google/wiki40b huggingface dataset:
בולסלבייץ

היסטוריה

בשנת 2001 חגגה בולסלבייץ את יום השנה ה-750 שלה. על פי המסורת, השתתפה העיירה בקרב ליגניץ בשנת 1241. בשנת 1316, על מנת להגן על העיירה מפלישות עוינות, נבנו חומות סביב בולסלבייץ.
לשנת 1422 הייתה חשיבות מיוחדת, שכן באותה שנה, הוענקו לעיירה הרשאות לבישול בירה. בשנת 1429, החומות המקיפות את העיירה, שהיו בנות יותר ממאה שנה, לא הצליחו למנוע מצבא ההוסיטים לכבוש את בונצלאו (כך נקראה אז - זהו שמה הגרמני). תלאות נוספות התרחשו בשנת 1462, כאשר נהר בובר (Bóbr) הציף את החלקים הנמוכים בעיירה. בשנת 1479, ההגנות הישנות הוחלפו בטבעת כפולה של חומות חדשות.
בשנת 1523 החלו מלחמות הדת בין הקתולים והפרוטסטנטים. בינתיים, העיירה המשיכה לגדול ולהתפתח: בשנת 1525, האדריכל ונדל רוסקופף  החל את בנייתו מחדש של בית העירייה בסגנון הרנסאנס החדש. בשנת 1531 הושלמה מערכת הביוב בעיירה והגיעה אליה אספקת המים הראשונה.
בשנת 1642, במהלך מלחמת שלושים השנים נבזזה בונצלאו על ידי השוודים והטירה, הכנסייה וחלק גדול מהדיור בעיירה נהרסו. החל משנת 1815, בונצלאו השתייכה לשלזיה הפרוסית. באזור שנת 1820, החלה הריסת חומות ההגנה הישנות, כדי לאפשר הרחבה פיזית של העיירה. בשנת 1907 מועצת העיר החליטה לפתוח מוזיאון המוקדש להיסטוריה של ייצור כלי החרס. בתקופת השואה, הוקם בבונצלאו תת-מחנה ריכוז של מחנה הריכוז גרוס-רוזן בשם "מחנה בונצלאו".
מלחמת העולם השנייה הסתיימה כאשר 60% מהעיירה היה חרב. התושבים הגרמנים הוגלו והוחלפו על ידי פליטים פולנים מהשטחים המזרחיים לשעבר של פולין ועל ידי עולים פולנים מיוגוסלביה וצרפת. במהלך שנת 1960, נפתחו בעיירה סדנאות קרמיקה. לאחר מכן נפתחו גם מוזיאון המוקדש למורשת הקרמיקה העשירה של בולסלבייץ, מפעל כימי, מפעל לייצור מבחנות ואמפולות והחלו עבודות כרייה. בולסלבייץ התגלתה כמרכז תרבותי משמעותי עם מוניטין בינלאומי לאירוח פסטיבלים.

דמוגרפיה

נכון ל-31 בדצמבר 2009 האוכלוסייה בבולסלבייץ מנתה 40,021 תושבים (מקום 108 בפולין) ונכון ל-30 ביוני 2010, חיו בעיירה 39,891 תושבים. ההכנסה הממוצעת בעיירה היא 465,221 זלוטי לנפש. נכון לשנת 1993, מספר התושבים הרב ביותר שחיו בעיירה אי פעם הוא 44,711.

גאוגרפיה

בולסלבייץ היא עיירה בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. העיירה שוכנת על נהר בובר (Bóbr) ומוקפת ביערות רבים. נכון לשנת 2007 שטחה של בולסלבייץ הוא 23.57 קמ"ר (מקום 235 בארץ). ב-33% משטח העיירה יש קרקע חקלאית ו-18% משטחה מיוער. בולסלבייץ היא 1.75% משטח המחוז. היא גובלת עם הגמיני: ורטה בולסלבייץ, נובוגרודז'ייס, גרומדקה ואושטניצה.
יחסי בורקינה פאסו–רוסיה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים שבין בורקינה פאסו לברית המועצות החלו לראשונה ב-18 בפברואר 1967. לאחר התפרקותה של ברית המועצות, הכירה בורקינה פאסו ברוסיה כיורשת של ברית המועצות. עם זאת, עקב סיבות כלכליות, נסגרו השגרירויות בין שתי המדינות. בשנת 1992, נסגרה שגרירות רוסיה בואגאדוגו ובשנת 1996, נסגרה שגרירות בורקינה פאסו במוסקבה.
בשנת 2000, שתי הממשלות חתמו על הסכם בין ממשלתי לגבי אשרות הכניסה והדרכונים. יחסי הסחר והכלכלה בין שתי המדינות מוגבלים ליחסים עסקיים בלבד. סך כל היצוא של שתי המדינות עמד בשנת 2008 ב-3.2 מיליון דולר (בעיקר הייצוא הרוסי). מדינת רוסיה קיבלה כ-3,500 תלמידים מבורקינה פאסו.
ב-26 ביולי 2007, שגריר בורקינה פאסו במוסקבה, חאווייר נוגדגו, מסר עותק של אישורים לסגן שר החוץ של רוסיה, אלכסנדר וי. במהלך הדיון דנו השניים במספר בעיות בינלאומיות, כולל באפריקה, והתפתחות של היחסים בין שתי המדינות. נוגדגו שיבח את הגישה הרצינית של רוסיה כדי לסייע למדינות אפריקה, במיוחד בהקלת חובם ובהתמודדות עם הבעיות החברתיות והכלליות של המדינות.
ב-18 בפברואר 2017, שתי המדינות ציינו את יום השנה לכבוד ה-50 השנים שבהם המדינות קיימו יחסים דיפלומטיים. ביום זה החליפו שרי החוץ של שתי המדינות מסרי ברכה.
אבסולוט וודקה

דמות המותג

לאורך השנים הרבתה אבסולוט וודקה בשיתופי פעולה יצירתיים עם אמנים חשובים ומעצבי אופנה, שעיצבו עבורה מודעות. ביניהם אנדי וורהול, קית' הרינג, ז'אן מישל בסקיאט, ולואיז בורז'ואה. הקולנוען ספייק לי השיק עם החברה בקבוק מיוחד ב"טעם ברוקלין". שיתוף פעולה מרכזי נוסף הוא עם הקולנוען ספייק ג'ונז, שהפיק יחד עם המותג את "I'm here", סרט בן 30 דקות.

אבסולוט בלנק

בשנת 2011 השיקה אבסולוט פלטפורמה חדשה בשם "ABSOLUT BLANK". "אבסולוט בלנק הוא ניסיון של אבסולוט, להקים תנועה יצירתית עולמית ולשמש כזרז לאמנות צעירה וחדשנית. האמנים המשתתפים, ציירים, פסלים, אמני הדפס, קולנוענים ואמנים דיגיטליים, נתבקשו ליטול בקבוק ריק של וודקה אבסולוט ולצקת לתוכו תוכן מקורי. בין היצירות אפשר למצוא את מיצגי האור של UVA, קולאז'ים של מריו וגנר, עבודות של המעצב הגרפי רוברט מארס, עבודה של צמד האמניות Good Wives and Warriors וציורים של דייב קינסי. מארק המילטון, מנהל השיווק העולמי בחברת אבסולוט, הגדיר את הפלטפורמה כניסיון להפוך "את הבקבוק האיקוני של החברה לקנבס ריק, שמשמש השראה לאמנים ברחבי העולם למלא אותו ביצירותיהם".

אבסולוט בלנק בישראל

כדי לממש את הקונספציה הבינלאומית בישראל, בחרה אבסולוט וודקה לשתף פעולה עם האמן ניר הוד. הוד עיצב במיוחד עבור אבסולוט 5 בקבוקים. לדברי ניר הוד, "זו חוויה ליצור עבור מותג כמו אבסולוט, חברה שבמשך עשרות שנים הייתה חלוצה בהבנתה את השילוב בין אמנות למסחריות. במהלך השנים בהן אני יוצר תמיד היה לי חשוב למתוח את השיח האמנותי ואת האמנות הלאה, אל התרבות הרחבה, ולהפוך לחלק ממנה. אני מאמין שזה משרת את האמנות ואת כוחה והופך אותה לנחשקת. זהו כבוד בשבילי ליצור עבור מותג כמו אבסולוט, שאירח אמנים מדהימים כמו אנדי וורהול, לואיז בורז'ואה ואד רושה".
פורטוגזית

הגיית השפה וכתיבתה

לפורטוגזית שני ניבים עיקריים: פורטוגזית אירופית (פורטוגזית) ופורטוגזית ברזילאית. בשל הריחוק בן מאות השנים, קיימים הבדלי הגייה הן בעיצורים והן בתנועות.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר קורמארק

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-12 בפברואר 1945 בפרנקפורט על האודר על בסיס שאריות של יחידות מאולתרות ויחידות מחליפים של דיוויזיית גרוסדויטשלנד. כמפקדה מונה וילי לנגקייט. היא נקראה "קורמארק" על שם המחוז ההיסטורי קורמארק בברנדנבורג המודרנית. היא ידועה לעיתים בטעות בשם דיוויזיית הפאנצר קורמארק. הדיוויזיה נכללה במסגרת קורפוס הפאנצר אס אס ה-11 שהיה חלק מהארמייה התשיעית (קבוצת ארמיות ויסלה). הדיוויזיה השתתפה בקרבות כנגד הצבא האדום על נהר האודר ולאחר מכן בדרום-מזרח ברלין. יחד עם כל הארמייה התשיעית עמדה הדיוויזיה בסכנת כיתור בידי הסובייטים, וב-30 באפריל אנשיה נטשו ופוצצו את שני טנקי הקינג טיגר האחרונים שלהם. הגרמנים ביצעו פריצה באזור הכפר האלבה, שם התחולל קרב גדול ובו נהרגו אלפי חיילים ואזרחים. דיוויזיית הפאנצרגרנדיר קורמארק הצליחה להינצל מהסובייטים ונכנעה לצבא ארצות הברית ב-8 במאי.
רוזה לברוני אי ואלס

 ביוגרפיה

לברוני סיימה את בית הספר הגבוה לספרנות של ברצלונה, בו היו מורים כגון קרלס ריבה, פרה בוהיגאס, רפאל קמפאלנס, לואיס ניקולאו ד'אולבר, מרסל אוליבַר, ז'ואן פטיט אי מונסרט ופראן סולדֶוילה והשלימה תואר בפילוסופיה ואמנות באוניברסיטת ברצלונה. קרלס ריבה כתב את הפרולוג לספרה הראשון "מכתמים ושירים" (1938).
לברוני שייכת לדור של מרסה רודורדה, פֵּרֶה קלדס וסלוודור אספריו, סופרים שחיו בזמן מלחמת האזרחים בספרד כאשר החלו לפרסם את ספריהם. מסיבה זו, כמשוררת, היא כלולה בדור 36'. במהלך התקופה שלאחר המלחמה, הקדישה לברוני את עצמה לחיי תרבות ההתנגדות והמחאה, לצדו של קרלס ריבה. היא זכתה בפרס משחקי הפרחים של השפה הקטלאנית בלונדון (1947) ובפריז (1948). בשנת 1951 היא פרסמה את ספרה השני "נוכחות וזיכרון".
בשנת 1982 זכתה בפרס הצלב של סן ז'ורדי והייתה אחת מהחברים הראשונים ועמיתי הכבוד של איגוד הסופרים בשפה הקטלאנית (AELC).
בשנת 1948 קנה לה אביה בקתת דייגים (כתחליף לנדוניית נישואין) בכפר הדייגים פורט ליגאט, אשר הפך לבֵּיתה של לבורני עד ליום מותה.
תחנת הכוח הגרעינית זפוריז'יה

תחנת הכוח הגרעינית זפוריז'יה (באוקראינית: Запорізька АЕС) היא תחנת כוח גרעינית שנבנתה בשטח אוקראינה הסובייטית, לא רחוק מזפוריז'יה, אוקראינה על הגדה המזרחית של נהר הדנייפר. לצורכי הקמה ותפעול המתקן הוקמה עיר חדשה, אנרהודר. לאחר סיום הקמתה היא הפכה לתחנת הכוח הגדולה בשטח אירופה. 
החלטה על בניית תחנת כוח חדשה התקבלה בשנת 1978 ובשנת 1979 החלו עבודות הבנייה. בהתאם לתכנון המקורי התחנה הייתה צריכה לכלול 4 כורים, ובשנת 1988 הוחלט על הוספת שני כורים נוספים. הקמת הכור הראשון הסתיימה בשנת 1984 והרביעי בשנת 1987. הכור החמישי החל לפעול בשנת 1989. הפעלת הכור השישי הייתה מתוכננת לשנת 1990 אך הוקפאה בעקבות אסון צ'רנוביל. העבודות באתר הוקפאו וחודשו רק בשנת 1993. הכור הופעל בשנת 1995.
תחנת הכוח כוללת שישה כורים זהים שמוציאים את האנרגיה לרשת החשמל באמצעות 3 קווי 750 ק"ו וקו 330 ק"ו נוסף.
סביב המתקן הוקמה מערכת בקרת איכות הסביבה שכוללת 13 תחנות ניטור באתר התחנה ו-16 בקרבתה. לאחרונה נבנה באתר מתקן לאחסון פסולת גרעינית.
התחנה מייצרת כ-20% מכלל יצור החשמל באוקראינה וכמחצית מייצור אנרגיה בתחנות הכוח הגרעיניות האוקראיניות. התחנה נמצאת בבעלות "אנרגואטום", חברה ממשלתית שבבעלותה כול תחנות כוח גרעיניות הפועלות בתחום אוקראינה. 
בתחנת הכוח מועסקים כ-11500 עובדים.
ראדו לופו

חייו

ראדו לופו היה בן 6 כשהחל ללמוד נגינה בפסנתר, ובן 12 כשהופיע לראשונה בתוכנית מלאה של יצירות שהלחין בעצמו. הוא המשיך בלימודיו עוד שנים אחדות, לפני שזכה בשנת 1961 במלגה ללימודים בקונסרבטוריון של מוסקבה, שם למד אצל היינריך נויהאוס ובהמשך אצל סטניסלב נויהאוס, עד שנת 1969. הוא זכה בפרס ראשון בשלוש תחרויות: ואן קלייברן (Van Cliburn) בשנת 1966, תחרות אנסקו (Enescu) הבינלאומית בשנת 1967 והתחרות הבינלאומית של לידס בשנת 1969. בשנת 1989 זכה בפרס "אוויאטי" היוקרתי של אגודת המבקרים האיטלקית.
ראדו לופו מוזמן דרך קבע לנגן עם כל התזמורות הגדולות בעולם, ביניהן הפילהרמונית של ברלין, (שאיתה פתח את פסטיבל זלצבורג 1986, בניצוח ריקרדו מוטי), תזמורת הקונצרטחבאו ההולנדיות, כל התזמורות החשובות של לונדון, וכל התזמורות האמריקאיות הגדולות. הופעתו הראשונה החשובה בארצות הברית הייתה בשנת 1972, עם תזמורת קליבלנד ודניאל ברנבוים בניו יורק ועם התזמורת הסימפונית של שיקגו וקרלו מריה ג'וליני. לופו ניגן בכל פסטיבלי המוזיקה החשובים והוא אורח קבוע בפסטיבל זלצבורג ובפסטיבל לוצרן.
Lemon Tree (שיר של ויל הולט)

גרסאות כיסוי

לאורך השנים, מספר אמנים ביצעו גירסת כיסוי לשיר, ביניהם פיטר, פול ומרי, צ'אד וג'רמי, שלישיית קינגסטון, המשחרים, בוב מארלי והוויילרס, הרב אלפרט, סנדי שו ורוג'ר ויטאקר. בשנת 1965 הקליט טריני לופז את הגרסה המצליחה ביותר של השיר, שהגיעה למקום ה-20 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום השני במצעד Middle Road Singles, גם כן של בילבורד.‏

בתרבות הפופולרית

השיר עובד לג'ינגל עבור פרסומת בשנות ה-60 למותג ניקיון בניחוח לימון.
ישנה התייחסות לשיר בסדרה "סיינפלד", בפרק 4 של עונה 2 ששמו "The Phone Message". כמו כן, ישנה התייחסות לשיר בסדרה "נשואים פלוס", בפרק 5 של עונה 6 ששמו "Lookin' for a Desk in All the Wrong Places".
מסכת מידות

מַסֶּכֶת מִדּוֹת היא המסכת העשירית בסדר קדשים, הסדר החמישי במשנה, ויש בה חמישה פרקים. אין על מסכת זו תוספתא או גמרא.
המסכת מתארת את צורת בית המקדש השני והעזרות שסביבו לפרטיהם (דהיינו מידותיהם, בנייניהם, שעריהם, לשכותיהם ותאיהם).
על פי המסורת וכפי הנובע מנוסח המסכת, מי ששנה אותה היה רבי אליעזר בן יעקב, שמוצאו מצד אמו היה מהכוהנים; ומה שרבי אליעזר שכח, השלים אבא שאול.

מיקומה של המסכת בסדר קדשים

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הטעם שמסכת זו סודרה אחר מסכת תמיד הוא כשיבנה המקדש במהרה בימינו יש לעשות את צורת המקדש כפי שנעשה. וזאת כי דבר זה (צורת המקדש) נאמר ברוח הקדש כמו שנאמר: "הַכֹּל בִּכְתָב מִיַּד ה' עָלַי הִשְׂכִּיל כֹּל מַלְאֲכוֹת הַתַּבְנִית".
אקולייזר פרמטרי

אֶקְוִולַיְיזֶר פָּרָמֵטְרִי הוא אקולייזר שמשמש בעיקר לאולפני הקלטות ולמערכות הגברה בהופעות חיות. אקולייזר פרמטרי מאפשר לטכנאי קול לשלוט בשלושה פרמטרים בסיסים של band-pass filter, שהם: אמפליטודה, תדר ורוחב סרט.
רוב המערבלי אותות שיוצרו לאחר תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 הם בעלי אקולייזר פרמטרי או חצי-פרמטרי.
אקולייזר פרמטרי: אקולייזר חצי פרמטרי הוא אקולייזר המאפשר לשלוט באמפליטודה ותדר אך לא יכול לשנות את רחוב הסרט. בדגמים מסוימים ניתן לשנות את רוחב הסרט מרחב לצר ולהפך.
מרכז המועצות האזוריות

מרכז המועצות האזוריות הוא ארגון ארצי של חמישים וארבע המועצות האזוריות הקיימות במדינת ישראל. בראש המרכז עומד שי חג'ג', המכהן גם כראש מועצה אזורית מרחבים. ישראל נדיבי הוא מנכ"ל המרכז.

אודות

מטרת הארגון, שרשום כעמותה, הוא לייצג את המועצות האזוריות בפני משרדי הממשלה ומוסדות המדינה, לחתום על הסכמים בשם המועצות האזוריות, לתאם ולקבוע מדיניות בקרב המועצות האזוריות בישראל. לעמותה אספה כללית המורכבת מכל ראשי המועצות והיא בוחרת את יו"ר המרכז, המנכ"ל, ההנהלה המורכבת מ-20 חברים, המזכירות המורכבת מארבעה חברים, היו"ר, המנכ"ל והסמנכ"ל. 
ב-2019 נבחר לתפקיד יו"ר מרכז המועצות שי חג'ג', המכהן גם כראש מועצה אזורית מרחבים מאז 2012. 
שמואל ריפמן, ראש המועצה האזורית רמת נגב לשעבר, כיהן בתפקיד יו"ר המרכז במשך 20 שנה, עד לחודש ספטמבר 2016. בינואר 2017 נפטר ריפמן.  
עמיר ריטוב, ראש מועצת לב השרון, נבחר לאחר מכן לתפקיד יו"ר מרכז המועצות, וב-2019 התמודד מול ריטוב שי חג'ג' ונבחר ברוב קולות.  
מרכז המועצות האזוריות מלווה את 54 המועצות במדינה ומקדם נושאים שונים הנוגעים להן. במרכז ישנם ראשי תחומים בנושאי: ביטחון וחירום, חקלאות, קיימות ואיכות סביבה, חינוך, קהילה, צעירים, תכנון וקרקעות, ספורט, מגדר וכלכלה. 
מנכ"ל המרכז בעבר היה יצחק ישועה-שייע, לשעבר ראש המועצה האזורית לב השרון. אחריו, מונה לתפקיד מנכ"ל בני ביטון. כיום, ישראל נדיבי מכהן כמנכ"ל המרכז.
למולדת שובי רוני

אודות הפיוט

הפיוט חובר עת שמזרחי שהה בתוניסיה, לאחר שנמלט מארץ ישראל לאחר מאורעות תרפ"ט. מזרחי בחר לכתוב את הפיוט מפי דוֹד הפונה לרעיה במילות חיבה, וקורא לה לשוב למולדת ואל דודהּ, לשוב אל מקורה ואל עצמיותה, ולחדש ימיה כקדם. בין מילות הפיוט, שילב את שמו באקרוסטיכון.
מזרחי הלביש את מילות הפיוט על הלחן של השיר הערבי "לאמוני אללי יגירו מני" של הזמר הדי ג'ואיני, המבוסס על "סיכא" מהנובה האלג'יראית.
במשך השנים, זכה הפיוט לביצועים רבים, בהם של אמיל זריהן, חיים משה, ליאור אלמליח, אורית עטר, משה חבושה, מידד טסה ועוד, וכיום נפוץ בקרב יוצאי קהילות צפון אפריקה בכלל, ותוניסיה ומרוקו בפרט.
טייסת 116

היסטוריה

הטייסת הוקמה בשנת 1956 כטייסת מטוסי P-51 מוסטנג תחת השם "טייסת הכנף המעופפת". הטייסת הוקמה כטייסת הצ"ח (הצבת חירום), כאשר מוצבים אליה 14 מדריכי טיסה מבית הספר לטיסה בבסיס תל נוף, אז עקרון. מפקדה הראשון היה מפקד בית הספר, רס"ן צחיק יבנה, והטייס הסדיר היחיד בה היה סגן אמיתי חסון "שפן". הטייסת הוקמה בבסיס עקרון, בצמוד לבית הספר לטיסה.
במבצע קדש נתנו מטוסי הטייסת את אות הפתיחה למלחמה - ארבעה ממטוסי הטייסת קרעו באמצעות המדחפים שלהם את כבלי הטלפון המצריים בסיני על מנת לנתק את הקשר בין הצבא המצרי הפרוס בסיני למפקדה בקהיר. במהלך המלחמה ביצעה הטייסת 66 גיחות, רובן הגדול גיחות אמנעה וסיוע קרוב לכוחות הקרקע. 6 ממטוסי הטייסת אבדו, טייס אחד נהרג והאחר נפל בשבי. 
בתחילת 1957 קלטה הטייסת את מטוסיה של טייסת 105 ואת טייסי המילואים שלה. בשנת 1959 צורפו לטייסת מטוסי הרוורד של טייסת 140. ב-15 בינואר 1961 הוצא מטוס המוסטנג מהשירות והטייסת נסגרה.
באוקטובר 1961 הוקמה הטייסת מחדש בבסיס חצור עם הטייסים ומטוסי המיסטר IV של טייסת 101 שהתכוננה לקליטת מטוס המיראז' 3. מפקד הטייסת הראשון בתקופת המיסטר היה רפי הר-לב, וסגניו היו רן פקר ואהרון "ילו" שביט. שבועיים לאחר מכן עברה הטייסת חזרה לבסיס תל נוף.
במלחמת ששת הימים תקפו בגל הראשון 6 מבנים מהטייסת את שדה התעופה פאיד. אחד המובילים, מפקד הטייסת רס"ן יהונתן שחר, נפגע מהתפוצצות מטוס אותו הפציץ, נטש את מטוסו וחולץ במהלך הלילה. את שחר החליף סגנו אביהו בן נון. בגל השני תקפו מטוסי הטייסת את שדה אבו סואר, ומאוחר יותר שוב את פאיד ואת שדה כברית. במהלך המלחמה ביצעה הטייסת 269 גיחות מבצעיות. 5 ממטוסיה הופלו, שני טייסים נהרגו ואחד נפל בשבי.
בשנת 1968 קלטה הטייסת את מטוסי המיסטר של טייסת 109, יחד עם טייסי המילואים וההצ"ח, לקראת קליטת מטוסי הסקייהוק בטייסת זו. הטייסת פעלה לאורך מלחמת ההתשה, ובהם אף איבדה את אחד מלוחמיה. ב-18 במרץ 1971 ביצעו מטוסי המיסטר את טיסתם האחרונה.
ב-18 בפברואר 1971 הגיעו לארץ מטוסי הסקייהוק דגם E של הטייסת, וב-7 במרץ 1971 בוצעה הטיסה הראשונה על ידי מפקד הטייסת, רס"ן יוסי אביב.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על הטייסת רס"ן אהוד שלח. במלחמה התווספו לטייסת מטוסים וטייסים של טייסת 140 שהייתה בשלבי הקמה בבסיס עציון. במלחמה ביצעה הטייסת 823 גיחות, רובן באזורים מוכי טילים ואיבדה 5 מטוסים ושני טייסים, ביניהם מפקד הטייסת סא"ל אהוד שלח. את שלח החליף רס"ן שמואל בן-רום. שני טייסים נפלו בשבי.
לאחר המלחמה הוחלפו מטוסי הטייסת לדגם מתקדם יותר, דגם N. דגם זה שירת בטייסת עד סגירתה כטייסת סקייהוק.
באוקטובר 1983 הייתה הטייסת לטייסת הראשונה שעברה לבסיס נבטים, וב-1985 הפכה הטייסת, עם מפקדה דאז עמוס ידלין, להיות גם טייסת קא"מ, קורס אימון מתקדם. 
ב-2002 סיימה הטייסת את טיסותיה המבצעיות כטייסת סקייהוק. ב-2003 קלטה מטוסי F-16 פייטינג פלקון מדגמי A ו-B, "נץ", ושמה שונה ל"מגיני הדרום". באוגוסט 2013 קלטה טייסת 116 לשורותיה את מטוסי הנץ של טייסת 140, את מרבית אנשיה ואת גף הקא"מ (קורס אימון מבצעי), לאחר שהאחרונה נסגרה כחלק מהקיצוצים במערכת הביטחון.
בקיץ 2015 הטייסת נסגרה כטייסת נץ. סגירת הטייסת הייתה סוף העידן המבצעי של מטוסי ה"נץ" בחיל האוויר. הטייסת עתידה לקום מחדש כטייסת אדיר (F-35i) בשנת 2020 בבסיס נבטים, ושמה שונה אל "אריות הדרום".
בין מפקדי הטייסת: יצחק יבנה, רפי הר-לב, יהונתן שחר, אביהו בן-נון (ממלא מקום), משה סער (1967-1969), יוסי אביב, אהוד שלח, שמואל בן-רום, גדעון שפר, עמוס ידלין.
פרשת תצוה

שם הפרשה

הפרשה פותחת בפנייה למשה "ואתה תצווה את בני ישראל" מבלי לציין את שמו, וזו הפרשה היחידה בחומשים שמות-ויקרא-במדבר שלא מוזכר בה שמו של משה. מקובל במסורת היהודית לקשר זאת לבקשתו של משה מה' לאחר חטא העגל המופיעה בפרשה הבאה, פרשת כי תשא: "וְעַתָּה אִם תִּשָּׂא חַטָּאתָם, וְאִם אַיִן - מְחֵנִי נָא מִסִּפְרְךָ אֲשֶׁר כָּתָבְתָּ".

תוכן הפרשה

בתחילת הפרשה מובא ציווי למשה לקחת שמן לצורך הדלקת המנורה בכל יום ויום.
החצי הראשון של הפרשה עוסק בציווי על הכנת בגדי הכהונה של אהרן ובניו הכהנים. בגדי הכהן הגדול הם החושן, האפוד, הציץ, מעיל, כתונת, מצנפת, אבנט ומכנסיים. לכהנים הפשוטים (הדיוטות) היו רק ארבעה בגדים: כתונת, אבנט, מגבעת ומכנסיים.
החצי השני של הפרשה עוסק בציווי על קרבן המילואים, שיוקרב לשם חנוכת המשכן. לאחר מכן באים ציוויים על קרבן התמיד, ועל הכנת מזבח הזהב המיועד להקטרת קטורת הסמים. בפסוקים האחרונים של הפרשה אף מרומז על יום הכיפורים שיכלול טקס מיוחד ויתבצע אחת לשנה.
חותם יפן

החותם הגדול של יפן (ביפנית: 国璽, פורמלית: 國璽) הוא החותם הרשמי של יפן. צורתו קובייתית. האותיות 大日本國璽 (בעברית: החותם הגדול של אומת יפן) מגולפות בו בכתב החותם הארכאי הסיני (ביפנית: 篆書 tensho). הוא נכתב במאונך בשתי שורות, בצד ימין התווים 大日本 ("דאי ניפון"), ובצד שמאל התווים 國璽 ("קוקג'י").

היסטוריה

החותם עשוי מזהב טהור, אורכו כשלושה sun (בערך 9 ס"מ) ומשקלו כ-4.5 קילוגרם. אביי רקידו, אומן הסמלים מקיוטו (ביפנית: 安部井 櫟堂; ‏1805–1883), הוזמן להכין את הסמל, והוא ייצר אותו יחד עם חותם הקיסר של יפן, בשנת 1874. הכללים מתי להשתמש בחותם הקיסרי ומתי להשתמש בחותם המדינה נקבעו תחילה בנוסחת ההערה הרשמית (kōbunshiki 公文式‏ 1907-1886), ולאחר מכן בנוסחת הקוד הרשמי (kōreisiki 公式令‏ 1947-1907). הכללים בוטלו עם החלת חוקת יפן, ומאז לא נקבעו כללים חליפיים, וכיום החותם משמש רק כקישוט טקסי (ביפנית: 勲記).
החותם מאוחסן בשקיק מעור שעוצב במיוחד עבורו. כאשר הוא בשימוש, סרגל מיוחד משמש להבטיח שהסמל יוטבע במדויק, ודיו צינובר המיוצר במיוחד בלשכת ההדפסה היפנית מקבע אותו, כך שלא יוכל להיות מוטה או מוזז.
רפרודוקציה (זיוף) של חותם המדינה או חותם הקיסר באופן בלתי מורשה היא עבירה חמורה, שהעונש עליה הוא לפחות שנתיים של עבודת פרך, על פי סעיף 164 בחוק מספר 1 של החוק הפלילי.
Vinitaly

Vinitaly היא תערוכת יין ואלכוהול בינלאומית המתקיימת בוורונה שבאיטליה מדי שנה החל משנת 1967.
בשנת 2008 הגיעו לתערוכה כ-150,000 מבקרים, אשר טעמו מוצרים של 4,300 חברות משלושים מדינות שונות. התערוכה התפרשה על פני 87 דונם ב-13 ביתני ענק.
אן בקסטר

ביוגרפיה

בקסטר נולדה בעיר מישיגן סיטי שבאינדיאנה לקת'רין ולקנת' סטיוארט בקסטר. גדלה בניו יורק סיטי והחלה להופיע בהצגות מגיל 10, היא למדה משחק מקצועי אצל השחקנית והמורה למשחק מריה אוספנסקאיה.

קריירת משחק

בגיל 16 הפסידה בקסטר תפקיד גדול בשל גילה הצעיר בסרט "רבקה", במאי הסרט אלפרד היצ'קוק נטה לחשוב שבקסטר צעירה מדי לתפקיד. למרות זאת היא חתמה על חוזה ארוך טווח עם חברת ההפקה "פוקס המאה ה-20" ושיחקה בתחילת שנות ה-40 בלהיטי הקולנוע בתקופה של תחילת מלחמת העולם השנייה "האמברסונים המופלאים" של אורסון וולס בתור הצעירה לוסי מורגן, "החלילן המנומר", "חמישה קברים לקהיר" של בילי ויילדר בתור הצרפתייה מונק, "כוכב הצפון" של לואיס מיילסטון בתפקיד האוקראינית מארינה פבלוב הסובלת מהפלישה הנאצית לברית המועצות, "צלילת התרסקות" בתור המורה ג'ין יולט, "משפחת סאליבנס" של לויד בייקון בתור קתרין מארי סאליבן ו"אורח בבית".
בקסטר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1946 על הופעתה בתור הדמות הטרגית סופי מקדונלד בדרמה "חוד התער". הופעות נוספות בסוף שנות ה-40 להן זכתה בקסטר לשבחים היו בפנטזיה הקומית של הנרי קוסטר "מזלו של האירי" בתפקיד הצעירה האירית נורה ובמערבון של ויליאם ולמן "שמיים צהובים" לצידו של גרגורי פק.
בשנת 1950 הופיעה בקסטר בדרמה הקלאסית של ג'וזף ל. מנקייביץ' "הכל אודות חוה" בתפקיד השחקנית המבטיחה והשאפתנית איב הרינגטון המעריצה את השחקנית מרגו צ'נינג (בטי דייוויס). בקסטר הייתה מועמדת על הופעתה בסרט לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בשנת 1953 שיחקה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה" בתפקיד רות אהובתו של מייקל לוגן (מונטגומרי קליפט). ב-1956 הופיעה בקסטר באפוס התנ"כי של ססיל ב. דה מיל "עשרת הדיברות" בתפקיד מלכת מצרים נפרטירי.
את תפקידיה המוכרים האחרונים בקריירה עשתה בקסטר בסדרת הדרמה "הוטל" בתור האריסטוקרטית ויקטוריה קאבוט ובסרטים "קיימארון" של אנתוני מאן בתור דיקסי לי ו"ללכת על הצד הפרוע" של אדוארד דמיטריק.

חיים אישיים

בשנת 1946 נישאה בקסטר לשחקן ג'ון הודיאק והתגרשה ממנו בשנת 1953. לזוג נולדה ילדה אחת השחקנית קתרינה הודיאק. בשנת 1960 התחתנה עם בעלה השני איש העסקים רנדולף גלט, אותו הכירה בעת שצילמה סרט באוסטרליה. בקסטר עזבה את קליפורניה על מנת לחיות איתו באוסטרליה, לבקסטר ולגלט נולדו שתי בנות. הם התגרשו בשנת 1969.
בקסטר התחתנה בפעם השלישית לזמן קצר בשנת 1977 עם סוחר בבורסה בשם דייוויד קלי שמת לאחר מספר חודשים.
ב-4 בדצמבר 1985 סבלה בקסטר ממפרצת בזמן ששהתה בניו יורק, היא נפטרה שמונה ימים לאחר מכן כשהיא בת 62.
היא נקברה ב"בית הקברות פרנק לויד" שבעיירה ספרינג דרין ויסקונסין.
בלש אמיתי

עונה 1

במרכז הסדרה סיפור שמתרחש בכמה צירי זמן ונע קדימה ואחורה ביניהם. בלשי המשטרה ראסט קול ומרטין הארט, שהיו שותפים לפני 17 שנה כשהתבצע רצח נורא בעיירה שלהם שבלואיזיאנה וב-2012, מסיבה שלא נחשפת בתחילה, השניים מוסרים עדות במשטרה, כדי לעבור שוב על תיק רצח שעל פענוחו עבדו בשנת 1995. בזמן החקירה נחשף טיב הקשר בין השותפים המנוגדים הארט וקול ונחשפת אך במעט נפשם.

עונה 2

גופה שעליה חרוטים סימני כת השטן נמצאת והנרצח מתברר כאיש עסקים מושחת בעל חיבה לסקס אגרסיבי. שלושה בלשים מיחידות שונות ומערים שונות יוצאים למצוא את הרוצח ומגלים שהחקירה מציפה סודות אפלים בעלי השלכות גדולות ממה שנדמה בתחילה; חוקר שנקרע בין נאמנותו לבוסים המושחתים שלו במשטרה ובין מאפיונרים שסוחטים אותו, שוטר תנועה שיצא לחופשה כפויה לאחר שוויתר על דו"ח לבחורה שעצר בתמורה לקבלת מין אוראלי ושריף בעלת מוסר נוקשה, נאלצת למצוא דרך להתמודד עם העובדה שהקולגות שלה חוצים קווים אדומים במהלך עבודתם.

עונה 3

עלילת העונה השלישית מתמקדת בצמד הבלשים ויין הייז (מהרשלה עלי), ששירת כסייר במלחמת וייטנאם, ורולנד ווסט (סטיבן דורף) אשר חוקרים את פרשת מותו של הילד וויל פארסל והיעדרותה של אחותו ג'ולי במדינת ארקנסו. העונה מתחלקת לשלוש תקופות שונות:שנת 1980 שבה ארעה ההעלמות של ג'ולי פארסל, שנת 1990 שבה נפתחה החקירה מחדש, ושנת 2015 שבה במאית העורכת סרט על הפרשה מקיימת סדרת ראיונות עם הייז. הייז שפרש מן המשטרה סובל מבעיות התמצאות. הוא מנסה לפתור את התעלומה יחד עם שותפו מן העבר.

פיתוח והפקה

כותב הסדרה ניק פיזולטו ובמאי הסדרה קארי ג'טגי פוקונאגה היו גם המפיקים בפועל. הסדרה צולמה במישור החוף של דרום לואיזיאנה.

פורמט

הסדרה מוגשת כאנתולוגיה, בה כל עונה מציגה צוות שחקנים וסיפור שונים.

תגובת המבקרים

בלש אמיתי קצרה שבחים רבים מהמבקרים. דייוויד וייגנד מ-San Francisco Chronicle כתב: "הדיאלוג כה עשיר, צבעוני ופרובוקטיבי, ומוסיף לרגישות הגותית של הסדרה. הבמאי קארי ג'וגי פוקונאגה משתמש בלואיזיאנה בצורה מצוינת, ונותן לה מקום חשוב מאוד בסיפור, לא פחות ממקומם של קול והארט. כל ההופעות יוצאות מגדר הרגיל, אך אלו של הארלסון ומקונוהי הן ברמה משל עצמן". לאחר שידורו של הפרק הרביעי, כריסטופר אור מ-The Atlantic קרא לסדרה "סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר". סצנת שש הדקות בסיום הפרק הרביעי קיבלה תשבחות בייחוד.
הפילוסוף ניק לאנד הצביע על הסדרה "כסדרת הטלוויזיה האינטליגנטית ביותר בתולדות הטלוויזיה".

שבחים

בטקס פרסי ה-TCA זכתה בלש אמיתי בפרס על הופעה יוצאת דופן בסרטים, מיני-סדרות וספיישלים, והייתה מועמדת לזכייה לסדרת השנה. מתיו מקונוהי זכה בהופעה יוצאת דופן בדרמה. הסדרה אף הייתה מועמדת בטקס "בחירת מבקרי הטלוויזיה" לדרמה הטובה ביותר. בטקס זה זכה מתיו מקונוהי בשחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה. בטקס פרסי האמי ה-66, הסדרה הייתה מועמדת לסדרת הדרמה הטובה ביותר, וודי הארלסון ומתיו מקונוהי היו מועמדים בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, ניק פיזולאטו היה מועמד לתסריט הטוב ביותר וקארי ג'וגי פוקונאגה היה מועמד בקטגוריית הבמאי לסדרת הדרמה, ואף זכה.