רינה נתן

ביוגרפיה

רינה נתן נולדה כזכר בשם גרשון ב-8 בספטמבר 1923 בעיר זיגן שבגרמניה למשפחה אמידה. בילדותה הייתה נתן יצירתית והצטיינה במקצועות מוזיקליים ואמנותיים. כבר מילדותה נהגה ללבוש בגדי נשים, ובבגרותה תיארה את עצמה כמי שחשה "הכרח נפשי ללבוש בגדי אשה ולנהוג כאשה לכל דבר”.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שהתה תקופת מה בצרפת, שם למדה חקלאות, ומשם עלתה לארץ ישראל בשנת 1946 ועברה בין הקיבוצים מעגן מיכאל, אשדות יעקב ונען. אופן הליכותיה הנשיות לא השתלב בחברה הקיבוצית, וזאת על אף שביצעה את עבודתה היטב. בשל התנהגותה סירבו הקיבוצים לשכן אותה הן בצריף הגברים והן בצריף הנשים והיא סולקה מקיבוץ לקיבוץ עד אשר נטשה את הניסיון הקיבוצי והתגוררה בגדרה. היא שירתה בצה"ל כחובשת במהלך מלחמת העצמאות, אך לאחר שחרורה התקשתה במציאת עבודה ולכן התגייסה מחדש לשירות קבע באותו תפקיד. גם בצבא התקשתה נתן להשתלב. היא קיבלה חדר משלה, אולם לבסוף שוחררה על רקע חוסר התאמה. גם במקצועה כמדריכה ומורה לחקלאות לא עבדה משום שמוסדות החינוך לא היו מקבלים אותה.
בתחילת שנת 1953 עלה שמה של נתן לכותרות במספר מקרים בהם הותקף על ידי אנשים בגלל מוזרותו או נעצר בגלל שהסתובב בבגדי אשה. במרץ 1953 נעצר בטבריה בגלל שהיה לבוש בבגדי אישה והועמד לדין על כך שטען במשטרה שהותקף על ידי אלמונים בעוד הוא חתך את עצמו. באפריל 1953 נעצר על ידי המשטרה בעת התקהלות בו נמצא מחזיק סכין. הוא שוחרר לאחר שנים עשר יום, לאחר שלא נמצא סעיף פלילי בו ניתן להאשימו. נתן טענה בפני השוטרים (כפי שדווח בעיתון הארץ): “אני אשה בנפשי וברגשותי, רק בשל טעות פיזיולוגית נולדתי גבר”. 
נתן טענה בתחילה כי נולדה עם איברי מין גבריים ונשיים כאחד - כלומר, העידה על עצמה שהיא אינטרסקסואלית. ניתוחים לקביעת מין כבר נעשו בישראל בקרב אינטרסקסואלים (שכונו אז "דו-מיניים"), אולם בסתיו 1954 נבדקה נתן על ידי ועדת רופאים שטענה כי אין זה מצבה.
במסגרת מאבקה לקבלת האישור לעבור את הניתוח, החלה נתן פוגעת בעצמה. ועדת רופאים מטעם משרד הבריאות המליצה להיענות לבקשתה ולאפשר לה להינתח “מטעמים של היגיינה רוחנית”, אולם היועץ המשפטי לממשלה, חיים כהן, דחה את ההמלצה בסוף שנת 1954, בנימוק שסירוס מנוגד לחוק הפלילי האוסר גרימת "נזק גופני". בעקבות הפגיעות העצמיות החוזרות ונושנות אולצה נתן לקבל בניגוד לרצונה זריקות טסטוסטרון. היא המשיכה במאבקה, וב-25 במאי 1956 הגיעה נתן לבית החולים "אסף הרופא" מדממת ומתפתלת מכאבים, לאחר שחתכה את אבר מינה, ככל הנראה מתוך ניסיון עצמי לשנות את מינה. היא חייכה ואמרה לרופאים אשר נחרדו לראותה כך: "הפעם לא יועיל כבר שום דבר, ואתם מחויבים תהיו לנתחני וליטול את האיברים המיותרים ולהפכני לאשה".
לאור הסכנה לחייה הסכימו הרופאים לבצע את הניתוח, ונתן הייתה לאישה הטרנסקסואלית הראשונה בישראל שעברה ניתוח לשינוי איבר המין, מרצונה.
בפברואר 1957 חזרה לבית החולים אסף הרופא, וסיפרה שהתקינה חוסם עורקים על גופה במשך שעות רבות, ועתה היא מקווה שהרופאים יהיו מוכרחים להשלים את סירוסה. היא אושפזה במחלקה כירורגית ולאחר כחודש פורסם שגם ניתוח זה בוצע.
ביוני 1957 נעצרה לאחר שהתפשטה ברחוב המלך ג'ורג', לדבריה על מנת להפגין את נשיותה.
במהלך מאבקה התייחסו העיתונים לנתן במונחים וכינויים כמו "גבר-אשה" ו"מדמואזל רינה", המושגים "טרנסקסואליות" ו"טרנסג'נדריות", ומושג ה"אינטרסקסואליות" - כל אלה טרם היו מושגים מקובלים ומוכרים.
באוגוסט 1958 עזבה נתן את ישראל וחזרה לגרמניה לצמיתות. שם היא נשארה עד פטירתה בשנת 1979. היא חיה בעיר מנהיים עד חודש ינואר 1961 ואז עברה לעיר זארבריקן שבחבל הסאר. המעבר היה קשור כנראה לנישואיה ב-11 ביולי 1961 לסוחר בן ה-64 וילי בנימין קנבל (Knäbel). החזרה לגרמניה הייתה מלווה בהתרחקות מהיהדות. תחילה נרשמה כ"חסרת דת" (Konfessionslos) ובתעודת הפטירה שלה היא רשומה כ"קתולית". לאחר נישואיה היא השתמשה בשם "רינה קנבל". בשנת 1971 מת בעלה וילי והיא עצמה נפטרה בגיל הצעיר 56.