google/wiki40b huggingface dataset:
בדיקת קוונטיפרון

בדיקת קוונטיפרון (באנגלית TB-QuantiFERON) או QFT היא בדיקה לאבחון שחפת סמויה. הבדיקה מבוססת על חשיפת תאי דם לבנים לאנטיגנים של חיידקי השחפת ומדידת כמות האינטרפרון גמא המופרשת מתאים אלו. תאי דם לבנים של נשאי שחפת סמויה מפרישים את הציטוקין אינטרפרון גמא כתוצאה מחשיפה לאנטיגן, לעומתם, נבדקים בריאים אינם מפרישים את הציטוקין, אפילו אם בעבר נחשפו לחיסון נגד שחפת.

מבוא

שחפת היא מחלת ריאות הנגרמת על ידי חיידק המיקובקטריום טברקולוזיס, למחלה תקופת דגירה סמויה ארוכה בה מנוטרלים החיידקים באזורים מבודדים של הריאה כך שהמחלה אינה באה לידי ביטוי קליני. במצבים של רפואיים שונים נחלשת המערכת החיסונית והמחלה מתפרצת והורסת את רקמת הריאה, בכך הופכת המחלה למסכנת חיים. הדרך הטובה ביותר להתמודד עם המחלה היא באבחון נשאי המחלה הסמויה וטיפול בהם על ידי אנטיביוטיקה.
הדרך המקובלת לאבחון שחפת סמוייה היא על ידי בדיקת מנטו הידועה גם כתבחין טוברקולין, במבחן זה מוזרק לנבחן חלבון הטברקולין המכסה את חיידקי השחפת. חולים שנחשפו בעבר לחלבון מפתחים בתוך מספר ימים תגובה חיסונית מקומית המתבטאת בפריחה מקומית (אריתמה), ובכך מאובחנים (לעיתים בטעות) כחולי שחפת סמויה. החיסרון העיקרי של המבחן הוא שנבדקים שחוסנו בעבר בחיסון נגד חיידקי השחפת (חיסון BCG), אפילו בהיותם תינוקות, מגיבים לתבחין כאילו היו נשאי שחפת. בישראל לדוגמה חוסנו עד שנות ה-70 כל הילודים, בבריטניה חוסנו ילדי בית הספר עד שנת 2005 ובמדינות אחרות כגון רוסיה החיסון עדיין נהוג לכלל האוכלוסייה. 
יעילותו הנמוכה של החיסון אינה שוללת הדבקות בשחפת סמויה ולא תמיד ישנם רישומים ברורים לנטילת החיסון אחרי שנים רבות כך מוטות תוצאות – נבדקים שאינם חולים מאובחנים כחולים ולעיתים נאלצים לעבור טיפול אנטיביוטי חסר תועלת נגד השחפת.

בדיקת הקוונטיפרון

במהלך הבדיקה נלקחת דגימת דם מן הנבדק הדם מעורבב מייד עם נוזל נוגד קרישה. הדם מודגר למשך 16-24 שעות עם פפטידים (חלקי חלבון) מחלבון הטברקולין (המצפה את חיידקי המיקובקטריום טברקולוזיס) ומהחלבון אביאן סנסיטין (המצפה את חיידקי מיקובקטריום אביאן, הגורמים למחלה דומה לשחפת). כביקורת חיובית מודגר הדם עם החלבון פיטו-המגלוטנין הגורם לפרשת אינטרפרון, וכתגובה שלילית מודגר הדם עם תמיסת מלח פיזיולוגית. 
למחרת נבחנת כמות האינטרפרון גמא שנפלטה מן התאים בעזרת בדיקת ELISA. תוצאה שלילית (עדות לאי קיום המחלה) נחשבת אם כמות האינטרפרון שהופרשה מתאי הדם אחרי חשיפה לטברקולין היא 15% או פחות מכמות האינטרפרון שהופרשה לאחר חשיפה לפיטו-המגלוטנין, תוצאה חיובית נחשבת תגובה של מעל 30%, תגובת ביניים (15%-30%) תלויה בקבוצת הסיכון של הנבחן. 
הפפטידים המשמשים להשראת התגובה החיסונית הם פפטידים ייחודיים לחיידקי המיקובקטריה האנושיים ואינם מופיעים בחיידקי המיקובקטריה בובין המשמשים להכנת חיסון הBCG. כך נבדקים שחוסנו בעבר בBCG אינם גורמים להפרשת אינטרפרון בבדיקה זאת.
הבדיקה אושרה על ידי מנהל התרופות האמריקני בשנת 2001 לשימוש בבני אדם.
תפוס ת'גלים

עלילה

צוות צילום דוקומנטרי עוקב אחר קורותיו של קודי מאבריק, פינגווין מצויץ צפוני. קודי הוא נער בן 17 הגדל עם אמו ואחיו הגדול בקוטב הדרומי, אביו נטרף כשהיה ילד.
ביג זי הוא הדמות הנערצת ומקור ההשראה של קודי. כשהיה ילד הגיע ביג זי, אלוף עולמי בגלישת גלים לביקור בקוטב הדרומי. בביקורו העניק לקודי הקטן תליון צדפה ואמר לו מספר מילות עידוד. מאז הוא חולם ללכת בדרכו של זי ולהפוך לגולש מקצועי. הוא מתאמן על גלישה עם גלשנים שהוא מכין מגושי קרח. 
יום אחד מגיע לקוטב מגלה כשרונות המחפש מתמודדים חדשים לתחרות הגלישה על שם ביג זי. קודי קופץ על ההזדמנות ומצטרף למסע. בדרך הוא מתידד עם צ'יקן ג'ו, תרנגול סטלן המתמודד גם הוא בתחרות.
הם מגיעים לאי פן גו, אתר התחרות, שם קודי פוגש, ומתאהב ממבט ראשון, בלני, פינגווינית העובדת כמצילה בחוף. 
הוא גם פוגש את טנק אוונס, פינגווין שחצן שניצח בתחרות מאז היעלמותו של ביג זי, סך הכל 9 פעמים. הם נקלעים לקטטה ויוצאים לדו-קרב גלישה, בו טנק מנצח בקלות וקודי כמעט טובע. לני מצילה את קודי ולוקחת אותו מחוסר הכרה לדוד שלה, גיק, שיעזור לו להתאושש.
גיק מוצא את קודי יושב על עץ קואה  ומציע לו ללמוד להכין ממנו גלשן איכותי. הם מנסים לקחת את בול העץ לבית של גיק אך הם מאבדים שליטה והוא מתגלגל עד לחוף נטוש. בחוף קודי מוצא בקתה נטושה המלאה בגלשנים וגביעים, המתגלים כחפציו של ביג זי. לפי הדרך בה גיק מסתכל על הבקתה והחפצים בה, מבין קודי כי גיק הוא למעשה ביג זי, הגולש האגדי. קודי מבקש ממנו ללמד אותו לגלוש ולבסוף, לאחר הפצרות רבות, ביג זי מסכים. הוא דורש מקודי לבנות לעצמו גלשן, וקודי חסר הסבלנות מתעלם מהדרכותיו של ביג זי ויוצר גלשן בחיפזון. הגלשן נשבר עם כניסתו למים.
קודי מאוכזב, הוא מתעצבן ועוזב את החוף, ובדרך הוא פוגש את לני שמשכנעת אותו לחזור. קודי חוזר לעבוד על גלשן חדש והפעם הוא נאזר בסבלנות ומקפיד על ההנחיות של זי. זי משבח את קודי על הגלשן אך דורש ממנו להתחיל את האימונים על החוף, במגוון משימות שלכאורה אינן קשורות ישירות לגלישה. קודי מנצל הזדמנות שזי ישן, גורר אותו על גבי גלשן לתוך המים ומעיר אותו לפני שמגיע גל. לאחר מכן זי מתרצה להתחיל אימונים. בערב קודי מנסה לשכנע את זי להצטרף לתחרות אך זי מסרב. קודי מגיע לתחרות בזמן והוא עולה לגמר, יחד עם טנק וג'ו. בגמר, טנק מנסה להפיל את ג'ו מהגלשן וברגע האחרון מגיע קודי ודוחף את טנק אל אזור מסוכן מחוץ לתחומי התחרות. בכך למעשה נפסלים השניים מהתחרות וג'ו זוכה בניצחון טכני. לני מחלצת את טנק אך קודי נשאר באזור המסוכן. זי שצפה בקודי בחשאי עוזר לו לחזור לחוף.
במקום התחרות כבר מספידים את קודי ואז הוא וזי מופיעים, משתתפי התחרות מתפלאים לראות את זי לאחר שנים של היעלמות וזי מודה לקודי שגרם לו לחזור. 
זי מזמין את כולם לגלוש בחוף הנטוש. קודי מסכם בקצרה את החוויה בפני צוות הצילום ומזדרז להצטרף לגולשים.
השכלה

השכלה היא ידע כללי שאדם רוכש במהלך חייו על ידי למידה. 
ידע זה כולל זכירה של עובדות מתחומי דעת שונים, בהתאם להתמחות ותחומי העניין של הלומד.

גישה להשכלה ושוויון הזדמנויות

מאז היווצרות האוניברסיטאות הראשונות בימי הביניים שערי ההשכלה הגבוהה היו פתוחים רק לאליטה החברתית. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה סוגיית הגישה להשכלה גבוהה לנושא דיון מרכזי ברוב מדינות העולם.
לחלוקה צודקת של שירותי ההשכלה יש השלכות חשובות לריבוד חברתי, ניעות חברתית ועל מוקדי כוח בפוליטיקה ובכלכלה. בתקופה המודרנית מדינות רבות שואפות להרחיב באופן משמעותי את גבולות מערכות ההשכלה הגבוהה כדי לאפשר לכל מי שחפץ לרכוש השכלה אקדמית.
בתנאים של שוויון הזדמנויות לא צפויים הבדלים משמעותיים בהישגים לימודיים בין קבוצות אוכלוסייה שונות. עם זאת, בפועל לא תמיד מתקיים שוויון הזדמנויות בתחום ההשכלה. זאת משום שמחסומים בדרך לרכישת השכלה יוצרים מצב לא שוויוני, בו נמנעת מאנשים מסוימים האפשרות לממש את מלוא כישוריהם ולהגיע להכנסה גבוהה יותר המסוגלת להעלות את רמת החיים. כמו כן, מצב כזה מונע מהחברה כולה את התועלת שאנשים אלו היו עשויים לתרום אילו זכו להשכלה נרכבת יותר. באופן זה חסימת האפשרויות להשכלה פוגעת בצמיחה הכלכלית.
קשיי למידה הנובעים מגורמים שונים עלולים לפגוע בתפקודו של האדם, על פי הקריטריונים של מדידה והערכה בחינוך פורמלי.  
אחד החסמים השכיחים לנגישות להשכלה גבוהה הוא מצב סוציו-אקונומי נמוך. זאת בעקבות המיעוט במשאבים שמשפחות עניות יכולות להקדיש עבור חינוך ילדיהם (למשל תשלום על שיעור פרטי במקרה הצורך). מצב זה מחמיר על רקע העובדה שראשי המשפחות העניות הם לרוב בעלי השכלה נמוכה.
גורם נוסף המשפיע על ההשגים הלימודיים הוא הפן התרבותי, באמצעות רמת החשיבות שכל קבוצה מיוחסת להישגים אלו. לדוגמה: רוב האוכלוסייה הישראלית רואה בתעודת הבגרות הישג לימודי חשוב, משום שהיא משמשת ככרטיס כניסה להשכלה הגבוהה. לעומת זאת, החברה החרדית אינה רואה רכישת תעודת בגרות כהישג, משום שהמטרות הלימודיות במגזר זה ממוקדות בעולם התורני.
ג'ו אלון

ביוגרפיה

אלון נולד בשם ג'וזף פלצ'ק בי"ז בתמוז תרפ"ט לפרידל וטקלה בקיבוץ חפציבה. כשהיה בן שנתיים, בשנת 1931, חזרו הוריו לצ'כוסלובקיה מסיבות בריאותיות. בשנת 1939 נשלח לבריטניה עם אחיו דוד, במסגרת הקינדר-טרנספורט שאורגן על ידי סר ניקולס וינטון הבריטי, ואומץ שם על ידי ג'ני וג'ורג' דוידסון, זוג נוצרים חשוכי ילדים. כך למעשה ניצלו חייו. הוריו נספו בשואה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזר לצ'כוסלובקיה וסיים את לימודיו בבית ספר מקצועי. הוא התגייס לחיל האוויר הצ'כוסלובקי, שם סיים בהצלחה קורס טיס. במרץ 1949 עלה לישראל, התגייס לצה"ל והתנדב כטייס לחיל האוויר הישראלי. בשנת 1955 עיברת את שם משפחתו ל"אלון". בחיל האוויר עבר קורסים שונים. שירת ב-1953 כטייס מטאור, ב-1955 - כטייס אוראגן, ב-1956 - כטייס מיסטר. מאוגוסט 1960 עד אוגוסט 1961 שימש מפקד טייסת 101 שהטיסה מטוסי מיסטר, ובנובמבר 1961 חזר לפקד עליה כטייסת המיראז'ים הראשונה של צה"ל. ב-1965, לאחר שנה של קורס פיקוד ומטה באנגליה עבר למטה חיל האוויר כראש ענף בטיחות טיסה. גולת הכותרת של פעילותו בצה"ל הייתה הקמתו של בסיס חיל האוויר בחצרים ופיקודו עליו. 
בשנת 1970 מונה לנספח האווירי בארצות הברית. במהלך פעילותו יצר קשרים הדוקים עם הקהילה היהודית, סייע בפעולות המגבית היהודית והרצה בפני תלמידים וסטודנטים.
ב-1 ביולי 1973 נרצח אלון ביריות בפתח ביתו שבמרילנד. זהות הרוצחים ומניעיהם לא נתבררו עד היום. הוא הותיר אחריו אישה, דבורה, ושלוש בנות.
על פי מסמך חסוי של ה-FBI שנחשף בשנת 2007 עולה כי לדברי מקור פלסטיני בוצע הרצח בידי ארגון ספטמבר השחור.
בסמוך לקיבוץ להב שבנגב ניטע יער להב לזכרו, במימון תרומות חבריו מישראל וארצות הברית. 
כמו כן נוסד מרכז ג'ו אלון על שמו המשמש כמרכז חינוכי ותיירותי לידיעת הארץ ולהכרת הנגב. במרכז ישנו גם מוזיאון להכרת התרבות הבדואית. כמו כן נקראת הדרך מבאר שבע לבסיס חיל האוויר חצרים על שמו.

תאוריית קשר על נסיבות מותו

בסרטה הדוקומנטרי של ליאורה עמיר-ברמץ ששודר בערוץ הראשון, ב-6 באפריל 2011, טען אורי מילשטיין שאלון, בתפקידו כסוכן "המוסד" תחת כיסוי של נספח אווירי בוושינגטון, נחשף לקנוניה ישראלית אמריקאית, שלא היה אמור להיחשף אליה ושהיה חשש שלא ינצור את לשונו אודותיה: "לאפשר למצרים לשקם כבודם באמצעות הישג צבאי מוגבל בסיני", במה ששלושה חודשים לאחר חיסולו נודעה כמלחמת יום הכיפורים, על מנת לאפשר מהלך מדיני שיוביל להסכם שלום בין ישראל למצרים בתיווך אמריקאי וכך יצמצם את המעורבות הסובייטית במזרח התיכון.
לאחר שידור הסרט פרסם החוקר פרופ' אורי בר-יוסף מאמר ב"הארץ", בו הסתייג בחריפות מתאוריה זו, וציין שהיא "דומה לזו ששמעתי לאחרונה, ולפיה חייזרים השתלטו על ראש הממשלה ואשתו ולכן הם מתנהגים כפי שהם מתנהגים."
פרד ברטון (ר' לקריאה נוספת להלן), מצא כי רצח ג'ו אלון בוצע על ידי הארגון הפלסטיני "ספטמבר השחור", שלקח אחריות על הרצח מיד לאחר ביצועו, כחלק ממלחמת החיסולים בינו לבין "המוסד" שהגיעה לשיאה במהלך 1973. בדרך דומה נרצח גם איש "המוסד" ברוך כהן במדריד ונערך ניסיון התנקשות בצדוק אופיר בבריסל. מודיע של ארגון "ספטמבר השחור" בארצות הברית אישר כי ג'ו אלון נפגש עמו לפני הרצח וככל הנראה ניסה לגייסו כסוכן של "המוסד". לפי ברטון את הרצח ביצע פלסטיני בשם חסן עלי שנמלט לאחר הרצח לברזיל. ככל הנראה חסן עלי חוסל על ידי "המוסד" ב-2010.
בינואר 2017, לאחר 44 שנה, החליט ה-FBI לפתוח מחדש את חקירת הרצח.
סירופ מייפל

סירופ מייפל הוא סירופ ממתיק המיוצר באופן מסורתי מלשד השיפה של עץ האדר (באנגלית קרוי מייפל). מקובל להשתמש בו כתוספת לחביתיות, ופלים או פרנץ' טוסט. לעיתים משמש באפייה, בייצור ממתקים וכתוספת לקינוחים.

ייצור

סירופ המייפל מיוצר באופן מסורתי ואותנטי בצפון אמריקה. אף שנהוג לייחסו בעיקר לפרובינציית קוויבק בקנדה ולמדינת ורמונט בארצות הברית ניתן, למעשה, לייצרו בכל מקום שבו מתאפשרת צמיחת עצי מייפל. קנדה אחראית ליותר מ-80% מן הייצור העולמי של סירופ מייפל, כלומר - 7 מיליון גלונים בשנה (נתוני 2005). רוב הייצור, כ-75% מהייצור העולמי, מתבצע בקוויבק. כמויות קטנות יותר מיוצרות אף בפרובינציות אונטריו, נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ואי הנסיך אדוארד. בארצות הברית מתבצע עיקר הייצור במדינת ורמונט (בהיקף של 410,000 גלונים לשנה). כמויות קטנות יותר מיוצרות במיין, ניו יורק, פנסילבניה וכמה מדינות נוספות בניו אינגלנד והמערב התיכון.
העצים שבלשד שלהם נעשה שימוש בתהליך הייצור הם לרוב אדר הסוכר (Acer saccharum) ואדר שחור (Acer nigrum), בשל תכולת הסוכר הגבוהה שלהם. באופן מסורתי את סירופ המייפל רודים על ידי ביצוע חתך בעץ מייפל וניקוז הנוזל לדלי. כיום מקובל לבצע את האיסוף באמצעות צינורות פלסטיק, הגם שיש המשתמשים עדיין בשיטות המסורתיות. לא מתבצע חתך בעץ שגילו פחות מ-40 שנה וקוטרו קטן מ-25 סנטימטרים. עומקו של החתך הוא בערך 25-38 מילימטרים.
ייצור המייפל מתרכז בחודשים פברואר, מרץ, ואפריל, בהתאם לתנאי מזג האוויר. לילות מקפיאים וימים חמימים נחוצים לעידוד זרימת נוזל השיפה. מעבר מטמפרטורה גבוהה מנקודת הקפאון לטמפרטורה נמוכה מנקודה זו גורם לספיגת מים מן האדמה, ומעבר טמפרטורה הפוך גורם להתפתחות לחץ פנימי, אשר בסיוע כוח המשיכה מוביל לזרימת הנוזל דרך החתכים בגזע העץ ובענפיו. צינורות המוחדרים לעץ משמשים לאיסוף הנוזל והובלתו לדליים או למערכת צינורות חיצונית. שימוש במערכת צינורות מודרנית תוך יצירה מלאכותית של ריק מגביר את התפוקה. בכל שנה נקדח חור בנקודה אחרת על מנת לאפשר החלמה של גזע העץ. 
בשיטה המסורתית הועבר הנוזל שנאסף בדלי למקום עיבודו, הקרוי "בית סוכר" (או "בקתת סוכר"). כיום ההעברה ל"בית הסוכר" מתבצעת באמצעות צינורות. בבית הסוכר מוזרם הלשד באיטיות למשטח אידוי שבו הוא מורתח עד הפיכתו לסירופ. התהליך איטי בשל כמות המים שיש לאדות לשם יצירת הסירופ. לצורך ייצור ליטר אחד של סירופ דרושים 40 ליטרים של לשד (במילים אחרות, יש לאדות 39 ליטרים של מים). עץ מייפל בוגר מניב כ-40 ליטרים של לשד בעונה.
סלג'ילין

שימושים קליניים

השימוש העיקרי של התרופה היא בטיפול במחלת פרקינסון. לעיתים ישתמשו בתרופה הזו לבד, ולעיתים יחד עם תרופות אחרת, בדרך כלל - לבודופה. מחקרים שונים טוענים כי סלג'ילין מאטה את התקדמות המחלה במאובחנים חדשים, אולם טענה זו לא התקבלה באופן נרכב ונדחתה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקני. התרופה מעכבת את נקודת הזמן בו הטיפול בלבודופה הופך להכרחי מ-10-12 חודשים לאחר הדיאגנוזה ל-18 חודשים. הרציונל להוספת סלג'ילין ללבודופה הוא כדי להפחית את הכמות הנדרשת של הלבודופה, ובכך גם להפחית את תופעות הלוואי שלה. השוואות בין חולים עם לבודופה + פלצבו לעומת לבודופה + סלג'ילין הראו כי סלג'ילין הפחיתה את המינון הנדרש של הלבודופה בכ-40%. 
במחקר אחד, נטילת לבודופה יחד עם סלג'ילין עצרה לחלוטין את התקדמות המחלה לתקופה של למעלה מ-12 חודשים. בקבוצת הפלצבו, לעומת זאת, התדרדרות המחלה המשיכה. 
ב-2006 אושרה התרופה על ידי ה-FDA לטיפול בדיכאון קליני על ידי מדבקה. סלג'ילין משמשת גם (במינונים גבוהים מאד ביחס לבני אדם) ברפואה הוטרינרית לטיפול בסימפטומים מחלת קושינג בכלבים. 
נערכו מחקרים שונים לבדיקת יעילות התרופה לגמילה מטבק או חשיש.

תופעות לוואי

בעקבות נטילת התרופה יכולות להופיע תופעות לוואי קלות כמו סחרחורות, יובש בפה, קושי להירדם, כאבי שרירים, פריחה, בחילות ועצירות. דווחו גם תופעות לוואי כמו שינויי מצב רוח ותנועות בלתי רצוניות. תופעות לוואי חמורות יותר כוללות כאבי ראש חמורים, טכיקרדיה, הפרעות קצב, מחולית וקשיי נשימה. תופעות לוואי אלו דורשות דיווח לרופא.
אגם בארייר

היסטוריה

האגם הוקם על מנת ליצור תחנת כוח הידרואלקטרי באמצעות סכירת נהר קאנאנאסקיס. הסכר מייצר מדי שנה כ-40,000 מגה ואט/שעה.

תיירות ונופש

האגם משמש גם עבור פעילויות נופש ותיירות. לחופיו שבילי הליכה המקיפים את האגם, ובחורף השבילים משמשים לסקי קרוס קאונטרי). בחופו המזרחי של האגם מצוי מרכז מבקרים. מותר לבצע סקי מים על האגם, אולם פעילות זו אינה מתבצעת בשל טמפרטורת המים הנמוכה.
האגם היה אתר הסרטה של הסרט אקס-מן.
ג'ורג' מושיץ

חייו

מושיץ נולד ב-18 באפריל 1934 בפרייבורג אים ברייסגאו, גרמניה. הוא סיים את לימודיו בהנדסת חשמל בשנת 1958 במכון הטכנולוגי של ציריך במקביל לעבודה כמתמחה במשרד התקשורת השווייצרי. את הדוקטורט השלים בשנת 1962.
בשנים 1960 עד 1962 עבד במעבדות RCA בציריך. בשנים 1963 עד 1972 עבד במעבדות בל (Bell) בניו ג'רזי ארצות הברית.
החל משנת 1973 היה פרופסור לתורת הרשתות ועיבוד אותות ב-ETH. עד פרישתו בשנת 1999 שימש כמנהל המעבדה לניתוח אותות ומידע במכון השווייצרי הפדרלי לטכנולוגיה בציריך. לאחר מכן הצטרף לאוניברסיטת בר-אילן על מנת להקים את בית הספר החדש להנדסה, בית ספר שהפך תוך עשור (2001-2011)לפקולטה להנדסה.
פרופ' מושיץ רשם ורשם במשותף מעל 250 מאמרים וספרים בתחום של תורת הרשתות, מסנני קבלים, תכנון רשתות ותורת הרגישות (sensitivity theory) ומחזיק מספר פטנטים בנושא.
אייל עופר

ביוגרפיה

עופר נולד בשנת 1950, בחיפה שבישראל, בן לאביבה וסמי עופר. למד אדריכלות והנדסה במכללת אטלנטיק שבעיירה בר הרבור, מיין. בחודש מאי 1991 הוא היה ליו"ר ומנכ"ל של Deerbrook. משנת 1995 הוא מכהן כדירקטור של חברת השיט השנייה בגודלה בעולם, רויאל קריביאן, מיזם משותף עם משפחת פריצקר (מלונות הייאט). יו"ר ומנכ"ל חברת הנדל"ן קרלייל MG, ומאז 1996 יו"ר משותף של קרן מילר גלובל. בנוסף הוא חבר בוועדה המייעצת הבינלאומית של חברת הנדל"ן הגרמנית Eurohypo.
עופר מתגורר רוב חייו בלונדון, בה מתגוררת משפחתו, את שאר זמנו הוא מחלק בין ישראל וניו יורק. בישראל הוא מחזיק בבית ברחוב גלי תכלת שבהרצליה פיתוח. בנוסף, עופר רכש בשנת 2010 את הדירה היקרה בישראל תמורת 115 מיליון שקלים בפרויקט הרברט סמואל 10 בטיילת תל אביב.

פילנתרופיה

בשנת 2013, תרם 10 מיליון ליש"ט לפרויקט הרחבת מוזיאון טייט מודרן בלונדון.
מחסום וייסמן

בגנטיקה, מחסום וייסמן הוא שם כולל לעיקרון לפיו מידע תורשתי זורם רק מתאי נבט אל תאי הגוף (תאים סומטיים), ולא בכיוון ההפוך. לעיתים קיים בלבול בין עיקרון זה לדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית, לפיה המידע עובר מ-DNA אל ה-RNA ומשם אל רצף החלבון.
לעיקרון חשיבות רבה בפתרון הסוגיות האתיות של ריפוי גני. מחסום וייסמן קובע שמוטציה של תא סומטי לא עוברת לתאי הנבט ולכן אינה יכולה לעבור לדורות הבאים. מטרת הטיפול בריפוי גני היא שינוי של אלמנטים גנטיים של התאים הסומטיים, ולכן אם המחסום היה נשבר, השינוי היה עובר אל תאי המין והיה יכול לגרום לשינוי בגנום, וכך גם לשינוי במין.
לעיקרון גם חשיבות בהבנה שלנו את עקרונות האבולוציה ואת מידת ההפרדה הקיימת בין המינים השונים. שבירת העיקרון מהווה עדות לאלמנטים של לאמארקיזם בטבע - תורשה של תכונות נרכשות.

היסטוריה

העיקרון נהגה במהלך המאה ה-19 על ידי הביולוג הגרמני אוגוסט וייסמן. הוא הוכיח שאין העברה תורשתית של תכונות נרכשות, בניסוי בו חתך את הזנבות של עכברים במשך 22 דורות, הכליא עכברים כרותי-זנב, והראה שבכל הדורות לא נולד אף עכבר כרות-זנב.

השגות עדכניות על העיקרון

רוב ההשגות על עקרון וייסמן בימינו סובבות סביב קיומו של האנזים רוורס טרנסקריפטאז, אשר מסוגל לבצע רטרושעתוק, תהליך כימי שבו DNA נוצר מ-RNA. בעולם החיידקים מצטברות עדויות רבות להעברה גנטית אופקית (horizontal gene transfer), שבה גנים עוברים בין יצורים שונים, לעיתים תוך שימוש בווירוסים ממשפחת הרטרווירוסים. וירוסים אלה משתלבים בגנום של המאחסן שלהם ובמהלך הכניסה והיציאה מן הכרומוזום הם עשויים להעביר חומר גנטי מתא לתא. כך מידע גנטי מסוגל לעבור בין אורגניזמים, שלא דרך מנגנוני התורשה המקובלים.
עם זאת, כמות העדויות נגד המחסום עדיין זניחה ואין עוררין על כך שהוא נשבר לעיתים רחוקות בלבד.
לונג איילנד אייס טי

מקור השם

מקור השם של הקוקטייל אינו ברור, שכן ישנן כמה גרסאות שונות, אך הקוקטייל הופיע בספר של בטי קרוקר בשנת 1961 ובספר של ורג'יניה חביב משנת 1966. ישנה גרסה הגורסת כי בזמן תקופת היובש בארצות הברית, המשקה היה נלגם בחשאי כאשר תוויות של תיונים היו משתלשלות מן הכוסות כדי שאנשי החוק יטעו ויחשבו שהם לוגמים תה קר.
סברה נוספת חסרת בסיס היא שהמשקה קיבל את השם "אייסד טי" ("תה קר"), על שם צבעו, הדומה לצבע המשקה תה קר, שאינו אלכוהולי. הוא הוגש לראשונה ב-1972 על ידי הברמן רוברט "רוזבאד" באט (Robert "Rosebud" Butts), במועדון הלילה הוותיק "אוק ביץ' אין" (Oak Beach Inn) בלונג איילנד. כאמור, סברה זו אינה נכונה שכן המשקה מתועד עוד לפני התאריך הנקוב.
מנשא לתינוק

מנשא לתינוק הוא מתקן המשמש לנשיאה של תינוקות על הגוף. מנשא עשוי בדרך כלל מבד (עם או בלי אבזמים), ומאפשר להחזיק את התינוק צמוד לגוף מבלי להחזיקו בידיים. מנשאים משמשים הורים כבר מאות שנים בכל מקום בעולם. מנשא מותאם יכול לתרום לתינוק, הן בהגברת המגע הפיזי עם הוריו, והן בהתפתחות פיזית (כמו חיזוק מפרק הירך).

היסטוריה

באופן מסורתי, המנשא היה אותו הכלי ששימש לנשיאה של דברים כבדים, עם התאמתו לנשיאת תינוק. מנשאים היו עשויים מעורות, סלים, קופסאות עץ, רשתות וכדומה. בתרבות המערבית, נוהג זה הוביל ליצירת מנשא דמוי תיק גב. לאורך ההיסטוריה תועדו גם מנשאים שנתלים מהראש, או מנשאים שנושאים על כתף אחת.

בטיחות

כמו כל מוצר אחר המיועד לתינוקות, גם על המנשא לעבור מבדקי בטיחות רבים, ואם מתגלה פגם אז יש להחזירו לייצרן. סכנה ספציפית שיש במנשאים היא סכנת החנק, כאשר הבד של המנשא כרוך סביב הפנים של התינוק. יש להקפיד שהפנים של התינוק, ובפרט הפה והאף של התינוק גלויים בכל שלב.
מסגד האמאם באספהאן

המבנה

בחזיתו של המסגד קבוע שער הכניסה שגובהו 27 מטר ומשני צדדיו שני צריחים זהים בגובה של 48 מטר. עם זאת המסגד עצמו מעבר לשער בנוי בזווית של 45 מעלות לחזית ולכיכר, כך שיפנה לעבר מכה בכיוון דרום-מערב. המבנה עשוי מ-18 מיליון לבנים ומצופה ב-472,500 אריחי קרמיקה המשלבים שבעה צבעים.
שער הכניסה בנוי כגומחה בצורת חצי עיגול שמתקרתה תולים נטיפי מוקרנס, ומעליו פסיפס שבו נראים שני טווסים. דלת העץ מצופה בכסף ובזהב ומובילה לשני מעברים שאורכם שונה בשל הזווית בה בנוי המסגד ביחס לכיכר ולשער.
מעל המסגד כיפה דו-שכבתית שגובהה 52 מטר, והמרחק בין שתי שכבותיה הוא 12 מטר. במסגד אולם מרכזי שמאחוריו חצר, משני צדדיה שני אולמות נוספים, ובצדו הדרום-מזרחי והדרום-מערבי של המבנה שוכנות שתי מדרסות.
תאוריית הדחף

תאוריית הדחף או תאוריית הפחתת הדחף היא מושג המתייחס למגוון תאוריות בפסיכולוגיה הנוגעות להנעה. תאוריות אלו מבוססות על הרעיון לפיו אדם או בעל חיים נולדים עם דחפים וצרכים ביולוגיים, אותם הם רוצים לספק, ואם הם לא מסופקים - נוצר אצלם מצב שלילי של מתח. כאשר הדחף מסופק, מופחת המתח, והאורגניזם חוזר למצב של הומאוסטזיס, איזון פנימי ורגיעה. על פי התאוריה, הדחף נוטה להתגבר עם הזמן, ומופעל בין השאר בהתאם למשובים שמתקבלים מהמצב הפנימי ומהסביבה. המצב הפנימי הוא זה שמכוון את האורגניזם לפעילות למען מטרה מסוימת, מטרת סיפוק הדחף.

היסטוריה

מושג הדחף תואר כבר בתחילת המאה ה-19 על ידי פסיכיאטרים גרמנים, כגון וילהלם ניומן, שתיאר את תחושת המצוקה של האדם כאשר הדחפים שלו אינם מסופקים, והפילוסוף פרידריך ניטשה כתב על הנפש כמערכת דחפים שמצויים באינטראקציה - מין, תוקפנות והרס עצמי. ב-1895 החל אבי הפסיכואנליזה, זיגמונד פרויד, לכתוב על נושא הדחפים, כמרכיב מרכזי באישיות האדם, וטען כי נוירוזות נובעות מקונפליקט לא פתור והדחקה של אירועים ודחפים מיניים בילדות. ממשיכי דרכו של פרויד עסקו לאורך השנים בנושא תאוריית הדחף כמניע מרכזי בחיי האדם, ומחלוקות רבות נתגלו ביניהם סביב מרכזיותו של הדחף. רובם זנחו את הגדרת הדחף ומרכזיותו כפי שנטבעו על ידי פרויד (למשל קרל גוסטב יונג), או פיתחו את המושג בכיוונים אחרים ותוך התאמה לתאוריות פסיכולוגיות חדשות (אנה פרויד, ז'אק לאקאן ועוד). עם זאת, אנשי אסכולות רבות אחרות בפסיכולוגיה, דוגמת העוסקים בביהביוריזם או בפסיכולוגיה חברתית, שללו את האופן בו התייחסו פסיכואנליטיקאים למושג הדחף כחלק מהותי באישיות, והתמקדו בקשר שלו להנעה ובהשפעתו על פעולות למידה, התנהגות, יחסים חברתיים ועוד.

בפסיכואנליזה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
על פי התאוריה הפסיכואנליטית של פרויד, תאוריית הדחף מתייחסת לדחפים ואינסטינקטים שמכוונים כלפי אובייקט ברור. הדחפים המרכזיים בתאוריה של פרויד הם הארוס, דחף המין והחיים; והתנטוס, דחף התוקפנות והמוות. אלו דחפים מנוגדים.
איידיל

אָיְידִיל (בלטינית: aedilis, מהמילה aedes "מקדש") היה מגיסטראט ברפובליקה הרומית ובאימפריה הרומית, שהיה אחראי על ענייניה המוניציפליים של העיר רומא.
המשרה נוצרה בשנת 494 לפנה"ס כתוצאה מפרישת הפלבס מן העיר, והאיידילים הפלבאים נבחרו באספת הפלבס. החל משנת 366 לפנה"ס כיהנו עוד שני איידילים ממעמד הפטריקים, שנבחרו באספת השבטים ובכך עלה מספר האיידילים לארבעה; האיידילים הפטריקיים כונו איידילים קורוליים, ואף על פי שסמכויותיהם היו זהות לעמיתיהם הפלבאים, יוקרתם הייתה גדולה יותר. הסיבה לכך כי נהנו מסמלי שלטון שהאיידילים הפלבאים לא זכו להם: טוגה עם שולי ארגמן וכיסא קורולי. שנה אחר כך נפתחה המשרה לפלבאים, ובשנת 364 הוחלט כי מדי שנה ייבחרו האיידילים הקורוליים לסירוגין מבין הפלבאים והפטריקים.
תחילה שימשו האיידילים הפלבאיים כעוזרי הטריבונים של הפלבס, אולם עד מהרה הורחבו סמכויותיהם במידה ניכרת. הסמכות החוקית של האיידילים הייתה "הדאגה לעיר" (cura urbis), שכללה אחריות לניקיון העיר, פיקוח על הסדר והחוק בעיר, תחזוקת המוסדות הציבוריים והרחובות, אחריות על הארכיונים, ארכוב החוקים ודאגה לאספקת מים ותבואה. נוסף לכך היו האיידילים אחראים לסדר בשווקים ולפיקוח על המידות והמשקלות. האיידילים נהנו מסמכות אכיפה וענישה (coercitio), שכללה הטלת קנסות, מאסר עבריינים ודרישת ערבות כספית.
עוד תפקיד בעל חשיבות של האיידילים היה עריכת חגיגות דתיות ומשחקים. המשחקים נערכו על חשבונם בצירוף כספי הקנסות שהטילו, ובימי הרפובליקה הייתה לכך חשיבות פוליטית גדולה: ככל שהמשחקים והחגיגות שערך האיידיל היו גדולות וראוותניות יותר, כך עלתה יוקרתו הפוליטית וגברו סיכוייו להיבחר למשרות הבכירות בהן משרת הפרטור.
יוליוס קיסר הוסיף עוד שני איידילים שכונו קראלס (Cereales), שתחום אחריותם היה הדאגה לאספקת מזון לרומא. בימיו של אוגוסטוס רוקנה סמכותם של האיידילים מתוכן בעקבות יצירת משרות שמטרתן הייתה לקחת אחריות על תפקידי האיידילים.
עם התפשטותה הטריטוריאלית של רומא נוצרו משרות איידילים גם במוניקיפיות ובקולוניות, שהיו זהות פחות או יותר למשרה המקורית.
שמיניות סווינג

שמיניות סווינג הן צורה סגנונית לנגינת שמיניות במוזיקת הג'אז והסווינג. אם נחלק את הפעמה לשלושה חלקים (טריולות) וננגן את החלק הראשון והשלישי בלבד, נקבל "שמיניות סווינג". בדומה לחלוקה רגילה של שמיניות, לכל פעמה מנוגנים שני צלילים. אך בניגוד לחלוקה רגילה של שמיניות, שבה כל צליל מנוגן באופן אחיד ושווה מבחינת זמן (חצי פעמה לכל צליל), החלוקה של שמיניות סווינג אינה שווה (הצליל הראשון המודגש, שהוא על הפעמה, מקבל שני שלישים ממנה לעומת הצליל השני שמקבל רק שליש). לכן שמיניות סווינג יוצרות תחושה מיוחדת מבחינה מקצבית, שמכונת "גרוב". תחושה מקצבית זו היא אחד המאפיינים הבולטים ביותר של ג'אז וסווינג.
מקור הסגנוניות הזו היא במוזיקת הג'אז שניגנו העבדים בארצות-הברית. הם הכירו מוזיקה אפריקאית ושילבו אותה (וכך נוצר הבלוז) עם מקצב הצבא האמריקאי שמבוסס בעיקר על טריולות. הם לא ידעו כיצד לנגן שמיניות מערביות שוות, לכן הם ניגנו אותן בחלוקה לטריולות, המהוות רבע, בלי התו השני וכך נוצרו שמיניות הסווינג.
עזרא הס

ביוגרפיה

נולד בגרמניה בשנת 1933 לד"ר רות הס וד"ר מאיר הס, בשנת 1935, בתקופת העלייה החמישית, עלה לארץ ישראל עם משפחתו בעודו ילד.
קיבל תואר ראשון בספרות, לשון ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בלונדון שם גם התפרנס משירה ומניגון של מוזיקה אירית.
עבד כצנזור צבאי וכיהן כסגן מפקד בסיס ירושלים של יחידת הצנזורה הצבאית, שיחק בתסכיתים לילדים ונוער ברדיו וכמדובב בטלוויזיה. בין התסכיתים ברדיו:"פול טמפל", "הגמד סיפורון", "סכנה באנדימון". כמו כן שימש כקריין בתוכנית "לבת, לבן ולכל המתעניין". בטלוויזיה: קולו של האיש החכם בסדרה "היה היה",  הצב בצריף של תמרי. החתול יובב וג'פטו אביו של פינוקיו.
הס נשא לאישה את המשוררת אמירה הס ביולי 1972 והשניים התגוררו בשכונת בית הכרם בירושלים.
הס נפטר בשנת 2010.