google/wiki40b huggingface dataset:
תולעת צינור ענקית

קליטת חומרי הזנה

בפנים גופה של התולעת, ישנו מבנה ייחודי הנקרא טרופוזום, ומכיל מיליוני חיידקים סימביוטיים. החיידקים, החיוניים להזנת התולעת, אינם נמצאים בתוך הגמטות מלכתחילה, אלא נכנסים אל תוך התולעת באמצעות עיכול במהלך חייה. התולעת קולטת חומרי הזנה דרך הפתח בחלקה העליון. המזון נע משם דרך המעי הקדמי, האמצעי והאחורי, עד לפי הטבעת. לאחר שהחיידקים נקלטים במעי האמצעי, מתרחשים בו שינויים כימיים הגורמים לגדילתו, ולבסוף להיווצרותו של הטרופוזום. 
בחלקה העליון של התולעת, ישנו אזור שצבעו אדום בשל ריכוז הגבוה של המוגלובין הנמצא בו; באזור זה ישנם צינורות הובלה רבים, דרכם התולעת קולטת חומרי הזנה (מימן גופריתי, חמצן, פחמן דו-חמצני וכו') מסביבתה. החמצן נקלט בגופה של התולעת באמצעות המוגלובין; עם זאת, ההמוגלובין יכול לשאת חמצן במין זה גם בנוכחות סולפיד, תכונה שאינה קיימת במינים אחרים. 
למרות רעילותם של החנקה והנתרן החנקיתי, החנקן חיוני לתולעת על מנת שתוכל לבנות ממנו חלבונים וחומצות גרעין. החיידקים השוכנים בטרופוזום משנים את החנקה לאמוניום, +NH4. על מנת לקלוט חנקן בתהליכים אלה, התולעת קולטת חנקה בכמויות גדולות; ריכוז החנקה בדמן של תולעי צינור ענקיות גדול פי 100 מאשר במים בהן הן חיות. המנגנון בעזרתו התולעים מסוגלות לעמוד בריכוזים גבוהים כל כך של חנקה לא ידוע.
עודד ברנר

עודד ברנר (נולד ב-28 במאי 1968) הוא קונדיטור ושוקולטייר, ממקימי ובעבר מבעלי מותג השוקולד מקס ברנר.

ביוגרפיה

עודד ברנר גדל בעיר רחובות. לאחר שירותו הצבאי נרשם לקורס לקונדיטורים ב"תדמור" שניתן מטעם משרד העבודה לחיילים משוחררים.  
את ההתמחות עשה ברנר אצל הקונדיטור האוסטרי פליץ מאייר בטירול. בשש השנים שלאחר מכן עבד כשוליה בקונדיטוריות רבות באוסטריה, בגרמניה ובצרפת. 
בשנת 1996 הקים בשיתוף עם מקס פיכטמן את חנות השוקולד מקס ברנר שגדלה לחברה בעלת סניפים ברחבי העולם ונמצאת כיום בבעלות משותפת של עודד ברנר ושטראוס עלית. 
עודד ברנר שם לעצמו למטרה לפתח ולעצב תרבות שוקולד בדומה לתרבות הקפה שהתפתחה באירופה ובישראל. פיתוח תרבות השוקולד מתבטא במגוון  של זני פולי קקאו, שיטות עיבוד וייצור האבקות, מתכונים מגוונים ומקוריים, מאכלים ומשקאות חדשים (כגון מרק שוקולד ופיצת שוקולד), כוסות שתייה בעיצוב ומבנה מקוריים (כגון כוס חיבוק וכוס סאקאו), ואריזות מעוצבות בסגנון רטרו. את רעיונות העיצוב שאב ברנר מהתבוננות בתרבויות שונות, הרגלי אכילה, שתייה ואומנות. 
ברנר הקים לראשונה בישראל חלופה שוקולדית לבתי קפה, מסעדות שבהן רוב המאכלים והמשקאות מבוססים על קקאו. מסעדות אלו קרויית שוקולד-בּר וכיום ישנם שוקולד-ברים פזורים ברחבי העולם, מתוכם חמישה בישראל.
רבים ממוצרי חברת מקס ברנר מבוססים על מתכונים של הקונדיטור הפריזאי מישל שודה, אצלו עבד ברנר כשוליה, ועל-פי המנהג קיבל ממנו את הידע בתמורה לעבודתו, שכן שוליה אינו מקבל תשלום כספי. על פי המנהג, השף משאיר חוברת מתכונים פתוחה על השולחן או משליך פתק לפח אותו השוליה אמור למצוא. בהמשך בשנת 2001 נמכרה הרשת לשטראוס גרופ וברנר נשאר מנהל עד שנת 2011. בעקבות ניסיונו של ברנר להקים  בניו יורק רשת בתי קפה מתחרה, פנתה שטראוס לבית משפט בניו יורק בטענה שהפר הסכם עימם. בפשרה בין הצדדים, נאסר על ברנר לעסוק בנושא שוקולד במשך חמש שנים.
בשנת 2016 שפט בעונה הראשונה של התוכנית "בייק אוף ישראל" ב-ערוץ 2 שמבוססת על הפורמט הבריטי, לצד קרין גורן ורן שמואלי.
בשנת 2018 פתח מסעדה חדשה בניו יורק "Blue Stripes Cacao Shop" המתמקדת בשוקולד ומוצריו.
תאי איירווייז

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-1960, בתור מיזם משותף של חברת התעופה "תאי איירווייז" (חברת התעופה הפנימית בתאילנד) וחברת SAS (חברת התעופה המשותפת של מדינות סקנדינביה). ב-1977 רכשה בחזרה ממשלת תאילנד את חלקה של SAS, וחברת תאי איירווייז אינטרנשיונל הפכה לראשונה להיות חברה הנמצאת בבעלות תאילנדית לחלוטין. החברה היא אחת מחמש החברות המייסדות של "סטאר אליאנס", שותפות התעופה הגדולה בעולם. כמו כן, היא מפעילה את חברת תאייל איירלייז סמייל איירווייס, בעלת מניות בעלות נמוכה בבעלות מלאה, ומחזיקה בכ -40% ממניות חברת התעופה נוק אייר, חברת התעופה השנייה בגודלה במדינה.
בשנת 1971 ביצעה החברה לראשונה טיסה אל אוסטרליה, זו הייתה טיסתה הראשונה מחוץ ליבשת אסיה.
בשנת 1972 ביצעה החברה טיסה ראשונה לאירופה.
בשנת 1988 מוזגה חברת תאי איירווייז לתוך תאי איירווייז אינטרנשיונל.
נכון ל-2016, מעסיקה החברה 21,998 עובדים וטסה ליעדים רבים. אחד ממאפייניה הייחודיים של החברה היא החלפת התלבושות שעורכות הדיילות במהלך הטיסה מחליפה עסקית לבגד לאומי וחזרה.
בשנת 2011 ו-2017 זכתה החברה בתואר חברת התעופה בעלת מחלקת התיירים הטובה ביותר.
החברה זכתה בשנת 2018 ו-2019 במקום העשירי בתואר "חברת התעופה הטובה ביותר".
שטפן, נסיך ליפה

ביוגרפיה

שטפן נולד ב-24 במאי 1959 בדטמולד, לארמין, נסיך ליפה ולטראוטה בקר, בתם של גוסטב בקר ושרלוטה מאייר.
ב-15 באוקטובר 1994 הוא התחתן עם מריה, רוזנת זולמס-לאובאך, בתם של אוטו, רוזן זולמס-לאובאך ומדלן, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג. בחתונה השתתפו אירופה בני אצולה רבים, ביניהם דוד החתן, ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד ואשתו יוליאנה של הולנד, דוד הכלה ריכרד, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג השישי ואשתו בנדיקטה, נסיכת דנמרק, בן דוד שני של הכלה, גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה, ועוד רבים אחרים חברי המשפחות השליטות לשעבר של גרמניה.
בני הזוג חיים בדטמולד, ויש להם חמישה ילדים.
בשנת 2015 מת אביו, ושטפן ירש את תאריו ונחלותיו.
נמרוד אלוני

ביוגרפיה

אלוני נולד בשנת 1956 וגדל בכפר שמריהו. הוא בנם של ראובן ושולמית אלוני, אח לדרור אלוני ולאודי אלוני.
ב-1978 החל אלוני בלימודי חינוך ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיים ב-1982.
במהלך הלימודים, היה פעיל בתנועת הסטודנטים היהודית-ערבית קמפו"ס, ואף היה מועמדה לתפקיד יו"ר הסתדרות הסטודנטים בבחירות 1980.
בין השנים 1982 ל-1984 השלים תואר שני בחינוך, ובין השנים 1983 ל-1985 תואר שני M.PHIL בפילוסופיה, שניהם באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1987 סיים לימודי דוקטורט בפילוסופיה של החינוך, גם כן באוניברסיטת קולומביה.
עבודתו האקדמית והחברתית של אלוני עוסקת בחינוך ההומניסטי. אלוני משמש כמרצה לפילוסופיה של החינוך המופקד על קתדרת אונסק"ו לקידום החינוך ההומניסטי במכללת סמינר הקיבוצים וכן כראש המכון למחשבה חינוכית שם. מלמד גם במכללת בית ברל. בעבר לימד כמרצה אורח באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת מונטקלייר בניו ג'רזי ובאוניברסיטת קונקורדייה במונטריאול. הוא  גם מנהל תחום האתיקה החינוכית במרכז לאתיקה בירושלים.
אלוני הוא היושב-ראש והמייסד של עמותת חמ"ה (חינוך ממלכתי הומניסטי), שמטרתה לקדם ולהנחיל את ערכי החינוך ההומניסטי במערכת החינוך הישראלית. הוא עורך את שנתון סמינר הקיבוצים, "החינוך וסביבו", וכותב מאמרים בנושאי חינוך בעיתונים יומיים.
אלוני הוא מייסדו של "כנס תל אביב לחינוך מתקדם" שנערך בסמינר הקיבוצים. הוא עמד במשך חמש שנים בראש ועדה לכתיבת קוד אתי לאנשי חינוך בישראל, אולם המסמך שכתבו נגנז. בשנת 2004 קיבל את אות "אביר איכות השלטון" מהתנועה למען איכות השלטון בישראל ובשנת 2005 קיבל את פרס החינוך של העיר תל אביב-יפו על הצטיינות אקדמית ותרומה לחינוך.
ג'יין בוקר

ביוגרפיה

בוקר נולדה בסטרטפורד-אפון-אייבון שבווריקשייר בשנת 1956.
אחד מתפקידיה הראשונים היה ב-1978 בסרטו של ג'יימס אייבורי "Hullabaloo Over Georgie and Bonnie's Pictures" בכיכובם של דיים פגי אשקרופט ולארי פיין. ב-1979 שיחקה בתפקיד האחות סאלי במיני-סדרה "עדות נעורים" על פי ספר הזכרונות של ורה בירטיין אודות מלחמת העולם הראשונה.

חיים אישיים

בוקר נשואה לשחקן ג'יימס פליט.
מהמט הרביעי

חייו

מהמט הרביעי היה בנו של איברהים הראשון ושל טורהאן הדיג'ה סולטאן. הוא עלה לשלטון באופן רשמי בגיל 6 וחצי בלבד, ואמו הייתה לעוצרת בשמו, והמשיכה כסולטאנה רשמית גם בהמשך, וחלקה עמו את השלטון. לאחר התדרדרות במצב הצבאי של האימפריה, ספציפית במיצרי הדרדנלים במלחמה נגד הוונציאנים, תוצאה משרשרת וזירים חלשים, טורהאן חדיג'ה העבירה סמכויות רבות להוזיר הגדול קפרילי מהמט פאשה (Köprülü Mehmed Paşa), אשר ביצע רפורמות שהחזירו את הכוח לצבא, ומצב זה לא השתנה שוב עד התפרקות האימפריה. למרות זאת, ויכול שבשל כך, נמשך שלטונו לאורך 39 שנים, דבר שלא קרה מאז ימי סולימאן הראשון באמצע המאה ה-16.
בשנות שלטונו הראשונות, ובהנהגתו של קפרלי ידעה האימפריה מספר הצלחות, ובין היתר כבשה חזרה את איי הים האגאי מידי ונציה והרחיבה את שטח שליטתה במזרח אירופה. עם זאת, לאחר מותו של קפרלי ב-1661 הסתבכו העות'מאנים במאבקיהם המתמשכים כנגד מדינות אירופה. כיבוש פודוליה במהלך המלחמה כנגד פולין בין 1672 ל-1676 הוביל למלחמה העות'מאנית-רוסית (1676–1681) בה השיבו הרוסים והאוקראינים לתוקפנות העות'מאנית. מלחמה זו הסתיימה כאשר נחתם הסכם שלום ב-3 בינואר 1681 ואשר קבע את קו הגבול בין המדינות לאורך נהר הדנייפר.
שנתיים בלבד לאחר מכן, ב-1 באפריל 1683, הורו העות'מאנים לצבאם להתקדם לעבר וינה. באמצע חודש יולי החל המצור על העיר ולאחר חודשיים התחולל קרב וינה ב-11 בספטמבר 1683. בקרב זה ניצבה קואליציה נוצרית "קדושה" מול האימפריה העות'מאנית ובנות בריתה, והוא הוכרע ביום המחרת בתבוסה מוחצת של הצבא העות'מאני.
ב-1687 הודח מהמט הרביעי מתפקידו בידי היניצ'רים ונכלא בארמון טופקאפי. הוא הורשה לצאת מהארמון מדי פעם ומת באדירנה ב-1693.
ברוס מקנזי

ברוס רוי מקנזי (באנגלית: Bruce Roy McKenzie; ינואר 1919 - 24 במאי 1978) סוכן של המודיעין הבריטי, שר החקלאות בקניה תחת שלטונו של הנשיא ג'ומו קניאטה, ויועץ לנשיא.

ביוגרפיה

מקנזי נולד בינואר 1919 בריצ'מונד שבמחוז נאטאל בדרום אפריקה, ובצעירותו רכש השכלה חקלאית. במלחמת העולם השנייה הצטרף לחיל האוויר הדרום-אפריקאי (SAAF), ובהמשך שירת תחת חיל האוויר המלכותי הבריטי. הוא שירת בצפון אפריקה, הים התיכון ובאירופה. ב-1946 היגר לקניה, ועסק בחקלאות בסביבת נקורו. ב-1945 נישא להנריטה אדמונסון, ולהם נולדו שלושה ילדים. ב-1964 התגרשו, וב-1967 נישא לכריסטינה ברידגמן.
ב-1957 הצטרף למועצה המחוקקת של קניה. ב-1959 היה לשר החקלאות הקנייתי. מ-1962 שימש כשר ההתיישבות, עד פרישתו מהחיים הפוליטיים ב-1970. ב-1963 נבחר לבית המחוקקים כחבר מטעם מפלגת האיחוד האפריקני הלאומי, מפלגתו של ג'ומו קניאטה. מקנזי היה מנהלה של חברת East African Airways, עד להתמוטטותה הכלכלית ב-1977, ובהמשך היה למנהלה של חברת התעופה הלאומית של קניה, קניה איירווייז.
ב-24 במאי 1978 לאחר שביקר את שליט אוגנדה אידי אמין, נהרג בהתפוצצות המטוס בחזרתו לקנייה מעל גבעות נגונג, כתוצאה מהתפוצצות פצצה שהוטמנה במתנה שקיבל. לאחר מותו תיאר ג'ומו קניאטה את מקנזי כאחד מחבריו הטובים, וכאחד האירופים הראשונים מתושבי קניה אשר שזיהה עצמו עם המאבק לעצמאות (Uhuru).
שמו נקשר לסיוע לישראל במבצע אנטבה, ועל פועלו עבור קהילת המודיעין הישראלית הוענק לו לאחר מותו אות יקיר הסתר. חורשה לזכרו ניטעה בישראל בין מחלף גולני למחלף המוביל, סמוך לצומת בית רימון.
ג'ורג' רוברטסון

ג'ורג' סטיוארט רוברטסון (25 במאי 1872 - 29 בינואר 1967) היה אתלט וטניסאי בריטי, שהשתתף באולימפיאדת אתונה (1896).
בתחרות האתלטיקה של אולימפיאדת אתונה 1896, השתתף רוברטסון בזריקת דיסקוס, וסיים במקום הרביעי עם זריקה למרחק של 25.20 מטר.
בטורניר הטניס ליחידים, הפסיד רוברטסון כבר בסיבוב הראשון ליווני, קונסטנטינוס פאספטיס. בטורניר הזוגות, חבר רוברטסון לאוסטרלי, אדווין פלאק, ויחד הגיעו עד לחצי הגמר. בחצי הגמר, הם הפסידו לדיוניסיוס קסדאגליס ולדמטריוס פטרוקוקינוס, והסתפקו במדליית הארד.
סיפורי מעשיות של רבי נחמן

שחקנים והפקה

השחקן הראשי בסרט הוא יהודה ברקן, והסרט כולו דובר אנגלית עם כתוביות בעברית. על ליהוקו לסרט סיפר ברקן: "לא הכרתי את צבי פישמן, אך כשהוא צלצל אליי וסיפר לי שהוא רוצה לעשות סרט מסיפוריו של רבי נחמן הרעיון מצא חן בעיניי, נעניתי מיד ואני שמח על כך מאד...זה החמיא לי  להרים את הכפפה ולשחק את הסיפורים הנהדרים האלה."; ועל משחקו בשפה האנגלית סיפר: "זה מסוג הדברים שהם סיעתא דשמיא של שחקן, כל שחקן מקווה שיגיע גם יומו לשחק את תפקידי המלכים של התיאטרון האנגלי של שייקספיר. כאשר הבנתי את הכיוון של פישמן שמחתי מאד על ההזדמנות שנפלה בחלקי...שמחתי והופתעתי מהתוצאה, אפילו הצעתי לו מלכתחילה לדבב אותי באמצעות שחקן בריטי כשאני אעשה רק את תנועות השפתיים. אך כשפישמן החליט להשאיר את האנגלית שלי זה באמת היה קומפלימנט גדול בעבורי כשחקן".
הסרט שייך לסוגת קולנוע חרדי ולכן לא מופיעות בו נשים והוא לא מוקרן בבתי קולנוע הפתוחים בשבת. הסרט זכה להסכמות של הרבנים שלמה אבינר, אברהם בל"ס (ראש מכון הירושלמי – תלמודה של ארץ ישראל), מאיר טויבר (ראש ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר) ועוד.
את הסרט צילם חורחה גורביץ', על העיצוב האמנותי ועיצוב התפאורה והתלבושות אחראית פרנסואז קוריאט, ועל האיפור אחראי יוסי לוי. את הסרט הפיקה חברת "שושנה סטריט פרודקשן בע"מ".
ב-2016 יצאה מהדורת DVD של הסרט.
שפה בסכנת הכחדה

שפה בסכנת הכחדה היא שפה שלה דוברים מעטים ביותר, עד כדי סכנה שהשימוש בה יופסק לחלוטין והיא תיעלם.

הגורמים

הגורם העיקרי למיעוט השימוש בשפה הוא הגלובליזציה. בגלל הגלובליזציה יש השפעה גדולה יותר של אמצעי התקשורת גם על מקומות מרוחקים שלפני כן היה קשה להעביר אליהם מידע, ולכן השפות הנפוצות יותר - אלו שבשימוש על ידי רוב האוכלוסייה באזור - מחליפות את השפות המקומיות. בנוסף, ההורים לא מעבירים את השפה הלאה משום שהם רוצים להעניק לילדיהם כלים טובים יותר להצליח, כלכלית, בעתיד.
גורם נוסף עשוי להיות עמדת הממשל לגבי השפה. ביוון, לדוגמה, שרר שנים רבות איסור על דיבור או שירה במקדונית.
גונאר לונד

ביוגרפיה

לונג נולד בסטוקהולם ושירת בצבא השוודי בבסיס באופסלה, הוא למד כלכלה פוליטית, מדעי המדינה ורוסית באוניברסיטת סטוקהולם ובאוניברסיטת אופסלה, ב-1972 קיבל תואר שני בכלכלה פוליטית ומשפט בינלאומי באוניברסיטת קולומביה.
הוא שימש כדיפלומט בקופנהגן, עבד בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בפריז ובנציגות השוודית באיחוד האירופי.
מ-2002 ועד 2004 היה השר לענייני הבורסה והמרת מטבעות בינלאומיים, מ-2004 ועד 2007 כיהן בשגריר שוודיה בארצות הברית.
ב-2007 הוחלף על ידי ג'ונאס האפסטרום והתמנה לשגריר בצרפת ושירת בתפקיד זה עד לשנת 2014.
צבע טרי

"צבע טרי" הוא יריד אמנות הפועל בישראל מאז שנת 2008 במקומות שונים ברחבי תל אביב-יפו. היריד משלב בין תצוגה של גלריות, לבין תצוגה מיצירותיהם של אמנים צעירים עצמאיים. במסגרת היריד מוענק פרס לאמן צעיר מבטיח, הזוכה לתערוכת יחיד במסגרת היריד. לצד היריד מתקיימים אירועי אמנות "אלטרנטיביים". 
יריד "צבע טרי" נערך לראשונה במרץ 2008 בבית מני במרכז העיר. ביריד השתתפו 16 גלריות לאמנות עכשווית וכ-70 אמנים עצמאים. היריד השני נערך במרץ 2009, בהשתתפות 17 גלריות ו-50 אמנים עצמאיים בשטח מתחם תחנת הרכבת יפו. במאי 2010 נערך יריד "צבע טרי" השלישי בהאנגר בנמל יפו. ביריד השתתפו 28 גלריות ו-70 אמנים עצמאיים. היריד הרביעי התקיים בין התאריכים 5-9 באפריל 2011 במתחם הגן הבוטני בדרום העיר. היריד החמישי ב-2012 התקיים במבנה בית הספר תיכונט בצפון העיר. היריד השישי ב-2013 התקיים במרכז הלוגיסטי של העירייה בדרום העיר. היריד השביעי ב-2014 התקיים בהיכל הספורט החדש של קבוצת הכדורסל הפועל תל אביב סמוך לגני התערוכה. היריד השמיני התקיים ב-2016 באתר יריד המזרח ששופץ במסגרת שיפוץ רצועת החוף של תל אביב וכלל לראשונה גם אמנים מחו"ל. היריד התשיעי ב-2017 התקיים במבנה מוזיאון הטבע החדש בקמפוס אוניברסיטת תל אביב. היריד העשירי ב-2018 התקיים במרכז הירידים תל אביב ואחת מהאטרקציות בו הייתה עיטור קירות הביתנים בגני התערוכה בציורי חוץ גדולים שיושארו בקביעות. היריד ה-11, שייפתח ב-30 במאי 2019, יתקיים גם הוא במרכז הירידים המכונה כעת "אקספו תל אביב".
בחג הסוכות ב-2015 נוסד תחת מותג היריד אירוע בשם "צבע משפחתי" שכלל פעילות מגוונת של כיתות אמן לילדים ולמבוגרים, תערוכות של אמנים צעירים שהשתתפו בירידי "צבע טרי" ופעילויות יצירה שונות לילדים בתחומי האמנות השונים. אך בשגרה מתקיימת פעילות לילדים במסגרת יריד "צבע טרי" עצמו ולא התקיימו ירידי "צבע משפחתי" נוספים.
מד חום התנגדותי

מד חום התנגדותי, הנקרא גם נגד מגלה טמפרטורה, הוא חיישן טמפרטורה המנצל את השינוי הצפוי בהתנגדותם החשמלית של כמה חומרים עם השתנות הטמפרטורה. בדרך כלל נגדים כאלו הם מפלטינום, ולכן נקראים מד חום פלטינום התנגדותי (PRT). אט אט הם מחליפים את השימוש במד חום מצומד באפליקציות תעשייתיות בטמפרטורות מתחת ל-600 מעלות צלזיוס עקב הדיוק הרב והחזרה לאותם ערכים.

פונקציות

מדי חום התנגדותיים בוניים במספר תצורות ומציעים יציבות טובה יותר, דיוק טוב יותר, וחזרה לאותם ערכים בצורה טובה יותר מאשר מדי צימוד תרמיים. בעוד מדי צימוד תרמיים משתמשים באפקט סיבק לייצר מתח, מדי חום התנגדותיים משתמשים במקורות חשמליים ודורשים הספק על מנת לפעול. הנגדים האידיאלים משתנים באופן ליניארי עם הטמפרטורה.
מדי חום התנגדותיים בדרך כלל עשויים מפלטינום, בשל האופיין התנגדות-טמפרטורה הליניארי שלו, וכן בשל מבנהו הכימי. החוט העשוי מפלטינום המשמש כחיישן צריך להישמר חופשי מהפרעות על מנת לשמור על יציבות.

מבנה

אלמנטים אלה כמעט תמיד דורשים מוביל מבודד. בטמפרטורות נמוכות מ- C °250, משתמשים ב- PVC, גומי או סיליקון כמבודדים. מעל זה, משתמשים בסיבי זכוכית או קרמיקה. נקודת המדידה, אשר בדרך כלל נמצאת בקצה, צריכה להיות מוגנת בתוך שרוול מגן, העשוי בדרך כלל מסגסוגת מתכת אינרטית מבחינה כימית לתהליך המבוקר. בחירה ועיצוב מעטפת ההגנה עלולים לדרוש יותר תשומת לב מאשר החיישן בפועל, שרוול המגן חייב לעמוד בפני התקפה כימית או פיזית ויחד עם זאת לספק נקודת מדידה טובה.
נחום קורקידי

נחום קורקידי (בר-נס) (1899 – 19 במאי 1979) היה רופא ישראלי ודמות ירושלמית נודעת בזמנו.

ביוגרפיה

קורקידי נולד בשכונת נווה צדק לנסים קורקידי שהיה ממייסדי שכונת אחוזת בית. למד רפואה בבירות וסיים את לימודיו ב-1924. הוא דחה הצעה לעבוד במושבות הצרפתיות באפריקה ובחר לחזור לתל אביב. לאחר שלא הצליח להתקבל לעבודה בבית החולים הדסה בתל אביב, עבר עם משפחתו ב-1925 לירושלים והחל לעבוד כרופא משפחה וכרופא בבית החולים משגב לדך ששכן אז בעיר העתיקה.
הודות לשליטתו בערבית היה מקובל על הערבים רבים מכפרי הסביבה: אבו גוש, ליפתא, עין כרם, בית צפאפה ומלחה. הם כינו אותו ה"טביב" (רופא). הם היו באים לביתו ברחוב יפו 84 ומזמינים אותו לביקור חולים בכפריהם.
בפרוץ מאורעות תרפ"ט בירושלים היה ד"ר קורקידי בבית החולים וטיפל בפצועים. ב-24 באוגוסט 1929 בשעה שעסק בשליפת כדור מאחד הפצועים, הבחין בערבי בחוץ המכוון אליו רובה. הוא קפא במקומו כשסכין המנתחים בידיו. הכדור הראשון שנורה לעברו פגע בשוקו הימנית, שבר את העצם וגרם לנזק רב לרקמות. הכדור השני שרט את ראשו ונתקע בקיר. עובדי בית החולים חשו אליו והחלו מיד לטפל בו. הוא הובל תחת משמר של שוטרים בריטיים לבית החולים מאיר רוטשילד ברחוב הנביאים, הוכנס מיד לחדר ניתוח, נותח וגובס. לאחר תקופת-מה הועבר לבית החולים שערי צדק ששכן ברחוב יפו סמוך לביתו.
מצב הרגל היה בכי רע ומנהל המחלקה הכירורגית ד"ר גרשון גרי (שטיפל בשעתו ביוסף טרומפלדור) הציע לקטוע את הרגל. ד"ר קורקידי סירב ואמר שהוא מוכן למות מאשר להישאר קטוע רגל.
לאחר חצי שנה ומספר ניתוחים שוחרר ד"ר קורקידי לביתו כשעדיין אינו מסוגל לדרוך על רגלו הפגועה. הוא לא היה יכול להמשיך לעבוד והגיע עד לפת לחם תוך שהוא נאלץ ללוות כספים מחבריו הרבים בעיר. לבסוף, קנה חמור קפריסאי, שכר ערבי שיטפל בחמור, יסדר את האוכף ויוביל אותם לבית החולים בעיר העתיקה ולביקורי בית בסמטאות העיר העתיקה והחדשה.
במשך ארבע שנים רכב קורקידי על החמור והפך לחלק מהנוף הירושלמי כפי שהיה ד"ר חיים חיסין הרוכב על חמורו לחלק בלתי נפרד מהנוף של תל אביב הקטנה.
בשנת 1933 נסע קורקידי לפריז, שם השתלם וקיבל דיפלומה ברפואת ילדים ובאותה שנה עבר ניתוח שאפשר לאחר שנים רבות את איחוי העצמות ברגלו. בשנת 1934 חזר למשגב לדך ופתח שם מרפאת ילדים ושנתיים לאחר מכן פתח מחלקת ילדים ובה 11 מיטות. הוא עבד בבית החולים עד לכיבושו והריסתו במלחמת העצמאות. לאחר מכן היה הרופא של גימנסיה כרמיה של אליאנס ומנהל רפואי של בית הזקנים הכללי בירושלים.
לאחר הכרזת מדינת ישראל, עִברת קורקידי את שמו ל"בר-נס" (על שם אביו נסים), אך בעבור ירושלמים רבים היה ונשאר "קורקידי".
בשנת 1974 קבל מידי טדי קולק והנשיא אפרים קציר את התואר "יקיר ירושלים".
נפטר ב-19 במאי 1979.
קורקידי היה רופא משפחתו של יצחק נבון והוא מוזכר במחזה בוסתן ספרדי. בתוכנית "חיים שכאלה" על יצחק נבון, הוא הוזמן ותוך השיחה עם נבון הוכנס לאולפן חמור.
קורקידי מופיע גם בספרו של מאיר שלו, עשו.
אוניברסיטת סיינה

התחלתה

התעודה הראשונה שבה מוזכר המוסד הייתה מסמך משנת 1240 שבו דובר על קיומו בסיינה של "סטודיו פרובינצ'אלה" (אולפן אזורי) במימון מועצת העיר, ומורכב מבתי ספר למשפטים, לדקדוק ולרפואה. 
התיעוד הוודאי הבא המעיד על קיומה בעיר של אוניברסיטה במימון העיר מגיע משנת 1260. מדובר בצו של ראש העיר (פודסטה) 
אילדברנדו קאצ'אקונטי שבו נכפה על כל המשכירים מגורים לפרופסורים ולסטודנטים בעיר תשלום מס לעירייה, שנועד לממן את הסגל של ה"סטודיו סנזה". בבית הספר לרפואה לימד באותן השנים גם פדרו ז'וליאו או "פדרו הספרדי" (Pietro Ispano), שבשנת 1276 נבחר לאפיפיור תחת השם יוחנן העשרים ואחד. בשנת 1252 החליט האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי פטור ממסים למורים ולסטודנטים.

מן המאה ה-14 ועד המאה ה-21

בשנת 1321 בעקבות ריב קשה בין הסטודנטים באוניברסיטת בולוניה ובראשם אחד מהמורים למשפטים, גוליילמו טולומאי, ובין ראש העיר, סיינה אירחה רבים מקרב התלמידים שנאלצו לנטוש את האוניברסיטה הבולונזית. 
בשנת 1357 הקיסר קארל הרביעי הכיר ב"אולפן של סיינה" כ-Studio Generale 
("אולפן כללי") והעמיד אותו תחת חסותו. אחרי שנת 1392 דובר על ה"Casa della sapienza" ("בית החכמה") ,מעון סטודנטים שנועד לתלמידים מחוץ לעיר. בית הארחה זה קיבל את דייריו הראשונים בשנת 1416 תמורת דמי שכירות של חמישים פלורינים.
בעתות שפל של העיר, ה"סטודיו סנזה" היה אחד המרכזים המעטים לפיתוח ולחדשנות שהיו פעילים ביישוב והוא הצליח לייבא לסיינה את
ההמצאות ואת הרעיונות בני התקופה. גם אחרי שהעיר נפלה לידי פירנצה, שמרה סיינה את הזכות לאוניברסיטה משלה.
בשנת 1808 הפלישה הצרפתית הביא לסגירת המוסד, שנפתח רק עם "הרסטורציה".
באביב העמים של 1848 הסטודנטים והמורים מסיינה, מכונסים ב"פלוגה של המשמר האוניברסיטאי", הוכיחו את רגשם הפטריוטי והשתתפו במספרים גדולים בקרבות בקורטטונה ובמונטנארה. אהדתם ל"ריסורג'ימנטו" אילץ את הדוכס הגדול של טוסקנה לסגור את הפקולטה לרפואה, בעוד השאיר פתוחות את הפקולטות למשפטים ולתאולוגיה.
רק בשנת 1859 חזרה האוניברסיטה לתנופה. התפרסמו במיוחד הפקולטות לרוקחות, למיילדות, וגם בית הספר לרפואה החזיר עטרה ליושנה, כשהפך בניין האכסניה "סנטה מריה דלה סקאלה" לקליניקה אוניברסיטאית. בשנת 1880 בית הספר למשפטים הקים את ספריית המשפטים Circolo Giuridico ("החוג המשפטי"). 
למרות התרעננות הפעילות האקדמית בשנת 1892 הציע שר החינוך דאז של איטליה לסגור את האוניברסיטה. מרד עממי מלווה בשביתה כללית והתערבות ראשי העיר הכריחו את השר לוותר על תוכניתו. 
במאה ה-20 גדל היקף האוניברסיטה מ-400 סטודנטים בין שתי מלחמות העולם לכמעט 20,000. הפקולטות גדלו: בנוסף לפקולטות ההיסטוריות לרפואה וכירורגיה, ולמשפטים, התווספו פקולטות לרוקחות (1933), מדעי מתמטיקה, פיזיקה וטבע (1962), כלכלה (1966), ספרות ופילוסופיה בשלוחה בארצו (1969), ספרות ופילוסופיה (1970), הנדסה (1992), ומדעי המדינה (1997). בנובמבר 2012 הפקולטות הפכו ל 15 "מחלקות".
ג'ון היקס

ראשית חייו

ג'ון היקס נולד ב-1904 בווריק שבאנגליה. אביו היה עיתונאי במקומון. את חינוכו קיבל בקליפטון קולג' (1917–1922), ואת השכלתו האקדמית, שמומנה במלגה ללימודי מתמטיקה, רכש בבייליול קולג' שבאוקספורד (1922–1926). ב-1923 עבר ללמוד במסלול פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה שנפתח זה מכבר באוקספורד, וסיים אותו עם תואר מהמדרג השני במדרג התארים הבריטי – וכפי שהצהיר מאוחר יותר "בלי הכשרה הולמת באף אחד מהנושאים" שאותם למד.

קריירה אקדמאית והכרה בהישגיו

ב-1930 התמנה במשרת מרצה זמני ב-LSE. הוא החל ככלכלן עבודה וביצע מחקרים תיאוריים על יחסים תעשייתים, אך בהדרגה עבר למחקרים אנליטיים יותר בהם הרקע המתמטי שלו בא לידי ביטוי. בין 1935 ל-1938 הרצה באוניברסיטת קיימברידג' שם היה עמית מחקר ב-Gonville and Caius קולג'. אותן שנים עיקר מרצו הופנה לכתיבת ספרו "ערך והון" (Value and Capital), בהתבסס על עבודתו מתקופתו בלונדון. בין 1938 ל-1946 שימש כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר, שם אף ביצע את עיקר עבודתו על כלכלת רווחה.
ב-1946 שב לאוקספורד, תחילה כעמית מחקר בנופילד קולג' (1946-1952), לאחר מכן תחת מינוי "פרופסור לכלכלה פוליטית על שם דראמונד" (1952-1965) ולבסוף כעמית מחקר באול סולס קולג', שם המשיך לכתוב גם לאחר צאתו לפנסיה.
ב-1964 הוענק לו תואר אבירות. ב-1972 זכה במשותף עם קנת' ארו בפרס נובל לכלכלה, אותו תרם שנה לאחר מכן למגבית ספריית LSE.

תרומתו למחקר הכלכלי

עבודתו המוקדמת ככלכלן עבודה הגיעה לשיאה עם פרסום The Theory of Wages ב-1932, במה שנחשב לתרומה קונבנציונלית למדי למחקר. לשני מאמרים שפרסם ב-1934 במשותף עם ר. ג. ד אלן נודעה חשיבות לעבודתו המאוחרת. יצירתו החשובה הייתה הספר "Value and Capital" אותו פרסם ב-1939. הספר נסמך על עקרון התועלת האורדינלית ובו מוסדה והפכה למטבע לעובר ושב, ההבחנה בין אפקט התחלופה לאפקט ההכנסה בביקוש של פרט על העדפות בין שני מוצרים. עבודתו בספר זה מכלילה את הניתוח למקרה של מוצר אחד ומוצר שני שמייצג את שאר הטובין האפשריים עבור אותו פרט (למשל כסף). היא מבצעת קיבוץ יחדיו של פרטים ועסקים דרך הביקוש וההיצע במשק. היא מציגה תאוריה של שיווי משקל כללי, מעדנת את התאוריה עבור ביצוע של ניתוח דינמי (השפעות מרובות בו זמנית), וכמו כן זהו הניסיון הראשון לנסח בצורה חדה את תנאי היציבות לשיווי משקל כללי. במהלך ניתוחו היקס מנסח בצורה פורמלית גם את ההשוואה הסטטית (השוואת שני מצבי שיווי משקל לאחר שינוי חיצוני למערכת). באותה שנה מפתח היקס גם את קריטריון "הפיצוי" שנודע כ"יעילות קלדור-היקס", להשוואת רווחה של מצבים כלכלים או אלטרנטיבות של מדיניות ציבורית.
בענף המקרו-כלכלה תרומתו הידועה ביותר היא מודל IS/LM של היקס-הנסן, שמנסח באופן פורמלי את התאוריה של ג'ון מיינרד קיינס (ראו גם: כלכלה קיינסיאנית). המודל מתאר את המשק המדינתי כשיווי משקל בין שלושה גורמים: כסף, צריכה והשקעה.
גומיגם (שיר)

רקע

השיר יצא לאור באוגוסט 2018, כסינגל העשירי של הצמד. את השיר הוציאו סטטיק ובן-אל תבורי כשלושה חודשים לאחר שהוציאו את השיר "קאוואי". שם השיר הוא גומיגם כשם השלגון גומיגם.

קליפ

העיצוב של הקליפ נוגע יותר בעולם המים. 
הקליפ צולם ב-5 סטים שונים, במשך 21 שעות. על הקליפ עבדו עשרות פַסָלים, אנשי ארט ואביזרים.]
פרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה

ביוגרפיה

פרדריקה וילהלמינה נולדה ב-30 בספטמבר 1796 בברלין ללודוויג קרל, נסיך פרוסיה ופרדריקה, נסיכת מקלנבורג-שטרליץ, בתם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט. חודשיים לאחר לידתה מת אביה, ולאחר מכן התחתנה אמה פעמיים, ואף ילדה את אחיה למחצה גאורג החמישי, מלך הנובר.
ב-18 באפריל 1818 התחתנה פרדריקה וילהלמינה עם לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו, כאות למדיניותו הפרו-פרוסית של לאופולד, ממנו נולדו לה 6 ילדים.
ב-1 בינואר 1850 מתה פרדריקה וילהלמינה בביתה שבדסאו, והיא בת 53 שנים.