פרדיננד פון צפלין

משפחתו

צפלין היה צאצא למשפחת אצולה ששורשיה במאה ה-15 בפומרניה. עיר מוצאם של בני המשפחה היא צפלין, קהילה קטנה הסמוכה לעיר בואצוו.
צפלין היה בנו של שר בממשלת וירטמברג, הופמרשל פרידריך ג'רום וילהלם קרל גרף פון צפלין (1807–1886) ואשתו אמלי פרנסואז פאולין (נולדה בשם מרסייר ד'הוגו) (1816–1852). צפלין גדל עם אחותו ואחיו באחוזת גירסברג ליד העיר קונסטנץ, בה רכש את השכלתו בעזרת מורים פרטיים. הוא חי בה עד יום מותו.
ב-7 באוגוסט 1869 נישא בברלין לאיזבלה פריין פון וולף מבית האצולה אלט-שווננבורג (ממשלת ליבוניה). נולדה להם בת, הלן (אלה) פון צפלין (1879–1967) אשר נישאה בשנת 1909 לאלכסנדר גרף פון ברנדנשטיין-צפלין (1881–1949).
אחיינו של צפלין, הברון מקס פון גממינגן, התנדב בתחילת מלחמת העולם הראשונה אף על פי שעבר את גיל הגיוס, כדי לשמש כקצין צוות כללי הממונה על ספינת האוויר LZ 12 סכסן.
הגנרל הנאצי הרמן גרינג היה צאצא של משפחת צפלין.

קריירה צבאית

בשנת 1853 התקבל הרוזן צפלין ללימודים במכון הטכנולוגי של שטוטגרט, ובשנת 1855 הפך לצוער בבית הספר הצבאי בלודביקסבורג, בה החל את הקריירה כקצין צבאי בצבא וירטמברג. בשנת 1858 הועלה לדרגת לוטננט, ושוחרר זמנית ללימודי מדעים, הנדסה וכימיה בטיבינגן. לימודיו נקטעו בשנת 1859 עקב הצטרפותה של פרוסיה למלחמת אוסטריה-סרדיניה בה שימש כמהנדס צבאי בעיר אולם.
בשנת 1863 יצא צפלין לחופשה כדי לשמש כמשקיף עבור הכוחות הצפוניים של ארמיית הפוטומק במלחמת האזרחים האמריקנית מול קונפדרציית המדינות של אמריקה, ומאוחר יותר לקח חלק במשלחת עם רוסים ואינדיאנים למקורות נהר המיסיסיפי וביצע את טיסתו הראשונה בכדור הפורח הצבאי של ג'ון שטיינר.
בשנת 1865 מונה כשליש צבאי של צ'ארלס הראשון מלך וירטמברג וכקצין במלחמת שבעת השבועות של 1866 וזכה בצלב אבירות של מסדר השירות המכובד של וירטמברג. לחימתו במלחמת צרפת-פרוסיה בשנים 1870–1871 הפכה אותו למפורסם בגרמניה.
משנת 1882 ועד 1885 צפלין פיקד על חיל הפרשים ה-19 באולם, ולאחר מכן שימש כציר של וירטמברג בברלין.
בשנת 1890 פורסמה עליו ביקורת כמפקד, אשר הובילה לפרישתו מצבא וירטמברג, בדרגת גנרל לוטננט, הדרגה הגבוהה ביותר.

ספינות אוויר

הופעתו הבולטת הראשונה של צפלין בזירה הציבורית הייתה במחנה הכדורים הפורחים של פרופסור תאדאוס ס. לווי בעת "קרבות חצי האי" בווירג'יניה (הידועים בשם "המערכה הפנינסולרית") בשנת 1862, כחלק ממלחמת האזרחים האמריקאית. הגישה לכדורים הפורחים במחנה זה הוגבלה לגורמים צבאיים בלבד ולכן לווי לא יכול היה לספק את סקרנותו של צפלין. תחת זאת, הוא שלח אותו למחנה אחר לכדורים פורחים, שם היה ביכולתו של האוירונאוט הגרמני ג'ון שטיינר לסייע יותר לצפלין הצעיר. בשנות השבעים של המאה ה-19 שב צפלין לאמריקה כדי לפגוש את פרופסור לווי המנוסה וללמוד ממנו על טיסה בכדור פורח.
החל משנת 1880 עסק צפלין ברעיון של כדורים פורחים מונחים. כבר בשנת 1874 שירטט את המבנה הכללי, וכתב למלך וירטמברג על כך שגרמניה מפגרת אחר צרפת ורק ספינות אויר גדולות יהפכו ישימות לשימוש צבאי.
בשנת 1899 הוא החל לבנות את ספינת האוויר הקשיחה הראשונה שלו בפרידריכסהאפן (אשר הייתה מבוססת על עיצוב מוקדם יותר של דויד שוורץ), שבה טס שלוש פעמים מעל אגם קונסטנץ. טיסותיו הצליחו יותר ויותר ועוררו התלהבות ציבורית רבה, שאפשרה לו להמשיך בפיתוח כלי הטיס. הגרסה השנייה של ספינת האוויר מומנה כולה מכספי הציבור אשר נאספו ממכירת כרטיסי הגרלת לוטו. פריצת הדרך הכלכלית של המפעל באה רק לאחר שספינת האוויר צפלין LZ4 התרסקה ליד אכטרדינגן בשנת 1908. ההתרסקות עוררה את התעניינות הציבור בפיתוח ספינות האוויר. במבצע לגיוס כספים לאחר האירוע נאספו למעלה משישה מיליון מארקים גרמניים, ובכסף מומנה הקמתה של חברת "Luftschiffbau Zeppelin GmbH" ונוסדה "קרן צפלין".
באותה שנה רכש צבא גרמניה את ספינת הצפלין LZ3 ושינה את שמה ל-Z1. החל משנת 1909 נכנסו הצפלינים לשימוש גם בתעופה האזרחית. עד שנת 1914 הטיסה חברת DELAG הגרמנית כמעט 35,000 נוסעים בכ-1,500 טיסות ללא כל תקלה.
צפלין מת בשנת 1917, בטרם הסתיימה מלחמת העולם הראשונה. בתום המלחמה נסגר מפעל צפלין בהתאם לתנאי הסכם ורסאי, והחברה זכתה לתחייה מחודשת בהנהגת יורשו הוגו אקנר.
נושאת מטוסים גרמנית מתקופת מלחמת העולם השנייה (אשר בנייתה לא הושלמה), נקראה על שמו "גראף צפלין", וכך גם ספינות האוויר LZ-127 ו-LZ-130 שטסו בשמי ארץ ישראל בשנים 1929 ו-1931.