google/wiki40b huggingface dataset:
וינסנט סטיוארט

חיים מוקדמים ולימודים

סטיוארט נולד וגדל בקינגסטון, ג'מייקה. בהמשך היגרה משפחתו לארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת מערב אילינוי וסיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית.

קריירה

בשנת 1981 התגייס סטיוארט לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני שריון. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה בגדוד השריון ה-1 של החיל. בהמשך שירת כמפקד פלוגה בגדוד הסיוע של חיל הנחתים וכמפקד פלוגת קשר בגדוד הקשר ה-2. בשנים 1992–1994 שירת כמפקד גדוד המודיעין ה-1 ולאחר מכן פיקד על גדוד המפקדה של הדיוויזיה ה-2. בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד ומטה בחיל ובשנים 2009–2013 שימש כראש אגף המודיעין של חיל הנחתים. לאחר מכן שימש כמפקד פיקוד הסייבר של החיל.
בשנת 2015 מונה לראש סוכנות הביון הצבאית של ארצות הברית, שירת בתפקיד עד אוקטובר 2017. בינואר 2018 מונה לסגן מפקד לענייני תמיכה של פיקוד הסייבר של ארצות הברית.
שאג-ריש

שאג-ריש היא מצודת סלע אדומית עם ממצאים מתקופת הברזל, בדרום ירדן כ-5 קילומטר דרום-דרום-מערב מהכפר דנא, בשמורת הביוספרה דנה.
ביוני 1937 ביקר במקום נלסון גליק שתיאר אותו כפחות נגיש ממצודת סלע, עם שביל צר ותלול שמוביל למרגלותיו. גליק מצא למרגלות מצודת שאג-ריש, שאריות של בסיס חומה מאבני אבן חול מסותתות, וגלי אבנים הנחזים כקברים. הוא זיהה במקום חרסים ביזנטיים מתחילת המאה הרביעית לספירה ולא מצא חרסים נבטיים. עם זאת, הוא העריך שהאתר היה נבטי במקור. בעליה למצודה מצא חמש מערות קבורה ומה שנדמה כנישות לאל דישרה הנבטי. על המצודה מצא גליק מתקני מים משוכללים שהכילו אלפי ליטרים של מים למשך חודשים ארוכים. עם זאת, מסקנתו של גליק הייתה שהמצודה שימשה בעיקר לקבורה ורק באופן משני שימשה למגורים.
בביקור בקיץ 1998 מצאו חיים בן דוד וגלעד פלאי 17 בורות ומתקני מים, מספר מערות ושרידי ביצורים. הם זיהו את כל החרסים במקום כבני תקופת הברזל. גלעד פלאי העריך שהמקום שימש כמבצר לעת צרה ואוחסנו בו כמויות גדולות של מים ומזון לעת מצור.
חסידות וולברוז'

חסידות וולברוז' (או לוקעווע וולברוז') היא חסידות פולנית. אבי השושלת היה רבי ישכר דב מוולברוז' (פולנית:Wolbórz).

תולדות החסידות

רבי יששכר בעריש הכהן נולד בשנת תקס"ג לרבי משה. היה חתנו של הרב אברהם צבי מוולברוז'. היה תלמידם של רבי ישכר בר מרדושיץ, רבי חיים מאיר יחיאל ממוגלינצא, רבי אלעזר מקוז'ניץ ורבי חיים וואלברום תלמידו של החוזה מלובלין. משנת תרכ"ב החל לכהן ברבנות ובאדמו"רות בוולברוז'. היה צם משבת לשבת. נפטר בפיטרקוב בא' בחשוון תרל"ח. חיבר את הספר "עבודת יששכר" "אמרי נועם" ו"סדר הזמנים". 
לרבי יששכר בעריש היו חמשה בנים ובת ועוד בן ובת שנפטרו בינקותם. בין ילדיו היו רבי יעקב משה, ממלא מקומו בוולברוז', רבי עקיבא מאיר אדמו"ר בלוקווע (לוקובה, lokow) ורבי שלמה יצחק (תלמידם של רבי חיים מצאנז ורבי יצחק אייזיק מקומארנא) שעלה לארץ ישראל.
רבי יעקב משה פיזר את כל כספו לצדקה. גידל כנריות בביתו. נפטר בי"ד בכסלו תרע"ח. 
רבי עקיבא מאיר נולד בשנת תר"ג. חיבר ספר בשם "דברי העם" על תהילים. נפטר בא' בחשוון תרס"ט. בנו רבי נחמיה מנחם הוציא ספר בשם "אהל יששכר" על סבו.

הדור השלישי

בנו של רבי יעקב משה, רבי אלעזר מאיר, מילא את מקום אביו. בשנת תרפ"ד עבר לזדונסקה-וולה. היה פרוש מענייני העולם הזה. נפטר בד' באייר תרפ"ט. חתנו של רבי יעקב משה, רבי חיים ברוך בן הרב בצלאל דמבינסקי (חתן רבי יחיאל מאלכסנדר) כיהן לאחר פטירת חמיו בוולברוז' ואחר כך בטושין שם כיהן גם ברבנות (את מקומו ברבנות וולברוז' ירש בנו רבי יחיאל שמחה). נפטר לפני השואה.
בן נוסף היה רבי צמח דוד ראב"ד וולברוז', שהיה רב בבלאכטוב והיה חבר תנועת ה"מזרחי". נפטר בי"ד בניסן תרצ"ח.
בנו של רבי עקיבא מאיר, רבי יאיר אלימלך, מילא את מקום אביו בלוקווע. רוב משפחתו נרצחה בשואה, מלבד בניו הרב יעקב דב ורבי צבי.

הדור הרביעי

בנו של רבי אלעזר מאיר, רבי ירחמיאל שלום מילא את מקום אביו בזדונסקה-וולה. בזמן השואה העובר לגטו לודז' שם נרצח באלול תש"ב.

החסידות לאחר השואה

רבי צבי, בנו של רבי יאיר אלימלך ניצל מהשואה והתגורר בברזיל. בשנת תשמ"ה עלה לישראל ופתח בית כנסת לוקווע וולברוז' בבני ברק. נפטר בד' בסיוון תשס"א. בנו רבי שמואל ממלא את מקומו על אף היותו חרדי ליטאי. הרב שמואל משמש היום כר"מ בישיבה התיכונית קריית הרצוג בני ברק (המכונה ישל"צ), ובעיקר מלמד בכיתות ח. 
לרבי שלמה יצחק (בנו של רבי יששכר דב) היה בן בשם רבי אהרן בצלאל שעלה גם הוא לישראל. בנו רבי נתנאל חיים התגורר בירושלים ונהרג בשמחת תורה תש"ט מפגיעת אבן שנזרקה לתוך בית המדרש "קהל יראים" (משכנות הרועים). בניו הם רבי יצחק האדמו"ר מוולברוז'-קראקא בארצות הברית והרב אברהם יעקב ראש כולל וולברוז' בירושלים. נכדו (בן בנו הרב אהרן) הוא הרב נתנאל חיים מירושלים  האדמו"ר מוולברוז'.
הגליל און-ליין

הגליל און-ליין (בגרמנית: haGalil onLine) הוא כתב עת מקוון בשפה הגרמנית, העוסק בסוגיות הקשורות לישראל וליהדות גרמניה. הגליל נחשב כעיתון הנקרא ביותר מסוגו בגרמנית, עם מעל 380,000 מבקרים חודשיים (אוגוסט 2009).

היסטוריה

העיתון נוסד בשנת 1995 על ידי דוד גל, ומוצא לאור מאז ועד היום על-ידו ועל ידי אווה ארליך, שניהם יהודים-גרמנים תושבי מינכן. לעיתון משרדים במינכן ובתל אביב. לפי דברי עורך העיתון בריאיון שנערך עמו ב-2001, מטרות העיתון הן להיאבק באנטישמיות ובנאו-נאציזם על גבי רשת האינטרנט, וכן לספק מידע הקשור ליהדות, ליהודים ולישראל. המוטו של העיתון הוא לפרסם מספר רב של כתבות אותנטיות בנושאים אלה, כדי לדחוק את מאמרי השנאה לישראל וליהדות ממנועי החיפוש.
הגליל און-ליין מציג מאמרים וכתבות קצרות יותר בסוגיות מגוונות הקשורות לחיים היהודיים, היסטוריה יהודית, תרבות ודת. נושאים מרכזיים נוספים הם ישראל והסכסוך הישראלי-ערבי, וכן האנטישמיות המודרנית בארצות הדוברות גרמנית. היהדות מוצגת על-כל זרמיה, וכן ניתנת במה לכל הדעות בארץ, החל בציונות המסורתית ועד לקבוצות אופוזיציה שונות. חלק מהמאמרים מתורגם לגרמנית מכלי תקשורת אחרים באנגלית ובעברית.
בפברואר 2006 סבל העיתון מהתקפת האקרים שבאה כנראה כתגובה לפרסום מחדש של קריקטורות מוחמד בעיתון, לאחר פרסומן הראשוני בעיתון דני. עורך העיתון הצהיר כי בשום אופן אינו מתנגד לאסלאם ובאופן אישי מוצא את הקריקטורות סרות טעם, אולם פרסם אותן בתגובה לתגובות האלימות והתפרעויות המוסלמים באירופה. העיתון נתמך כספית בעבר בעיקר על ידי משרדי ממשלה שונים של ממשלת גרמניה. כיום נתמך כספית מתרומות ופרסומות.
איתן פרידלנדר

ביוגרפיה

פרידלנדר גדל בבת ים לאמא מורה לפסנתר ולמשפחה של אנשי ים.

שייט במפרשית מדגם 420

בשנת 1972 זכה פרידלנדר במדליית זהב ביחד עם שמשון ברוקמן, באליפות העולם לנוער עד גיל 16 שנערכה בטרוומונדה שבמערב גרמניה. שנתיים לאחר מכן, באליפות העולם לנוער עד גיל 19 שנערכה בפאלמוס שבספרד בנובמבר 1974 הוא זכה במדליית ארד ביחד עם ברוקמן, אחרי האחים אסטלה מספרד (זהב) וצוות מארצות הברית (כסף). שנה לאחר מכן, באליפות העולם לנוער שנערכה בלארגס שבסקוטלנד באוגוסט 1975 הצמד סיים במקום חמישי.
באליפות אירופה בשיט לבוגרים שנערכה באוגוסט 1976 זכה פרידלנדר ביחד עם ברוקמן במדליית זהב לאחר שהקדימו שני צוותים מצרפת, הייתה זו הפעם הראשונה ששייטים מישראל השתתפו באליפות זו.

אלוף עולם

עקב החרם המערבי שהובילה ארצות הברית במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן, החמיץ פרידלנדר את אולימפיאדת מוסקבה (1980) ולכן חזר להתחרות במפרשית מדגם 420. באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 420 שנערכה בקוויברון שבצרפת באוגוסט 1980 הוא זכה במדליית זהב עם שותפו ברוקמן לפני שני צוותים מצרפת.

שייט במפרשית מדגם 470

באליפות אירופה בשייט מפרשיות מדגם 470 שנערכה באוסטריה ביוני 1977 זכה פרידלנדר ביחד עם ברוקמן במדליית ארד בשייט מפרשיות מדגם 470 אחרי צוותים מברית המועצות (זהב) ומזרח גרמניה (כסף). שנה לאחר מכן, באליפות אירופה בשייט מפרשיות מדגם 470 שנערכה בקסקאיז שבפורטוגל ביולי 1978 הוא זכה ביחד עם ברוקמן במדליית כסף, אחרי צוות מברית המועצות ולפני צוות מפולין.

אלוף אירופה

באליפות אירופה בשיט מפרשיות מדגם 470 שנערכה בספרד ביולי 1979 זכה פרידלנדר ביחד עם ברוקמן במדליית זהב, לראשונה בתולדות המדינה, לפני צוות ממערב גרמניה (כסף) וצוות מפולין (ארד).

מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם בשיט מפשיות מדגם 470 שנערכה בוויימות' שבבריטניה בשנת 1983 זכה פרידלנדר ביחד עם ברוקמן במדליית ארד, אחרי צוות מניו זילנד (זהב) וצוות ממערב גרמניה (כסף).

אולימפיאדה

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים פרידלנדר במקום שמיני עם שותפו ברוקמן בשיט מפרשיות מדגם 470. במהלך התחרות, סיים הצמד הישראלי במקום שני, בשיוט השישי והלפני אחרון ורביעי בשיוט החמישי.
לאחר שפרש מספורט תחרותית, אימן פרידלנדר את ענת פבריקנט ושני קדמי לאולימפיאדת אטלנטה (1996) ואת האחים שנטל. עד לזכייה של גל פרידמן באולימפיאדת אתונה (2004) היה המנהל המקצועי של איגוד השיט בישראל.
כיום, פרידלנדר בעל חברה לציוד ימי.
הטוון

שמה של העיר

פירוש השם "הטוון" בהונגרית הוא "שישים". האגדה האורבנית מספרת ששם זה ניתן לעיר כי היא שוכנת כ-60 קילומטרים מבירת הונגריה בודפשט. אולם נראה שאגדה זו איננה נכונה, שכן השם "הטוון" כבר הוזכר במקורות מימי הביניים, ואילו הונגריה החלה להשתמש ביחידות המטר רק משנת 1876. כמו כן, המרחק בפועל בין בודפשט לבין העיר הוא קרוב ל-55 קילומטרים.

בשואה

בינואר 1941, במפקד האוכלוסין הארצי האחרון שנעשה בהונגריה לפני הכיבוש הנאצי, נמנו בהטוון 541 תושבים יהודים. שיעורם היה כ-3% מכלל אוכלוסיית הטוון. רוב יהודי הטוון היו סוחרים ובעלי מלאכה.
עוד לפני כן, בימי הטרור הלבן ההונגרי נרצח אחד מיהודי העיר.
בשנת 1942 גייסה הונגריה גברים יהודים רבים לשירות עבודת כפייה במסגרת הצבא ההונגרי. רובם הוצבו בחזית המזרחית, באוקראינה.
ב-19 במרץ 1944, כבשה גרמניה הנאצית את הונגריה. במפקד האוכלוסין שביצעה גרמניה באפריל 1944, מנתה הטוון 450 יהודים. עוד לפני הכיבוש הגרמני, ביולי 1942 החלו לצאת צווים מטעם רשויות הונגריה המגבילים את תנועת היהודים ואת זכויותיהם. מנגנון הצווים המגבילים המשיך גם עם הכיבוש הגרמני. ב-6 במאי 1944 פורסם צו הקורא לרכז את כל יהודי מחוז הווש בגטאות. באמצע חודש זה הוקם גטו בהטוון. יהודי העיר נדרשו לעבור לגטו בשכונת לילי-טלפ שבעיר, ויהודי האזור שוכנו בבית חרושת לשעבר לרעפים.
ב-23 במאי 1944 ביצעו שלטונות הונגריה חיפוש בכל בתי הגטו, ויצאה הודעה שכל תושביו חייבים להתאסף למחרת בבוקר במקומות שנקבעו מראש ולהתכונן לפינוי. ב-27 במאי 1944 בבוקר החלו הפינויים בפועל של שני הגטאות שבהטוון, ויושביהם הועברו לבית חרושת מקומי לסוכר ושוכנו בשני מבני עץ ריקים שנועדו לאחסון סוכר. לכל אדם הוקצה לשינה מקום ברוחב שבעים עד שמונים סנטימטרים. בתחילה לא הייתה במקום צנרת, ורק לאחר זמן מה התקינו עובדי בית החרושת צנרת למים ולשירותים ארעיים. עד מהרה התרוקן המטבח הציבורי ממצרכים, ובמרכז השילוח השתרר רעב.
3,800 יהודים הוחזקו במרכז שילוח זה עד שגורשו לאושוויץ ב-12 ביוני 1944.
טנסי ויליאמס

חייו

ויליאמס נולד ב-1911 במיסיסיפי ארצות הברית. אמו בת לכומר, אישה נמרצת קיבלה חינוך פוריטני והשתייכה לאריסטוקרטיה הדרומית.
אביו היה גבר קשוח, תוקפני ואלים. תומאס חי בבית שהיה בו מתח תמידי, ואחותו רוז שהייתה רגישה, חלשה, ומסוגרת אושפזה במוסד לחולי נפש. 
בשינויים מסוימים, הרבה מאורעות וחוויות בחייו של המחבר משתקפים במחזותיו. סיפורו הראשון התפרסם כשמלאו לו 17, והמחזה הראשון שלו ("Cairo, Shanghai, Bombay") התפרסם והופק כשהיה בן 28. בשנת 1938 סיים את לימודיו באוניברסיטת איווה וזכה בפרס על המחזה "אמריקן בלוז".
לאחר שהתנסה בקשרים רומנטיים הטרוסקסואלים, לבסוף קיבל את היותו הומוסקסואל, ואף היה בקשר עם מספר גברים בתחום האומנות והבידור כמו קיפ קיירמן ופנצ'ו רודריגז.
ב-1983 מת בגיל 72, בעת שהותו במלון בניו יורק, לאחר שנחנק משאיפת פקק של בקבוק ספריי לאף באמצע הלילה. חקירה נוספת מצביע על כך שהשימוש בסמים ואלכוהול אולי תרמו למותו על ידי דיכוי רפלקס ההקאה שלו. תרופות מרשם, כולל כדורי שינה, נמצאו בחדר. יש אנשים שהטילו ספק בגרסה הרשמית למותו של ויליאמס. בלש זיהוי פלילי והמומחה מייקל באדן סקרו את התיקים הרפואיים בהקשר למותו של ויליאמס וציינו כי התוצאות הראו שוויליאמס מת ממנת יתר של סמים ואלכוהול, ולא ממחנק.

יצירתו

יצירתו של ויליאמס מתארת ארכיטיפים אוטוביוגרפיים למחצה, כמו: אם מבוגרת ושתלטנית, שדמותה מבוססת על אימו של ויליאמס, אדווינה; בת נכה, שדמותה מבוססת על אחותו האהובה, רוז, שאושפזה רוב חייה במוסד לחולי נפש; ובן מרדן בעל נטיות אומנותיות, בדידות, כאב אישי ורמזים להומוסקסואליות המייצגים את ויליאמס עצמו. ברבים ממחזותיו באים לידי ביטוי מיניות חבויה הפורצת אל פני השטח, אלמנטים של אלימות ומגוון דמויות הסובלות מבדידות ומחרדות עמוקות המתקשות למצוא את מקומן במערך החברתי הסובב אותן.
יצירתו המוקדמת משלבת יסודות מטפוריים, כגון ביבר של זכוכית, באר מים, חשמלית ששמה תשוקה, תמונה הגדולה מהחיים וכדומה, עם אלמנטים ריאליסטיים המהדהדים את מציאות החיים בשנות החמישים. דמויותיו של ויליאמס נושאות אלמנטים ריאליסטיים המשולבים בארכיטיפיות-סימבוליות.
ויליאמס זכה בפרס פוליצר לדרמה על מחזותיו "חשמלית ושמה תשוקה" ו"חתולה על גג פח לוהט". אף על פי שבראשית דרכו היה תסריטאי צעיר ובלתי מצליח בהוליווד, זכה להצלחה מזהירה עם המחזה השני שהעלה על במה, "ביבר הזכוכית" (1944). רבים ממחזותיו המוקדמים עובדו לסרטים, ביניהם "ביבר הזכוכית" (גם בהפקה מאוחרת יותר של פול ניומן), "חשמלית ושמה תשוקה" (בבימוי של איליה קאזאן ובהשתתפות מרלון ברנדו), "חתולה על גג פח לוהט" (עם אליזבת טיילור), "ליל האיגואנה" ועוד.
לעומת מחזותיו המוקדמים, שכולם מלבד קמינו ריאל (1953) נחלו הצלחה גדולה הן בקופה והן בקרב המבקרים, מחזותיו המאוחרים של ויליאמס, החל מ"רכבת החלב אינה עוצרת כאן עוד" (1963), נחלו כישלון חרוץ, והוצגו בתיאטראות שוליים מחוץ לברודוויי. מחזות אלו, שנכתבו בסגנון האבסורד, מהווים ניגוד ללשון הפואטית שאפיינה את מחזותיו המוקדמים של ויליאמס.  זמן קצר לפני מותו פרסם את האוטוביוגרפיה שלו -"זכרונות", שכללה גילויים שערורייתיים על חיי המין שלו, בצד קובלנותיו על התעלמות התיאטרון הרציני ממחזותיו.
קרל לנדשטיינר

קורות חיים

לנדשטיינר נולד בשנת 1868 בווינה שבאוסטריה ללאופולד לנדשטיינר (1875-1818) ופאני לבית הס. אביו היה דוקטור למשפטים ונודע כעיתונאי ועורך ראשי של העיתון "די פרסה". האב נפטר כאשר קרל היה בן שש ואמו גידלה אותו לבדה. על כך העריץ אותה עד יום מותו. 
בשנת 1890, בגיל 22, המיר לנדשטיינר את דתו לנצרות הרומית-קתולית, הדת ששלטה באימפריה. עוד בהיותו סטודנט פרסם לנדשטיינר מאמר על השפעת סוגי התזונה על הרכב הדם.
בשנת 1891 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת וינה. במשך חמש שנים לאחר תום לימודיו התמחה בכימיה ובביוכימיה במעבדות שונות באירופה. בשנת 1909 יחד עם קונסטנטין לוואדיטי ועם ארווין פופר הראה שניתן להעביר את מחלת שיתוק ילדים לקופים ושהמחלה נגרמת על ידי נגיף. 
בשנת 1911 התמנה לפרופסור לאנטומיה פתולוגית באוניברסיטת וינה. בשנת 1916 התחתן עם הלן וולסטו ונולד להם בן אחד. לאחר מלחמת העולם הראשונה עזב את מולדתו ועבר להולנד. בשנת 1922 הצטרף לסגל מכון רוקפלר למחקר רפואי בניו יורק ונשאר שם במשך שארית חייו. בשנת 1939 פרש לגמלאות, אך המשיך לעבוד במעבדתו. 
לנדשטיינר נפטר מהתקף לב בעת שעבד במעבדה.
לנדשטיינר פרסם מאמרים רבים ופורצי דרך בתחום האנטומיה הפתולוגית, תורת החיסון והיסטולוגיה. אולם זכור בעיקר כמי שקבע את שיטת סיווג הדם. על עבודתו בתחום זה הוענק לו פרס נובל לרפואה.
דויד אלאבה

קריירת מועדונים

אלאבה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אספרן, ובגיל 10 עבר למחלקת הנוער של אוסטריה וינה. בעונת 2007/2008 רשם 5 הופעות בקבוצת המילואים של המועדון, ובאפריל 2008 נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת במשחק ליגה כאשר הוא עוד לא בן 16. בקיץ 2008 עבר למחלקת הנוער של באיירן מינכן. באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים. ב-29 באוגוסט 2009 הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה. ב-10 בפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה במסגרת הגביע הגרמני נגד גרויטר פירט ובגיל 17 שנים 7 חודשים ו-8 ימים הפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות המועדון שרושם דקות משחק במסגרת תחרותית. אלאבה עלה מהספסל בדקה ה-59 ולאחר דקה בישל את השער השלישי לפרנק ריברי. המשחק נגמר בניצחון 2-6 לטובת באיירן. ב-9 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית נגד פיורנטינה במסגרת ליגת האלופות.
בינואר 2011 הושאל להופנהיים עד לסיום העונה. בהמשך החודש, הוא הבקיע את שערו הראשון בליגה הגרמנית בתיקו 2-2 של הופנהיים עם פ.צ. סנט פאולי. בתחילת עונת 2011/2012 חזר אלאבה לבאיירן והפך לשחקן קבוע בהרכב הראשון. ב-23 באוקטובר 2011, אלאבה הבקיע את שער הליגה הראשון שלו במדי באיירן בהפסד 2-1 נגד האנובר 96. ב-25 באפריל 2012 הוא שיחק במשחק השני של חצי גמר ליגת האלופות מול ריאל מדריד, וכבש לזכות באיירן את הפנדל הראשון בדו-קרב בעיטות העונשין. באותו משחק הוא ספג כרטיס צהוב שמנע ממנו לשחק בגמר . ב-2 באפריל 2013, אלאבה הבקיע אחרי 25 שניות את השער הראשון של באיירן בניצחון 0-2 על יובנטוס, השער השביעי המהיר ביותר בהיסטוריה של ליגת האלופות. בסיום עונת 2012/2013 זכה עם המועדון בטרבל. ב-2 בדצמבר 2013 אלאבה האריך את חוזהו עד 2018.

קריירה בינלאומית

בצעירותו אלאבה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אוסטריה. בחודש אוקטובר 2009, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק במדי הנבחרת הבוגרת. ב-16 באוקטובר 2012 אלאבה הבקיע את שער הבכורה שלו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 בניצחון 0-4 נגד קזחסטן. במהלך הקמפיין הוא כבש חמישה שערים נוספים וסיים ככובש המצטיין של אוסטריה. אלאבה הנהיג את נבחרת אוסטריה במוקדמות יורו 2016, הבקיע מספר שערים חשובים, ונבחרתו סיימה במקום הראשון בבית, כשהיא שומטת שתי נקודות בלבד לאורך כל המוקדמות. עם זאת, לאלאבה ולנבחרת אוסטריה הייתה הופעה חלשה במיוחד ביורו 2016 עצמו, כאשר הנבחרת צברה נקודה אחת בלבד והודחה בשלב הבתים.

חיים אישיים

אלאבה נולד בווינה ויש לו אחות נוספת. אמו היגרה לאוסטריה מהפיליפינים ואביו מניגריה.
ליגת העל הבלארוסית בכדורגל

היסטוריה

הליגה הבלארוסית אורגנה בשנת 1992 כשהמשתתפות הראשונות היו דינמו מינסק, הקבוצה היחידה שייצגה את בלארוס בליגת העל הסובייטית בכדורגל ועוד חמישה מועדונים בלארוסים שהתמודדו עד אז בליגות הנמוכות בברית המועצות ועשרה קבוצות נוספות שהתמודדו באליפות בלארוס הסובייטית בכדורגל, שהיוותה חלק ממערך הליגות הטריטוריאליות של הליגה הסובייטית השנייה.
עם היווצרות הליגה הוחלט שהליגה תעבור לשחק בפורמט אירופי ועל כן עונת הבכורה היתה קצרה, כאשר 16 הקבוצות שיחקו ביניהן עד לאמצע הקיץ, בעקבות המהלך הוחלט כי אף קבוצה לא תרד ליגה בסיכום העונה ורק קבוצה אחת תורשה להעפיל מליגת המשנה הבלארוסית, כך עונת 1992/1993 נפתחה עם 17 קבוצות, אך עונה לאחר מכן הליגה קוצצה שוב ל-16 קבוצות.
בעונת 1995 הוחלט כי הפורמט האירופי אינו מתאים לבלארוס בשל תנאי מזג האוויר הקשים, כך החל מעונת 1996 הליגה משוחקת רק בחודשי הקיץ, האביב והסתיו, החל ממרץ ועד נובמבר.
לאורך השנים מספר המשתתפות השתנה מספר פעמים: ב-2001 השתתפו 14 קבוצות בלבד, אך מספר זה הוגדל בעונת 2003. ב-2005 שתי קבוצות מלא השתתפו בליגה והמספר ירד ל-14 קבוצות, אך הורחב חזרה בעונת 2008. ב-2009 הליגה שוב כללה 14 קבוצות בלבד וב-2010 מספר הקבוצות ירד אף ל-12 ובעונת 2012 השתתפו 11 קבוצות בלבד, לאחר שפרטיזן מינסק לא נרשמה לעונה.
בשנותיה הראשונות נשלטה הליגה על ידי דינמו מינסק שזכתה בחמשת האליפויות הראשונות ברצץ (בשנים 1992, 1993, 1994, 1995), אך בעשור הבא, שבעה קבוצות שונות זכו באליפות בלארוס: סלאביה מוזיר (1996, 2000), דינמו מינסק (1997, 2004), דניפר מוהילב (1998), באטה בוריסוב (1999, 2002), בלשינה בוברויסק (2001), הומל (2003) ושחטיור סליהורסק (2005). מאז 2006 באטה בוריסוב שולטת בליגה וזכתה ב-15 אליפויות רצופות בשנים 2006–2018) והייתה הקבוצה הבלארוסית הראשונה בהיסטוריה להעפיל לשלב הבתים בליגת האלופות (בעונת 2008) ובליגה האירופית (בעונת 2009), הישג שהיא הגיעה אליו מספר פעמים בשנים הבאות.
רצח ראובן שמרלינג

הפיגוע

את הכוונה לבצע פיגוע דקירה נגד יהודים יזם יוסף כמיל, שהציע למוחמד אבו אלרוב לבצע איתו פיגוע. תחילה סירב האחרון לכך, והשניים החלו לעבוד באופן לא-חוקי במחסן פחמים בכפר קאסם, בניהולו של ראובן שמרלינג. בהמשך החליטו השניים לרצוח ממניע לאומני את אחד היהודים שעבדו במקום. השניים רכשו סכין לחיתוך בשר והחביאו אותה בחדר בו ישנו. השניים כעסו על שמרלינג והחליטו שנגדו יכוונו את הפיגוע.
ב-4 באוקטובר 2017 הגיע שמרלינג למחסן, נזף בכמיל ובאבו אלרוב והטיל עליהם עבודה. לאחר שביצע כמיל את העבודה, סיכמו השניים שאבו אלרוב יסיח את דעתו של שמרלינג ויוביל אותו אל החדר, בזמן שכמיל ידקור אותו למוות. בהמשך תיאמו עם אדם שלישי שיגיע לאסוף אותם כדי שיוכלו להימלט.
אלרוב הוביל את שמרלינג לחדר, ושניהם רצחו אותו באמצעות הסכין שרכשו, מאוורר ומכוש. לאחר מכן נמלטו המחבלים.

חקירת הפיגוע

שמרלינג נמצא על ידי בנו המתגורר באלקנה שהגיע למחסנו של אביו בכפר קאסם ומצא אותו דקור בכל חלקי גופו וללא רוח חיים. בתחילת החקירה בחנה המשטרה אם שמרלינג נרצח על ידי מחבלים ממניע לאומני, או שעובדים אותם העסיק בשל ויכוח על רקע סכסוך כספי. משפחתו של שמרלינג טענה כי אין להם ספק שמדובר ברצח ממניע לאומני.
ב-8 באוקטובר הותר לפרסום כי השב"כ עצר שני פלסטינים מקבטיה וכי הרקע לרצח לאומני, כלומר מדובר בפיגוע טרור. ב-29 באוקטובר פורסמו פרטי הפיגוע כפי שפוענחו על ידי שירות הביטחון הכללי, שעצר בשיתוף עם הימ"מ את המחבלים. 
ב-17 ביולי 2018 דן בית המשפט את שני המחבלים למאסר עולם.

תגובות

סמוך לרצח וטרם נתבררו מניעיו, כתב ראש הממשלה בנימין נתניהו בחשבון הפייסבוק שלו: "אנחנו נעשה הכל כדי להביא לדין את מי שביצע את הרצח המזעזע הזה".
לאחר הרצח התייחס עאדל בדיר ראש עיריית כפר קאסם לחקירה ואמר: "החקירה בראשיתה, ואנו ממתינים כמו כולם לתוצאותיה, אם כי נראה שמדובר בסכסוך כספי שיכול לקרות בכל מקום, ועל פניו החשודים אינם תושבי המקום. אנחנו מקווים שהמשטרה תסיים את החקירה כמה שיותר מהר כדי למצות את הדין עם הפושעים". בהמשך אמר כי "כל איש עסקים שנכנס לכפר קאסם הופך להיות חלק ממנה ולכן הרצח המתועב הזה הוא אבידה גדולה עבורנו".
חבר הכנסת מטעם מרצ, עיסווי פריג', תושב כפר קאסם, אמר כי: "מי שמכפיש את תושבי כפר קאסם הם עכברים שיוצאים מן החורים ומחכים להזדמנות כדי להכפיש. כל רצח באשר הוא ראוי לגינוי ואנחנו מגנים ודוחים אותו, לא משנה אם הוא בכפר קאסם או בכל מקום אחר. ראש העיר והתושבים בכפר קאסם מתייחסים בחומרה למקרה האחרון שהיה אתמול. אנחנו מוקיעים ומגנים את הרצח".
רושל מאס

רושל מאס (באנגלית: Rochelle Mass) היא סופרת, מתרגמת ומשוררת ישראלית הכותבת בשפה האנגלית.
נולדה בוויניפג שבקנדה וגדלה בוונקובר. בשנת 1973 עלתה לישראל עם בעלה ושתי בנותיה והתגוררה במשך 25 שנים בקיבוץ בית השיטה. למדה חינוך בקנדה וספרות ובלשנות באוניברסיטת חיפה, וכן פירסמה שלושה קובצי שירה. כיום היא משמשת כעורכת כתב העת Kibbutz Trends.
כתביה פורסמו בבמות שונות, בהן London Magazine, Women's Studies Quarterly, The Jerusalem Review, The Tel Aviv Review, ARC, Canadian Literature, Midstream, Taproot Literary Review, Kimera, Ariga, Gaspareau Review, Ygradsil. הייתה מועמדת פעמיים בעבור פרס Pushcart Prize. זכתה בתחרות Reuben Rose, פעם במקום שני ובשנת 2008 במקום ראשון.
פורט ויין

היסטוריה

הראשונים שהתיישבו במקום היו בני שבט המיאמי הילידי. באמצע המאה ה-17 הם הקימו במקום בו נמצאת כיום פורט ויין את קקיונגה, שהייתה בירתם.
בשנות ה-80 של המאה ה-17 הגיעו למקום סוחרים צרפתים שהקימו תחנת מסחר ליד קקיונגה, בגלל המיקום האסטרטגי שלה בין הימות הגדולות ונהר מיסיסיפי. ב-1697 הם בנו במקום את מבצר מיאמי, כחלק משורת ביצורים בין קוויבק וסנט לואיס.
לאחר הפסדה של צרפת במלחמת הצרפתים והאינדיאנים בחצי השני של המאה ה-18 האזור הועבר לשליטת בריטניה. ב-1763, לאחר המלחמה, מספר קבוצות ילידים באזור מרדו בשלטון הבריטי והשתלטו מחדש על מבצר מיאמי. האזור נשאר בשליטתם גם לאחר היווצרותה של ארצות הברית.
ב-1790 נשיא ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון הורה לצבא ארצות הברית להשתלט ולאבטח את אינדיאנה. האמריקאים נלחמו נגד בני המיאמי בהנהגתו של הצ'יף צב קטן, אך הפסידו בשני קרבות. בקרב השלישי הצבא בהנהגתו של הגנרל אנתוני ויין הצליח לנצח את הילידים והחריב את קקיונגה. לאחר מכן האמריקאים ניסו להתחיל במסע ומתן עם בני המיאמי, אך לאחר שהאחרונים לא הסכימו הם הביסו אותם בקרב נוסף ב-20 באוגוסט 1794. ב-22 באוקטובר 1794 האמריקאים הקימו במקום את מבצר פורט ויין, כהוקרה לגנרל.
ב-1819, שלוש שנים לאחר שאינדיאנה הפכה למדינה, המבצר נסגר ולידו נוצרה התיישבות שקיבלה את שמו. ב-3 בינואר 1829 ההתיישבות קיבלה מעמד של עיירה וב-22 בפברואר 1840 העיירה קיבלה מעמד של עיר. העיר החדשה המשיכה לגדול ב-1854 עם סיום בנייתה של מסילת רכבת שקישרה בין פיטסבורג בפנסילבניה ושיקגו באילינוי ועברה בפורט ויין.
ב-1913 שלושת הנהרות בסביבת העיר עלו על גדותיהם והותירו 15,000 תושבים חסרי בית. באותה שנה נפתח גם כביש לינקולן שעבר בעיר והיה הכביש הראשון שקישר בין החוף המזרחי והחוף המערבי בארצות הברית.
העיר והמפעלים בה נפגעו קשות מהשפל הגדול שהחל ב-1929, אם כי הוא לא מנע את בניית גורד השחקים הראשון באינדיאנה, מגדל בנק לינקולן, שהוקם בפורט ויין ב-1930. הכלכלה בעיר התאוששה לחלוטין כמו ביתר ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.

כלכלה

מימיה הראשונים כלכלת העיר מבוססת על תעשייה ולמספר תאגידים גדולים בארצות הברית יש מפעלים בעיר. בין היתר מייצרים בעיר חלקים לכלי רכב וכן מוצרי חשמל ואלקטרוניקה. כמו כן יש בעיר תעשיית ביטחון גדולה.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת אינדיאנה-אוניברסיטת פרדו פורט ויין ואוניברסיטת סנט פרנסיס.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי פורט ויין, הנמצא במרחק של כ-13 קילומטרים דרום-מערבית לעיר. הנמל מציע טיסות למספר ערים מרכזיות באזור, כמו שיקגו. בנוסף מצפון לעיר נמצא שדה התעופה סמית', המשמש בעיקר לתעופה כללית.
בעיר עובר כביש בין-מדינתי 69, המקשר בין המדינות מישיגן וטקסס.
The Greatest (שיר של לנה דל ריי)

רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי לנה דל ריי וג'ק אנטונוף, בשונה מ-"Fuck It, I Love You", אשר נכתב על ידי דל ריי, אנטונוף, אנדרו וואט ולואי בל. בשיר יש שימוש בתופים, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית וכולי.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי ב-22 באוגוסט 2019, בשידור חי. הקליפ משלב בתוכו גם את הקליפ של "Fuck It, I Love You". בקליפ יש אזכור לקליפ של השיר "Ride".
נכון ל-27 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-5 מיליון צפיות.
סרט טלוויזיה

סרט טלוויזיה הוא סרט באורך מלא, אשר נוצר כדרמה טלוויזיונית בודדת (להבדיל מדרמה בהמשכים), ומופק על מנת להיות משודר בטלוויזיה.
סרטי הטלוויזיה מופקים על ידי אולפני טלוויזיה ואורכם בדרך כלל קרוב לשעה אחת. רוב סרטי הטלוויזיה מופקים בעלויות מינימליות, אך לעיתים גם מופקים בעלויות גבוהות מאוד והופכים אף לשוברי קופות. לעיתים רבות סרטי טלוויזיה מופקים בשיתוף פעולה בין חברות הפקה ממדינות שונות.

בישראל

התחום בישראל התפתח בעיקר בשל תמיכתה של רשות השידור בו. מיום היווסדה ועד העשור הראשון של המאה ה-21 נהגה הרשות להזמין את טובי התסריטאים לחבר תסריטים לדרמות מסוגה עילית שתשודרנה בערוץ 1. מאות אנשי קולנוע התמקצעו בתעשיית ה"דרמות בהזמנה", חלקם הפכו לבמאי קולנוע מפורסמים, כגון ג'אד נאמן, וחלקם המשיכו לעבוד ברשות השידור. סרטי הטלוויזיה המפורסמים בישראל הם: "לחם" ו"אינדיאני בשמש" של רם לוי, "יוסי וג'אגר" של איתן פוקס, "מבצע סבתא" של דרור שאול ו"הללויה" של דני סירקין.