google/wiki40b huggingface dataset:
מאו (משחק קלפים)

מאו (ידוע גם בתור: משחק אוסטרלי) הוא משחק קלפים שחוקיו נהיים מובנים במהלך המשחק בו.
לשחקנים חדשים, שמעולם לא שיחקו במשחק, יוצגו חוקי הבסיס של המשחק בלבד. לחלופין, יוצג לשחקנים אלו 3 חוקים בלבד: "אסור לדבר", "אסור לדבר על החוקים/לגלותם ו"אסור לשאול שאלות".
המשחק הפך פופולרי באוניברסיטאות קיימברידג' ואוקספורד שבאנגליה בשנת 1975, אף כי סביר כי הוכר עוד לפני כן. המשחק רווח בתוכניות לילדים מחוננים בארצות הברית, ומשוחק באולימפיאדה לפיזיקה, ממנה הגיע המשחק לישראל בראשית שנות התשעים של המאה העשרים.]
ג'יימס ר' שלזינגר

ביוגרפיה

שלזינג'ר נולד בשנת 1929 למשפחה יהודית בעיר ניו יורק. בשנת 1952 סיים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1956 השלים דוקטורט בכלכלה באותו המוסד. בין השנים 1955 ו-1963 לימד כלכלה באוניברסיטת וירג'יניה. בשנת 1960 יצא לאור ספרו The Political Economy of National Security. בשנת 1963 הצטרף לתאגיד ראנד, ועבד בו עד 1969. בשנותיו האחרונות שם היה מנהל המחקר האסטרטגי. בבגרותו המיר את דתו לנצרות לותרנית.
בשנת 1969 הצטרף לממשל הנשיא ניקסון, בתפקיד מנהל באגף התקציבים, שבו עסק בעיקר בענייני ביטחון, עד שבשנת 1971 מונה על ידי ניקסון ליו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית (AEC). בתפקידו זה ערך שינויים ארגוניים וניהוליים נרחבים. בפברואר 1973 מונה לראש ה-CIA. בכהונתו הקצרה שם יזם שינויים ארגוניים ואישיים נרחבים, שעוררו התנגדות בארגון.
ביולי 1973 מונה על ידי הנשיא ניקסון למזכיר ההגנה בממשלו, בגיל 44 בלבד. במדיניותו דגל שלזינג'ר בהמשך גישת ההרתעה הגרעינית אל מול ברית המועצות. במהלך מלחמת יום הכיפורים, נקט במדיניות של סיוע לישראל באמצעות משלוחי נשק ותחמושת, אך לא בהתערבות צבאית ישירה. זאת, לאור המדיניות הכללית של ממשל ניקסון, ושל מזכיר המדינה באותה עת, הנרי קיסינג'ר.
בין השנים 1977 ו-1979 כיהן שלזינג'ר כשר האנרגיה בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר. כיהן לסירוגין כיועץ לענייני ביטחון בממשלו של ג'ורג' וו. בוש, במגוון נושאים.
לשלזינג'ר ולאשתו רייצ'ל מלינג'ר נולדו 8 ילדים.
נפטר ב-26 במרץ 2014 בגיל 85.
בת'אני המילטון

בת'אני מיילני המילטון (באנגלית: Bethany Meilani Hamilton; נולדה ב-8 בפברואר 1990) היא גולשת גלים מקצועית אמריקאית.

ביוגרפיה

המילטון נולדה וגדלה בהוואי, ובגיל 8 השתתפה לראשונה בתחרות גלישה. היא פרצה לתודעה הציבורית אחרי שאיבדה את זרועה השמאלית בהתקפת כריש טיגריסי, ב-31 באוקטובר 2003, כשהייתה בת 13. המילטון השתקמה במהירות, וכבר בינואר 2004, כחודשיים אחרי התקרית, חזרה להתחרות. ב-2007 הפכה למקצוענית.   
המילטון כתבה על קורותיה בספר האוטוביוגרפי Soul Surfer: A True Story of Faith, Family, and Fighting to Get Back on the Board, שיצא לאור בשנת 2004. 
סיפורה של המילטון משמש מקור השראה לרבים, והיא מרבה להופיע בעיתונות ובטלוויזיה. היא ובני משפחתה הקימו את ארגון הצדקה Friends of  Bethany, שמטרתו לסייע לניצולי תקיפות כרישים ולאנשים שגפיהם נקטעו בתאונות. המילטון רואה את אמונתה הדתית כמקור חשוב להצלחתה. 
ב-2011 ביים שון מקנמרה  את סרט הקולנוע "גולשת בנשמה"  העוסק בסיפורה של המילטון. הסרט מבוסס על ספרה ועל ראיונות איתה ועם בני משפחתה. המילטון עצמה הציעה את אנה-סופיה רוב לתפקיד הראשי, ומופיעה בסרט בקטעי הגלישה.    
בת'אני השתתפה יחד עם בן זוגה בעונה ה-25 של "המירוץ למיליון", העפילה לגמר והגיעה למקום שלישי. לה ולבעלה אדם נולד בן ב-20 ביוני 2015.
מדינות המממנות טרור

מדינות המממנות טרור (באנגלית: State Sponsors of Terrorism) הוא תואר שנמצא בשימוש מחלקת המדינה של ארצות הברית, ומתייחס למדינות שהמחלקה מגדירה ככאלה אשר "מספקות תמיכה ומימון למעשי טרור בינלאומי באופן עקבי". הכללה ברשימה זו גוררת החרמה נוקשה וסנקציות בידי ארצות הברית ומדינות המערב.
הרשימה נערכה לראשונה ב-1979 ונכללו בה אז לוב, עיראק, דרום תימן וסוריה.
השערת גולדבך

השערת גולדבך היא השערה בתורת המספרים, שלפיה כל מספר זוגי גדול מ-2 ניתן להציג כסכום של שני מספרים ראשוניים.

היסטוריה

מקור הבעיה במכתב ששלח המתמטיקאי הפרוסי כריסטיאן גולדבך ללאונרד אוילר בשנת 1742, ובו הציג את ההשערות הבאות: כל מספר N שאפשר להציג כסכום של שני ראשוניים, אפשר להציג גם כסכום של שלושה, ארבעה, ועד N ראשוניים (לרבות המספר 1, שבדרך-כלל אינו נחשב ראשוני); וכמו כן, כל מספר אפשר לכתוב כסכום של שלושה ראשוניים. על ההשערה הראשונה העיר אוילר שהיא נובעת מהשערה שהציג לו גולדבך במכתב קודם (שנוסחו המדויק לא נשמר), ולפיה כל מספר זוגי הוא סכום של שני ראשוניים.
אם אין כוללים את 1 במניין הראשוניים, להשערה על הצגת מספר טבעי כסכום של שלושה ראשוניים יש שני מרכיבים: השערת גולדבך (כפי שנוסחה לעיל) עבור מספרים זוגיים, והאפשרות להציג כל מספר אי-זוגי כסכום של שלושה ראשוניים (או כסכום  כאשר p ראשוני אי-זוגי, או כסכום של שלושה ראשוניים אי-זוגיים). ההנחה שלפיה כל מספר אי-זוגי הוא סכום של שלושה ראשוניים אי-זוגיים ידועה בשם הגרסה החלשה של השערת גולדבך. השערת גולדבך גוררת את הגרסה החלשה, משום שאפשר להציג כל מספר אי-זוגי כסכום של הראשוני 3, ועוד מספר זוגי.
השערת גולדבך נבדקה באמצעות מחשב ונמצאה נכונה לכל מספר עד . ההערכה המקובלת היא שההשערה נכונה, בהתבסס על התפלגותם של המספרים הראשוניים: ככל שמספר זוגי גדול יותר, כך סביר יותר שניתן להציגו כסכום של שני ראשוניים. זו כמובן אינה הוכחה.

השערות דומות

הגרסה החלשה של השערת גולדבך (הוכחה ב-2013) קובעת שכל מספר אי-זוגי (גדול מ-5) אפשר להציג כסכום של שלושה ראשוניים. 
משערים שכל מספר זוגי יכול להופיע כהפרש של שני מספרים ראשוניים (ואפילו של שני מספרים ראשוניים סמוכים), אינסוף פעמים. השערה זו פתוחה אפילו עבור ההפרש 2 - ראו השערת הראשוניים התאומים. שיטתו של Chen מאפשרת להראות שכל מספר זוגי הוא הפרש של מספר ראשוני ומספר בעל שני גורמים ראשוניים לכל היותר.

השערת גולדבך בתרבות

ספרו של אפוסטולוס דוקסיאדיס, הדוד פטרוס והשערת גולדבך, הוא רומן המתרחש על רקע חיפוש הוכחה להשערת גולדבך. לקידום מכירתו של הספר הכריזו המו"לים של המהדורה האנגלית של הספר בארצות הברית ובבריטניה, על פרס בסך מיליון דולר למי שיוכיח את השערת גולדבך. עד תום המועד שנקבע למתן ההוכחה לא נמצאה ההוכחה המבוקשת.
כרוניקות רוסיות ישנות

כרוניקות רוסיות ישנות (ברוסית: Древнерусские летописи, באוקראינית: Давньоруські літописи) הן מקורות כתובים מן האזור של רוס שחוברו מן המאה ה-11 ועד לשלטון פיוטר הגדול במאה ה-18. כותבי הכרוניקות היו בעיקר אנשי כנסייה שישבו במנזרים, בחצר הקניאז (מאוחר יותר בחצר הצאר) ובמקום מושבו של הארכיבישוף המטרופוליטני.
רוב הכרוניקות המקוריות לא השתמרו אך העתקים שלהן הכוללים עיבוד חלקי נותרו. ההעתקים מכונים ברוסית רשימה (список) ונוצרו החל מן המאה ה-14. מספר העותקים הכולל ששרד נאמד ב-5,000.
הכרוניקות היו הסוגה המובילה בספרות הרוסית עד תקופת איואן האיום, באמצע המאה ה-16, כאשר נכנס סוג היסטורי שונה שנקרא ברוסית: כרונוגרף (хронограф), אך המונח כרוניקה עשוי להתייחס לשניהם.

מאפיינים

הכרוניקות הראשונות מתחילות באירועים מן המאה ה-9. הן מסודרות לפי שנים ואירועים ופותחות לרוב במילים "בשנת (שנה לפי ספירת הנוצרים, שנה מבריאת העולם לפי הלוח הביזנטי)". לרוב כל ערך הוא תיאור עובדתי קצר, אך לאירועים ההיסטוריים המשמעותיים ביותר השתמש הכותב בנאראטיב סיפרותי. בערך השנה עצמה שולבו דברים ודיאלוגים של הנסיכים, אפיתטים ואמצעים ספרותיים שונים.
כל כרוניקה הייתה אסופה ( סְבוׁד свод) של כרוניקות קודמות שעברו שינויים, קיצורים או הוספות אליהן צירף הכותב את האירועים של תקופתו (עד עשרות שנים אחורה). ניכר שמדובר בהעתקה מאוספים קודמים משום שמוצאים אירועים דומים בגרסאות שונות ולעיתים משפטים שהועברו מגרסה אחת לגרסה אחרת. על פי מקום הכתיבה ומקום האירועים המתוארים חולקו הרשימות לקטגוריות: (קייב, נובגורוד, פסקוב, מוסקבה, סיביר וכו'). לעיתים הכרוניקות של מקום אחד סותרות את אלה של מקום אחר הן בעובדות והן בהערכת האירועים.
מחקרים חדשים הראו שחלק משמעותי של הכרוניקות נכתב מלכתחילה כספרי שנים (annales) כדוגמת אלה שהיו במערב וזאת לעומת הדעה הרווחת קודם של הפילולוג אלכסיי שחמאטוב, אבי הטקסטולוגיה הרוסית, שראה בכרוניקות בעיקר אוספים של כתבי יד קודמים עם תוספות של אירועים חדשים.
פריטה על גיטרה

פריטה היא נגינה בכלי מיתר באמצעות הרטטת מיתריו. בעת שבעזרת יד שמאל הנגן חוסם את המיתרים בסריגים הרלוונטיים, ידו הימנית פורטת עליהם. בגיטרה, הפריטות מבוצעות בעזרת האצבעות, הציפורניים, או בעזרת מפרט. הגיוון הגדול שבצורות הפריטה השונות, מתורגם מעשית לגיוון בצליל. זאת אומרת, שאותו אקורד יכול להיות מנוגן בכמה וכמה צורות, ובכל פעם זה יישמע אחרת, למרות העובדה כי מדובר באותם תווים בדיוק.

סוגי פריטות

כאמור, קיימות כמה וכמה צורות שונות לפרוט על הגיטרה. לכל פריטה יש גוון צליל משלה. לרוב, יצירה משלבת בתוכה מספר סוגי פריטות, תכונה ההופכת את היצירה למגוונת ועשירה יותר.
נסיכות ולדק ופירמונט

היסטוריה

בשנת 1180 הכריז וולקין השני, רוזן שוואלנברג על אזור טירת ולדק שהוקמה בשנת 1120 כרוזנות, וצירף אליה שטחים שקיבל מאשתו לואיטגרד, בתו של פופו הראשון, רוזן רייכנבאך. יורשיו של וולקין הרחיבו את שטחי הרוזנות, שהייתה כפופה לנסיכות הבוחר ממיינץ.
בשנת 1397 מת היינריך השישי, רוזן ולדק, והרוזנות התפצלה לולדק-לנדאו ולולדק-ולדק. בשנת 1486 התפצלה שוב רוזנות ולדק-ולדק לולדק-אייזנברג ולולדק-וילדונגן. בשנת 1625 ירש וולארד הרביעי, רוזן ולדק את רוזנות פירמונט, והרוזנות נקראה מעתה רוזנות ולדק ופירמונט. בשנת 1655 העביר כריסטיאן לודוויג, רוזן ולדק את עיר הבירה לארולזן, ובשנת 1685 נחתם הסכם בין כריסטיאן לודוויג לדודנו גאורג פרידריך, רוזן ולדק-אייזנברג שהיה חשוך ילדים, ולפיו יירש כריסטיאן לודוויג אף את ולדק-אייזנברג לאחר מותו של גאורג פרידריך. ואכן, בשנת 1692 מת גאורג פרידריך, וכריסטיאן לודוויג איחד תחתיו את כל רוזנות ולדק, לראשונה מאז שנת 1397.
בשנת 1706 מת כריסטיאן לודוויג, ובנו פרידריך אנטון אולריך עלה לשלטון במקומו, ובשנת 1712 נתן קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפרידריך אנטון אולריך מעמד של נסיך. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שלח פרידריך קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט 1,225 חיילים בשכר, על מנת לסייע לבריטים במלחמתם נגד האמריקנים.
בשנת 1805 קיבל הנסיך גאורג מאחיו פרידריך קרל אוגוסט את נסיכות פירמונט, ושלט בה עד למות אחיו בשנת 1812, אז שבו והתאחדו שתי הנסיכויות. בשנת 1807 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ולאחר מפלת נפוליאון הצטרפה בשנת 1815 לקונפדרציה הגרמנית.
בשנת 1848 פרצו בנסיכות מרידות כחלק ממהפכות אביב העמים, וכתוצאה מכך נאלץ גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט לתת חוקה חדשה לנסיכות. בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות בראשות גאורג ויקטור לפרוסיה במלחמת אוסטריה-פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1868 החלה פרוסיה לנהל את הנסיכות, אולם היא שמרה על מעמדה הריבוני. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד פרוסיה במלחמת פרוסיה-צרפת, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לאימפריה הגרמנית.
ב-13 בנובמבר 1918 התפטר מתפקידו פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט, שהיה אחיה של אמה, מלכת הולנד, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.

לאחר מכן

כאשר הנסיכות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1929, שאז מוזגה לתוך המדינה החופשית פרוסיה.
מרכבת היהלום

חלק 1. "לוכד השפיריות"

עלילת הכרך הראשון מתחילה בשנת 1905, בפגישה עם קפטן המטה ריבניקוב. בעיצומה של מלחמת רוסיה-יפן, רשת סוכני ריגול יפניים פועלת בהצלחה רבה ברוסיה, אך בדרך להשגת מטרתם הם נאבקים בבלש המנוסה, אראסט פטרוביץ' פנדורין. הכרך הראשון מסודר בצורת הייקו — כל אחד משלושת הפרקים מחולק למקטעים (שנקראים הברות), מספרם תואם את מספר ההברות בשורות של הייקו ולהם שמות מתאימים.
בנוסף, מן הכרך הראשון, אנו לומדים על גורלן של הדמויות אנדלונג ואפנסיי זיוקין (שהופיעו לראשונה בספר "הכתרה"), הראשון התמנה לקפטן ספינת מלחמה, והשני עזב את שירות הארמון והפך לקצין בצי. שני הגיבורים נהרגו במהלך קרב צושימה.

חלק 2. "בין השורות"

הכרך השני לוקח אותנו ליפן בשנת 1878. זהו סיפור אהבתו של הדיפלומט הצעיר אראסט פנדורין והיפהפייה המהממת מידורי (הידועה גם בכינוי או-יומי, שפירושו "יומי") — אהבה זו שינתה את חייו.
אנו למדים אודות התככים המרכזיים בחייו הפרטיים של פנדורין, כמו גם על או-יומי, שאהבה אותו אהבת אמת ואף התעברה ממנו, בן שהפך מאוחר יותר למרגל יפני - אותו ריבניקוב, מהחלק הראשון של הסיפור.
בחלק זה אראסט פטרוביץ' פוגש את מסאהירו שיבאטה (מאסה) — מי שהיה חבר בכנופיית יאקוזה ועתיד להיות למשרתו הנאמן וחברו הטוב ביותר. אירועי החלק השני מתרחשים בעיר יוקוהמה ומופיעים בו אישים היסטוריים אמיתיים כדוגמת השר אוקובו ולוחמי השינובי האגדיים.
רבנו פטר

פטירתו

על מותו מסופר בספר זכירה מאת רבי אפרים בן יעקב מבון (מהדו' הברמן, מוסד ביאליק תש"ל, עמ' 25–26): "גם בקרנטן נהרגו נפשות אין מספר... והרב הגדול רבי פטר, תלמיד רבנו שמואל ורבנא יעקב מרמרו, נהרג בלוותו לקבר פרנס אחד. אוי לו לדור שאבד מרגלית טובה כזו... אוי ללב הזוכר הריגתו, בואו אחי ורעי וסיפדו לרבכם". בהמשך שם קינה מיוחדת עליו. על קהילת יהודי קרנטן במחוז נורמנדי בצרפת והירצחם לפני מסע הצלב השני נכתב בהרחבה בספר "The Jews in Medieval Normandy: A Social and Intellectual History" מאת נורמן גולב .

מהלכותיו

הדין שאסור להשתמש בכהן קיים גם בזמן שבית המקדש חרב, אבל כהן רשאי למחול על כך ולהסכים לשמש את ישראל (הגהות מרדכי, גיטין תסא).
בתוספות (גיטין ח ע"א ד"ה רבי יהודה) מובאת שאלה ששאל את רבנו תם, מדוע בצרפת לא נהוג להפריש תרומות ומעשרות, על פי שיטת רבי יהודה שארץ ישראל מתפשטת מערבה עד האוקיינוס?
סטפני שוסטאק

ביוגרפיה

שוסטאק היא חצי אמריקאית חצי צרפתייה, נולדה וגדלה בפריז. עברה לארצות הברית כדי ללמוד ב"מכללת ויליאם ומרי" שבוירג'יניה.
לאחר שסיימה ללמוד נסעה לניו יורק, שם למדה וביססה את שמה כשחקנית.
את הופעתה הקולנועית הראשונה עשתה בתפקיד קטן בקומדיה "השטן לובשת פראדה" בשנת 2006. התגלתה לראשונה ב-2009 בסרט העצמאי "הלב הטוב" בו שיחקה לצידם של פול דנו ובריאן קוקס.
בשנת 2010 התפרסמה בזכות הופעתה בקומדיה "אידיוט מושלם" בתור ג'ולי חברתו של איש העסקים טים קונראד (פול ראד).
ב-2011 השתתפה בדרמה של קמרון קרואו "מקום לחלום עליו" בתפקיד קתרין אשתו המנוחה של בנג'מין מי (מאט דיימון).
בשנת 2013 שיחקה שוסטאק בסרט גיבורי העל שובר הקופות "איירון מן 3" בתפקיד המתנקשת אלן ברנדט.
בשנת 2018 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "מיליון דברים קטנים" ב-ABC.
ג'סי ברטון

קריירה

ברטון למדה באוקספורד ובבית הספר המרכזי של להבעה ודרמה.
אחר לימודיה היא התחילה לעבוד כשחקנית תיאטרון, בין היתר בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון ב-2008. היא גם עבדה כעוזרת אדמיניסטרטיבית בסיטי של לונדון.
ב-2014 יצא רומן הביכורים של ברטון, "המיניאטורות", אשר מתרחש באמסדרדם של המאה ה-17 באמסטרדם. הרומן הוא בהשראת בית מיניאטורי המוצג ברייקסמוזיאום שהיה שייך לאישה מהתקופה בשם פטרונלה אורטמן - גם שמה של הדמות הראשית (אך מלבד ההשראה, אין הספר מתיימר להיות רומן ביוגרפי). כשהיה הספר מוכן לפרסום, התחוללה על זכויות ההוצא לאור מלחמת מכרזים בשבוע הספר בלונדון באפריל, 2013, ולבסוף הוצאת Picador החתימה את ברטון.
הרומן השני של ברטון, "המוזה", פורסם ב-2016, ומתרחש בשתי תקופות במקביל - מלחמת האזרחים בספרד ו-30 שנה מאוחר יותר בלונדון שנת 1960. הוא היה מועמד לפרס הקוראים Books Are My Bag.
ספר הילדים הראשון של ברטון, The Restless Girls, יצא לאור בחודש ספטמבר 2018. הסיפור מבוסס על סיפור אגדה של האחים גרים "המעשייה ב-12 נסיכות רוקדות". 
נכון לפברואר 2018, היא עובדת על הספר השני שלה לילדים והרומן השלישי למבוגרים.
כנסיית סנט מרק

כנסיית סנט מרק  היא כנסייה סורית אורתודוקסית ברחוב אררט פינת רחוב מנזר האשורים, ברובע הארמני שבעיר העתיקה בירושלים, סמוך לגבולו עם הרובע היהודי. הכנסייה קרויה על שמו של מרקוס המבשר שלו מיוחסת הבשורה על-פי מרקוס, השנייה מארבע הבשורות בברית החדשה.

האתר

הכנסייה היא מן הקדומות ביותר בעיר ולה מסורות עתיקות. היא שוכנת במבנה מימי הצלבנים, מהמאה ה-12, ובנויה על יסודות קדומים יותר, מימי הביזנטים. לפי המסורת הסורית אורתודוקסית זהו ביתה של מרים, אם יוחנן שכונה מרקוס, וזה גם המקום בו ערך ישו את הסעודה האחרונה. עוד לפי מסורת המקום, זה היה ביתו של מרקוס ומקומה של הכנסייה הנוצרית הראשונה אותה הנציחו השליחים לאחר עלייתו השמיימה.
שלט לשמאלה של דלת הכניסה למתחם מבשר כי המקום הוא חדר הסעודה האחרונה וביתו של מרקוס, אך בעבר התנוססה הכתובת בלונטה שמעל דלת הכניסה, שבו נראה דיוקנו של מרקוס המבשר כשהוא מוקף בשבכה שבה ארבע-עשר עלי גפן.
לצד הקיר הדרומי מצויה תחת אפיריון עץ מוזהב איקונה של מרים ובנה ומתחת לה אגן טבילה. ע"פ המסורת האיקונה צוירה במאה הראשונה לספירה על ידי השליח לוקאס שהיה צייר. בקיר הצפוני מצויה כמו כן גומחה מוגנת בסורג ובה רליקטים של אחד הפטריארכים הסיריאנים. על אחד מעמודי הקיר הצפוני נחשפה ב-1940 כתובת באיסטרנגליון (כתב הסורי הקדום), הכתובת מספרת שזהו בית מרים - אימו של יוחנן המכונה מרקוס - אותו הנציחו השליחים בכנסייה זו שנבנתה מחדש בשנת 73 לאחר החורבן. לצד הקיר המערבי יורד גרם מדרגות אל הקריפטה שהיא לפי המסורת "החדר העליון" בו נערכה הסעודה האחרונה, בו חל הפנטקוסט (ירידת רוח הקודש על התלמידים). השער שלצד הקריפטה הוא השער דרכו הגיע פטרוס כאשר נמלט מחיילי הורדוס והפקיד כאן את מרים אם ישו שהמשיכה להתגורר כאן לאחר הצליבה. וזה גם השער המוליך לבית אימו של מרקוס. החדר העליון מצוי כיום מתחת למפלס הרחוב כיוון שמפלס הרחוב עלה עם השנים עקב שכבות חורבן. המזבח מוסתר לא על ידי איקונוסטאזיס אלא על ידי פרוכת קטיפה רקומה. הסורים טוענים שזהו גם מקום מגוריו של יעקב הקטן, אחיו הצעיר של ישו, תמונתו מופיעה לצד המזבח על-גבי כיסא מפואר מכוסה בכיפה.
שיר ארץ

שיר ארץ (מוכר במילותיו הראשונות: "ארץ שיושביה היא אוכלת") הוא שיר עברי שכתב נתן יונתן בשנות ה-70 ללחן של סשה ארגוב.

נסיבות כתיבת השיר

ארגוב חיבר במקור את הלחן למילים של ניסים אלוני עבור שלישית הגשש החיוור, שבסופו של דבר לא ביצעו אותו; המילים הולחנו בשנית על ידי עודד לרר והפכו ל"שיר כלולות" (שאותו שר יזהר כהן בפסטיבל הזמר והפזמון ב-1973). לאחר מכן חיברה תרצה אתר ללחן שיר בשם "רק זיכרון אחד", והוא הוקלט על ידי שלמה ארצי באלבומו הראשון (1970), אך נשכח. לבסוף פנה ארגוב אל יונתן וביקש ממנו לכתוב מילים.

תוכן השיר

השיר מציג יחס אמביוולנטי של נתן יונתן לישראל, על האהבה והכאב שלו כלפיה.
הוא פותח בשילוב של שני הצדדים של התיאור ששנים עשר המרגלים נתנו לארץ לפי הסיפור המקראי – מצד אחד "ארץ אוכלת יושביה" ומצד שני "ארץ זבת חלב ודבש" – ובאותו בית מוסיף איזכור של גזל כבשת הרש.
בבית השני עוסק יונתן, ששכל את בנו במלחמת יום כיפור, כמה שנים לפני כתיבת השיר, בקורבן הכואב שאוהבי הארץ מקריבים. השורה "אֶרֶץ שֶׁמָּתְקוּ לָהּ רְגָבֶיהָ", שכביכול מנוגדת לשורה הבאה: "וּמְלוּחִים כַּבֶּכִי כָּל חוֹפֶיהָ", רומזת על הביטוי "ימתקו לו רגבי עפרו".
בהמשך השיר משתמש יונתן בפרחים (חצב, יסמין וסביונים) ובעונות השנה לתאר צדדים שונים של כאב ונחמה.
אל-חארה

היסטוריה

בשנת 1596 אל-חארה הופיעה במרשם המיסים העות'מאני בשם חאן, באזור המנהלי של ג'אידור ובסנג'ק חורן. אוכלוסיית העיר אותה עת הייתה כולה מוסלמית והיו בה 50 משקי בית ו-25 רווקים. תושבי העיר שילמו מס בשיעור קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים, כולל חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עזים, ודבש; בנוסף להכנסות מזדמנות. סך כל המס שנגבה בעיר היה 36,638 אקצ'ה, מחציתו הועברה לוואקף.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 גוטליב שומאכר ביקר באל-חארה ודיווח כי זולת שתי משפחות ערביות נוצריות קטנות שמוצאן בדמשק, שאר אוכלוסיית היישוב, אשר מנתה כ-500 איש, הייתה כולה מוסלמית. התושבים היו פלאחים אשר מקורם היה בערים הסמוכות, זימרין וג'אסם, שהתיישבו בקרב נוודים בדואים מן האזור. רבים מן הבדואים המשיכו לרעות את צאנם בשדות סביב אל-חארה. בכפר היו 126 בתי מגורים, רובם בנויים באבן. הכפר עצמו היה בנוי בשיפולים המזרחיים של תל געשי, תל חארה. באותה תקופה היה שטחה של אל-חארה סלים פריג' מביירות ואת שטחי החקלאות ניהל יוסוף אפנדי מנסור חאטים בשליחותו של פריג'. הקרן לחקר ארץ ישראל מצאה סמוך למסגד המקומי אבני בנייה עתיקות אשר שמשו לבניית חנות הכפר, ודומות לממצאים אחרים מן התקופה הביזנטית שנמצאו בחבל חורן.

מלחמת האזרחים בסוריה

חלק מתושבי אל-חארה השתתפו בגל המחאות נגד משטרו של בשאר אל-אסד בשנים 2011–2012 בפרוץ מלחמת האזרחים בסוריה. ארגון האופוזיציה, הארגון הלאומי לזכויות אדם בסוריה, דיווח כי 13 אנשים נהרגו על ידי הצבא הסורי במהלך הפגזות טנקים על אל-חארה ב-12 במאי 2011. ב-30 באוגוסט נהרגו שלושה מפגינים, בהם ילד בן ה-13, על ידי כוחות הממשל שעה שפוזרה הפגנה באל-חארה, זאת על פי דיווח של ארגוני המורדים.
ב-10 באוגוסט 2013, כבש הצבא הסורי את העיר, לאחר שהייתה בשליטת המורדים מעת שפרצה מלחמת האזרחים. הצבא שחרר במקום אסירים שהוחזקו על ידי צבא סוריה החופשית, נתפסו אף כלי נשק ותחמושת. על פי הדיווחים, הצבא מצא את העיירה כמעט ריקה מכל אדם בעת הכיבוש, לאחר שרוב התושבים עזבו את בתיהם מעת שהחלו הקרבות. בעת "מתקפת דרעא", בחודש אוקטובר 2014, שבה ונפלה אל-חארה לידי המורדים הסורים. הם כבשו גם את תל אל-חארה, אתר בפסגתו שכן בסיס האזנה משותף, סורי-רוסי, הידוע בשם Center S. ב-17 ביולי 2018 הצבא הסורי השתלט על העיירה מחדש.
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר

רקע

בטקס האוסקר הראשון (1928), לא היה קיים פרס לסרט הטוב ביותר, אלא היו קיימים שני פרסים נפרדים. אחד שנקרא פרס אוסקר להפקה היוצאת מן הכלל ביותר, שבו זכה הסרט "כנפיים", והשני שנקרא פרס אוסקר להפקה הייחודית והאמנותית הטובה ביותר שבו זכה הסרט "Sunrise". שנה לאחר מכן האקדמיה פתחה פרס יחיד, והוא על ההפקה הטובה ביותר, בהחלטה שהפרס בו זכה "כנפיים" שווה ערך לפרס זה. בטקס האוסקר ה-4 שונה שמו של הפרס לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
במשך 82 השנים שחלפו, האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה 82 פרסים ל-82 סרטים שונים. מטקס האוסקר ה-17 (1944), המועמדות לפרס הוגבלה לחמישה סרטים. בטקס האוסקר ה-82 (2009), הכפילה האקדמיה את מספר הסרטים המועמדים בקטגוריה לעשרה, כפי שהיה נהוג בשנות ה-30 וה-40, אז היו מועמדים בקטגוריה שמונה עד שנים־עשר סרטים. נשיא האקדמיה, סיד גניס, נימק החלטה זו באומרו כי הדבר יאפשר הכרה בסרטים שמועמדים בקטגוריות רבות אחרות, אך נדחקים החוצה מהמירוץ לפרס החשוב ביותר.
קודם לשנת 1951, חברות ההפקה והאולפנים שהפיקו את הסרט קיבלו את הפרס, אך משנת 1951 והלאה, את הפרס מקבלים מפיקים בעלי קרדיט המפיק בסרט. בשנת 1973 הייתה הפעם הראשונה ששלושה מפיקים זכו בפרס (על הסרט "העוקץ"). בשנת 1998 זכו חמישה מפיקים (על הסרט "שייקספיר מאוהב"), אך לאחר מכן תיקנה האקדמיה חוק, שמספר המפיקים הרשאים למועמדות לפרס, הוא עד שלושה לסרט יחיד. מקרה יוצא מן הכלל התרחש בשנת 2008 כשארבעה מפיקים היו מועמדים לפרס (על הסרט "נער קריאה") כששניים מהם: אנתוני מינגלה וסידני פולאק היו מועמדים לאחר מותם.
בקטגוריה זו מועמדים סרטים שהשפה המדוברת בהם היא אנגלית. סרטים דוברי שפה זרה מועמדים בקטגוריה נפרדת, פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. תשעה סרטים הדוברים שפה זרה היו מועמדים לקטגוריה זו: "האשליה הגדולה" (צרפתית, 1938), "Z" (צרפתית, 1969), "מהגרים" (שוודית, 1972), "זעקות ולחישות" (שוודית, 1973), "הדוור" (איטלקית/ספרדית, 1995), "החיים יפים" (איטלקית, 1997), "נמר, דרקון" (מנדרינית תקנית, 2000), "מכתבים מאיוו ג'ימה" (יפנית, 2006) ו"אהבה" (צרפתית, 2012). ארבעה סרטים דוברי שפה זרה, פרט לאנגלית, זכו בקטגוריה זו: "הסנדק חלק שני" (אנגלית/סיציליאנית, 1974), "הקיסר האחרון" (אנגלית/מנדרינית תקנית, 1987), רוקד עם זאבים (אנגלית/לקוטה, 1990) ו"נער החידות ממומביי" (אנגלית/הודית, 2008). ב-2011 זכה בפרס הסרט הטוב ביותר "הארטיסט", שהופק בצרפת, ובזאת היה לסרט הראשון שאינו אמריקאי או בריטי שזכה בפרס. מכיוון שהסרט אילם והמילים הבודדות הנאמרות בו הן באנגלית, הוא לא היה כשיר להתמודד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר.
הלמה של קרונקר

נוסח פורמלי

תהי \left( x_n \right)_{n=1}^{\infty} סדרה של מספרים ממשיים. נניח כי הטור האינסופי \sum_{n=1}^{\infty}x_n = s מתכנס למספר ממשי.
אזי לכל סדרה מונוטונית עולה של מספרים ממשיים \left( a_n \right)_{n=1}^{\infty} המתכנסת לאינסוף, מתקיים כי,
אלקסי קופיו

ביוגרפיה

ההצלחה הבינלאומית של קופיו החלה במשחקי מרכז אמריקה והקריביים בשנת 2006, שם זכה במדליית כסף. שנתיים מאוחר יותר זכה במדליית ארד באליפות מרכז אמריקה והקריביים באתלטיקה. 
באולימפיאדת בייג'ינג סיים קופיו במקום 13 בקפיצה משולשת, כשקפץ למרחק של 17.09 מטר. בשנת 2009 זכה באליפות מרכז אמריקה והקריביים באתלטיקה.

מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בברלין, גרמניה באוגוסט 2009 זכה קופיו במדליית ארד בקפיצה משולשת עם תוצאה של 17.33 מטר, אחרי פיליפס אידוו מבריטניה (17.73 מטר) ונלסון אבורה מפורטוגל (17.55 מטר).
בשנת 2010 קבע קופיו את האישי שלו בקפיצה משולשת באולם, 17.24 מטר ובתחרות שנערכה באווילה, ספרד ב-17 ביולי 2011 קבע את שיאו האישי באצטדיון בקופצו למרחק של 17.68 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בספטמבר אותה שנה סיים קופיו במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.47 מטר. באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים בגוודלחרה בתוצאה של 17.21 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 סיים קופיו במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.92 מטר. תוצאה זהה קבע באולימפיאדת לונדון (2012), שם סיים במקום השמיני.