והצטרף ל-WR Grace כיועץ פיננסי, ועבד בה בחטיבה הפיננסית לתכנון וניתוח של הקבוצה, ודיווח לנשיא ומנכ"ל החברהד אז פיטר גרייס. בשנת 1985 הוא חזר לאירופה, ובשנת 1986 הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים מINSEAD בפונטנבלו, צרפת.
ב-26 בספטמבר 1986 ויתר ז'אן על זכויותיו לרשת את הכתר, בשל רצונו להתחתן עם הלן סוזאנה וסטור, בתם של פרנסואה פיליפ וסטור וססיל ארנסטין ביסון. ב-27 במאי 1987 התחתנו השניים בפריז, ונולדו להם 4 ילדים, הנושאים בתואר "נסיכי נסאו". בשנת 2004 התגרשו ז'אן והלן, וב-18 במרץ 2009 התחתן ז'אן בשנית עם דיאן דה גר, אך אין לו ילדים ממנה.
ז'אן עובד כיום בתעשיית המים, הוא יועץ לקבוצת GDF-Suez, סמנכ"ל בכיר של קרן סואץ וחבר במועצת המנהלים של Degrémont, חברה בת של סואץ אינפרונמנט. ז'אן היה נשיא של שאמבר דה קומרס בלגו-לוקסמבורגואס ופראנס. בשנת 2006 הוא רכש את חברת הבת של דרום אפריקן מים של סואץ אנווירונמנט, WSSA (מים ותברואה דרום אפריקה) והקים את Mea Aqua, במטרה לפתח פתרונות מים ואנרגיה במזרח התיכון ובאפריקה. החברה יחד עם חברות הבת שלה מעסיקות כיום מעל 2,500 עובדים.
בנוסף, ז'אן הוא חבר מועצת המנהלים של ה-MIP, בית ספר למנהל עסקים בפריז, וחבר הנהלה במספר מוסדות פיננסיים: בנק דאגרוף לוקסמבורג, בנק EFG ו-EFG International, Ecofin (קרנות גידור במגזר השירותים).
אנדרס קון

חייו

האב קון נולד בניירבטור (Nyírbátor), באוסטרו-הונגריה. הוא למד בסמינר ברומא. באיטליה הורקסם קון מהמשטר של המדינה הפאשיסטית. הוא שימש אז כומר במנזר פרנציסקני. בשנת 1943 עזב את המנזר ועבר לבודפשט.
בתחילת 1944 נרשם קון במפלגת צלב החץ הפרו-נאצית. במהלך הפלישה הגרמנית להונגריה במארס 1944, השתתף קון בהשתלטות של צלב החץ על חלוקת הנשק.
קון פיקד על יחידה של צלב החץ שעסקה בטבח יהודים. במהלך פעילויות אלה המשיך ללבוש את גלימת הכמורה שלו והצווארון הרומי. ציוויו בעת הוצאה להורג היה בדרך כלל -  "בשם המשיח - אש!" 
ב-12 בינואר 1945 פרצה חוליה של קון לבית החולים היהודי ברחוב מארוס (בית החולים של "בודה חברה קדישא"), שבו נורו 149 חולים ורופאים יהודים. בהזדמנות אחרת, פלש עם יחידתו לבית החולים סנט ג'ון ושם נרצחו בין 80 ל -100 איש. כיתתו פלשה גם  לבתי מחסה שם שהו יהודים וחטפה כ -500 יהודים ואת מגיניהם. כולם היו מסודרים בשורה ונורו לתוך נהר הדנובה. בהזדמנות אחרת, יחידה  בפיקודו של קון פרצה לסנטוריום, ושם, על פי הוראתו, נורו למוות 100 יהודים.
האב קון לא ברח מהעיר לפני המצור של הצבא האדום על בודפשט, הוא נשאר בעיר והמשיך בפעילות. כיתתו המשיכה במרדף אחרי יהודים ואחר אלו שהסתירו יהודים. 
עם שחרור העיר בידי הסובייטים קון נעצר והואשם ב-500 מעשי רצח על ידי בית הדין העממי ההונגרי. במהלך משפטו, האב קון תיאר את פשעיו בפירוט, תוך שהוא מבטא גם חרטה. הוא הורשע ונתלה בבודפשט ב-19 בספטמבר 1945.
בסיס (טופולוגיה)

בטופולוגיה, בסיס ותת-בסיס הן דרכים חסכוניות לתיאור המבנה של מרחב טופולוגי. מן הקבוצות בבסיס אפשר לבנות את הקבוצות הפתוחות בדרך של איחוד, ומן הקבוצות בתת-בסיס אפשר לבנות את הקבוצות הפתוחות בעזרת פעולות האיחוד והחיתוך.

בסיס

בסיס של מרחב טופולוגי  הוא אוסף  של קבוצות פתוחות, כך שכל קבוצה פתוחה מהווה איחוד של איברים מן הבסיס; במלים אחרות, . מנקודת המבט של הנקודות במרחב, אפשר לתאר בסיס כאוסף B של קבוצות פתוחות, כך שלכל  ולכל קבוצה פתוחה , קיימת קבוצה  בבסיס, כך ש- .
ניתן לאפיין בסיס בצורה שקולה: אוסף B של קבוצות במרחב X הוא בסיס (לטופולוגיה כלשהי) אם ורק אם X מכוסה על ידי האוסף, ולכל שתי קבוצות  ונקודה בחיתוך , קיימת קבוצה  בבסיס, כך ש- . כאמור, הגדרה זו גוררת את ההגדרה הראשונה, ולהפך. יתרונה של הגדרה זו היא שקל לבדוק שהיא אכן מתקיימת לאוסף נתון של קבוצות. לדוגמה, קל לראות כי אוסף הקטעים הפתוחים עם נקודות קצה רציונליות מהווה בסיס לטופולוגיה הסטנדרטית על הישר הממשי.
בסיס נקרא לפעמים גם מערכת סביבות יסודית.

תת-בסיס

תת-בסיס של מרחב טופולוגי  הוא אוסף  של קבוצות פתוחות, כך שאוסף החיתוכים הסופיים של קבוצות מ- S הוא בסיס. כל אוסף המכסה את המרחב הוא תת-בסיס לאיזושהי טופולוגיה; במקרה כזה, הקבוצות הפתוחות בטופולוגיה הן איחודים של חיתוכים סופיים של קבוצות מ- S.

בסיס מקומי

בסיס מקומי: אוסף B של קבוצות פתוחות במרחב טופולוגי הוא "בסיס מקומי" סביב הנקודה x, אם כל קבוצה פתוחה המכילה את x מכילה איבר של B המכיל את x.
אלי מורנו

אלי מורֶנו (נולד ב-9 במאי 1968) הוא מורה, סופר ופזמונאי ישראלי.

ביוגרפיה

מורנו נולד בחולון וגדל ברמת גן. למד בתיכון בליך בעיר, והוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב,(1996), ומוסמך בלימודי תרבות (M.A) של האוניברסיטה הפתוחה(2018).
את ספר הביכורים שלו, "מלחמת הוופלות", פרסם בגיל 29.
בשנת 2003 פרסם את ספרו השני בהוצאת גוונים, "חצי ירח וכמה כוכבים לידו" – אסופה של ארבעה סיפורים: "שמיכת הטלאים של קלואי", "חבר שלי מישל", "מופע הקסמים של ברנרדו", וסיפור הנושא את שם הספר.
בשנת 2006 פרסם את ספרו השלישי – אסופה נוספת של סיפורים תחת השם "אישה מונית", גם כן בהוצאת גוונים. 
במקביל לפרסום ספריו החל להשתלב בכתיבה פובליציסטית ברשת באתרי בלוגים וכמו כן בכתיבה פזמונאית.
בין השירים שכתב: "אם תבוא" בביצוע נינט טייב אשר ראה אור באלבומה הראשון יחפה. "מה שלא הספקתי לומר" עבור רן דנקר מתוך האלבום שווים, ו"סוף העונה", עבור ריטה מתוך האלבום רמזים – כולם ללחנים של עילי בוטנר.
כמו כן כתב גם ללחן של שרון חזיז את השיר, "תראי עכשיו" ושיר נוסף עבור מאיה בוסקילה בשם "ולמרות הכול".
אלי מורנו עוסק גם בכתיבה בלוגרית בנושא קולנוע והוא מנהל אתר עצמאי ברשת בנושא קולנוע בשם "TVC- בלוג הקולנוע של אלי מורנו".
ב-2015 פרסם אלי מורנו את ספר הילדים הראשון שלו: "הירח של עמליה".
בימים אלה עובד כמורה לקולנוע וכמחנך בבית הספר התיכון מקיף יהוד.
נועימה

היסטוריה

לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, נועימה נמצאת תחת שליטה ישראלית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, הכפר מנה כ-1,170 איש באמצע 2006. 
הכפר הוא אחד הכפרים הבודדים בעמק הירדן, שיש לו גישה לנחל. המעיין הסמוך הוא המפתח לכלכלת הכפר, בגלל שמסתמכים עליו בנושא החקלאות כמקור עיקרי להכנסות ולאוכל. הגידולים הנפוצים ביותר הם בננות וירקות. בעבר, המים מואדי נעימה הועברו דרך צינורות פתוחים שהיו חשופים לזיהום ולאובדן מים, אך "הארגון האמריקאי לעזרה לפליטים במזרח הקרוב" יזם מיזם להגנה על הצינורות בעלות של 233,000 דולר . כיום, ערוצי הנחל זורמים לכפר דרך צינורות סגורים מתחת לקרקע ומשמשים למטרות רבות.
אורגנזה

אוֹרגָנְזָה הוא בד הדומה לבד הוואל, אשר במקורו היה ארוג בדרך כלל מסיבי משי. הבד נוקשה מעט ואינו גולש. הוא משמש גם לעיצוב וילונות וגם לעיצוב בגדים. כיום מיוצר גם מסיבים סינתטים אשר דומים לסיבי המשי מבחינת האפקט שהם יוצרים.
אמפיטריטה

אמפיטריטה (ביוונית: Αμφιτρύτη) היא אלת ים ואשתו של פוסידון במיתולוגיה היוונית. פירוש השם אמפיטריטה בא משתי מילים ביוונית: "אמפיס", שפירושה משני צדדיו, ו"טריס", שפירושה שלישי.
לפי פסאודו-אפולודורוס, אמפיטריטה היא בתם של הטיטאנים אוקיינוס וטתיס והייתה בין 3,000 האוקיינידים. לפי הסיודוס, אמפיטריטה היא בתם של נראוס ודוריס והיא נריאדה.
אמפיטריטה בילתה את רוב זמנה בשירה ובריקודים עם אחיותיה. יום אחד ראה פוסידון את אמפיטריטה ליד האי נקסוס ומיד התאהב בה. הוא הציע לאמפיטריטה נישואים ובגלל שהייתה כל כך ביישנית היא ברחה והתחבאה בזרמי האוקיינוס האטלנטי הרחוקים משאר העולם. פוסידון מאוד רצה למצוא אותה, אז הוא שלח את דלפין (מלכת הדולפינים) למצוא אותה והיא שכנעה אותה לחזור ולהינשא לפוסידון.
אמפיטריטה הייתה אשתו המוכרת ביותר של פוסידון וביחד הם הולידו את טריטון בן הים. לרוב במיתולוגיה נראית אמפיטריטה רוכבת על מרכבה רתומה לסוסים על פני הגלים עם פוסידון. לאמפיטריטה הייתה גם בת, שלא מפוסידון, בשם רוד (Rhode).
האסטרואיד 29 אמפיטריטה , שהתגלה ב-1854 על ידי אלברט מארת', נקרא על שמה.
מיתרידטס הראשון, מלך פרתיה

מיתרידטס הראשון (138-195 לפנה"ס) שלט על האימפריה הפרתית בשנים 138-171 לפנה"ס, לאחר שירש את כס המלוכה מאחיו פראטס הראשון. הוא הפך את הממלכה הפרתית לאימפריה גדולה ורבת עוצמה, לאחר שהרחיב את גבולותיה למזרח, דרום ומערב. במהלך תקופת שלטונו השלימו הפרתים את השתלטותם על כל החלק המזרחי של הממלכה הסלאוקית. בשלב ראשון פנה מיתרידטס מזרחה, וכבש את ממלכת באקטריה, כולל העיר הראת (167 לפנה"ס), ובכך העניק לפרתים שליטה על דרכי המסחר החשובות (דרך המשי), שעברו באזור זה. לאחר מכן פנה מיתרידטס מערבה, תקף את הסלאוקים והשתלט על כל המישור האיראני, ועל דרום מסופוטמיה, כולל ממלכות פרס, מדי ועילם, והערים הגדולות בבל וסלאוקיה.
בשנת 140 לפנה"ס הביס מיתרידטס את המלך הסלאוקי דמטריוס השני "ניקאטור" ולקח אותו בשבי, אך שנתיים לאחר מכן הוא נהרג בקרב כנגד צבא סלאוקי בפיקוד אנטיוכוס השביעי, אחיו של דמטריוס השני, ליד סלאוקיה. לאחר מותו ירש אותו בנו, פראטס השני.
בגלל כיבושיו הרבים של מיתרידטס וסובלנותו הדתית, הוא הושווה לשליטים איראניים גדולים שקדמו לו, כולל כורש הגדול מייסד האימפריה הפרסית.
אליסה אדוורדס

קריירה

את שם הדראג שלו לקח ג'ונסון מאליסה מילאנו ומאם הדראג שלו לייקן אדוורדס. אליסה היא חלק ממשפחת הדראג "האוס אוף אדוורדס" ומהווה בעצמה אם דראג למשתתפות אחרות במירוץ לדראג, ביניהן שאנג'לה, לגנג'ה אסטרנג'ה, ג'יה גאן ממלכות הדראג המפורסמות בעולם.
ב-2010, זכתה אליסה אדוורדס בתואר "מיס גיי אמריקה" אך הוא נלקח ממנה בשל קונפליקטים עסקיים עם הארגון שמעניק את הפרס.
בנובמבר 2012, ערוץ לוגו הכריז שאדוורדס היא אחת מהמשתתפות בעונה החמישית של סדרת הריאלטי המירוץ לדראג של רופול. משתתפת נוספת בעונה זו הייתה קוקו מנטריז אשר קיבלה את התואר "מיס גיי אמריקה" לאחר שזה נלקח מאדוורדס. היא ניצחה באתגר אחד והודחה לבסוף בפרק 9, וסיימה במקום השישי, כאחת מחביבות הקהל הבולטות של העונה.
אליסה אדוורדס ידועה גם בסדרת הרשת "הסוד של אליסה" (באנגלית: "Alyssa's Secret") שבה היא מדברת על נושאים שונים ומזמינה אורחים שונים ביניהם מלכות דראג, אמנים ועוד.
ב-2016 פורסם כי אדוורדס היא אחת מעשר המתמודדות בעונה השנייה של המירוץ לדראג:אולסטארס. היא ניצחה את אתגר המחזמר הנשים המפורסמות בהיסטוריה ("Herstory of the world") כאשר גילמה את אנני אוקלי. היא הודחה בפרק הבא, אך חזרה לתחרות יחד עם טטיאנה פרק לאחר מכן לאחר שניצחה יחד באתגר סטנדאפ זוגי עם אלסקה. אדוורדס הודחה סופית שני פרקים לאחר חזרתה וסיימה במקום חמישי.
אליסה אדוורדס לקחה חלק בסרטים הוריקן ביאנקה 1 והוריקן ביאנקה 2: מרוסיה בשנאה בכיכובה של מנצחת העונה השישית של המירוץ לדראג, ביאנקה דל ריו.
ג'ונסון מפעיל בטקסס מועדון ריקוד, שהיא המרכז של הסדרה הדוקומנטרית "Dancing Queen" שמופקת בין היתר על ידי רופול ועלתה ב-5 באוקוטובר 2018 בנטפליקס.
המשטר החדש

תנועת המשטר החדש הוקמה בשנת 1957 על ידי שמואל תמיר וערי ז'בוטינסקי יחד עם ישעיהו ליבוביץ.
התנועה שמה לה למטרה להילחם בשיטת הממשל בה הייתה מפא"י המפלגה הדומיננטית (במסגרת זו פעל גם אליעזר ליבנה).
שמואל תמיר ייסד את תנועת המשטר החדש שהייתה במידה רבה תנועה חברתית לפני שמושג זה היה ידוע. לימים הייתה גם מפלגת המרכז החופשי לאחר שתמיר גורש למעשה מתנועת החירות. תנועת המשטר החדש הורכבה מדמויות מקצוות שונים של המערכת החברתית פוליטית. חבירתו של תמיר לדמויות כמו סנה אשר שויך לשמאל הקיצוני לשם דיון וויכוח ידידותי או אליעזר ליבנה ממפא"י או ישעיהו ליבוביץ, שבאותה עת טרם תוייג פוליטית, הייתה חסרת תקדים והקדימה בעשרות שנים את מפלגות המרכז. המחשבה שניתן לעשות חיבורים מעין אלה הייתה מהפכנית בראייה היסטורית.
לוביה

במקורות

שעועית העין השחורה או שעועית אדומה או הלוביה מופיעה במשניות שונות בסדר זרעים כשעועית (לדוגמה משנה, מסכת כלאים, פרק א', משנה א') וזיהויו נשתמר בשפות שונות על ידי פרשנים].
אמר רבי יונה:

למה נקרא שמה שעועית?

- שהיא משעשעת את הלב, ו"מהלכת" את בני מיעים.
— תלמוד ירושלמי, מסכת כלאים, פרק א', הלכה א'
בפירוש עיקר תוספות יום טוב מוסבר ש"משעשעת" היא מלשון טיוח – כפי שהפסוק "טח מראות עיניהם" (ישעיה מד יח) מתורגם לארמית "שעה עיניהון"... כלומר שגורמת לתחושה מלאה ושובע.
נהוג גם לזהות שעועית זאת עם הרוביא הנזכרת בתלמוד כאחד הסימנים הנאכלים בליל ראש השנה.
אנגלה פויגט

ביוגרפיה

פויגט נולדה בוופרלינגן, סקסוניה-אנהלט.
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 סיימה פויגט במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.56 מטר.

שיאנית עולם ואלופה אולימפית

בתחרות אתלטיקה שנערכה באולם בינואר 1976 קבעה פויגט בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 6.76 מטר.
בתחרות שנערכה בדרזדן, גרמניה ב-9 במאי אותה שנה קבעה פויגט בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 6.92 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-6 שנים של בת ארצה היידה רוזנדהל (6.84 מטר). שיא זה החזיק מעמד 10 ימים ונשבר על ידי בת ארצה זיגרון זיגל (6.99 מטר). חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.72 מטר, שנקבעה כבר בקפיצתה הראשונה, לפני קתי מקמילן מארצות הברית (6.66 מטר) ולידיה אלפייבה מברית המועצות (6.60 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בפראג, צ'כיה בשנת 1978 זכתה פויגט במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.79 מטר, אחרי שיאנית העולם הטריה וילמה ברדוסקינה מברית המועצות (6.88 מטר) ולפני ירמילה ניגרינובה מצ'כוסלובקיה (6.69 מטר).

שימוש בסמים

שנים מאוחר יותר, הוכח כי רופאי נבחרת האתלטיקה המזרח גרמנית עסקו באמרוץ שיטתי של האתלטיות המזרח גרמניות והביאו אותן לשימוש בסטרואידים. גילויים אלו הטילו צל כבד וחשדות משמעותיים לגבי תקפות השגי האתלטיות המזרח גרמניות.
קאבוס בן סעיד אאל סעיד

חינוך וצבא

קאבוס חונך תחילה בעיר מולדתו סלאלה  ואז נשלח ללמוד בפונה, הודו. בגיל 16 נשלח לאנגליה להשלים את לימודיו. בגיל 20 התחיל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. לאחר שהשלים את לימודיו התגייס לחיל הרגלים הבריטי ושירת ביחידה מובחרת שהוצבה על אדמת גרמניה במשך שנה.
לאחר שחרורו מהצבא, נרשם קאבוס ללימודי שלטון מקומי באנגליה, לאחר מכן טייל בעולם ולבסוף חזר לסלאלה, שם המשיך בלימודיו - הפעם למד אסלאם והיסטוריה של עומאן.
קאבוס הוא מוסלמי איבאדי שעדיין רואה עצמו שיעי, אך רוב נתיניו סונים.

ההפיכה

אביו, הסולטאן הקודם, סעיד אבן תיימור (سعيد بن تيمور), שלט בעומאן מ-1932, ונחשב לשליט קשה שאינו דואג לעמו. בשנותיו האחרונות, בעיקר משנת 1965 ואילך היו מספר ניסיונות הפיכה ואף התנקשות בחייו, ככל הנראה בעזרת סין ומספר מדינות ערביות. בתקופה זו הפך אבן תיימור לשליט קפריזי ופרנואיד שמירר את חיי עמו באופן קיצוני. באותה תקופה דווח שהוא דן אנשים שהופיעו בחלומו כקושרים נגדו, ושהוא מתנגד לחבישת משקפיים על ידי נתיניו. אפילו בנו היחיד, קאבוס, לא היה בטוח מפניו, והוא נשלח למעצר בית בסלאלה.
קאבוס ארגן הפיכה שהוכתרה בהצלחה. ב-23 ביולי 1970 הוא הכריז על עצמו כסולטאן הבא לאחר שאביו, לדבריו, ויתר על הכתר. בתמיכת הכתר הבריטי, הוא הגלה את אביו ללונדון, שם מת לאחר כשנתיים. הוא גם שינה את שם הממלכה מ"מאסקט ועומאן" ל"סולטנות של עומאן".

שלטון הסולטאן

מיד לאחר הכתרתו נאלץ הסולטאן לטפל בבעיה הבוערת של מרד קומוניסטי שמקורו בתימן השכנה, שהחל עוד בימי אביו, בשנת 1965. המרד דוכא רק ב-1975, בעזרת צבא שנשלח מידידו מלך ירדן, ובסיוע כוחות בריטיים כולל חיל האויר.
שלטונו של הסולטאן הוא אבסולוטי, ואין בו מקום להתערבות כלשהי גם מצד חברים אחרים במשפחת המלוכה (כמו למשל בערב הסעודית).
בשנת 1976 נשא הסולטאן את אחייניתו קמילה, אך התגרש ממנה במהרה.
הסולטאן קאבוס נחשב לאדם משכיל ותרבותי. הוא פיתח גישה מוסלמית ליברלית, ואף תרם לבניית מבני דת לא מוסלמיים. הוא זוכה לאהדה בקרב נתיניו.
הסולטאן הוא אוהד מושבע של מוזיקה קלאסית והוא מחזיק בתזמורת מפורסמת בת 120 נגנים. בשנים האחרונות הוא סובל מסרטן המעי הגס.
ב-26 באוקטובר 2018 נפגש עמו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, מלווה במשלחת ביטחונית, בביקור רשמי חשאי בארמונו.
לקאבוס אין ילדים ואף לא אחים, ועל פי חוקת עומאן, הוא יכול רק להמליץ בפני המועצה את מי למנות אחריו, במכתב שהוא כתב ואמור להיפתח לאחר שילך לעולמו.
תסביך אדיפוס

תסביך אדיפוס הוא השם שניתן על ידי זיגמונד פרויד לתסביך בפסיכואנליזה שבו ילד מאוהב באימו ומקנא באביו שנתפס על ידיו כמתחרה שלו. התסביך נקרא על שם אדיפוס, מסיפור המיתולוגיה היוונית והמחזה של סופוקלס "אדיפוס המלך".

מאפיינים

פרויד התייחס לראשונה לאדיפוס בהקשר הפסיכולוגי במכתב שכתב ב-1897 על "כוחו המרתק של אדיפוס המלך"; הוא שאל את הדימוי מהטרגדיה היוונית כדי להסביר את הנוירוזה אצל הגבר. את המונח "תסביך אדיפוס" טבע לראשונה פרויד במאמרו "סוג מיוחד של בחירת אובייקט שעושה האדם" משנת 1910. פרויד מייחס לכל זכר תשוקה מינית לאם וקנאה רצחנית כלפי האב.
פרויד האמין כי חולים רבים לא הצליחו להתגבר על רגשות ילדות שרוב האנשים מצליחים לכבוש; אלה הם האהבה לאם והקנאה לאב. לטענתו, האב הוא המתחרה המיני של הילד על אמו, בפועל או בכוח. כשהתחושות המיניות הילדותיות של הילד כלפי אמו מציפות אותו, על פי פרויד - הילד מפתח שאיפה למות האב, ופנטזיות על "הצלתה" של האם מידי אביו ונטילת מקומו. משאלות לא-מודעות אלו מעוררות חרדה בלב הילד שמא אביו יסרס אותו כנקמה על רצונו לסלקו, במה שקרוי "חרדת סירוס". פחד זה הוא שגורם לו להשלים עם מקומו של אביו בסופו של דבר, ולוותר על אהבתו המינית כלפי אימו. נערים מתגברים בדרך כלל על התסביך על ידי התקת רגשותיהם המיניים לנערות בנות גילם. 
לפי המודל הפסיכוסקסואלי ורעיון ה"אזורים הארוגניים" של פרויד, תחושת הריגוש של הילד בתקופה זו מתמקדת באזור הארוגני של איבר מינו. הורי הילד, לדברי פרויד, אינם מרוצים מתשומת הלב המופרזת של הילד לאיברו, ומאיימים "לקחת אותו ממנו" אם לא ירפה. התוצאה היא שהילד לומד לנתב ("לעדן", Sublimate) את הליבידו שלו לתחושות פחות מאיימות, כמו חיבתו העמוקה להוריו. הוא מתגבר על אהבתו לאמו ועל כעסו על אביו, בכך שהוא מזדהה עם שניהם. בדרך זו זוכה הילד באני העליון שלו, ותשוקותיו מודחקות במשך תקופת החביון וחוזרות בתקופת ההתבגרות המינית. 
על פי התאוריה של פרויד, ילד שגדל עם דמות אב מרוחקת או עם אם מפתה או ילד הגדל במשפחה חד הורית שחסרה בה דמות אב, יחווה קושי רב יותר להשתחרר מאהבתו הילדותית לאימו. לדעתו של פרויד מאחורי רוב הנוירזות של האדם בבגרותו עומד אי פתרון של התסביך האדיפלי.  
המושג המקביל אשר מתייחס לבת החושקת באביה נקרא "תסביך אלקטרה".
אניטה ולודרצ'יק

ביוגרפיה

ולודרצ'יק נולדה בראביץ'.

2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה ולודרצ'יק במקום שישי ביידוי פטיש בתוצאה של 71.56 מטר.

אלופת עולם ושיאנית עולם

באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה ולודרצ'יק במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא עולם חדש של 77.96 מטר, לפני בטי היידלר מגרמניה (77.12 מטר) ומרטינה חרסנובה מסלובקיה (74.49 מטר). היא שיפרה  את שיא העולם בן ה-3 שנים של טטיאנה ליסנקו מרוסיה שעמד על 77.80 מטר.

2010

בתחרות שנערכה בבידגושץ' ב-6 ביוני 2010 שיפרה ולודרצ'יק ביידוי פטיש את שיאה העולמי והמעידה אותו על תוצאה של 78.30 מטר.  
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה ולודרצ'יק במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 73.56 מטר, אחרי בטי היידלר (76.38 מטר) וטטיאנה ליסנקו (75.65 מטר).

2011

באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 סיימה ולודרצ'יק במקום חמישי ביידוי פטיש בתוצאה של 73.56 מטר, ולא הצליחה להגן על תוארה.

אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביוני 2012 זכתה ולודרצ'יק במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 74.29 מטר, לפני מרטינה חרסנובה (73.34 מטר) ואנה בולגקובה מרוסיה (71.47 מטר).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) שנערכה באוגוסט היא זכתה במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 77.60 מטר, אחרי טטיאנה ליסנקו שקבעה שיא אולימפי חדש של 78.18 מטר ולפני בטי היידלר (77.13 מטר). לאחר פסילת ליסנקו בשל אימרוץ, הוענקה מדליית הזהב לולודרצ'יק.

2013

באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכתה ולודרצ'יק במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 78.46 מטר, אחרי טטיאנה ליסנקו שקבעה שיא אליפות חדש של 78.80 מטר ולפני ז'אנג וונשיו מסין (75.58 מטר).

2014

באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ בשנת 2014 זכתה ולודרצ'יק במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אליפות חדש של 78.76 מטר, לפני מרטינה חרסנובה (74.66 מטר) ויוהאנה פיודורוב בת ארצה (73.67 מטר) ובכך הגנה על תוארה. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערה בברלין היא שיפרה את השיא העולמי והעמידה אותו על תוצאה של 79.58 מטר, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של בטי היידלר (79.42 מטר).

2015

בתחרות שנערכה בורוצלב, פולין ב-27 ביוני 2015 קבעה ולודרצ'יק ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 79.83 מטר. כחודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בולדיסלובובו, פולין היא קבעה שיא עולם חדש נוסף של 81.08 מטר ובכך הייתה לאתלטית הראשונה בהיסטוריה שעברה מרחק של 80 מטר במקצוע זה. כחודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין היא זכתה במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אליפות חדש של 80.85 מטר, לפני ז'אנג וונשיו (76.33 מטר) ואלכסנדרה טברנייר מצרפת (74.02 מטר).
דנה פרידר

ביוגרפיה

פרידר נולדה בראשון לציון. לחנן וחיה פרידר. למדה בתיכון בגימנסיה הריאלית שבעיר הולדתה. לאחר מכן שירתה בצה"ל בתפקיד כוריאוגרפית בחיל החינוך והנוער.
בשנת 2005 השתתפה בתוכנית המציאות "נולד לרקוד" בערוץ 2, שם נחשפה לראשונה והתפרסמה.
פרידר כיכבה בפרסומות ובמסעות פרסום בארץ, ובהם: נקניקי "יחיעם" ביחד עם קבוצת המעודדות של מכבי תל אביב כאשר החלה את דרכה, מותג הנעליים "סקצ'רס", חברת האופנה TNT, קמפיין של "מועצת החלב", וכן מוצרי טיפוח מסדרת "כיף".

חיים אישיים

ב-29 במאי 2017 נישאה לאיש העסקים דין שטרן. באוגוסט 2019 הם נפרדו.
מנה מסעוד

ראשית חייו וחינוך

מנה מסעוד נולד בקהיר שבמצרים להורים נוצרים-קופטים. בגיל 3 היגר לקנדה. הוא גדל במרקהם, שם הוא למד בתיכון "St. Brother André Catholic High School". מנה מסעוד טבעוני, והוא המייסד של הסרט התיעודי "Evolving Vegan".
תאי אלפא

תפקיד

על מנת לעלות את רמת הגלוקוז בדם, גלוקגון נקשר לקולטנים בתאי כבד (הפטוצייט - hepatocyte) ובתאים נוספים כמו בכליות. זה גורם להפעלה של האנזים גליקוגן פוספורילאז (Glycogen phosphorylase) בתוך הכבד, אשר הוא בתורו מתחיל בפרוק גליקוגן לגלוקוז, תהליך המכונה גליקוגנוליזה.
במכרסמים, תאי אלפא נמצאים בפריפריה של איי לנגרהנס, אך בבני אדם, ארכיטקטורה של האיים פחות מסודרת באופן כללי וניתן למצוא את התאים גם במרכזי האיים. 
בעת צפייה בתאים במיקרוסקופ אלקטרונים, ניתן לזהות את תאי אלפא על ידי הגרגר האופייני שלהם עם ליבה צפופה גדולה וסביבם הילה לבנה קטנה.
רוזה ליכטנשטיין

רוזה ליכטנשטיין (בגרמנית: Rose Liechtenstein;‏ 26 במרץ 1887 – 22 בדצמבר 1955) הייתה שחקנית תיאטרון יהודייה-גרמנייה-ישראלית, שנמנתה עם חמשת מייסדי "התיאטרון הקאמרי". בגרמניה, לפני עלייתה לארץ ישראל, שיחקה בתיאטרון ובסדרה של סרטים אילמים.

קורות חייה

רוזה ליכטנשטיין נולדה בלנדסברג על הוורטה שבקיסרות הגרמנית (כיום בפולין), בתו של רב וחזן.
עקב התנגדות הוריה לרצונה ללמוד משחק, עזבה את הבית ולמדה משחק באקדמיה של התיאטרון הממלכתי בברלין.
פתחה בקריירת משחק ב-1909 בעיר מיינינגן, כאשר התקבלה לתיאטרון המלכותי של העיר.
בהמשך הופיעה גם בתיאטרונים בדיסלדורף, מנהיים, בפולקסבינה בברלין ואף בניו יורק.
במלחמת העולם הראשונה הופיעה בצרפת ובבלגיה בפני חיילי הצבא הגרמני. משנת 1916 החלה לשחק בסרטים אילמים
השתתפה בסרטיו של פריץ לאנג מטרופוליס ו-M.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נאלצה ליכטנשטיין לשחק רק במסגרת ה"יידישער קולטורבונד". בעלה הגרמני-נוצרי, האדריכל ריכרד בורקהרדט, נפרד ממנה לאחר 20 שנות נישואין.
בפברואר 1936 השתתפה בהצגה האחרונה בגרמניה, "החולה המדומה".
בקיץ 1936 עלתה לארץ ישראל חסרת אמצעים וללא ידע בעברית.
בארץ ישראל הופיעה באותה שנה בהצגה "סערה בכוס מים" שהעלה "התיאטרון העברי", שבו פעלו עולי גרמניה.
כיוון שהתיאטרונים הדרמטיים "הבימה" ו"האהל" לא צירפו "יקים" לשורותיהם, נאלצה ליכטנשטיין להצטרף לתיאטרון הסאטירי "המטאטא" ושיחקה בו עד שנת 1945. ההצגה הראשונה ב"מטאטא" בה השתתפה הייתה "כולנו עמך".
בשנת 1944 הצטרפה ליוסף מילוא, רעייתו ימימה, אברהם בן-יוסף ובתיה לנצט והם העלו תוכנית בת ארבעה מערכונים בשם "מאז ועד היום". בעקבות הצלחת התוכנית החליטו החמישה להקים תיאטרון עברי מודרני - התיאטרון הקאמרי. בקאמרי שיחקה ליכטנשטיין 25 תפקידים שונים בין השאר בהצגות "משרתם של שני אדונים", "חתונת הדמים", "ביבר הזכוכית", "נערת הפקר", "הקמצן", "פיגמליון", "כולם היו בני", "אנטיגונה", "הצל", "המפקח", "הילולת רפאים" ועוד.
רוזה ליכטנשטיין לקתה בליבה במהלך ההצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" באוקטובר 1955, התעקשה לסיים את ההצגה ורק לאחריה אושפזה בבית החולים "הדסה" בתל אביב. שם נפטרה בדצמבר אותה שנה.
ארונה הוצב בתיאטרון הקאמרי ברחוב נחמני, ממנו יצא מסע ההלוויה לקולנוע מוגרבי ולבית העם.
ליכטנשטיין נטמנה בבית העלמין קריית שאול. היא לא הותירה אחריה משפחה.