google/wiki40b huggingface dataset:
מקדש איסנא

היסטוריה

זהו אחד המקדשים האחרונים שנבנו במצרים העתיקה. המקדש נבנה בתקופת בית תלמי במאה ה-2 לפנה"ס במקום בו שכן אתר קדום. באתר נמצאה אסטלה שנשאה את שמו של אמנחותפ השני מלך השושלת ה-18 שמלך במאה ה-15 לפנה"ס. לאורך השנים נוספו עוד חלקים למבנה, בעיקר בימי קיסרי רומא קלאודיוס (המאה הראשונה לספירה) ומרקוס אורליוס (המאה ה-2) שהטביעו את חותמם על המבנה, כל אחד בתקופתו.
כיום המקדש ממוקם כ-9 מטרים מתחת לגובה העיר המודרנית. המקדש נחפר על ידי האגיפטולוג הצרפתי אוגוסט מרייט (1821–1881). המבנה ששרד הוא אולם ההיפוסטיל, זהו אולם גדול ובו 24 עמודים מרשימים בגובה 20 מטרים - הוא רק אולם הכניסה, שגודלו כנראה כרבע מגודלו של המקדש המקורי. יתר חלקי המקדש עדיין קבורים מתחת לבנייני העיר המודרנית.
בשנת 2003 הוכרז המבנה כאתר מורשת עולמית כאחד מסדרה של מקדשים שהוגדרו המקדשים הפרעוניים במצרים העלינה מהתקופה התלמיית והרומית. המקדשים האחרים הם מקדש דנדרה, מקדש אדפו ומקדש קום אומבו.

המקדש

המקדש הוקדש לאל ח'נום (במצרית עתיקה: ) - אל בעל ראש של אייל, שעל-פי אמונת המצרים העתיקים הוא זה שיצר את גופם של בני האדם מתוך בוץ הנילוס. המקדש הוקדש גם לאלים נוספים - ניית, הקא, סטט, מנחיט.
החזית דומה מאוד למקדשים בדנדרה ובאדפו.
כתובות רבות על הקירות, על העמודים ועל התקרה, מוקדשות לנושאים מיתולוגיים, לחישובים אסטרונומיים, והקדשות למלכים שבנו את המקדש. ביניהן הכתובות הידועות המאוחרות ביותר שנכתבו עדיין בכתב הירוגליפי - מהמאה ה-3 לספירה. בחצר שלפני המקדש - פסל של מנחיט - אלה דמוית לביאה, אשתו של ח'נום.
המקדש הממוקם מתחת לפני הקרקע במרכז העיר מועד לנזקים הנגרמים ממי השפכים של העיר, ועל כן מועצת העתיקות של מצרים שוקלת להעביר את המקדש למקום אחר.
אורי רוזנטל

קורות חיים

נולד במונטרה שבשווייץ למשפחה יהודית שנמלטה במהלך מלחמת העולם השנייה מהולנד, כשלישי מבין ארבעה אחים (2 אחים ו-2 אחיות). זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה המשפחה חזרה להולנד. 
בשנת 1970 הוא סיים את לימודי תואר שני באוניברסיטת אמסטרדם ובשנת 1978 סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת רוטרדם. עד לשנת 1987 הוא היה פרופסור באוניברסיטה זו ואחר כך באוניברסיטת ליידן. בשנת 1999 הוא נבחר לפרלמנט של הולנד. הוא היה חבר בפרלמנט עד למינויו לשר החוץ.
בשנת 1973 הוא התחתן עם דינה, ילידת חיפה. לרוזנטל יש 2 אחיות, (אח אחד נפטר), שתיהן מתגוררות בישראל.
הארי הילמן

ביוגרפיה

הילמן נולד בברוקלין, ניו יורק.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה הילמן בשלוש מדליות זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.2 שניות, לפני פרנק וולר (49.9 שניות) והרמן גרומן (50.0 שניות); בריצת 200 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 24.6 שניות, לפני פרנק קסלמן (24.9 שניות) וג'ורג' פואייג'; ובריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.0 שניות, לפני פרנק וולר (53.2 שניות) וג'ורג' פואייג' (56.8 שניות), כולם מארצות הברית. התוצאה שקבע בריצת 400 מטר משוכות הייתה טובה מזו של שיא העולם, אך הוא הפיל את אחת המשוכות ולכן היא לא נחשבה לשיא עולם, וכמו כן המשוכות היו נמוכות יותר (76 ס"מ במקום 91.4 ס"מ). 
באולימפיאדת אתונה (1906) סיים הילמן רק במקום החמישי בריצת 400 מטר משוכות, הריצה היחידה בה השתתף, לאחר שהיה אחד משישה אתלטים שנפגעו מגל ענק ששטף את הסיפון בספינה שהביאה אותם ליוון. 
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה הילמן במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.3 שניות, אחרי בן ארצו צ'ארלס בייקון שקבע שיא עולם חדש של (55.0 שניות) ולפני ג'ימי טרמיר מבריטניה (57.0 שניות).
הילמן זכה בארבעה תוארי אליפות של איגוד האתלטים החובבים, שניים מהם בריצת 200 מטר משוכות ושניים בריצת 400 מטר משוכות.

קריירת אימון

לאחר שפרש מספורט תחרותי שימש הילמן מאמן אתלטיקה. בין היתר היה מאמן נבחרות ארצות הברית למשחקים האולימפיים בפריז 1924, באמסטרדם 1928 ובלוס אנג'לס 1932. אחד האתלטים המפורסמים שאימן היה ארל תומפסון מקנדה, האלוף האולימפי בריצת 110 מטר משוכות (אנטוורפן 1920).
דיסקוגרפיה של כנסיית השכל

שורות של אנשים

האלבום יצא לאור בסוף 2010 לאחר מספר חודשי הקלטה, והופק על ידי High Fidelity.
האלבום מכיל בתוכו כ-13 שירים, בהם "על מה את חולמת" ו"אושר" שהגיעו למקומות הראשונים במצעדי הרדיו הישראלי.

הבית כה רחוק

האלבום יצא לאור ביולי 2013 לאחר שנה וחצי של עבודת הקלטה והופק על ידי אן אם סי.
האלבום מכיל בתוכו כ-12 שירים,  כולל שיר במרוקאית ביחד עם ריימונד אבקסיס ושיר בערבית. באלבום הלהקה משתפת פעולה עם התזמורת האנדלוסית הים תיכונית אשקלון, בניצוחו וניהולו המוזיקלי של תום כהן.
ורה אינבר

ורה מיכאילובנה אִינְבֶּר (שם נעוריה: שפנצר; ברוסית: Вера Михайловна Инбер;‏ 28 ביוני 1890, אודסה – 11 בנובמבר 1972, מוסקבה) הייתה סופרת ומשוררת סובייטית, יהודייה.

קורות חיים

ורה שְׁפֶּנְצֶר (Шпенцер) נולדה באודסה ב-1890. אביה, משה שפנצר, היה בעל בית דפוס ואחד ממנהלי "מטזיס", הוצאה מדעית לאור. הוא היה בן דודו של המהפכן לב טרוצקי. אמה פאני שפנצר (ברונשטיין) עבדה כמורה לרוסית וניהלה מוסד ממשלתי לנערות יהודיות.
בין השנים 1910–1914 התגוררה אינבר בפריז עם בעלה נתן, ושם הוציאה את קובץ שיריה הראשון. ב-1914 עברה למוסקבה, ועד מלחמת העולם השנייה עבדה כעיתונאית ופרסמה מספר סיפורים ושירים. בזמן המלחמה הייתה אינבר בלנינגרד, תחת המצור הגרמני. בתקופה זו הפכה אינבר לקולה של לנינגרד הנצורה; היא הופיעה תדירות ברדיו, ועודדה את רוח התושבים. בשנים אלה ראו אור יצירותיה המפורסמות ביותר, ובהן הפואמה מלחמתית "המרדיאן של פולקובו" (תורגמה לעברית בידי אברהם שלונסקי), ויומן המצור "כמעט שלוש שנים" (אף הוא תורגם בידי אברהם שלונסקי). על יצירותיה אלה זכתה בפרס סטלין.
לאחר המלחמה המשיכה אינבר ליצור בתחום ספרות הילדים.
אינבר נפטרה ב-1972.

יצירתה

לפני מלחמת העולם השנייה פרסמה אינבר שירה לירית ורומנים. לאחר המלחמה פנתה יותר לכיוון של ספרות ילדים.
יצירתה המפורסמת ביותר היא הפואמה "המרדיאן של פולקובו". הפואמה נכתבה בצורה ריאליסטית, ואף על פי שהיא אמנות מגויסת, היא עדיין שומרת על רמה ספרותית גבוהה. בנוסף מפורסמות יצירותיה המלחמתיות הקצרות, ובמיוחד השיר "בת נאמנה".
תרגמה לרוסית משיריהם של משוררים אוקראינים, בהם טאראס שבצ'נקו, ושל יוצרים בשפות אחרות כפול אלואר (Éluard) הצרפתי ושנדור פטפי ההונגרי.
התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית

התיקון השמונה-עשר לחוקת ארצות הברית, הקרוי גם חוק היובש, הוא חוק יובש אשר אסר על ייצור, הובלה ומכירה של משקאות חריפים בכל ארצות הברית. התיקון נחקק ב-16 בינואר 1919 ועם כניסתו לתוקף שנה מאוחר יותר (ב-16 בינואר 1920) החלה בארצות הברית תקופת היובש.
חוק זה בוטל על ידי התיקון ה-21 לחוקת ארצות הברית מ-17 בפברואר 1933, שהתיר מחדש מכירת משקאות אלכוהוליים.

תרגום

סעיף 1 
במלאת שנה לאשרור סעיף זה, נאסר בזאת לייצר, למכור או לסחור במשקאות משכרים בתחומי ארצות הברית וכל שטח הנתון לשיפוטה, וכן לייבאם אל אותם שטחים ולייצאם מהם.
 סעיף 2 
בסמכותם של הקונגרס ושל מדינות הברית לאכוף סעיף זה בחקיקה מתאימה.
 סעיף 3 
סעיף זה לא ייכנס לתוקפו אלא אם כן יאושרר כתיקון לחוקה על ידי בתי המחוקקים של מדינות הברית, כפי שנקבע בחוקה, עד שבע שנים ממועד הגשת הסעיף למדינות על ידי הקונגרס.

תולדות

התיקון הוצע בשנת 1917 וב-18 בדצמבר אותה שנה עבר בסנאט. ב-16 בינואר 1919 התיקון אושר על ידי המדינות ונכנס לתוקף שנה מאוחר יותר. 
לתיקון זה לראשונה הוצמד "תאריך תפוגה": אם לא היה מאושר תוך פרק הזמן הנקוב, היו רואים אותו כאילו לא אושר מעולם בקונגרס, והיה על מי שרצה להעבירו להתחיל במלאכת החקיקה מהתחלה. 
התוצאה הישירה של התיקון הייתה עלייה חדה בתזרים המזומנים של הפשע המאורגן האמריקני; זאת, מכיוון ששוק שחור של משקאות חריפים ומסבאות לא חוקיות החל לשגשג במהירות, ומרווחי שוק שחור זה בנו ראשי המאפיה לעתיד את הונם. משום כך, התיקון בוטל לבסוף ב-5 בדצמבר 1933 על ידי התיקון ה-21 לחוקת ארצות הברית, לאחר שהרשויות הבינו שלא ניתן לפקח על ההברחה.
מרכוס ג'ונסון

קריירת מכללות

ג'ונסון נולד בעיר נקאטאש שבלואיזיאנה וגדל בלוס אנג'לס, בה שיחק בתקופת המכללות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). בארבע שנותיו ב-UCLA הפך לשחקן המוביל בקבוצה, ובשנת 1975, תחת הדרכתו של המאמן ג'ון וודן, הצעיד אותה לזכייה באליפות טורניר המכללות. הייתה זו הזכייה העשירית והאחרונה של וודן באליפות ה-NCAA, שפרש מאימון בסיום העונה. בעונת 1976/1977, האחרונה של ג'ונסון במכללה, העמיד הפורוורד ממוצעים של 21.1 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק וזכה הן בפרס נייסמית' והן בפרס ג'ון ר. וודן, המוענקים לכדורסלן המצטיין של השנה ב-NCAA. בשנת 1996 העלתה אוניברסיטת UCLA את גופייתו של ג'ונסון, עם המספר 54, על תקרת אולם הכדורסל של הקבוצה.

מילווקי באקס

ג'ונסון נבחר על ידי מילווקי באקס בבחירה השלישית של דראפט ה-NBA‏ 1977. כבר בעונתו הראשונה במילווקי הפך לכוכב הקבוצה, כשקלע 19.5 נקודות והוריד 10.6 ריבאונדים בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. לאור היכולת הגבוהה שהציג ג'ונסון, החליטה מילווקי בסיום העונה לוותר על מחליפו בעמדת הסמול פורוורד, אלכס אינגליש, שהועבר לאינדיאנה פייסרס. בהמשך הקריירה הפך אינגליש לאחד הקלעים הגדולים בתולדות ה-NBA, נבחר 8 פעמים למשחק האולסטאר והוצג בשנת 1997 בהיכל התהילה של הכדורסל.
את עונתו השנייה עם הבאקס, שבדיעבד הייתה עונת השיא, סיים ג'ונסון במקום השלישי בטבלת קלעי הליגה עם 25.6 נקודות למשחק, אחרי ג'ורג' גרווין (29.6) ולויד פרי (28.8). במהלך אותה עונה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר כשחקן פותח, ובסיומה נכלל בחמישיית העונה הראשונה. יחד עם הקלע סידני מונקריף שהצטרף לבאקס בעונת 1979/1980, החזיר ג'ונסון את מילווקי למעמד אחת הקבוצות החזקות בליגה, על אף עזיבתם של כרים עבדול-ג'באר ואוסקר רוברטסון בעונות 1974–1975. הבאקס העפילו לפלייאוף ה-NBA בשש מתוך שבע עונותיו של ג'ונסון בקבוצה, ובעונות 1983 ו-1984 הגיעו עד שלב גמר המזרח.
במהלך פלייאוף 1984 נפצעו במילווקי מספר שחקנים מעמדות הרכז והקלע, ומאמן הקבוצה, דון נלסון, הציע להעביר את מלאכת הובלת הכדור לידי ג'ונסון. לדבריו של ג'ונסון, תגובתו לנלסון הייתה: "טוב, אז במקום פוינט גארד, אשחק כ'פוינט פורוורד'", ובכך למעשה טבע את הביטוי.
במרץ 2019 הפרישו הבאקס את גופייתו של ג'ונסון, עם המספר "8".

לוס אנג'לס קליפרס

בסיום עונת 1983/1984 נשלח ג'ונסון בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם ג'וניור ברידג'מן והארווי קצ'ינגס, בתמורה לטרי קאמינגס, קרייג הודג'ס וריקי פירס. בשתי עונותיו הראשונות בלוס אנג'לס המשיך ג'ונסון להיות שחקן מוביל כשקלע 19.9 נקודות למשחק, אך הקבוצה כשלה בניסיונה להעפיל לפלייאוף ה-NBA. לאחר עשרה משחקים בעונת 1986/1987 נפצע ג'ונסון בצווארו והוא נאלץ להחמיץ את המשך העונה ולפרוש למעשה בגיל 31.

גולדן סטייט ווריורס

בתחילת עונת 1989/1990, כשלוש שנים לאחר הפציעה, חזר ג'ונסון מפרישתו כשחתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס, אך נופה מהקבוצה אחרי עשרה משחקים בהם קלע 4.4 נקודות למשחק בלבד.
ארכיון מפלגת העבודה

ארכיון מפלגת העבודה על שם משה שרת (בראשי תיבות: אמה"ע) הוא ארכיון היסטורי-אדמיניסטרטיבי ודוקומנטטיבי של מפא"י ומפלגת העבודה, השוכן בבניין הספרייה המרכזית של מכללת בית ברל.
מפא"י, ואחריה מ-1968 "העבודה", הייתה מפלגת השלטון במדינת ישראל עד "המהפך" ב-1977, וגם לאחריו המשיכה להיות מהכוחות הפוליטיים הדומיננטיים במדינה.
כתוצאה מכך בארכיון התרכז תיעוד רב (תיקים, תצלומים, מפות, שרטוטים, כרזות, גלויות, עיתונים, סרטים, קלטות-קול, פרטי אפמרה וכו') לא רק על אודות מפא"י ופעילותה בגלגוליה השונים, אלא גם על תולדות ארץ ישראל ומדינת ישראל, על הכלכלה, התרבות הישראלית והקשרים עם מדינות ומפלגות זרות החל מ-1887 ועד ימינו.
הארכיון נוסד ב-1965 (על-פי החלטת מזכירות מפא"י מה-24 במאי 1963) במסגרת קרן ברל כצנלסון, הוכר על ידי ממשלת ישראל כארכיון ציבורי והוא ממלא אחר כל הוראות חוק הארכיונים ותקנותיו. פרט למסמכים של מפא"י ומפלגת העבודה, שמורים בו אוספים של משרדי 'הברית העולמית של פועלי ציון', 'האיחוד העולמי', תנועת העבודה הציונית העולמית, רפ"י, קרן ברל כצנלסון וארכיונים אישיים.
סם אמת

סם אמת הוא כינוי למגוון חומרים כימיים המשמשים למטרת השגת מידע מדויק מאדם המסרב לתת אותו באופן חופשי או רצוני, לרוב על ידי חוקרי משטרה או מודיעין צבאי מנחקרים או שבויים.
סמים שבהם נעשה שימוש למטרה זו כוללים אתנול (הידוע פשוט כ"אלכוהול"), סקופולמין (Scopolamine), והחומר המרדים סודיום תיופנטל (הידוע יותר בכינוי "סודיום פנטוטל") - סמי הרגעה המשבשים את כושר השיפוט והיכולות הקוגניטיביות המרכזיות. בספר 'תחנת וושינגטון' (Washington Station) שנכתב על ידי סוכן ק.ג.ב. לשעבר שהוצב בוושינגטון הבירה מתואר השימוש שנעשה באלכוהול טהור על מנת לוודא שסוכנים סובייטים לא נחשפו על ידי שירותי הביון הנגדי האמריקאי. 
גם הקנאביס שימש את המשרד לשירותים אסטרטגיים (סוכנות המודיעין של ארצות הברית) כסם אמת במהלך מלחמת העולם השנייה.
בעוד שתיאורים בדיוניים על חקירות מודיעין מעניקים לסמים אלו יכולות כמעט מיסטיות, המידע שמושג במציאות באמצעות סמי אמת הוכח כבלתי מהימן במקרים רבים כאשר הנחקרים ערבבו בין עובדות לעובדות דמיוניות. האפקט שמושג על ידי הסם נשען במידה רבה על אמונת הנחקר שהוא אינו יכול לשקר בעודו נתון תחת השפעת הסם.
במהלך שנות התשעים הסמים שהוזכרו לעיל שימשו בקנדה לצורך אבחון חולי סכיזופרניה ופרנויה קיצונית שהיה קושי לשכנעם לדבר.
השימוש בסמי אמת ירד לממדים זניחים אולם נבחן מחדש לאחר פיגועי 11 בספטמבר. ייתכן שלשירותי מודיעין שונים יש סמי אמת אפקטיביים יותר מהסמים הנפוצים שהוזכרו כאן, אם כי טענה זו נחשבת לבלתי-סבירה על ידי מומחים לסמי הרגעה (שלהם ההשפעות הקרובות ביותר להשפעות של סמי אמת בשימוש היום-יומי).
החירות מובילה את העם

תוכן הציור

הציור משלב את החיים והמוות, המנצחים צועדים על גופותיהם של המתים. נוכחים בורגנים ובני מעמד הפועלים, דבר שמחדד את העובדה שמעמד הפועלים השתתף במהפכה אך לא זכה בנתח מהרפובליקה החדשה.
מבחינה צורנית קיים ריבוי של תנועות והתרחשויות, ותמרות עשן אופפות את התמונה. 
במרכז הציור מופיעה דמותה של מריאן, שהיא האלגוריה לחירות, האוחזת בטריקולור המהפכני ומשולבים בו דמויות ממשיות באותה סצנה - ילד עם אקדחים, פרחחי רחוב, פועל עם סינר, פועל פצוע עם חולצה כחולה, גבר בורגני עם רובה. דמות האישה האלגורית משאירה את הצופה במציאות, אף על פי שאיננה מציאותית, בשל חושניותה והיותה מלאת חיים.

דעה פוליטית

דלקרואה אינו מחבק את המהפכה באופן תמים, ובוחר להציג את הצד החיובי והשלילי שלה. הוא מציג את התבנית ההרואית של המהפכה המתבטאת במנצחים, בד בבד עם הצגת הצד המפסיד, מעמד הפועלים, ותיאור של הכיעור שבמהפכה דרך המוות והאספסוף.

בתרבות הפופולרית

ביוני 2008 השתמשה הלהקה קולדפליי בציור זה כרקע לאלבומה - "Viva la Vida or Death and All His Friends".
ארין מורן

ביוגרפיה

מורן נולדה בעיר ברבנק שבקליפורניה, למשפחה אירית-קתולית. למורן שלושה אחים ושתי אחיות, ביניהם השחקנים ג'ון מורן וטוני מורן. למדה ב"תיכון צפון הוליווד". החלה את דרכה כשחקנית בגיל צעיר כאשר הופיעה בפרסומות ובסדרת הילדים "דקטרי". בגיל 9 הופיעה בקומדיה "איש האבטיח" בתפקיד ג'ניס, בתו של ג'ף גרבר.
בשנת 1974 נבחרה לתפקיד ג'ואני קנינגהאם, אחותו של ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד) בקומדיית המצבים "ימים מאושרים".
בזכות הצלחת התוכנית קיבלה מורן תפקיד ראשי בסדרת הבת של התוכנית, "ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י", שהתמקדה במערכת היחסים בין ג'ואני לבן דודו של פונזי, צ'אצ'י ארקולה. הסדרה בוטלה לאחר 14 פרקים (קצת יותר מחצי עונה, שנפרשה על פני שתי "עונות" של שידורים).
בשנות ה-80 שיחקה בתפקידי אורח במגוון סדרות פופולריות, כולל בשישה פרקים בסדרה "ספינת האהבה", "רצח במשיכת קולמוס" ו-"Hotel".
בקולנוע התפרסמה בעיקר בסרט האימה בהפקתו של רוג'ר קורמן, "גלקסיית הטרור" (1981).
בשנת 1987 נישאה לרוקי פרגוסון, והם התגרשו לאחר שש שנים. בשנת 1993 נישאה לסטיבן פליישמן.
הקריירה של מורן נפגעה בשל התנהגות לא יציבה, והתמכרויות לאלכוהול וסמים. היא סיימה את חייה בקרוון בו חייתה עם פליישמן באינדיאנה ב-22 באפריל 2017, בגיל 56, כתוצאה מסרטן הגרון.
דיבוק אוריגי

תחילת הקריירה

דיבוׂק אוריגי הוא בנו של שחקן העבר הקנייתי מייק אוקוט אוריגי ששיחק בראסינג גנק. לדיבוק שתי אזרחויות, קנייתית ובלגית, והוא החליט לשחק במדי בלגיה. באותה קבוצה שיחק בנו דיבוק בקבוצות הנוער ובשנת 2010 עבר לקבוצת הנוער של ליל. בעונת 2012/13 שיחק בקבוצה הבוגרת של ליל. במשחקו הראשון בליגה הצרפתית הוא נכנס למחליף בדקה ה-69 והבקיע 7 דקות מאוחר יותר. דיבוק היה מחליף בקבוצת ליל והיה השחקן שנכנס כמחליף הכי הרבה פעמים בעונת 2013. בעקבות פציעה של מרווין מרטין הוא משחק זמן רב יותר.

ליברפול

ב-29 ביולי 2014 חתם בקבוצה האנגלית ליברפול, ששילמה לליל עבורו 10 מיליון לירות שטרלינג. מיד לאחר החתמתו הושאל לקבוצתו הקודמת, ליל. בעונת 2015/2016 החל לשחק בליברפול, לאחר שמאמן ליברפול יורגן קלופ החליט לקצר את תקופת ההשאלה. בתום אותה העונה העפיל עם קבוצתו לגמר הליגה האירופית 2016, ועלה כמחליף לכעשרים דקות בהפסד 1–3 לסביליה. ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לעונה לוולפסבורג. בתום עונת 2017–2018 חזר לליברפול. ב־7 במאי 2019 במסגרת המשחק השני בחצי גמר ליגת האלופות, הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות וסיים את המשחק עם שני שערים שסייעו לקבוצתו לנצח 4–0 ולהעפיל לגמר ליגת האלופות. במשחק גמר ליגת האלופות 2019 מול טוטנהאם הוטספר, כבש אוריגי את השער השני לזכות קבוצתו, שהסתיים בתוצאה 2–0 ובזכייה בתואר.

נבחרת בלגיה

על אף גילו הצעיר, זומן אוריגי לסגל נבחרת בלגיה לקראת מונדיאל 2014, כנראה על מנת לתמוך בכריסטיאן בנטקה, שנפצע ולא היה בסגל הסופי למונדיאל. הוא שותף בשלושה משחקי אימון של בלגיה לקראת המונדיאל במאי ויוני 2014, כאשר המשחק הראשון נגד לוקסמבורג אינו מוכר על ידי פיפ"א משום שבלגיה ביצעה 7 חילופים במהלך המשחק. במונדיאל 2014 כבש אוריגי בניצחון נבחרת בלגיה על רוסיה בשלב הבתים, והפך לשחקן הצעיר ביותר שהבקיע שער במדי הנבחרת במסגרת משחקי גביע העולם.
אוריגי שותף במספר משחקים במוקדמות יורו 2016 והיה בסגל הנבחרת בטורניר יורו 2016, אך לא שותף בשום משחק בטורניר. אוריגי לא היה בסגל בלגיה במונדיאל 2018.
אלאדין ומלך הגנבים

תקציר העלילה

הסרט נפתח כשרואים איש וגמלים מתגנבים לעיר אגרבה, בה עומדת להיערך חתונתם של אלאדין ויסמין. המתגנבים הורסים את החתונה, אך לא מצליחים לגנוב את החפץ שלשמו באו - שרביטה של האוראקל.
אלאדין מפעיל את השרביט ומגלה שאלת האור (רוח לבנה בדמות אישה) יוצאת מן היהלום שלו, הרוח עונה כל פעם על שאלה אחת בלבד.
אלאדין לא שואל אבל האלה אומרת לו שאביו חי. אלאדין מחליט לשאול איפה אביו קאסים ויוצא יחד עם יאגו, אבו והמרבד המעופף אחרי 40 הגנבים. במאורה של 40 הגנבים מגלה אלאדין שאביו הוא מלך הגנבים. לאחר מכן הם נתפסים והוא ואויבו המושבע של אביו, סאלוק, מנהלים קרב הישרדות בו הם נלחמים על חייהם. אלאדין מפיל (בטעות) את סאלוק מההר ומנצח בקרב. הוא, יאגו, אבו והמרבד מצטרפים ל-40 הגנבים.
בלילה קאסים מספר לאלדין מה היו הסיבות בגללן נעלם וכן על אודות ידו של מידאס - יד שהופכת כל דבר שנוגע בה לזהב. אלאדין מציע לאביו לבוא לאגרבה, במקביל, יאגו (שרוצה את היד) מספר לקאסים על שרביטה של האוראקל ועל סיכוייהם להגיע אל היד בעזרתה.
הם שבים יחד לאגרבה, שם מראה להם ג'יני את האבטחה החדשה שאמורה למנוע את כניסתם של 40 הגנבים. בינתיים באגרבה מתברר שסאלוק חי והוא מסגיר את 40 הגנבים לראזול (השומר הבכיר). כשמתברר לו שקאסים לא בין ה-40 הוא וראזול רוקחים תוכנית לתפיסת קאסים.
אלאדין מציג את אביו בפני הסולטאן. בלילה מתגנבים יאגו וקאסים למרתף הזהב כדי לגנוב את השרביט של האוראקל, אך השומרים תופסים אותם ומספרים לסולטאן. הסולטאן מעניש את יאגו וקאסים במאסר תמידי בצינוק.
בינתיים משיג סאלוק את נאמנותם של 7 הגנבים שעוד לא הוצאו להורג.
אלאדין מתחפש לאביו בתחפושת מלך הגנבים ומצליח לשחרר אותו, לאחר מכן הוא מתחמק מראזול ועוזר לאביו וליאגו לברוח מאגרבה. בסוף הוא עצמו נשאר להתמודד עם מעשיו. מכיוון שמעשיו של אלאדין היו מתוך אהבה הסולטאן מוותר לו.
כאשר מגיעים יאגו וקאסים למערת הגנבים הגנבים כולאים אותם, יאגו מצליח לברוח והוא מזהיר את אלאדין. יחד כולם הולכים להציל את קאסים שכלוא על ספינה בדרך לאי בו נמצאת ידו של מידאס.
על האי מצליחים יסמין, המרבד, אבו, יאגו וג'יני לגבור על שבעת הגנבים ואלאדין גובר על סאלוק. הוא ואביו רצים לקחת את היד של מידאס. לאחר שהם משיגים אותה סאלוק מתגנב לשם ומאיים להרוג את אלאדין אם קאסים לא יתן לו את היד. קאסים זורק את היד וסלוק תופס בצד הלא נכון, הוא הופך לזהב ושוקע במים. קאסים מבין שהיד גרמה לו רק צרות והוא נפטר ממנה.
הסרט נגמר כאשר אלאדין ויסמין מתחתנים, יאגו וקאסים הופכים לצמד ועוזבים את אגראבה ושבעת הגנבים שוקעים בים לאחר שידו של מידאס נפלה בספינתם והפכה את הכול לזהב.
עשר דקות מהבית

עשר דקות מהבית הוא מחזה פרי עטה של מאיה ערד יסעור. הצגת הבכורה שלו הייתה בתיאטרון הבימה בשנת 2015.

העלילה

ההצגה מתמקדת בשלושה ימים שעברו על יצחק רבין במהלך אוקטובר 1994; ביום שבו נודע שהוא עומד לזכות יחד עם ערפאת בפרס נובל לשלום, נחטף החייל נחשון וקסמן ועל פי מידע שנמסר לשב"כ הוא הוחזק בעזה, שנמסרה לפלסטינים. רבין עמד בפני דילמה: האם להיכנע לחוטפים ולקיים משא ומתן עם חמאס, או לפלוש לעזה ולהביא את וקסמן, פעולה שהייתה עלולה למוטט את הסכמי השלום. רבין בחר לחכות עד שערפאת ימצא ויחזיר את החייל החטוף. משנודע שהייתה טעות מודיעינית ווקסמן הוחזק בביר נבאלא, רבין הורה לכוחות הביטחון להחזיר את וקסמן. וקסמן נרצח במהלך ניסיון החילוץ לדירה בה היה שבוי.
התלמיד מספר אחת

עלילה

קניה, סוף שנת 2003. הרדיו מודיע שממשלת קניה החליטה לאפשר חינוך יסודי חינם לכול. מרוגה בן ה-84 מחליט שהוא רוצה להתחיל ללמוד קרוא וכתוב. בבית הספר הוא פוגש את המנהלת ג'יין (המשוחקת על ידי נעמי האריס) ואת אלפרד, שתחילה דוחים אותו.
לאחר שמרוגה לא מוותר וחוזר למחרת, ג'יין אומרת לו שאין מקום פנוי בכיתה. אך היא לא שקטה, והיא מתייעצת עם בעלה צ'ארלס, שנמצא בניירובי הרחוקה. למחרת מרוגה בא בשלישית, בדיוק כשהיא מתלוננת בפני המפקח מר קיפרוטו, שאין לה מספיק שולחנות לימוד. לבסוף היא מקבלת אותו ומושיבה אותו קרוב ללוח, כי מאור עיניו נחלש עם השנים. 

מרוגה משחק עם הילדים, אך מדי פעם חוזרים אליו המראות של המלחמה נגד הכובש הבריטי, בה השתתף כלוחם מאו מאו. הפלשבק הקשה ביותר לצפייה הוא הסצנה, שבה הורגים את אשתו ואת ילדו מול העיניים שלו. בסצנת פלשבק אחרת מענים אותו, וכתוצאה מכך הוא מאבד את שמיעתו באוזן שמאל. כשהוא חש בהתנגדות לרצונו ללמוד בבית הספר, הוא מייחס זאת לעבר הזה ולהיותו בן קוקויו. רוב הלוחמים שנלחמה במסגרת מרד המאו מאו היו בני הקוקויו. ג'יין בתגובה אומרת לו שאין יותר יריבות בין השבטים השונים ויש שוויון. הוא מראה לג'יין מכתב שנמצא ברשותו מזה שנים רבות. בשביל שיוכל לקרוא את המכתב, הוא רוצה ללמוד. 

העיתונות מתחילה להתעניין בסיפור, מתחילים להופיע כתבות הפוגעות במרוגה וג'יין. שניהם מתחילים לקבל איומים, ולבסוף ג'יין מועברת למחוז אחר. בערב האחרון, לפני שהיא נוסעת, מרוגה בא אליה ומבקש ממנה שתקרא לו את המכתב. זהו מכתב הוקרה על השתתפותו במלחמת העצמאות של קניה ובו פירוט של כל מחנות הריכוז, שבהם היה כלוא על ידי הבריטים. 

הילדים לא מקבלים את המנהלת החדשה ומגרשים אותה בבוז. לבסוף ג'יין חוזרת ומרוגה ממשיך ללמוד.
מריה דה לאס מרסדס, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות

ביוגרפיה

מריה דה לאס מרסדס נולדה ב-23 בדצמבר 1910 במדריד, לקרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות וללואיז, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן.
בשנת 1921 עברה מריה מרסדס עם משפחתה לסביליה, כאשר אביה מונה למושל המחוז שם. לאחר הדחת אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד בשנת 1931 והקמת הרפובליקה הספרדית השנייה, הוגלו בני המשפחה מספרד, ועברו להתגורר בקאן בצרפת.
ב-14 בינואר 1935 השתתפה מריה מרסדס בחתונת באטריס, נסיכת ספרד, בתו של אלפונסו השלושה עשר, ופגשה שם את אח הכלה האינפנטה חואן, וב-12 באוקטובר אותה שנה התחתנו השניים ברומא. בני הזוג חיו בקאן וברומא, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה עברו ללוזאן להתגורר עם חמותה ויקטוריה אאוחניה, מלכת ספרד, ולאחר מכן התגוררו באשטוריל שבפורטוגל. בשנת 1941 מת חמיה אלפונסו השלושה עשר, ובעלה הפך לטוען לכתר ספרד, ונטל לעצמו את התואר "רוזן ברצלונה".
בשנת 1953 השתתפה מריה מרסדס בהכתרת אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, כנציגת בית המלוכה הספרדי.
לאחר מיתת פרנקו בשנת 1975 הוכתר בנה כחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, ובשנת 1976 תיווכה מריה מרסדס בינו לבין בעלה אשר התנכר לו מאז הפך ליורשו של פרנקו. בשנת 1977 ויתר בעלה על טענתו לכתר ספרד, ונשאר רק עם התואר "רוזן ברצלונה".
בשנת 1982 שברה מריה מרסדס את ירכה, ובשנת 1985 שברה את עצם הירך השמאלית, מה שריתק אותה לכיסא גלגלים עד סוף ימיה. בשנת 1993 מת בעלה חואן, רוזן ברצלונה, ובשנת 1995 התחתנה נכדתה אלנה, דוכסית לוגו בסביליה בשל אהבתה של מריה מרסדס לעיר.
ב-2 בינואר 2000 מתה מריה מרסדס כתוצאה מהתקף לב בלנסרוטה, שם שהתה משפחת המלוכה בחגיגות השנה החדשה, והיא נקברה באחוזת הקבר המלכותית באל אסקוריאל.
יחסי ארצות הברית–סנט לוסיה

היסטוריה

ארצות הברית תומכת במאמציה של ממשלת סנט לוסיה להרחיב את הבסיס הכלכלי שלה. ממשלת סנט לוסיה שיתפה פעולה עם ארצות הברית בבעיות ביטחוניות. הסיוע האמריקני מועבר בעיקר באמצעות סוכנויות רב-צדדיות, כגון הבנק העולמי ומשרד הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי בברידג'טאון, ברבדוס. לחיל השלום, שמפקדתו המזרחית של הקאריביים ממוקמת בסנט לוסיה, יש 22 מתנדבים בה, שעיקרם פיתוח עסקי, חינוך ובריאות.
תוכניות סיוע ביטחוני של ארצות הברית מספקות הכשרה מוגבלת ליחידת השירותים הצבאיים למחצה, ולמשמר החופים. בנוסף, סנט לוסיה מקבלת סיוע אמריקני נגד סמים ובפרויקטים לבנייה אזרחית הומניטרית.
סנט לוסיה וארצות הברית משתפות פעולה במאבק בפשיעה בינלאומית ובסחר בסמים. סנט לוסיה היא נקודת מעבר מושכת לסוחרים בגלל מיקומה. שתי הממשלות חתמו על הסכמים בילטרליים שונים, כולל הסכם אכיפת חוק ימי, הסכם סיוע משפטי הדדי ואמנת הסגרה.
יותר אמריקנים מבקרים בסנט לוסיה מכל קבוצת לאום אחרת. בשנת 2005, מספר התיירים המבקרים הסתכם כמעל ל-700,000, בעיקר מארצות הברית, מבריטניה, ומהקהילייה הקריבית.

ייצוג

ארצות הברית אינה מקיימת נוכחות דיפלומטית בסנט לוסיה. השגריר ופקידי השגרירות הם תושבי ברבדוס ולעיתים קרובות נוסעים לסנט לוסיה. ו. פ. גארזה הוא סגן ראש המשלחת, איאן קמפבל הוא היועץ המדיני/כלכלי, קלייד הווארד הבן הוא הקונסול הכללי, ג'ייק אלר הוא נספח העבודה האזורי והקצין לעניינים מסחריים, ג'ון רוברטס הוא קצין יחסי הציבור, וקייט ראפטרי הוא מנהלת חיל השלום.
סנדרה רינגלר

ביוגרפיה

רינגלר התפרסמה לראשונה כאשר השתתפה כסטייליסטית בתוכנית "מהפך" (2001-2006) בהנחייתה של אורנה דץ. ב-2015 הנחתה רינגלר ביחד עם יעל בר זוהר גרסה מחודשת של התוכנית "המהפך" בקשת שבערוץ 2.
בשנת 2007 הגישה רינגלר פינות אופנה בתוכניות "מומחים עם סגנון" ו"דברים טובים ב-7", בהנחייתה של שרון כידון, בערוץ 2.  
ב-2010 נבחרה להוביל את תחום הלייף-סטייל בחנויות הדיוטי פרי במטוסי חברת אל על. החוזה נחתם לשנה אחת.
בשנים האחרונות מנחה את תוכנית הטלוויזיה "מילון היופי" בערוץ 10 לצד גליה תורן חן וד"ר מוניקה אלמן.
כיום עובדת כסטייליסטית ויועצת אופנה, מתארחת בתוכניות אירוח ומעבירה הרצאות בנושא סטיילינג.
החל מ-2015 משמשת כסטייליסטית של שרה נתניהו.
נשואה לשף שגב משה, ולהם שלושה ילדים.