דב בהט

קורות חיים

הוריו של בהט, שלום וחנה פרלמן, עלו ממינסק שבבלרוסיה, בראשית שנות ה-20. אביו לקח חלק בהקמתו של קיבוץ תל יוסף, ומאוחר יותר היה ממקימי קריית חיים, שבה בנה במו ידיו את ביתם. במלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לחיפה בעקבות עבודתו של האב במועצת הפועלים בעיר, בה גם שימש מזכיר מועצת פועלי חיפה. דב, האמצעי בין שלושה אחים, למד בבית הספר העממי גאולה ובתיכון חוגים בחיפה. שירת בנח"ל, היה חבר בהכשרת הצופים י"א (החושלים) בקיבוץ נווה ים ואחר-כך בקיבוץ עין גב, היה מדריך שליח וריכז את שבט "משוטטי בכרמל". לאחר שחרורו מצה"ל היה חבר קיבוץ ראש הנקרה במשך שנה.
סיים תואר שני בגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1963, ודוקטורט באוניברסיטת מלבורן באוסטרליה (1967). בתום לימודיו עבד בקבוצת הזכוכית-קרמית ב"קורנינג עבודות זכוכית" , שבמדינת ניו יורק (1969-1966). לאחר שובו לישראל שימש כראש המחקר והפיתוח בנושאי זכוכית וקרמיקה בחברת ישפר"א, תל אביב, וכמרצה אורח בבית הספר (החדש) למדע שימושי באוניברסיטה העברית (1971-1969). בתקופה 1971–1973 עבד כחוקר בכיר במכון הישראלי לקרמיקה וסיליקטים, בטכניון. ב-1973 הצטרף לסגל המחלקה לגאולוגיה ומינרלוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בדרגת פרופסור חבר, ב-1981 התמנה לפרופסור מן המניין. שהה בשבתונים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, באוניברסיטת קולומביה (Lamont-Doherty Earth Observatory), במעבדה הלאומית לורנס ברקלי, באוניברסיטת קיוטו ביפן, באוניברסיטה לכרייה וטכנולוגיה בבייג'ינג ובאוניברסיטת טונג'י בשנגחאי. כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הטבע (1980-1976), כראש המחלקה לגאולוגיה ומינרלוגיה (1989-1988) וכרקטור אוניברסיטת בן-גוריון (1994-1990). מאז יציאתו לגמלאות בשנת 2004 ועד 2017 לימד בהתנדבות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והקדיש את רוב זמנו לכתיבת ספרי פרוזה ושירה.
עבודות המאסטר והדוקטורט של בהט היו בתחומי המינרלוגיה והפטרולוגיה. אלה הומרו בחקר הטכנולוגיה של הזכוכית-הקרמית (קורנינג עבודות זכוכית, ניו-יורק). במקביל לעבודה האקדמית, נמשכו לאורך תקופות שונות עיסוקים ב"שימושים-מדעיים", כולל פיתוחים טכנולוגיים לרפא"ל, ייעוץ בנושאי טכנולוגית זכוכית וחומרי גלם עבור "תמז", מפעל הבקבוקים בירוחם ושיפור תרכובת הגלזורה למוצר קרמי בעייתי עבור "מרחב" בבאר שבע. הניסיון המצטבר של בהט בניסויי התכונות המכניות של זכוכית, כולל הדרכת שני תלמידי תואר שני במחלקה לגאולוגיה ומינרלוגיה, החזיר אותו לחקר השבירה בגאולוגיה ולפתוח Tectonofractography - ענף חדש בגאולוגיה סטרוקטורלית המצרף שני מדעים, טקטוניקה ופרקטוגרפיה. בהקשר זה נכתבו שני ספרי מונוגרמה על שבירה בסלעים, קלסיפיקצית הסדקים (joints) של בהט מקובלת בספרות, בה גם מצוטטת עקומת Wiederhorn-Bahat.

לטקטונופרקטוגרפיה היו שמושים מגוונים, כולל, אמצעי עזר בחקר שקיעה והמסה של קרחונים באלפים שבשווייץ.

יחד עם פרופש אבינעם רבינוביץ' ודר' ולדימיר פריד עסק בהט בחקר רעידות אדמה בעזרת קרינה אלקטרומגנטית.

מחקר זה הביא לשני ממצאים. האחד, לא ניתן לחזות רעידות אדמה בשיטות הסייסמיות הקימות. השני, קיים פוטנציאל לחזות רעידות אדמה בשיטה אלקטרומגנטית מסוימת. באמצעות תרומתו של דר' היינס הורסט דייכמן, הקים בהט בשנת 1993, ביחד עם פרופ' יוסי חודרה חצור ודר' ולדימיר פריד את מעבדת הנגב למכניקת הסלע ע"ש רות והורסט דייכמן.
לאחר שפרש לגמלאות עסק בהט בכתיבת ספרות עברית, והתמקד בשלש סוגות: רומנים, שירים וסיפורים קצרים. חלק מהביקורות על עבודותיו בעברית, אשר נכתבו על ידי אנשי ספרות מופיע ב"קונטרס - מאמרים ושיחות, עיון ביצירותיו של דב בהט" (77 עמודים).

חייו האישיים

בהט היה נשוי לחנה, שנפטרה בשנת 2002, כיום הוא חי בעומר עם בת זוגו נלי. לבהט שלושה בנים.