google/wiki40b huggingface dataset:
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה

בצעירותו

פרידריך נולד בפוטסדאם ב-3 באוגוסט 1770 להוריו פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ופרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1786 מונה פרידריך וילהלם ליורש העצר, בזמן שאביו עלה לשלטון בפרוסיה.
בתור ילד, פרידריך קיבל חינוך פרטי ובילה את זמנו בארמון פרץ. היה ידוע כילד ממורמר אך גדל בתור אדם אדוק לדתו והוגן.
פרידריך קיבל אימון של נסיך פרוסי רגיל בצבא ועלה לדרגת סגן ב-1784, מונה לקולונל ב-1790, ונלחם נגד צרפת במסגרת הצבא הפרוסי בשנים 1792-1794. ב-24 בדצמבר 1793 נישא ללואיזה ממקלנבורג-שטרליץ, נסיכה שנודעה ביופייה.

שלטונו

פרידריך הוכתר למלך פרוסיה ב-16 בנובמבר 1797. ניסה לקצץ את ההוצאות של בית המלוכה, פיטר את שריו של אביו וניסה להנהיג רפורמות במדינתו.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות פרוסיה לא הצטרפה לקואליציה שלישית, אך הלחץ של רעייתו ודיפלומטים זרים דחפו את פרידריך למלחמה באוקטובר 1806. פרידריך כרת ברית עם רוסיה ומדינות נוספות המכונה הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית ב-14 באוקטובר 1806 הובסו כוחותיו של פרידריך בקרב ינה וקרב אאורשטדט וצבאו של פרידריך רוסק לחלוטין. פרידריך ומשפחת המלוכה גלו לממל שבפרוסיה המזרחית, ברחמיו של אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה.
גם אלכסנדר סבל מתבוסות מידי נפוליאון, ובחוזה טילזיט ב-1807, הוכרז שלום בין שתי המדינות. בהסכם שלום בין פרוסיה לצרפת, איבדה פרוסיה את כל הטריטוריות שקיבלה מחלוקת פולין, את כל הטריטוריות ממערב לאלבה וכן נאלצה לשלם כסף רב ולתת לצרפת שליטה בנקודות מפתח בממלכה. כתוצאה מהסכם שלום קשוח זה, פרוסיה איבדה יותר מ-60% משטחיה. לאור התבוסה המוחצת, גובש בהוראתו של פרידריך וילהלם צוות חשיבה לרפורמה בצבא הפרוסי בראשותו של גרהרד פון שרנהורסט ובהשתתפותם של אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו וקארל פון קלאוזביץ. הרפורמות שהציעו סייעו למודרניזציה של הצבא ולשיקומו המהיר.
לאחר תבוסותיו של נפוליאון ברוסיה ב-1812, פנה פרידריך וילהלם כנגד צרפת. וחתם על ברית עם רוסיה בקליטש, אף על פי ששהה באותה עת בברלין המוחזקת בידי צרפת. הכוחות הפרוסיים נחלו הצלחות נגד הגרנד ארמה של נפוליון ב-1813 וב-1814. פרידריך עצמו נסע אל צבאם העיקרי של הנסיך שוורצנבורג, אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה ופרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בקונגרס וינה מדיניאיו של פרידריך הצליחו להשיג טריטוריות חשובות לשטחה של פרוסיה, ששטחיה חזרו אליה עם תבוסת נפוליון. אף על פי שהם לא הצליחו לספח את סקסוניה שרצו בה. בעקבות המלחמה, פרידריך הוביל ריאקציה במדינתו. למרות שב-1813, הכריז כי יכתוב חוקה חדשה למדינתו.
ב-7 ביוני 1840 מת פרידריך וילהלם, ובנו הבכור פרידריך וילהלם הרביעי עלה לשלטון במקומו.
כנף קרב 54 (לופטוואפה)

היסטוריית שירות

כנף קרב 54 הוקמה בהדרגה משלוש להקים שאוחדו לכדי הכנף, ביולי 1939 להק III היה למרכיב הראשון בכנף עם שינוי שמו המקורי מלהק I של כנף קרב 21. בספטמבר להק I נוצר עם לאחר שהועבר מכנף 70 ובאפריל 1940 להק II הצתרף אף הוא לכנף לאחר ששונה שמו מלהק I של כנף 138, להק זה הורכב ברובו מטייסי קרב אוסטריים שהועברו ללופטוואפה הגרמני לאחר סיפוח אוסטריה.
הכנף לקחה חלק בפלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939 שם עסקה בעיקר בליווי מטוסי הפצצה ותקיפה קרקעית כגון היונקרס Ju 87. לאחר הפלישה, חזרה הכנף לגרמניה ועסקה במשימות הגנה לאורך הגבול הצרפתי. במאי 1940 נלקחה הכנף חלק במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה שם עסקה שוב בעיקר במשימות ליווי הפצצה ותקיפה קרקעית, הכנף לקחה חלק גם בתקיפת הכוחות הבריטיים במהלך הנסיגה מדנקירק. במהלך הקרב על בריטניה הועברה הכנף למנחתים סמוך לקלה בצפון-מערב צרפת, משם נשלחו הטייסים למשימות תקיפה והגנה על מפציצים. בתקופה זו איבדה הכנף 43 טייסים (40% מהכוח ההתחלתי) ועל פי רישומי הכנף הופלו 238 מטוסי אויב של בעלות הברית.
עם תחילת מבצע ברברוסה הועברה הכנף לקצה הצפוני של קו הגבול עם ברית המועצות, שם היא לקחה חלק בשלבי התקיפה הראשוניים תחת פיקוד קבוצת ארמיות צפון כחלק מצי האוויר הראשון. עד לפברואר 1943 כל יחידות הכנף לחמו באזור הצפוני של הזירה המזרחית בעיקר סביב לנינגרד, בפברואר כנף III הועברה לחזית המערבית למשימות הגנה כנגד תקיפות אוויריות של בעלות הברית מעל לשמי גרמניה וצרפת. בתקופה זו גם נקלטו מטוסי פוקה-וולף Fw 190 ראשונים שהחלו להחליף את ה-Bf 109 מה ששינה בהדרגה את אופי משימות הכנף.
בחודשי המלחמה האחרונים, להק I, ‏II ומפקדת הכנף המשיכו להילחם בסיוע לקבוצת הארמיות צפון אל מול התקדמות הצבא האדום בגזרה הבלטית, בעוד להק III ספג אבדות קשים בלחימה נגד חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר האמריקאי במערב. בדצמבר 1944 להק III פורק, אך מספר שבועות לאחר מכן הוקם מחדש משאריות כנף 76 שפורק אף הוא. לאחר מכן הלהק יצא למשימות תקיפה קרקעיות כנגד הצבא האדום שהתקדם לכיוון ברלין, מספר שבועות לפני סוף המלחמה הלהק פורק בשנית באופן סופי וטייסיו הבודדים שנותרו הועברו לכנף 26. שאר יחידות הכנף נותרו עד לסוף המלחמה כאשר הכנף פורקה מנשקה יחד עם כל הצבא הגרמני.
יחסי אוקראינה–יפן

התמיכה של יפן ביושרה ובריבונותה של אוקראינה

יפן שיקפה כי היא בעלות ברית איתנה לאוקראינה בעיצומו של משבר קרים 2014. ממשלת יפן העמידה סנקציות על רוסיה, אם כי צוין כי הסנקציות תוכננו באופן שלא תהיה להן השפעה של ממש וכי ממשלת יפן לא רצתה לסכן את יחסיה עם רוסיה. טוקיו מתחה ביקורת על רוסיה ואמרה כי רוסיה מפרה את שלמותה והריבונות הטריטוריאלית של אוקראינה. בנוסף, ממשלת יפן הצהירה כי הם מוכנים לספק לאוקראינה 1.5 מיליארד דולר בסיוע כספי כאשר קייב תסכים לקבל ולנקוט רפורמות שונות של קרן המטבע הבינלאומית.

שיתוף פעולה נגד אסונות גרעיניים בצ'רנוביל ופוקושימה

הנשיא ויקטור יושצ'נקו ביקר ביולי 2005, שם דן בין היתר בתוכנית הניקיון של צ'רנוביל.
ב־30 באוקטובר 2011, ממשלת יפן העלתה את מספר העובדים בשגרירות היפנית בקייב מ-30 ל-36, על מנת ללמוד יותר על התנהלותה של אוקראינה עם אסון הגרעין בצ'רנוביל, שכן יפן עדיין מתמודדת עם האסון הגרעיני בפוקושימה.

ביקורים בדרג גבוה

נשיא אוקראינה ליאוניד קוצ'מה ערך ביקור ממלכתי ביפן במרץ 1995. לאחר מכן ביקר הנשיא ויקטור יושצ'נקו ביולי 2005.
טנדר

טנדר או מטענית הוא רכב קל להובלת מטען, שלפי התקן האמריקאי משקלו אינו עולה על 6,300 קילוגרם.

מקור השם

השימוש במילה "טנדר" לתיאור כלי רכב זה קיים רק בעברית. באנגלית משמשת המילה "tender" לסוגים שונים של כלי תחבורה המיועדים לצרכיהם של כלי תחבורה אחרים, ביניהם קרון מיוחד הרתום לקטר קיטור ונושא עבורו דלק ומים, ואונייה המשמשת למטרות אספקה לאוניות צי. בתקופת מלחמת העולם הראשונה יצרה חברת קרוסלי הבריטית רכב עזר למטוסים עבור ה-Royal Flying Corps (ולימים גם עבור חיל האוויר המלכותי). שמו של הרכב, בדומה לקרון ולאונייה, נקבע לפי תפקידו - "טנדר קרוסלי" (באנגלית Crossley Tender). 
מאוחר יותר, בשנות ה-20 של המאה ה-20, השתמשה גם המשטרה הבריטית בטנדר קרוסלי, בין השאר בארץ ישראל]. שם הדגם חדר אז לשפה העברית כשם עצם והפך לשמו הגנרי של סוג הרכב. באקדמיה ללשון החליטו על שם נוסף לטנדר, מטענית.
ברוב הארצות דוברות האנגלית מכונה כלי רכב זה פיק-אפ (בארצות הברית ובקנדה: "Pickup Truck" או בקצרה "Truck"; בבריטניה ובאירופה: "Pickup").
באוסטרליה ובניו זילנד מכונה כלי רכב זה "ute", קיצור של המילה "utility".

מבנה הטנדר

הטנדר מורכב מתא נהג (קבינה) שמאחוריו ארגז פתוח או סגור למטען. טנדרים אמריקאים מוצעים גם ללא ארגז מטען בכלל, ועם מרכב אחוד שמהווה חלק בלתי נפרד ממנו בדומה למשאית אחודה (טנדר עם מכלית או מכולה למשל). מקובל לחלק את הטנדרים לקבוצות לפי גודל תא הנהג - בעלי תא נהג ובו שורה אחת של מושבים (חד קבינה) לעומת בעלי תא נהג שבו שתי שורות מושבים (דבל קבינה), ולחלופין לפי הגודל - טנדר גדול, בינוני, או קטן. השם טנדרון משמש לרכב מסחרי קטן יותר, בדרך כלל סגור, שאין בו חלוקה בין תא הנהג למטען.
יעקב דוד וילובסקי

הרב יעקב דוד וילובסקי (כונה הרידב"ז; ל' בשבט ה'תר"ה, 7 בפברואר 1845 - א' בתשרי ה'תרע"ד, 2 באוקטובר 1913) היה למדן ידוע ומחבר ספרי הלכה ופרשנות. שימש בין היתר כרב של סלוצק ושל צפת.

ביוגרפיה

הרידב"ז נולד בעיר קוברין (במחוז גרודנה שבבלארוס) בל' בשבט ה'תר"ה (1845) לרב זאב וילובסקי ולאשתו הנדיל. עוד בצעירותו נודע כעילוי. בגיל עשרים ושלש נבחר לרב באזבלין, ובשנת תרל"א שימש כדרשן בווילנה. הוציא לאור בשנת תרל"ד את ספרו מגדל דוד. שנתיים לאחר מכן מונה לרב בבוברויסק והוציא לאור את ספרו חנה דוד.
בשנת תרמ"ג עבר לפולוצק, בשנת תרמ"ז שימש כרב בווילקובישק, אך נאלץ לפרוש מהרבנות שם בגלל אי ידיעת פולנית (תנאי מחייב לרבנים לפי החוק באותו זמן). בשנת תר"נ עבר לשמש כרב של סלוצק. בתרנ"ו פנה לישיבת סלובודקה וביקש תלמידים לייסד ישיבה במקומו. משנת תרנ"ט עד לתרס"ב ערך והוציא לאור את פירושו על התלמוד הירושלמי. נסע לארצות הברית בשנת תר"ס כדי לגייס כסף להדפסת פירושו על הירושלמי ולמכור את ספריו, והקדיש את סדר נזיקין לתומכיו באמריקה. בתרס"ג עבר לארצות הברית במטרה לחזק את היהדות במקום ונתמנה לרב בשיקגו. אולם משנתקל בהתנגדות של רבני המקום ונוכח כי לא יוכל להביא לתיקונים שרצה בהם ויתר על משרת הרבנות.
כי באמת בעיר שיקאגא יש הרבה יראי ד' באמת יוסף ד' עליהם, וכאשר באתי שמה, והקיפוני בני העיר לקבל עלי משרת הרבנות והבטיחו לי שיחזיקו ישיבה אשר איסד, ובאמת יכולת ביד עיר הזאת להחזיק ישיבה גדולה בתבל וחשבתי אולי אהיה שליח להכניס ישיבה גדולה אל המקום אשר רוב ישראל נוסעים יום יום ונעתרתי להתישב שם, [ד' אלקי' לפניך נגל כל תעלומות לבבי ואת מחשבתי].  וכאשר החלותי לראות את הטרפות שבהעיר והתחלתי לתקן וראיתי אשר כל מה שאעשה תקנות לתקן אתקלקל יותר ויותר כי החברה הזאת עם המכונה רב שלהם עמדו לשטן.   וכאשר ראיתי היטב שלא אוכל לתקן כי אין בכח כל העיר לעמוד לנגד העזות מהקטנים שבהם שמחזיקים בידי הנוכל הזה, גמרתי בדעתי לעזוב העיר, כי ידעתי שלא אבטל החברה הקטנה הזאת שהם שלוחים נאמנים מהשטן.
— שו"ת בית רידב"ז כח
בתרס"ה עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר צפת, שם ייסד ישיבה בה למדו כמאה תלמידים. הייתה לו תוכנית להביא לצפת קבוצה גדולה מתלמידי ישיבות בליטא אשר תלמד בפרט בעיון בכתבי הגר"א אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.
נפטר בא' בתשרי ה'תרע"ד בצפת.

היתר המכירה

היה מהמתנגדים להיתר המכירה וחלק בנושא זה על הרב קוק (תשובה ארוכה של הרב קוק אליו בנושא ניתן לראות באגרות הראי"ה, אגרת תקנ"ה, ותשובה על הדברים נכתבה בהקדמה לספרו של הרידב"ז בית רידב"ז). נסע לפריז להפגש עם הברון רוטשילד על מנת להסתייע בו בעניין השמיטה. על מנת להסביר את שיטתו בהלכה בנושא השמיטה בשנת תרע"ב הוציא מחדש את ספרו של רבי ישראל משקלוב "פאת השלחן" בתוספת פירוש שלו (בית רידב"ז ושו"ע שבת). עם כל זאת, למרות המחלוקת החריפה ביניהם בעניין הרעיון הציוני והשמיטה, הייתה ביניהם ידידות עמוקה.
אינוקנטי סמוקטונובסקי

ביוגרפיה

אינוקנטי סמוקטונובסקי נולד למשפחת איכר בכפר בקרבת העיר טומסק שבדרום סיביר. משפחתו שהייתה ממוצא בלארוסי נקראה "סמוקטונוביץ'". בשנת 1929 המשפחה עברה לטומסק ואחר כך לקרסנויארסק. בתחילת מלחמת העולם השנייה אביו גויס ונהרג במהלך שנת 1942.
לאחר גיוס ראש המשפחה לצבא, אינוקנטי הצעיר עזב את בית הספר, סיים קורס חובשים ועבד בבית חולים צבאי. בינואר 1943 הוא גויס ולאחר סיום הטירונות השתתף בקרב קורסק. בדצמבר 1943 נפל בשבי אך הצליח להימלט בינואר 1944. אינוקנטי סמוקטונובסקי הוסתר על ידי משפחה מקומית ובפברואר 1944 הצטרף לקבוצת פרטיזנים. במאי 1944 הצטרף לכוחות הצבא האדום, השתתף בקרבות סביב ורשה וסיים את המלחמה בשטח גרמניה. על השתתפות בקרבות הוענק לו פעמיים עיטור האומץ.
לאחר שחרור מהצבא סמוקטונובסקי חזר לקרסנויארסק. תחילה רצה ללמוד במכון ליערנות אך בסופו של דבר החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק ליד התיאטרון המקומי. כיוון שתקופת מה הוא היה בשבי הגרמני, סמוקטונובסקי היה מוגבל מלהגיע לערים הגדולות. לכן ביקש להתקבל כשחקן בתיאטרון עירוני בעיר נורילסק שבצפון סיביר. רוב שחקני התיאטרון שם היו משוחררי גולג. בשנת 1951 בלחץ הנהלת התיאטרון הוא החליף את שמו ל"סמוקטונובסקי".
בשנת 1952 סמוקטונובסקי עבר למחצ'קלה בקווקז ואחר כך לוולגוגרד בהם שיחק בתיאטרון המקומי.
לאחר מותו של יוסיף סטלין בוטלו המגבלות על שבויים לשעבר וסמוקטונובסקי יכול היה להגיע למוסקבה. הוא ניסה להתקבל בתיאטראות העיר אך ללא הצלחה יתרה. הוא הצליח להתקבל לתיאטרון זוטר וקיבל תפקידים משניים בלבד. בהיותו במוסקבה הוא התחיל להופיע גם בקולנוע.

התפתחות הקריירה

בשנת 1957 גאורגי טובסטונוגוב הזמין את סמוקטונובסקי לתיאטרון הדרמה הגדול בלנינגרד. התפקיד הראשון שלו בלנינגרד היה הרוזן מישקין ב"אידיוט" על פי פיודור דוסטויבסקי. הצגת בכורה התקיימה ב-31 בדצמבר 1957 והייתה הצלחה גדולה. עד עכשיו תפקיד זה נחשב לאחד משיאי הקריירה של השחקן.
במקביל להצגות חדשות בתיאטרון סמוקטונובסקי המשיך לשחק בקולנוע. לאור לוח הזמנים הצפוף יחסיו עם טובסטונוגוב התקררו ובשנת 1960 סמוקטונובסקי עזב את התיאטרון.
במהלך שנות ה-60 סמוקטונובסקי שיחק במספר סרטים של מיכאל רום, גריגורי קוזינצב ואלדר ריאזנוב שזכו להצלחה גדולה. כתוצאה מכך הוא זכה לפופולריות כלל ארצית בברית המועצות. על השתתפותו בסרט הזהר מהמכונית זכה בשנת 1966 בתואר "שחקן השנה". 
בשנת 1972 סמוקטונובסקי הוזמן לתיאטרון מאלי במוסקבה ושיחק בו מספר שנים. בשנת 1976 הוזמן על ידי אולג יפרמוב לתיאטרון האמנותי. תוך זמן קצר הוא הפך לשחקן מוביל של התיאטרון.
בנוסף הוא היה קריין שירים. ביחד עם מיכאיל קוזקוב וסרגיי יורסקי השתתף בהכנת סדרת תקליטים "שירה רוסית במאה ה-18 - מאה ה-20".
סמוקטונובסקי המשיך לעבוד בקולנוע, הסרטים האחרונים בהשתתפותו צולמו בתחילת שנות ה-90. בסך הכול הוא שיחק בכ-90 סרטים.
הוא נפטר ב-3 באוגוסט 1994 ממחלת לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י במוסקבה.

המשפחה

סמוקטונובסקי היה נשוי לשלומית קושניר (ביתה של שירה גורשמן). מנישואים אלו נולדו לזוג שלושה ילדים. הבת הבכורה נפטרה כחצי שנה לאחר לידתה.
Classical Mushroom

אופי האלבום ושמו

אלבום זה מתאפיין בשילוב המון דוגמיות קול מסרטים מפורסמים תוך מוזיקת טראנס פסיכדלית קצבית שאפיינה את המוזיקה האלקטרונית של שנות ה-2000. כפי ששם האלבום מרמז, הוא היה ניסיון לשלב את מוזיקת הטראנס הפסיכדלית עם מוזיקה קלאסית כאשר הרצועות משלבות המון קטעי נגינה של פסנתר שנחשב לכלי נגינה קלאסי.
מצבת הזיכרון

מַצֵּבַת הַזִּכָּרוֹן (באנגלית: Stone of Remembrance) היא גלעד המוצב בבתי קברות צבאיים ואתרי הנצחה בריטיים לחללי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.

עיצוב המצבה

המצבה עוצבה ב-1917 בידי האדריכל הבריטי סר אדווין לצ'נס (Edwin Lutyens) עבור ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, המופקדת על הנצחת חללי חבר העמים הבריטי בשתי מלחמות העולם. צורתה מבוססת על הגאומטריה שבעיצובו של הפרתנון, אף על פי שהעיצוב נמנע בכוונה תחילה מזיהוי עם דת מסוימת. אבן המצבה נחה על גבי במה בת שלוש מדרגות, וחזותה היא כשל ארון קבורה או מזבח. ממדי המצבה הם 3.5 מטרים לאורך ו-1.5 מטרים לגובה, ומשקלה 10 טונות. המצבה עוצבה תוך שימוש באנטזיס על מנת לתקן את העיוות האופטי הנוצר בהתבוננות בה מלמטה.
המצבה, כמו צלב ההקרבה שעוצב על ידי האדריכל רג'ינלד בלומפילד (Reginald Bloomfield), היא מרכיב עיצובי סטנדרטי של בתי הקברות הצבאיים הבריטיים, אך בעוד גובה הצלב וממדיו משתנים בהתאם לממדי האתר בו הוא מוצב (הגובה נע מ-5.4 מ' ועד 9 מ'), ממדי המצבה קבועים, וזאת על פי דרישתו של לצ'נס. לכן הוחלט להציב את האבן בדרך כלל רק בבתי קברות גדולים יחסית – כאלו שיש בהם אלף קברים או יותר.
על גבי אבן המצבה חרותה הכתובת "Their Name Liveth for Evermore" ("שמם יחיה לדור ודור"), הלקוחה מספר בן סירא, פרק מ"ד, פסוק י"ג. מילים אלה הוצעו לוועדה על ידי הסופר רודיארד קיפלינג, היועץ הלשוני שלה, אשר בנו נהרג במלחמת העולם הראשונה.
על פי המסורת, המקום להנחת זרי פרחים במהלך טקסי זיכרון הנערכים בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים הוא למרגלות אבן המצבה.
צץ וצצה

צץ וצצה היה מופע מוזיקלי שנכתב על ידי נתן אלתרמן ועלה על הבמה בשנת 1969 בהפקת אברהם דשא (פשנל).
המופע מבוסס על מחזה שכתב אלתרמן בשנת 1969, שנת חייו האחרונה, לבקשת הבמאי שמואל בונים. המחזה המקורי נגנז. במקומו ליקטו בונים ואלתרמן שירים שכתב למחזה, הוסיפו שירים ותיקים שכתב אלתרמן ויצרו מופע שנקרא תחילה "ערב פזמוני אלתרמן". אך מאחר שגיבור המחזה הוא ספרן בשם דפדפת, המדפדף בספרים שדמויות שונות צצות מהן, שמו של המחזה שונה ל"צץ וצצה". השחקן בומבה צור השמיע דברי קישור בין השירים, והופיע בדמות פועל במה המתאווה להיות שחקן.
מלבד בומבה צור השתתפו במופע גם השחקנים והזמרים: רבקה זהר, טליה שפירא, מנחם זילברמן ועזרא דגן.
המופע התקיים על במות הבידור בארץ, שיריו יצאו על גבי תקליט. אחדים מהם היו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי: "אוריאנה", "זמר שלוש התשובות" ו"גדליה רבע איש" שהושרו בפי רבקה זהר.
קרן ויקימדיה

מטרות

קרן ויקימדיה היא ארגון ללא מטרות רווח. תקנון הקרן מגדיר כי הקרן תפעל לאיסוף ופיתוח של תוכן לימודי ולהפצתו היעילה ברחבי העולם. על פי הצהרת הכוונות של הקרן, מטרתה לסייע ולפעול להנעת אנשים ברחבי העולם בפיתוח ואיסוף תוכן לימודי ברישיון חופשי או ציבורי, ולהפיצו ביעילות. לצורך כך, הקרן תספק את התשתית ואת המסגרת הארגונית לאחזקת מיזמים מבוססי ממשק ויקי במגוון של שפות ותפעל למען כל מיזם הנועד לקדם מטרה זו. הקרן שומרת ומשמרת מידע שימושי מהמיזמים שבחסותה באופן זמין באינטרנט ללא תשלום.

קבוצות הזוכות לתמיכה

בשנת 2013 אישר חבר הנאמנים של קרן ויקימדיה מודל חדש, שבו תתמוך הקרן ב"קבוצות נושאיות" (תמאטית; באנגלית: Thematic Organizations). על-פי ההחלטה, ויקימדיה תוכל לתמוך גם בארגונים עצמאיים הקיימים שלא למטרות רווח ופועלים לתמיכה במיזמי הקרן וקידומם בתחומי עניין ספציפיים. הכוונה ב"קבוצה נושאית" היא לארגון שלהבדיל מהצ'פטרים, לא יהיה קשורים לאזור גאוגרפי ספציפי, אלא יפעל לקידום הפצת מידע בנושא מסוים. ביוני אותה שנה הוכר ארגון ראשון כקבוצה נושאית: "Amical Wikimedia". קבוצה זו, שפעלה במשך חמש שנים עוד קודם להכרה בה על ידי קרן ויקימדיה, עוסקת בקידום השפה הקטלאנית במיזמי ויקימדיה.
מודל נוסף שאימצה קרן ויקימדיה לתמיכה בהתאגדויות מכונה "קבוצת משתמשים" ("User Groups"). "קבוצת משתמשים" מוגדרת כקבוצה של משתמשי-ויקיפדיה, התומכת ומקדמת את מיזמי קרן ויקימדיה מחוץ למרשתת, לרוב באזור גאוגרפי מוגדר, ופועלת לאיסוף ופיתוח מידע חינוכי ברישיון חופשי. ההכרה בהתארגנות כ"קבוצת משתמשים" נעשית לאחר קבלת המלצתו של גוף מתנדבים הפעיל בקרן ונקרא "Affiliations Committee", ודורשת עמידה בתנאים המוגדרים מראש. עד לשנת 2015 זכו למעלה מ-30 קבוצות להגדרה זאת. בין קבוצות המשתמשים פעילה קבוצה ממצרים ובמאי 2015 הכירה קרן ויקימדיה גם בקבוצת משתמשים בשם "קבוצת המשתמשים ויקימדיה לבאנט", המאגדת כותבים בוויקיפדיה מסוריה, לבנון, ירדן והרשות הפלסטינית.
סטנלי לוין

סטנלי לוין (1921–1991) היה רופא ילדים ישראלי, פרופסור לרפואת ילדים, מנהל מחלקת ילדים בבית החולים על שם שוויצר, מנהל מחלקת ילדים בבית החולים פוריה, מנהל מחלקת ילדים בבית החולים קפלן (1958–1985).

קורות חיים

לוין נולד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. לוין בוגר בית הספר לרפואה באוניברסיטת וויט ווטר סטרנד (White Water Strand) ביוהנסבורג בשנת 1945. בתום לימודיו, לוין התחיל להתמחות בכירורגיית ילדים.
בתחילת שנת 1948 גויס לוין בחשאי לארגון ההגנה בארץ על ידי השליח יואל פלגי. ב-5 במאי 1948 קיבל לוין הודעה שתוך שבוע יוטסו לארץ-ישראל הוא, ד"ר ג'ק מדלי רופא פנימי, ומהנדס הרדאר ראובן יופה, במטוס מדגם ססנה השייך לבלגיה. ב-15 במאי 1948, ביום שלאחר הכרזת העצמאות, בתום המנדט הבריטי בשעה שאחרון החיילים האנגלים עזב את חופי חיפה, נחתו השלושה בשדה התעופה של חיפה שם המתין להם ד"ר חיים שיבא.
במלחמת העצמאות לוין נשלח מיד כרופא צבאי לחזית הדרום לחטיבת גבעתי שלחמה נגד המצרים. הוטל על לוין לפתוח בית חולים חטיבתי של 10 מיטות במושבה גדרה. לרשותו העמידו אחות ו-10 סניטרים שלא היו כשרים להילחם וללא ידע בסיעוד. כעבור כחודש, בעזרת תושבי גדרה הפך בית החולים של 10 מיטות לבית חולים שדה של 100 מיטות. ב-23 בנובמבר 1948 התחתן לוין עם האחות יוכי (יוכבד) אשכנזי מיסוד המעלה.
בסיום מלחמת העצמאות התחיל לוין לעבוד במחלקת הילדים בחיפה. בתחילת 1951 פתח לוין את מחלקת הילדים בבית החולים על שם שוויצר בטבריה. באותה תקופה פרצה מגפת שיתוק ילדים בארץ ולוין נשלח על ידי משרד הבריאות לדנור, קולורדו, בארצות הברית להתמחות בנושא. בתחילת 1953 חזר לוין ארצה, והתמנה למנהל מחלקת הילדים בבית החולים ע"ש שוויצר. כשבית החולים שוויצר נסגר, המשיך לוין בתפקידו כמנהל מחלקת הילדים בבית החולים פוריה.
בשנת 1956 נשלח לוין שנית להשתלמות במחלות ילדים ומחקר אימונולוגי לבית החולים האוניברסיטאי ג'ונס הופקינס בבולטימור, מרילנד, בארצות הברית. בסוף שהותו של לוין בבולטימור הוצע לו מהנהלת קופת חולים כללית לחזור לארץ, להקים ולנהל מחלקה שנייה לילדים בבית החולים קפלן ברחובות. את המחלקה הראשונה ניהל ד"ר יונס. 
משנת 1958 ועד צאתו לגמלאות ב-1985 ניהל מחלקת ילדים, בנוסף הקים בבית החולים מכון מחקר למחלות ילדים. לוין עסק באבחון המחלה התורשתית אטקסיה טלנגיאקטזיה
לוין כיהן כראש אגודת רופאי הילדים בארץ ונבחר כיושב ראש "המכון למחקר הפידאטרי האירופאי". לאחר צאתו לגמלאות בשנת 1985, יצא לוין ללונג איילנד, ניו יורק, וכיהן כסגן מנהל "בית החולים לילדים ע"ש שניידר" שם גם הקים וניהל את מחלקת "האתיקה הרפואית לילדים". 
לוין נפטר ב- 1991.
נורומינו

נוּרוּמינוֹ (ביפנית: ヌルオミノ), כיום נקראת ליטס (LITS), היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.

חוקים

המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, בדרך כלל בגודל 10X10; הטבלה מחולקת לפוליאומינויים בגודל ארבעה תאים ומעלה. המטרה היא לצבוע טטרומינו בתוך כל פוליאומינו כך שלא יהיו שני טטרומינויים זהים וסמוכים במאוזן או במאונך (כאשר הם נחשבים זהים על פי צורתם וכיוונם). בנוסף על התאים הצבועים ליצור נוריקבה: שיהיו כולם סמוכים במאונך או במאוזן (ליצור פוליאומינו יחיד), ואסור שיצרו טטרומינו של 2X2 (מרובע) בתוך הפוליאומינו הגדול.

היסטוריה

החידה הופיעה לראשונה בכתב העת Puzzle Communication Nikoli גיליון מספר 106; הכותרת המקורית של המשחק היא צירוף של 'נורו' (ביפנית: לצייר) ו'אומינו' (פוליאומינו). בגיליון מספר 102, השם של המשחק שונה לשם הנוכחי (LITS), המייצג את ארבעת (מתוך חמשת) הטטרומינויים המופיעים במשחק: צורת ה-L (L), הישר (|), צורת ה-T (T), והאלכסוני (Z ו- S); אין שימוש בחידה בטטרומינו בצורת ריבוע מכיוון שהוא הפרה ישירה של חוקי המשחק.
Biografisch Portaal

ה-Biografisch Portaal (הפורטל הביוגרפי) היא יוזמה של מכון הויגנס להיסטוריה של הולנד (Huygens Instituut voor Nederlandse Geschiedenis) בהאג. מטרת המיזם הוא הנגשת טקסט ביוגרפי הולנדי, החל מראשית ההיסטוריה עד לעת החדשה.
המיזם החל בפברואר 2010, עם כ-40,000 ביוגרפיות שהומרו לפורמט דיגיטלי. בשנת 2012 כלל המיזם רשימה של 80,206 אנשים מ-125,592 ביוגרפיות שונות.
המונח "הולנד" (Netherlands) בהקשר זה כולל גם את הקולניות לשעבר של הולנד, והמונח אנשים מתייחס הן לאנשים ילידי הולנד והקולוניות שלה והן לאנשים שהיו פעילים בהולנד והקולוניות. נכון ל-2011, רק ביוגרפיות על אנשים שאינם עוד בין החיים נכללות במיזם.
המיזם מנוהל בהתאם לסטנדרטים של Text Encoding Initiative , והגישה למיזם היא חינמית וחופשית באמצעות ממשק אינטרנטי.
המיזם הוא מיזם משותף של עשרה גופי מדע ותרבות שונים בהולנד, כשמכון הויגנס מרכז את המיזם.
בין הגופים היוזמים ניתן למנות את המכון ההולנדי להיסטוריה של האמנות, שאף שוכן עמו באותו בניין, ועוד.
בנוסף למידע הדיגיטלי, הוציא לאור המכון מספר יצירות בדפוס, בין השאר את יצירתו של אברהם ג'ייקוב ון דר אה (1792–1857), המילון הביוגרפי ההולנדי הראשון.
ועדת אולשן-דורי

ועדת אולשן -דורי הייתה ועדה חשאית שהוקמה על ידי ראש ממשלת ישראל משה שרת ב-29 בדצמבר 1954, בעקבות חשיפת פרשת "העסק הביש", שבו נתפסו 13 יהודים מצריים בעוון ריגול וביצוע פעולות חבלה לטובת מדינת ישראל.
הוועדה כללה את נשיא בית המשפט העליון יצחק אולשן והרמטכ"ל לשעבר יעקב דורי. הוועדה נתבקשה לחקור מי נתן את ההוראה לפעולה, האם זה היה שר הביטחון פנחס לבון או ראש אמ"ן אל"ם בנימין גיבלי. הוועדה החלה את פעולתה ב-2 בינואר 1955, וחקרה את האישים הקשורים לפרשה. פרט ללבון ולגיבלי, נחקרו על ידיה ראש הממשלה משה שרת, הרמטכ"ל משה דיין, מנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס, וקציני אמ"ן.
הוועדה פעלה במשך 10 ימים, והגישה את מסקנותיה ב-12 בינואר 1955. במסקנותיה קבעה הוועדה כי משה שרת לא ידע דבר על הפרשה. גם לגבי שמעון פרס קבעה הוועדה שלא ידע את כל פרטי הפרשה. בשאלה העיקרית לא הצליחה הוועדה לרדת לשורש העניין, וכתבה: "לא שוכנענו למעלה מכל ספק המתקבל על הדעת כי ראש אמ"ן לא קיבל את ההוראה משר הביטחון פנחס לבון, עם זאת, איננו בטוחים שלבון אמנם נתן את ההוראות המיוחסות לו".
בעקבות פעילות הוועדה התפטר לבון מתפקידו בפברואר 1955, אף שטען כי לא נתן את ההוראה.
לימים התברר כי עדויות קציני אמ"ן בפני ועדת אולשן-דורי היו מתואמות, ומסמך שהוצג בפניה זויף על ידי דליה כרמל, מזכירתו של בנימין גיבלי (שבמשך שנים רבות בחרה לשתוק ולא לגלות את אשר עשתה).
מייקל ל. קורץ

קריירה אקדמית

מייקל קורץ נולד בארצות הברית בשנת 1941. קיבל תואר בוגר באוניברסיטת ניו אורלינס ותואר מוסמך באוניברסיטת טנסי. הוכתר בתואר דוקטור באוניברסיטת טוליין בעיר ניו אורלינס, (אוניברסיטה ותיקה שנוסדה בראשית המאה התשע עשרה ונקראת על שמו של הנדבן פול טוליין, שתרם את המקרקעין עליהן הוקמה). כיום משמש מייקל קורץ כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת דרום מזרח לואיזיאנה. הנושא העיקרי בו עסק קורץ בהרצאותיו, מחקריו וספריו הוא רצח קנדי, נושא בו הוא שקוע ברציפות מאז הרצח בשנת 1963. בשנים האחרונות עסק קורץ גם בדמותו של ארל לונג, מי שהיה מושל מדינת לואיזיאנה.
שמואל יעקב בורנשטיין

ביוגרפיה

נולד בירושלים לישכר דב ויהודית צביה (לבית לובין) בורנשטיין, משפחה חסידית ירושלמית. למד בתלמוד תורה 'יבנה' בעיר, ואחר כך בישיבת תפארת צבי ותקופה קצרה בכולל ברעננה. מקיץ ה'תשכ"ב למד בישיבת חברון, שם התקרב לרב חיים סרנא שהחל אז להעביר שיעורים בישיבה. הם עבדו יחד על הדפסת כתבי אביו הרב יחזקאל סרנא. כבר בהיותו בישיבה התחילו להתאסף סביבו קבוצת בחורים, בהם הרב דוד כהן, לימים ראש ישיבת חברון.
במקביל שמע מדי שבוע את שיעוריהם של ראשי ישיבת מיר, הרב חיים שמואלביץ וחתנו הרב נחום פרצוביץ.
לאחר נישואיו בחשון ה'תש"ל (1969) עם שרה רסיה, למד בכולל בישיבת מיר, הוא נחשב לאחד מתלמידיו המובהקים של הרב שמואלביץ ועסק בעריכת ספריו "שערי חיים". למד גם בחברותא עם הרב נחום פורצוביץ, ולימים סייע לעורכי ספרי שיעוריו וחידושיו.
היה מקורב גם אל הרב חיים זייצ'יק, שהיה שכנו שנים רבות (נהג לומר שרבו בתורה היה הרב שמואלביץ, ובמוסר ועבודת ה' הרב זייציק).
היה ר"מ בישיבת "כנסת יהודה" בשכונת סנהדריה בירושלים. לאחר מכן נסע לארצות הברית ושהה שם שלוש שנים. כשחזר מונה לר"מ בישיבת נחלת דוד בפתח תקווה. לאחר כשנתיים עבר להיות ר"מ בישיבת "תורת ירושלים-טורדא" ואחר כך מונה לראש ישיבת שערי ציון.
בתקופת היותו ראש ישיבת בית התלמוד-גור אריה למד מפי הרב יצחק הוטנר.
בשנת תשמ"ז (1987), עם חידוש ישיבת כנסת ישראל-חברון בשכונת גאולה בירושלים שימש שם כראש ישיבה עם הרב חיים סרנא במשך כעשרים שנה.
בשנת תש"ס (2000) הוקמה ישיבת 'קריית מלך' בבני ברק, ותקופה קצרה לאחר מכן הוא הוזמן לכהן כראש הישיבה, בעקבות זאת עבר לגור בבני ברק.
נודע כבעל תפילה, ושימש כאחד מנשיאי קופת העיר.
סבל מבעיות לב, שמהן נפטר במוצאי שבת 'אמור' ל"ג בעומר, ה'תשע"ז (2017).

משפחתו

היה נשוי לשרה רסיה לבית קליינר, בתו של יוסף יהודה ליב קליינר, חתן הרב אברהם יצחק בלוך, ראש ישיבת טלז. היא כיהנה כמחנכת בסמינר בית יעקב בירושלים לתלמידות אמריקאיות, ונפטרה בב' באייר תשע"ג (12 באפריל 2013) ללא ילדים.
בתמוז תשע"ג נישא לרבנית רחל גפן, אלמנת הרב משה גפן, שניהלה את סמינר בית יפה בחדרה ומשנת 2015 מנהלת סמינר הרב מאיר בבני ברק.
אחיו הרב אברהם פנחס הוא מרבני הוועדה המבקרת של עיתון יתד נאמן. אחיו הרב אלימלך היה ר"מ בישיבת תומכי תמימים בלוד ובני ברק.