google/wiki40b huggingface dataset:
גטו אוסווייטי

גטו אוסווייטי (שפעל בשנים יולי 1941 — ינואר 1942) הוא גטו יהודי, אליו הועברו בכוח יהודים מהיישוב אוסווייטי שבמחוז פסקוב במסגרת תהליך רדיפת והשמדת יהודים במהלך הכיבוש הנאצי של רוסיה על ידי חיילי גרמניה הנאצית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 1939, אוכלוסיית היהודים באוסווייטי עמדה על 136 איש (כ-5.5% מתושבי העיירה כולה). הצבא הגרמני כבש את העיירה ב-13 ביולי 1941.
לאחר שהוקם הגטו, הוא גודר בגדר גבוהה ואטומה. חיילים גרמנים שמרו על החומה מחוץ ו"המשטרה היהודית" שמרה עליה מבפנים. חל איסור על היהודים לצאת אל מחוץ לגדר ורק נבחרים הורשו לצאת, לעבודות כפייה. רוב היהודים שנכלאו בגטו לא יצאו מהם עד לחיסול הגטו.
ניהול חיי היומיום בגטאות הופקד בידי "מועצת היהודים" - יודנראט, תחת פיקוח הגסטפו ושימש כגוף מקשר בין השלטונות הגרמנים לאוכלוסייה היהודית כדי לאכוף את החוקים הנוקשים שהוטלו ולספק מכסות יהודים לעבודת כפייה לדרישת הגרמנים. 
כל היהודים מעל גיל 13 אולצו באיומי מוות לשאת טלאי צהוב ועד מהרה החלו יחידות הצבא הגרמני ביישום תוכניתו של היטלר להשמדת יהודים וארגנו את הקמת גטו אוסווייטי, שנבנה בפינות רחוב הגדה הקטנה, רחוב גורקי, רחוב המשמר ורחוב ה-25 באוקטובר. למעט יהודי העיירה בגטו שוכנו גם יהודים שגורשו מיישובים אחרים בסביבה וממחוזות שונים בבלארוס. לפי אומדנים שונים שהו בגטו כ-550 יהודים.
היהודים לא קיבלו מזון ונאלצו לנהל סחר חליפין עם התושבים הלא יהודים. בחורף 1941 לא היה ניתן לחמם תנורים בשל איסור הנאצים על היהודים לאסוף עצים למדורה.
הנאצים היו עורכים פשיטות רבות בגטו ומתעללת בתושבי הגטו והסתייעה לצורך כך בעזרת המקומיים  ובסיוע משטרת העזר הרוסית (Русская вспомогательная полиция).
בנובמבר 1941 הנאצים החלו בחיסול הגטו ובמסגרת מבצע זה הרגו 343 יהודים, אף שהמקומיים העידו כי מספרם היה רב יותר. בסך הכל נהרגו כ-400 יהודים.
משה ברקוביץ'

ביוגרפיה

נולד בעיירה לספז שברומניה לדובריש (דורה) ויחיאל מיכאל דב בשנת 1934. בהיותו בן 6 פרצה מלחמת העולם השנייה והוא גורש עם משפחתו, ואביו נלקח למחנות עבודה. אחרי המלחמה, כנער בן 13, צורף לקבוצת עליית הנוער שניסתה להגיע לארץ ישראל באניית המעפילים "מדינת-היהודים" אולם האנייה נתפסה על ידי הבריטים וכל המעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין. בתחילת 1948 הובאו הנערים למדינת ישראל והוא נשלח ללמוד במוסד-יקיר אצל הרב שלמה צוקרמן ולאחר מכן בישיבת כפר הרא"ה אצל הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן. שרת בצה"ל בחיל השריון והוסמך בלימודי תנ"ך ותולדות עם-ישראל באוניברסיטת בר-אילן. 
במשך שלושים וארבע שנים (1953-1987) ניהל בתי ספר: בכפר הנוער הודיות שבגליל, בבאר יעקב, בבית דגן, בתיכון י"ג בשכונת התקווה בתל אביב, ובבני-ברק. כהוקרה על פעילותו החינוכית הענפה, הוענק לו פרס החינוך של עיריית תל אביב, וכן אות "יקיר החינוך הדתי" מטעם ארגון המורים הדתיים.
בשנים 1971-1967 היה שליח עלייה מטעם הסוכנות היהודית לדרום אמריקה. במסגרת השליחות ניהל את בית הספר "תלפיות" בארגנטינה, ו"יבנה" באורוגוואי והיה ממקימי "המרכז לחינוך דתי". 
ברמת גן היה ממייסדי בית הכנסת "דובב-עוז" (1971).
בהושענא-רבה שנת תשל"ב (1972), לאחר שעבר להתגורר בשכונת רמת-אילן בגבעת שמואל, גיבש קהילה והקים בית כנסת בו שימש כגבאי, העביר שיעורי תורה, קרא בתורה בקביעות, וארגן תפילות, שיעורי תורה ואירועים חברתיים. גם ילדי בית הספר החילוני ברמת אילן ביקרו בבית הכנסת בקביעות ביוזמתו ובהנחייתו, לקראת חגי שבועות, לקראת קבלת חומש בכיתה ב', ולקראת עלייתם לתורה בבר המצווה. כהוקרה על פעילותו זו, הוענק לו עיטור מפעל חיים לעוסקים בצרכי ציבור באמונה מטעם איחוד בתי הכנסת בישראל.
בשנת 1987 נבחר לראשות המועצה הדתית בגבעת שמואל, תפקיד שבו כיהן עד 2004. הוא הקים את עמותת לח"ן – למען חינוך הנוער בגבעת שמואל, שהייתה גם בסיס להקמת בית הספר הממלכתי-דתי הראשון בגבעת-שמואל "מורשת-זבולון". כהוקרה על פעילותו הרבה למען העיר, הוענק לו אות יקיר-העיר גבעת שמואל.
היה נשוי ליפה (לבית רוט), איתה נפגש כשלימדו יחד בכפר הנוער "הודיות".
באלול ה'תשע"ה ביום השנה הראשון לפטירתו נערך בבית הכנסת "רמת אילן" ערב עיון וזיכרון לזכרו, בו הוכרז בית הכנסת כבית הכנסת "רמת אילן" - ע"ש משה ברקוביץ'.
אדגר גאסט

אדגר אלברט גאסט (באנגלית: Edgar Albert Guest;‏ 20 באוגוסט 1881 - 5 באוגוסט 1959) היה משורר ושדרן רדיו אמריקאי ממוצא אנגלי, שזכה לפופולריות במחצית הראשונה של המאה ה-20 ונתפס כ"משורר העם".

ביוגרפיה

נולד בבירמינגהם, אנגליה לאדווין וג'וליה וויין גאסט. היגר לארצות הברית עם משפחתו בגיל 10. המשפחה התגוררה בדטרויט, מישיגן. בגיל 12 החל לעזור בפרנסת המשפחה לאחר שעות הלימודים בבית הספר, ועבד ב-"Detroit Free Press" בעבודות זוטרות ובהמשך ככתב. אביו מת בהיותו בן 17, אז נשר מבית הספר והמשיך לעבוד בעיתון במשרה מלאה.
גאסט פרסם את השיר הראשון שלו ב-11 בדצמבר 1898. ב-1904 החל לפרסם בעיתונו טור שבועי בשם "Chaff". בהמשך פרסם טור יומי של שירה בשם "Breakfast Table Chat" שהופץ במסגרת כ-300 עיתונים ברחבי ארצות הברית. 
גאסט הפך בהדרגה למשורר פופולרי בארצות הברית. שיריו נחשבו סנטימנטליים ואופטימיים. הוא כתב כ-11,000 שירים לאורך חייו. חלקם יצאו במסגרת כ-20 ספרי שירה שפרסם. 
הוא נחשב היחיד שקיבל את התואר הרשמי "משורר החצר" (Poet laureate) של מישיגן. בעקבות הפופולריות שלו קיבל גם תוכנית רדיו שבועית משלו, אותה הגיש בשנים 1931-1942. ב-1951 הגיש תוכנית טלוויזיה משלו ברשת NBC,‏ "A Guest in Your Home".
גאסט מת ב-1959 בדטרויט.
וישגרד (בוסניה והרצגובינה)

היסטוריה

יישוב בשם וישגרד תועד לראשונה בכתובים ב-1407, עת נשלח האזור על ידי דספוט סרבי מטעם ממלכת הונגריה. ב-1454 נכבשה וישגרד על ידי צבאו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית והעות'מאנים שלטו באזור עד 1878, עת סופחה בוסניה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה וישגרד בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת צבא ממלכת איטליה. באוקטובר 1943, לאחר כניעת האיטלקים השתלטו הצ'טניקים על וישגרד, אך לאחר מספר חודשים כבשו הגרמנים את העיר. לאחר המלחמה נכללה וישגרד בשטחי יוגוסלביה.
ב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה נרצחו לפחות 1,661 מתושבי ווישגרד, בעיקר ממוצא בוסניאקי על ידי כוחות משטרה וכוחות מיליציה סרביות שהונהגו על ידי ז'לקו רזנטוביץ', במסגרת טיהור אתני שבוצע באזור. ב-1996 הועמדו לדין בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר מספר ממפקדי השטח האחראים לטבח. מספר נאשמים הורשעו. מילאן לוקיץ' מפקד מיליציית "הנשרים הלבנים" נדון למאסר עולם ו-7 נוספים נדונו לתקופות מאסר שונות.

הקהילה היהודית

קהילה יהודית ספרדית קטנה נוסדה במקום בראשית המאה ה-19. בהמשך, לאחר סיפוח האזור על ידי האוסטרו-הונגרים, היגרו לווישגרד יהודים אשכנזים. ככל הנראה פעל במקום בית עלמין ישן מראשית המאה ה-19 וב-1882 הוקם בית עלמין חדש לקהילה. וב-1905 נחנך בית הכנסת הספרדי המרכזי.
ב-1910 מנתה הקהילה 265 נפשות, וב-1921, לאחר מלחמת העולם הראשונה התגוררו בווישגרד 144 יהודים שהיוו 5.8 אחוזים מכלל האוכלוסייה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 110 נפשות. בזמן השלטון האיטלקי נמלטו מהעיר מקצת מבני הקהילה, חלקם לאזור מונטנגרו. חלק מבני הקהילה הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
לאחר כיבוש העיר על ידי הגרמנים, נעצרו בני הקהילה שעדיין התגוררו בווישגרד וגורשו למחנה ההשמדה ברגן בלזן. 46 מבני הקהילה נרצחו במחנות. לאחר המלחמה שבו לווישגרד 56 מבני הקהילה אשר שרדו את המחנות וקרבות הפרטיזנים, אך הפעילות הקהילתית לא חודשה. לאחר המלחמה הוסב מבנה בית הכנסת לתחנת כיבוי אש. בראשית המאה ה-21 עמד על תילו בית העלמין היהודי, אך הוא לא תוחזק.
קית' (סרט)

פרסים

2007: זכה: פסטיבל הסרטים "גיפוני"- על הסרט הטוב ביותר.

טריוויה

השיר, "We Can Go Anywhere", שבוצע על ידי השחקן והזמר ג'סי מק'קרטני, מופיע בסוף הסרט. בנוסף, הוא מופיע באלבום החדש של מק'קרטני, Right Where You Want Me.
פרארי FF

מנוע

בזמן הצגתה לפרארי FF היה את המנוע בעל הנפח הגדול ביותר למכונית כביש שיוצר על ידי פרארי אי פעם. מנוע המכונית הוא בתצורת V12 בנפח של 6,262 סמ"ק המייצר 651 כ"ס ב-8,000 סל"ד ובעל מומנט מרבי של 70 קג"מ ב-6,000 סל"ד.

הילוכים

ל-FF תיבת הילוכים חצי אוטומטית בעלת מצמד כפול ו-7 מהירויות בדומה לתיבות הקיימות בפרארי F12 ברלינטה, פרארי 458 איטליה ופרארי קליפורניה.

מערכת 4 גלגלים

מערכת ה-4 גלגלים החדשה, בעלת פטנט רשום של פרארי, נקראת 4RM. היא קלה בסביבות ה-50% יותר ממערכות רגילות ומייצרת כוח בצורה חכמה לכל אחד מ-4 הגלגלים בהתאם לצורך.

עיצוב

לפרארי FF אותה שפת עיצוב בדומה למכוניות פרארי אחרות. הפנסים הקדמיים הנמשכים לאחור כמו של הפרארי 458 איטליה וצמד הפנסים האחוריים בצורת עיגול בדומה ל-458 איטליה ולפרארי 599 GTB פיוראנו.
השילוב של האצ'בק ומושבים אחוריים מתקפלים מעניקים ל-FF קיבולת מטען בין 450 ל-800 ליטר.
הליוספירה

חזית ההלם

חזית ההלם היא אזור בתוך ההליוספרה בעלת צורה דמויי ספרה, הנמצאת במרחק של בין 75–90 יחידות אסטרונומיות מהשמש, שבה רוח השמש מתנגשת עם זרמי התווך הבין כוכבי ודוחקת אותם ממערכת השמש ומאטה עד למהירות הקול.
חזית ההלם נוצרת כאשר זרמי רוח השמש נורים במהירות על קולית של 400 ק"מ לשנייה מהשמש. התווך הבין- כוכבי הוא בעל לחץ תמידי נמוך מאוד. ככל שרוח השמש מתרחקת מהשמש היא מאבדת אנרגיה קינטית בשל האינטראקציה עם התווך הבין-כוכבי ומאטה. ככל שרוח השמש מאבדת יותר אנרגיה קינטית היא מאטה יותר, עד למצב שהיא מאטה למהירות תת-קולית וכתוצאה מההאטה למהירות תת-קולית ממהירות על קולית נוצר גל הדף. האזור שבו רוח השמש מאטה עד למהירות תת-קולית זה האזור שבו בערך נמצאת חזית ההלם.

הליושית

הליושית זהו תחום הנמצא מחוץ לחזית ההלם במרחק של בין 80–100 יחידות אסטרונומיות מהשמש. צורתו דומה בצורתה של ראש שביט והוא משתרע לכיוון הנגדי לכיוון התנועה של השמש בגלקסיה. בתחום זה, רוח השמש מאטה, נדחסת ומתערבלת בשל האינטראקציה עם התווך הבין כוכבית.

הליופאוזה

ההליופאוזה היא שכבה תאורטית הנמצאת בקצה ההליוספרה, ההליופאוזה נמצאת במרחק של כ-230 יחידות אסטרונומיות מהשמש. בה רוח השמש מאבדת את הכוח הקינטי שנשאר לה לאחר ההאטה למהירות תת-קולית ומאטה כמעט לגמרי. בשל ההאטה למהירות נמוכה מאוד הלחץ של רוח השמש והתווך הבין כוכבי מתאזן. האיזון גורם להתערבבות רוח השמש עם התווך הבין כוכבי. המעבר דרך ההליופאוזה מתאפיין בירידה חדה בטמפרטורות היונים.

זנב ההליוספירה

זנב ההליוספרה הוא תחום הנמצא מחוץ לחזית ההלם. מרחקו המינימלי של זנב ההליוספרה מהשמש הוא 80 יחידות אסטרונומיות. צורת זנב ההליוספרה דמוית זנב השביט. זנב ההליוספרה משתרע נגד כיוון תנועת השמש בחלל.

ראש ההלם

ראש ההלם הוא תחום תאורטי בעל צורה דמויי קשת, הנמצא מחוץ למערכת השמש במרחק של בערך 230 יחידות אסטרונומיות מהשמש. התאוריה הראשונית למשך זמן רב הייתה כי השמש יוצרת תחום הלם בשל תנועתה בתווך הבין כוכבי, לעומת זאת, התאוריה אחריה הייתה שראש ההלם נוצר בשל שהתווך הבין כוכבי נע במהירות על-קולית בכיוון המנוגד לכיוון תנועת השמש בחלל, ובעת ההתנגשות עם ההליוספרה הוא מאט למהירות תת-קולית ויוצר את קשת ההלם, בדומה לחזית ההלם אבל עם תפקידים הפוכים של התווך הבין כוכבי ורוח השמש. בשנת 2012 התקבל מידע חדש מה-IBEX אשר ערער את קיומו של ראש ההלם.
Domino

ליריקה

ב-DVD ההופעה של הלהקה When in Rome 2007, נראה וידאו קצר שבו הקלידן טוני בנקס מדבר על השפעותיו של שירי ג'נסיס הווידאו נקרא "Tony talks about his inspiration". בנקס סיפר שהשיר היה השפעה ממלחמת לבנון הראשונה על חדר במלון בביירות לפני שהעיר מופצצת.

הופעות

לפני שהשיר נוגן, המתופף והסולן פיל קולינס סיפר על אפקט הדומינו אשר עלול לקרות לקהל בקטע הראשון או שעלול לקרות לאנשים בקטע השני (עם האורות שנדלקו על קטע זה שלהקהל) פעמים רבות.
השיר בוצע בסיבובי ההופעות של Invisible Touch, The Way We Walk, Calling All Stations ו-Turn It On Again.
השיר בביצוע חי נמצא בשני אלבומי הופעה של הלהקה The Way We Walk, Volume Two: The Longs ו-Live Over Europe 2007. אולם השיר גם מבוצע בסרטי ההופעות של הלהקה Genesis Live at Wembley Stadium, The Way We Walk - Live in Concert, ו-When in Rome 2007.
בית קנר

היסטוריה

הבית, נבנה בשנת 1890 על ידי יעקב קנר, נפח שהיגר לארץ ישראל מרומניה. לאחר מותו של קנר, הועבר הבית לרשות הציבור ושימש בין השנים 1940 ועד 1985 כבית מגן דוד אדום. בימי מלחמת השיחרור שימש הבית כמרכז של ארגון "ההגנה", מרכז הדרכה רפואי ובמרתפו פעל בית חולים וחדר ניתוח. בשנות ה-90 של המאה ה-20 שימש הבית גם כגלריה מסחרית אותה הפעילה עמליה ארבל, שניהלה במקביל גם גלריה נוספת בתל אביב-יפו. בשנים 2007–2015 פעלה במקום גלריה עירונית לאמנות. בשנת 2016 עבר הבית לשמש כחממה עירונית לחברות הזנק.
צבי נרקיס

צבי נרקיס (קיסנר), (1921, רומניה – 8 באוגוסט 2010, ישראל), גרפיקאי ומעצב אותיות, טיפוגרף ומעצב בולים ויוצר גופנים עבריים. זכה ב-2006 בפרס א.מ.ת על מפעלו בעיצוב.

ביוגרפיה

נרקיס נולד בבוטושאן שברומניה ועלה לארץ ישראל בשנת 1944. לאחר עלייתו ארצה התיישב בירושלים והחל ללמוד ציור אצל יעקב שטיינהרדט ומרדכי ארדון. לאחר מכן החל בלימודי גרפיקה בבצלאל ושימש בתפקיד המעצב הראשי ביחידה לעזרי אימון בצה"ל. בשנת 1952 נבחר עיצובו לסמל העיר רמלה. נרקיס פתח בשנת 1955 סטודיו פרטי לציור ועסק בעיקר בהכנת כרזות ואילוסטרציות. סדרת בולים שאייר זכו בפרס שני בתחרות עיצוב לקראת יום העצמאות תשי"ט. כמו כן, הוא עיצב בולים נוספים.
נרקיס עסק בעיצוב ופיתוח דגמי אותיות עבריות. בין הגופנים המוכרים שפיתח אפשר למצוא את אות נרקיס, אות נרקיס בלוק, אות נרקיס תם, ונרקיסים. הצורה העברית של הפונט אריאל עוצב על בסיס הפונט נרקיס תם ללא ידיעתו. נרקיס עיצב את הטיפוגרפיה לסדרה הרביעית של הלירה הישראלית והראשונה של השקל. כמו כן עיצב גם את הטיפוגרפיה לשטרות החדשים יותר של השקל (אלף עד עשרת אלפים שקלים), למטבעות השקל ולשטרות ה-20 וה-100 בסדרת השקלים החדשים.

ב-1989, בעקבות פיתוח תוכנת מחשב מתאימה, פיתח נחום בן צבי בעל בית דפוס בירושלים בשיתוף עם נרקיס, גּוֹפָן (פוֹנְט) זהה לגופן היפה והאמנותי של "הכתר", עבור פרויקט התנ"ך "כתר ירושלים" - עיצוב ספר תנ"ך זהה ככל האפשר לכתר ארם צובא.
נרקיס שימש יו"ר אגודת המעצבים משנת 1969 ואילך, ובשנות כהונתו נעשה רבות לשיפור היחסים בין האגודה לבין מעצבי בולי ישראל. 
הוא שימש כיועץ אקדמי לקורס לעיצוב גרפי בטכניון וכמרצה בעיצוב גרפי וטיפוגרפיה וכן כחבר הוועדה המייעצת של בנק ישראל בנושא עיצוב שטרות ומטבעות.
בשנת 1987 זכה נרקיס בפרס המצוינות של ארגון האיקוגרדה (the icograda Excellence Award). בשנת 1989 הוענק לו פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים. בשנת 2006 הוענק לו פרס א.מ.ת.
צבי נרקיס נפטר בשנת 2010 ונטמן בבית העלמין של קיבוץ נחשון, מקום מגוריה של בתו, תמר. הוא הותיר אחריו שתי בנות, נכדים ונינים.
בשנת 2014 נמצא בשלבי הפקה, ספר על פועלו שיכלול חומרים מעזבונו.
CheyTac Intervention

הנדסה ומאפיינים

רובה ה-CheyTac הוא רובה ארוך (כ-1.34 מטר) ומוזן ממחסנית חיצונית נתיקה בת 7 כדורים. הוא מבוסס על ה-EDM Arms Windrunner. למרות מורכבותו, הרובה עמיד למים ויכול לפעול גם אחרי שטבל במים וגם בתנאי לחות גבוהה.

מחשב בליסטי וחיישני מזג האוויר

כדי לאפשר ירי אופטימלי לטווחים ארוכים במיוחד, בהם גורמים כמו תנאי מזג האוויר נהיים חשובים במיוחד, הרובה מצויד במערכת חיישנים מדגם KESTREL 4000 שמודדים את כיוון ומהירות הרוח, את הטמפרטורה ואת הלחות באוויר. הרובה כולל גם מד טווח לייזר היעיל עד לטווח 6 ק"מ, ובאמצעות אמצעים אלה יכול לחשב את הסטייה הצפויה מהמטרה באמצעות המחשב הבליסטי של הרובה ולומר לצלף בכמה עליו לקזז כדי לפצות על הסטייה. המחשב הבליסטי של הרובה כולל תוכנה ייחודית המחשבת נתוני ירי בהתבסס הן על מודל מתמטי והן על טבלאות ומדידות שנעשו עבור התחמושת הייחודית של הרובה, כדורי ה-0.408 אינץ' של CheyTac.
את הרובה אפשר לדגם במגוון כוונות טלסקופיות וכן באמצעי ראיית לילה מדגם AN/PVS-14 GEN III Pinnacle.

דגמים

הדגם הבסיסי הוא ה-M200 והוא כולל את כל מערכות המחשב והחיישנים שפורטו לעיל. צורת המתפסים והקת היא כפי שנראית בתמונה שבראש הערך. חברת CheyTac מציעה גם את דגם ה-M310, שבו המתפסים הוחלפו למתפסים וקת מסורתיים יותר תוצרת חברת האחים מקמילן. ב-2014 פיתחה והשיקה CheyTac את ה-M300, דגם משופר של ה-M200, ובו טווח הירי התארך ל-2,500 מטר ומשקל הרובה הופחת.

שיאים

הרובה מחזיק בשיא עולם למקבץ הטוב ביותר במרחק הגדול ביותר, כאשר צלף מחיל הנחתים האמריקאי ירה באמצעותו 3 כדורים למטרה במרחק 2,321 יארד (2,122 מטר) עם פיזור של ⅝16 אינץ' (42 ס"מ). הירי בוצע בארקו, איידהו, ארצות הברית. פיזור זה שקול ל-0.68 דקת קשת (MOA), דיוק שנחשב למצוין ברוב רובי הצלפים של ימינו, היעילים בדרך כלל עד לטווח 800 מטר.
בתוכנית הטלוויזיה "Future Weapons" של ערוץ דיסקברי מה-9 באפריל 2007, פרק "Massive Attack", המנחה ריצ'רד מצ'ווויץ, לשעבר לוחם באריות הים (Navy SEALs), פגע ב-3 מתוך 6 יריות במטרת דמות ממתכת במרחק של 2,530 יארד (2313 מטר). גם ירי זה נעשה באיידהו.
במאי 2017 דווח כי צלף SAS, יחידת העילית הבריטית, ירה למוות במחבל של דאעש מטווח 2.4 ק"מ, באמצעות הרובה (דגם M200).

דיוק

חברת CheyTac כותבת בעלון (מה-13 בנובמבר 2006) על הרובה : "ה-CheyTac LRRS היא מערכת אמינה ועקבית (solid) כנגד מטרות דמות (anti-personnel), לטווח של 2000 יארד (1830 מטר). המטרה העיקרית של ה-0.408 היא מערכת נגד-אדם לטווח קיצוני (extreme range). מקבצים של 7-9 אינץ' (18-23 ס"מ) במרחק 1000 יארד (914 מטר), 10 אינץ' (25 ס"מ) במרחק 1500 יארד (1372 מטר) ו-15 אינץ' (38 ס"מ) במרחק 2000 יארד (1829 מטר) הושגו באופן עקבי."
הרובה הצליח להשיג גם מקבצים של 19 אינץ' (48 ס"מ) במרחק 2100 יארד (1920 מטר), 29 אינץ' (74 ס"מ) במרחק 2400 יארד (2195 מטר). כל המקבצים שנורו בטווח של מתחת ל-3000 יארד (2743 מטר) השיגו פיזור אנכי השקול לדיוק של פחות מ-1 דקת קשת (MOA).

בתרבות הפופולרית

הרובה סוקר במספר תוכניות טלוויזיה העוסקות בצבא, כלי נשק וטכנולוגיה. כמו כן, הוא הופיע במספר סרטים, בהם גוסט ריידר 2 ו"על הכוונת".
הרובה מככב גם במשחקי המחשב Call of Duty: Modern Warfare 2 ו-Battlefield 4 בהם הוא נחשב לאחד מרובי הצלפים הטובים ביותר, עם מדדים גבוהים בדיוק, טווח ועוצמת אש. הוא גם מופיע במשחק המחשב Soldier Front.
מרקיז

מַרְקִיז (צרפתית: Marquis) הוא תואר אצולה אירופי. בהייררכיה של תוארי האצולה נמצא המרקיז מעל לרוזן ונופל בחשיבותו מדוכס.
בצרפת, בתקופה הקרולינגית, המרקיז היה רוזן הממונה על גזרה בגבול הממלכה. המילה מרקיז נגזרה מהמילה הגרמנית העתיקה Markgraf (מארקגראף), שהיא בעצמה הלחם בסיסים: Mark (מארק) או margo (מרגו) היא מילה לטינית שחדרה לגרמנית ופירושה גבול, ו-Graf (גראף) - פירושו רוזן. Markgraf עמד בראש Marchia שהיה אזור גבול של האימפריה הקרולינגית, מאוחר יותר האימפריה הרומית הקדושה - והיה מאורגן כמבנה פיאודלי-צבאי. המרקגראף דיווח ישירות לקיסר.
במרוצת הזמן התואר היה לתואר העובר בירושה. מאוחר יותר, לואי ה-14 ולואי ה-15 העניקו את התואר מרקיזה לחלק מפילגשותיהם, כשהמפורסמת ביניהן הייתה המרקיזה מאדאם דה פומפדור.
ברנקו וייס

בְּרַנְקוֹ וַייס (Branco Weiss;‏ 23 באפריל 1929 – 31 באוקטובר 2010) היה יזם ופילנתרופ יהודי-שווייצרי. בישראל נודע בעיקר בזכות מכון ברנקו וייס שהקים.

קורות חיים

ברנקו וייס נולד בזאגרב למשפחה יהודית מאזור בורגנלנד, שבהמשך התיישבה בקרואטיה. אביו נרצח על ידי הפשיסטים. בהיותו ילד עבר לאיטליה, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיע לשווייץ. ב-1944 סיים שם את בחינות הבגרות. ב-1947 החל ללמוד במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH) בעזרת מלגה שקיבל, ועבד במקביל כלבורנט. סיים את לימודיו ב-1951 כמהנדס כימיה. לאחר מכן כתב דיסרטציה על ניתוח עלות-תועלת בנוגע לטכניקות סינון.
יזם, הקים וניהל מספר חברות היי-טק. "קונטרון" (Kontron), שהקים ב-1959, נרכשה בשנת 1974 על ידי ענקית התרופות "הופמן לה רוש". כפילנתרופ, תמך במספר אוניברסיטאות ובמיזמי תרבות רבים. קיבל ארבעה תוארי דוקטור לשם כבוד: מאוניברסיטת תל אביב (1993), מהאקול פוליטכניק פדרל בלוזאן (EPFL)‏ (1998), מהמכון הטכנולוגי של ציריך (ETH)‏ (1998) ומאוניברסיטת בזל (2005; על תרומתו היוצאת-דופן להקמת המכון למדעי היהדות). מ-1985 עד 1994 העביר במכון הטכנולוגי של ציריך את הקורסים "מבוא לאסטרטגיות טכנולוגיות" ו"תכנון, הקמה, בנייה וניהול מיזמים חדשים". מ-2002 מעניק ה-ETH את מִלגת ברנקו וייס (Society in Science - The Branco Weiss Fellowship). ב-2004 תרם וייס לפרויקט "Science City" של ה-ETH‏ 23 מיליון פרנקים שווייצריים. היה חבר של כבוד באיגוד המהנדסים והארכיטקטים השווייצרי (SIA) וכן חבר מועצת המנהלים וחבר של כבוד באקדמיה השווייצרית למדעי הטכנולוגיה (SATW). 
הוא הקים את ארגון "דוד" שפעל נגד תופעות אנטישמיות ותרם להקמת מכון ללימודי יהדות באוניברסיטת בזל.
ברנקו וייס היה אספן נלהב של אמנות מודרנית.
בישראל פועל משנת 1990 מכון ברנקו וייס לטיפוח החשיבה, הכולל 20 בתי ספר ברחבי הארץ. מטרת המכון היא "לקדם יכולות למידה וחשיבה טובה בקרב תלמידים ומורים בישראל". ביחד עם עיריית תל אביב המכון מקדם פרויקט פורצי דרך.
ברנקו וייס נפטר ב-31 באוקטובר 2010 בציריך.
קופי בין אנד טי ליף

אודות החברה

החברה נוסדה על ידי מונה והרברט היימן. היא אחת מהרשתות בבעלות פרטית הוותיקות והגדולות ביותר, המתמחות בבתי קפה ותה. הסניף הראשון נפתח בשכונת ברנטווד בלוס אנג'לס ב-1963. כיום ישנם סניפים בכל דרום-מערב ארצות הברית, עם שלוחות בהוואי. ב-1996 רכש היזם הסינגפורי ויקטור ששון, בן למשפחת ששון, זיכיון מהרשת, ופתח "Coffee Beans" ברחבי דרום-מזרח אסיה. בהמשך הוא רכש בעלות על הרשת כולה. כיום ישנם מעל ל-1000 סניפים ברחבי העולם, והרשת נמצאת בתהליך התרחבות.
לחברה, המתופעלת על ידי "קפה ותה בינלאומיים בע"מ", היו הכנסות ממכירות של 120 מיליון דולר ב-2003 ויותר מ-130 מיליון דולר ב-2007. הרשת מציעה גישת Wi-Fi ב-144 סניפים. זכיינויות קיימות בעיקר מחוץ לארצות הברית, עם סניפים מקומיים שרובם שייכים לחברה. המדינות בהן מוצעות זכיינויות כעת הן: סינגפור, ישראל, קוריאה הדרומית, איחוד האמירויות הערביות, ברוניי, אוסטרליה, אינדונזיה, מזרח מלזיה, הפיליפינים וכווית.

קופי בין ישראל

רשת קופי בין פתחה את סניפה הראשון בישראל בשנת 2000, ומנתה בשיא פעילותה 12 סניפים, חמישה מהם בתל אביב ושניים ברעננה. הסניף הדרומי (והעשירי בארץ) של הרשת נמצא בירושלים (נפתח בספטמבר 2005), ואילו הצפוני ביותר נמצא בכפר טמרה, ונפתח באוגוסט 2009.
במהלך שנת 2011, כ-3 שנים לאחר חתימת ההסדר הקיבוצי בעקבות מאבק זכויות עובדי הרשת, נסגרו מרבית הסניפים, לרבות סניף כפר סבא, שני הסניפים ברעננה, הסניף בקניון עזריאלי, ואף סניף הדגל באבן גבירול ליד גן העיר. כמו כן, לאחר שנתיים וחצי של פעילות, נסגר סניף רמת גן, שהיה במגדל משה אביב, ב-14 ביולי 2009.
ביולי 2008 הודיעו לחם ארז וקופי בין ישראל על מיזוג, אולם המגעים לא הבשילו לכדי שיתוף פעולה.
כיום, נותר בישראל סניף אחד בלבד, ברחוב יפו בירושלים, בפברואר 2018 נכנס לשיפוצים ובסוף דצמבר נפתח מחדש.
טים של

טימותי רוברט של (באנגלית: Timothy Robert Shell; נולד ב-5 במאי 1968 ) הוא פעיל אינטרנט אמריקאי וסגן יו"ר קרן ויקימדיה לשעבר. הוא מכהן כמנכ"ל חברת בומיס, בה הוא פעיל למן הקמתה בשנת 1996, ואף היה לשותף מייסד בה.  כמו כן היה מנהל אתר Bomis.com ועורך Freedom's Nest, כתב-עת מקוון לעניינים פוליטיים בארצות הברית.

פעילויות אחרות

בשנת 2003 נבחר של לכהן בחבר הנאמנים של קרן ויקימדיה בתקנות הקמת הארגון. באוקטובר 2006 הוא נתמנה לכהונת סגן יושב-ראש הקרן, הגם שביצע מספר מועט למדי של עריכות בוויקיפדיה בזמן שקדם לכך. בדצמבר 2006 נסתיימה כהונתו בחבר הנאמנים, והוא הוחלף על ידי יאן-בארט דה וריידה.
וולקן דמירל

קריירת מועדונים

דמירל התחיל את הקריירה שלו בקרטלספור וכבר בגיל 18 תפס את עמדת השוער הראשון של המועדון ובתוך שנתיים רשם 51 הופעות במדי הקבוצה. בקיץ 2002 חתם בפנרבחצ'ה. בפנרבחצ'ה שימש תחילה כשוער שלישי, וב-26 באפריל 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה. בסיום העונה רושטו רצ'בר ששימש כשוער ראשון חתם בברצלונה ובין וולקן לרספ בילר השוער השני נערכה רוטציה ואת העונה וולקן סיים עם 19 הופעות. בסיום העונה זכה עם פנרבחצ'ה באליפות.
בעונת 2004/2005 רושטו חזר לפנרבחצ'ה ווולקן הפך להיות השוער השני. בעונת 2005/2006 הפך לשוער ראשון, אך במהלך העונה חזר להיות שוער שני. בעונת 2007/2008 חזר להיות השוער הראשון של פנרבחצ'ה ואף היה שותף לעלייה שלה לשלב רבע גמר ליגת האלופות, לאחר ניצחון 2-3 בפנדלים נגד סביליה כאשר וולקן הדף שלושה פנדלים.
במהלך עונת 2008/2009 וולקן חתם ל-4 שנים בפנרבחצ'ה.
ביולי 2019 הודיע על פרישה מכדורגל.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, וולקן שיחק בנבחרות הצעירות של טורקיה. ב-28 באפריל 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה במשחק ידידות נגד בלגיה. דמירל זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2008 בו שימש כשוער ראשון והגיע עם נבחרתו לחצי הגמר לראשונה בתולדות הנבחרת. במהלך המשחק נגד צ'כיה הורחק לאחר שדחף את יאן קולר.
במהלך משחק ידידות נגד ברזיל התעמת עם אוהד ועזב את הנבחרת.

חיים אישיים

ב-21 בספטמבר 2010 נישא לזיינפ סוואר, מיס בלגיה בשנת 2009 ולהם שתי ילדות.
ריתוך בלייזר

ריתוך בלייזר (באנגלית: Laser beam welding, או בקיצור LBW) היא טכניקת ריתוך המאפשרת לחבר שני גופי מתכת באמצעות לייזר. קרן הלייזר מספקת מקור חום ממוקד המאפשר ריתוך צר, עמוק ושיעור ריתוך גבוה. השימוש בקרן לייזר לריתוך גבוה בייחוד ביישומים בהם מעורבים תהליכים אוטומטיים רבים, כמו בתעשיית הרכב.