google/wiki40b huggingface dataset:
חתולים גדולים

מיון והגדרות

הגדרה אחת של מונח זה כוללת חמישה מתוך חמשת המינים הנכללים בסוג פנתר (Panthera) בלבד: האריה, הנמר, נמר השלג, הטיגריס והיגואר. חברי סוג זה הם החתולים היחידים שביכולתם לשאוג, תכונה שלעיתים נחשבת למאפיין המבחין את החתולים הגדולים מיתר החתולים. כמו כן משייכים לקבוצה את בני הסוג נמר ערפילי (Neofelis): נמר ערפילי מצוי ונמר ערפילי בורנאי.
ניתן להבחין במספר מאפיינים משותפים למרבית החתולים הגדולים: מרביתם יחידאים, צדים מן המארב, ואצל מרבית המינים דו הצורתיות הזוויגית מתבטאת רק בגודל הגוף. בנוסף, רוב החתולים הגדולים נוהגים לטפס על עצים.
יכולתם של החתולים הגדולים האמיתיים לשאוג מקורה בבית קול ובעצם לשון (עצם היואידית) מוארכים המותאמים לכך במיוחד. כאשר אוויר עובר בבית הקול בדרכו לריאות, דפנות הסחוס רועדות ומפיקות קול. בית הקול של האריה הוא הארוך ביותר, מה שמקנה לשאגותיו צליל גס ועמוק. למרות שהיגואר נכלל בסוג פנתר, הוא נצפה שואג לעיתים רחוקות ובית הקול שלו מפותח במידה פחותה יחסית. לנמר השלג בית קול מפותח יחסית שכמעט ומסוגל להפיק שאגות, אולם באופן כללי היגואר הרבה יותר מפותח ממנו. החתוליים שאינם מסוגלים לשאוג הם בעלי יכולת לגרגר, בעוד שהחתולים השואגים חסרים את היכולת הזו.
הגדרה רחבה יותר למונח "חתולים גדולים" מכלילה גם את הברדלס ואת הפומה. חמשת החתולים הגדולים ביותר מבחינת ממדי הגוף, הם ארבעת מיני הפנתרים ללא נמר השלג והפומה. 
צאצאי החתולים הגדולים ה"אמיתיים" נקראים גורים, בעוד שצאצאי החתולים הגדולים הנכללים תחת ההגדרה הרחבה (ושאינם נכללים בהגדרה המצומצמת) נקראים לרוב חתלתולים.
למרות הבדלים בולטים בגודלם, מיני החתולים הגדולים דומים במבנה שלהם ובהתנהגותם. כולם טורפים יעילים. תפוצתם כוללת את אמריקה, אסיה, אפריקה ואירופה; לאוסטרליה ולאנטארקטיקה אין מיני חתולים אנדמיים.
האיום העיקרי הנוגע לחתולים הגדולים הוא הרס של בתי גידול וציד בלתי חוקי. בעבר חתולים אלו היו מאוימים גם על ידי סחר שנעשה בחיות אקזוטיות, אולם כיום הסחר העולמי מוסדר באמצעות אמנת וושינגטון (CITES).
צבי מוססקו

צבי מוססקו הוא אדריכל ומתכנן ערים, ששמו קשור במגוון פרויקטים, זכה בפרסים בתחרויות תכנון שונות, יועץ לגופים ציבוריים ופעיל בתחומים ציבוריים ומקצועיים.

קורות חייו

צבי מוססקו נולד בבוקרשט, רומניה ועלה ארצה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. בוגר הפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים בטכניון בחיפה בשנת 1969. בצבא שירת ביחידת בינוי של חיל האוויר. את אשתו נורית, המנהלת את משרדו, הכיר בכיתה א' ולה נישא ב-1968. 
בראשית דרכו המקצועית עבד במשרדי האדריכלים בן חורין ודן איתן. בשנת 1972 הקים משרד עצמאי, שבמסגרתו תוכננו מאות פרויקטים בתחומים מגוונים. כיום המשרד פועל באזור התעשייה בהרצליה.
החל משנות ה-90 עוסק מוססקו, במקביל לעבודתו כאדריכל, בפעילות ציבורית ענפה. בין היתר הוא יו"ר בוועדת האתיקה הממלכתית של המהנדסים והאדריכלים, יו"ר וחבר במספר ועדות מומחים של מכון התקנים הישראלי, יו"ר ועדת בוררים ומומחים בארגון המהנדסים והאדריכלים, חבר הנהלת ארגון המהנדסים והאדריכלים, חבר ועדת האתיקה של ארגון המהנדסים והאדריכלים וחבר הוועדה המייעצת לרשם המהנדסים והאדריכלים.
מוססקו כיהן כיועץ למשרד החינוך, למוסד לביטוח לאומי ולחברת מוריה בירושלים, בנושאים של בקרת פרויקטים וייעוץ כללי.
מיס בלארוס

מיס בלארוס היא תחרות יופי הנערכת בבלארוס.
התחרות נערכה לראשונה ב-1998 והזוכה מכהנת בתואר במשך שנתיים, התחרות מאורגנת על ידי מספר גופים ממשלתיים כגון משרד התרבות של בלארוס ונשיא המדינה בדרך כלל נוכח באירוע.
הזוכות בתחרות מייצגות את בלארוס בתחרות מיס עולם ובנוסף מארגני התחרות מחזיקים בזיכיון לשליחת נציגות לתחרויות יופי בינלאומיות כמו מיס אינטרנשיונל ומיס סופרנשיונל, מ-2003 עומדת בראש הנהלת התחרות אולגה סרז'ניקובה המנהלת גם את בית הספר ליופי הלאומי של בלארוס, התחרות משודרת ברשת הטלוויזיה הציבורית של המדינה.
הכתר של מיס בלארוס עשוי מנוצות זהב לבן וטופז.
האספה הפדרלית של רוסיה

סמכויות

על פי סעיף 103 בחוקת רוסיה לשני בתי האספה הפדרלית (מועצת הפדרציה והדומה הממלכתית) יש סמכויות בנושאים שונים כדלהלן:

המרכז הפרלמנטרי

המרכז הפרלמנטרי (Парламентский центр) הוא פרויקט של קומפלקס בניינים שיאחד תחת קורת גג אחת את פעילות שתי בתי הפרלמנט. בשנת 2012 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב תמך ברעיון זה.
נבחנו מספר אזורים שונים במוסקבה לרבות שדרות קוטוזוב, גדות פרונזה, "מוסקבה סיטי", שטח שדה התעופה טושינו ורחוב קרסנאיה פרסנאיה (לפני בניית אצטדיון אוטקריטיה), גדות נהר מוסקבה (על שטח האקדמיה הצבאית של חיל הטילים האסטרטגיים. ברם, בספטמבר 2014 הוחלט לבנות את המרכז הפרלמנטרי בשטח מנובניצ'סקאיה פוימה (Мнёвническая пойма), בחירה שספגה ביקורת של פעילי הגנת הסביבה‏. הפרויקט הוצא למכרז מספר פעמים על מנת לבחור משרד אדריכלים שיעצב את המבנה.
על פי התכנון, המבנה צפוי להיפתח בשנת 2020.
התמכרות פסיכולוגית

התמכרות פסיכולוגית הוא הכינוי הנפוץ בספרות המקצועית של תחום מדעי המוח ומדע הנוירופסיכולוגיה לתאר כל התמכרות שאיננה התמכרות פיזיולוגית. בשביל להבין את המונח לאשורו נדרש קודם כל לדעת מהי התמכרות פיזיולוגית:
התמכרות פיזיולוגית נוצרת כאשר אדם צורך באופן עקבי מולקולה מסוימת אשר גורמת לעומס מערכתי על קולטנים הקולטים אותה במערכת העצבים המרכזית וכמנגנון התמודדות עם העומס, מוחו מייצר קולטנים נוספים עבורה - מה שמוליד בסופו של דבר תחושה נפשית של צורך הולך וגדל בסם, אך ספציפית על בסיס זה של ריבוי קולטנים.
התמכרות פסיכולוגית לחומר מסוים היא כל התמכרות אשר לפי שעה, קיים קונצנזוס בקרב מדעני מוח כי היא אמנם נפשית-תחושתית אבל אין לה בסיס של ריבוי קולטנים בשל עומס; אין זה אומר שאכן מבחינה מציאותית אין לה בסיס נוירוביולוגי כזה אלא שלפי שעה בסיס כזה לא תועד במידה מספקת במחקר המדעי.
כמו כן, התמכרות פסיכולוגית איננה מוגבלת רק לחומרים, אלא גם למוצרים מוגמרים (כגון אוכל עתיר מונוסודיום גלוטמט) ומצבים מסוימים (כגון הימורים).
ההתמכרות הפסיכולוגית גורמת לאדם לכמיהה עזה, כזו שקשה להתנגד לה למושא ההתמכרות הספציפי ואף במקרים חריפים לתלות יומית בו (במקרים חריפים כאלה האדם חש אי נחת, כעס ואף עשוי לגלות אלימות אם לא תבוא ההתמכרות על סיפוקה). בכל הקשור למזונות, אין בהכרח מדובר בהפרעת אכילה (שכן הפרעות אכילה הן כלליות ולא ספציפיות).

סוגים נפוצים של התמכרות פסיכולוגית

סוגים נפוצים של התמכרויות פסיכולוגיות שתועדו או שקיומם הוצע בספרות הנוירופסיכולוגית: התמכרות לעישון כפעולה בפני עצמה, התמכרות לצריכת קנאביס, התמכרות לצריכת קולה (כולל קולה נטולת קפאין), התמכרות למשחקי מחשב, התמכרות להימורים, התמכרות לטלפון סלולרי ועוד.

הבעייתיות שבהתמכרויות פסיכולוגיות

התמכרות פסיכולוגית עשויה להיות בעייתית מאד גם היא משום שהיא גורמת לאדם לתלות (לעיתים קשה מאד) בדבר מסוים ולהקדשת משאבים רבים עבורו, כמו זמן חיים שיכול ללכת על מטלות השרדותיות או הכרחיות יותר, כסף, התנהגות כפייתית (האדם מרגיש שהצורך נכפה עליו), ניכור חברתי והתמודדות עם תסמיני גמילה ועוד.

הטיפול בהתמכרויות פסיכולוגיות

הטיפול בהתמכרויות פסיכולוגיות ניתן במידה רבה על ידי פסיכולוגים שהתמחו לאחר הכשרתם הכללית בפסיכולוגיה, בטיפול בהתמכרות ובפרט בסוג הספציפי של ההתמכרות, כמו גם על ידי פסיכיאטרים. אם כי קיימים ציבורים מקצועיים נוספים העוסקים בטיפול בהתמכרויות (בפרט מסוגים ספציפיים) או אנשים המסייעים לצוות המטפל התומכים במטופל גם הם.
גסטון צבי איצקוביץ

ביוגרפיה

גסטון צבי איצקוביץ נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1974 ובשנת 1980 עלה עם משפחתו לישראל. בשנת 2000 סיים איצקוביץ בהצטיינות את לימודי הצילום בבית הספר מוסררה. בוגר התוכנית ללימודי המשך של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל לשנת 2009. תצלומיו של איצקוביץ הוצגו באופן נרחב בישראל ובחו"ל בין היתר במוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל בירושלים, מוזיאון על התפר, מוזיאון חיפה לאמנות ומוזיאון אשדוד, מוזיאון מאקרו ברומא, גלריה הברס + פרטנר בווינה ועוד. זוכה פרס ז'ראר לוי לצלם צעיר מטעם מוזיאון ישראל לשנת 2008 ופרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות לשנת 2010.
עבודתו של איצקוביץ מתמקדת בנוף ובמרחב לצד עיסוק בהוויה אנושית הממלאת את המקום והמתחים הנבנים ביניהם בהקשרים פוליטיים וחברתיים. נילי גורן, אוצרת הצילום של מוזיאון תל אביב כותבת:
"תצלומיו של גסטון צבי איצקוביץ מצטיינים בהתבוננות קשובה ל"מקום" ובהתייחסותם לנוף מנהלים דו־שיח ייחודי עם הצילום המודרני והעכשווי. מבטו המופנם והמדויק לוכד סימנים בדרך ושרידים של התרחשויות ופונה פעמים רבות כלפי מטה, אל האדמה. התמקדותו בפני השטח המרובדים חושפת מורכבות אסתטית, פוליטית ורגשית ומתגבשת לניסוח טיפולוגי פואטי של המקום."
— נילי גורן, אדמת קודש חול וחול, לפני הספירה, מוזיאון תל אביב 2011
זיגברט טאראש

קורות חייו

טאראש נולד בשנת 1862 בברסלאו שבשלזיה הפרוסית (כיום העיר ורוצלב שבפולין). חי את רוב חייו בנירנברג שבבוואריה. היו לו חמישה ילדים. במאי 1909 התנצר. הוא היה פטריוט גרמני ששכל אחד מבניו בקרבות מלחמת העולם הראשונה (1915) ושני בנים נוספים מתו בזה אחר זה בשנת 1916. בסוף חייו סבל מהשלבים הראשונים של הנאציזם.

כשחמטאי

רופא במקצועו, טאראש היה כנראה השחמטאי הטוב בעולם בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19. הוא ניצח את אלוף העולם המזדקן וילהלם שטייניץ במספר תחרויות בתוצאה המצטברת +3 =1 -0 (שלושה ניצחונות, תיקו אחד ואף הפסד) אך סירב להזדמנות להתמודד איתו על תואר אלוף העולם בשנת 1892 עקב אילוצי הפרקטיקה המקצועית שלו. זמן קצר לאחר מכן התמודד טאראש עם הטוען לכתר מיכאל צ'יגורין (+9-9=4). טאראש ניצח בארבע תחרויות בינלאומיות ברציפות: ברסלאו 1889, מנצ'סטר 1890, דרזדן 1892 ולייפציג 1894. 
לאחר שעמנואל לסקר נהיה אלוף עולם בשנת 1894, לא היה טאראש מסוגל לגבור עליו. האמן וסופר השחמט פרד ריינפלד כותב: "לאחר מכן טאראש ניגן תמיד ככינור שני".
כאשר לסקר הסכים לבסוף לקיים דו-קרב בשנת 1908, הוא ניצח את טאראש באופן משכנע +8 -3 =5. טאראש נשאר יריב רב עוצמה, והביס את פרנק מרשל +8 -1 =8 בדו-קרב בשנת 1905; כמו כן, ניצח בתחרות אוסטנד בשנת 1907 לפני קרל שלכטר, דוד ינובסקי, מרשל, עמוס ברן ומיכאל צ'יגורין.
כאחד מחמשת הראשונים בתחרות הקשה שהתקיימה בעיר סנקט פטרבורג בשנת 1914, הוא קיבל את התואר רב-אמן כאחד מחמשת רבי האמנים הראשונים בעולם. זו הייתה כנראה שירת הברבור שלו, מכיוון שהקריירה השחמטאית שלו לא הייתה מוצלחת לאחר מכן, הגם ששיחק מספר משחקים ברמה גבוהה מאוד.

כסופר ומורה שחמט

טאראש היה כותב משפיע מאוד, ונקרא Praeceptor Germaniae, דהיינו "המורה של גרמניה". הוא כתב מספר ספרים, לרבות "משחק השחמט המודרני" ואוסף של 300 משחקי שחמט. אף על פי שכתביו התפרסמו ברחבי עולם השחמט, הם תורגמו רק לאחרונה לשפה האנגלית. 
הוא שאב חלק מרעיונותיו של שטייניץ (שליטה במרכז, זוג רצים, יתרון במרחב) והפך אותם לנגישים יותר לשחקן הממוצע. בתחומים אחרים הוא סטה מדרכו של שטייניץ. הוא הדגיש את ניידות הכלים הרבה יותר מאשר שטייניץ, הוא לא חיבב עמדות סגורות ומכווצות ואמר שיש בהן את זרע התבוסה.
טאראש הצהיר את שידוע כחוק טאראש: הצריחים צריכים להיות ממוקמים מאחורי רגלי עובר, בין אם הוא שלך או של יריבך. אנדרו סולטיס מצטט את טאראש כמי שאמר "מקם תמיד את הצריח מאחורי הרגלי, חוץ במקרים שיהיה שגוי לעשות זאת".
טאראש הוא זה שטבע את הביטוי עיוורון שחמטאי.

עימות עם הגישה ההיפרמודרנית

טאראש היווה יעד להתקפה מהמצדדים בגישה ההיפרמודרנית, שהובילו ריצ'רד רטי, אהרון נימצוביץ' וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר, כולם הגדירו את רעיונותיו כדּוֹגְמָטִיים. אמנים מודרניים רבים לא מתייחסים למשחקיו של טאראש כאל דוגמטיים כל כך.
אום ג'וני

אום ג'וני היה כפר ערבי ליד נהר הירדן, מקום ההתיישבות הראשון של מקימי קבוצת דגניה א' לפני שהתיישבו בנקודת הקבע של היישוב ליד מוצא הירדן מהכנרת. במאה החמישית לספירה ישב במקום "כפר אגין" הוא "כפר אגון" או "כפר גון".

היישוב העתיק

הכפר הקדום גון או אגין, ששמו השתמר בשם הכפר הערבי אום ג'וני, היה יישוב ממנו בא רבי תנחום בר חייא המוזכר בתלמוד הירושלמי, בתלמוד הבבלי ובמדרשים. הוא מוזכר כרבי תנחום דכפר אגין ובצורה אחרת רבי תנחום דכפר גון. 
ייתכן ששמו של הכפר שימר את שמה של משפחת גוני, אחת ממשפחות שבט נפתלי, שנחלתה מזוהה באזור זה.

ההתיישבות היהודית בראשית המאה ה-20

השטח של הכפר אום ג'וני היה שייך לבעל קרקעות ממוצא פרסי בהאי (ראו התיישבות הבהאים במזרח הכנרת ועמק הירדן). השטח נרכש בשנת 1903 על ידי חיים מרגליות קלווריסקי יחד עם אדמות חוות כנרת. עם הקמת חוות כנרת בשנת 1908, נשלחו לאום ג'וני פועלים מהעיר רומני שבאוקראינה. בשנת 1909 בעקבות סכסוך עם מנהל חוות כנרת משה ברמן, ובהשפעת הצלחת הקומונה של חוות סג'רה (הקולקטיב של סג'רה), קיבלה קבוצת הפועלים על עצמה לעבֵד את המקום בניהול עצמי וקראו לעצמם קבוצת כיבוש (עבודה).
בשנת 1910 באה לאום ג'וני הקומונה החדרתית שהחליפה את קבוצת הפועלים מרומני. הקומונה החדרתית מנתה שתי חברות ועשרה חברים, קבוצה שהקימה לימים את דגניה א'. בראש הקבוצה עמדו יוסף בוסל ותנחום תנפילוב. אנשי הקומונה החדרתית גרו בין הבקתות והחושות של האריסים הערביים של אום ג'וני ובשני צריפים שבנו לעצמם, לפרדות ולפרות שלהם. אחת התמונות המפורסמות של הצלם אברהם סוסקין מראה את אחד הצריפים של מקימי דגניה, באום ג'וני.
בשנת 1912 עברה הקבוצה לנקודת הקבע של היישוב ליד מוצא הירדן מהכנרת וקראו למקום בשם דגניה. ראשוני בית זרע באו במקום אנשי הקומונה החדרתית שעזבו את המקום. הם גרו במחנה אוהלים בין הבקתות של התושבים הערביים במקום. בשנת 1930 התרחשה רעידת אדמה שהרסה את הבקתות. המתיישבים היהודים עברו לנקודת הקבע בבית זרע.
במלאת שלושים שנה לדגניה בנו אנשי דגניה א' במקום אנדרטת זיכרון למקום בו גרו ראשוני הקבוצה. במלאת חמישים שנה לדגניה, שנת היובל, הותקן במקום לוח שיש, עליו כתובים שמות כל הקיבוצים בישראל ותאריך ההקמה שלהם. במקום ישנה רחבה מרוצפת ועץ זית נטוע במרכז ומסביב מטע תמרים.
בשנת 2010 שוחזר הצריף על ידי "אצטרובל קיבוץ עין כרמל" ובמימון המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל לרגל חגיגות 100 שנות קיבוץ.
תכול המטפחת

תכול המטפחת (ברוסית: Синий платочек) הוא שיר אהבה שלחנו חובר בידי המלחין היהודי-פולני יז'י פטרסבורסקי (Petersburski), בעת שהותו בברית המועצות.
גרסתו הראשונה חוברה על ידי המשורר יאקוב (קובה) גאליצקי (Галицкий) בשנת 1940, בראשית מלחמת העולם השנייה. על פי חוקר הזמר אורי יעקבוביץ', "באביב 1942 לייטנאנט מיכאיל מקסימוב כתב מילים חדשות למנגינת השיר ופגישה מקרית בין הזמרת קלאוודיה שולז'נקו לבין מקסימוב איפשרה לה להיות המבצעת הראשונה של הוואריאנט המלחמתי".
הנוסח העברי המחורז שיצר המשורר אברהם שלונסקי נעשה אהוד מאוד ביישוב. הוא זכה לעיבודים וביצועים בידי זמרים רבים, ובהם טובה פירון, עליזה גבאי, אריק איינשטיין ,שוקולד מנטה מסטיק ואריק סיני.
נושא השיר הוא האהבה בין שני בני זוג. האני השר ואהובתו, שיש בה זוך ואף נשגבות הבאים לידי ביטוי במילים: "טֹהַר וּתְכוֹל הַמִּטְפַּחַת". בהמשך מוזכרת גם התכלת, צבעם של השמים המסמלת ערכים רוחניים, וכן בא לידי ביטוי בשיר מגע גופני מלא רגש: "לֶטֶף וְרֹךְ שֶׁל הַיָּד", לצד תחושת "חֲלוֹם".
המשורר מספר על הפרידה מאהובתו, אשר אירעה שלא ברצונם, ועל הנאמנות ההדדית, בהתאם למילות השבועה בפגישתם האחרונה: "אַתְּ אָז אָמַרְתְּ לִי: / לֹא, לֹא אֶשְׁכַּח עוֹד / אֶת פְּגִישָׁתֵנוּ לָעַד". איתני הטבע ועונות השנה המוזכרים בשיר, הם ביטוי  מטאפורי למצבי הנפש של בני הזוג; וכך, "הַקֹּר וְהַדֶּלֶף" הם סבל הפרדה והגעגועים, המהווים מבחן לנאמנות הזוגית. לעומתם, באים לידי ביטוי העליזות, ההתלהבות והשמחה בפגישה המחודשת, בחריזה ההפוכה: "תְּכֵלֶת וָאוֹר" ו"בֹּקֶר וָשֶׁמֶשׁ / לַיְלָה וְאֶלֶף אֶלֶף כּוֹכְבֵי הָאָבִיב".
פסגת דגאלאן

מקור השם

הפסגה נקראת על שמו של לי דגאלאן (Lee DeGalan), שהיה אחראי על הבאת מטענים והבאת אספקה ועל הספקה עבור התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית (United States Antarctic Program), במשך למעלה מ-20 שנים.
כידון

כידון הוא שם של קבוצה רחבה של נשקי מוט. כידונים הם מוטות באורכים שונים, לרוב מעץ, שבקצה שלהם נמצא חוד. אין קו הפרדה ברור בין חנית שמשמשת לרוב נשק לקרב-פנים-אל-פנים לכידון שנועד בדרך כלל להטלה, אולם רוב הכידונים קצרים וקלים מהחנית.
הכידונים הראשונים היו בשימוש על ידי האדם הקדמון ובדרך כלל היו מקלות עץ שחודם חוזק במדורה. הכידון שוכלל בתקופת האבן המאוחרת, כשהתחילו להוסיף חוד מעצמות, צור ואבנים אחרות למקל עץ. 
באירופה הכידונים הגיעו לשיאם בעת העתיקה, אך עם הזמן פחת השימוש בהם לטובת קשתות שונות וחניתות. הכידונים היו מקובלים באמריקה, אפריקה, אוסטרליה ומקומות אחרים עד העת החדשה.
הכידון מופיע גם בתנ"ך בשמואל א כאשר מתוארת יציאתם למלחמה של עם ישראל בפלשתים. שריונו של גלית כלל גם כידון נחושת שהונח בין כתפיו.

כידונים פרה היסטוריים

אחת מטכניקות ייצור הכידונים בתקופה זו הייתה לחבר את החוד בצורה רופפת, כך שהתנתק ונשבר בתוך בשרו של המותקף וגרם לנזק וכאב נוספים.
לירה לבנונית

היסטוריה

לפני מלחמת העולם הראשונה, נעשה שימוש בלירה עות'מאנית. לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית, המטבע הפך ללירה מצרית בשנת 1918. לאחר שקיבלו את השליטה על לבנון וסוריה, הצרפתים הפכו את המטבע באזור ללירה סורית, ששויה של לירה אחת היה כ-1 פרנק. לבנון הנפיקה מטבעות משל עצמה משנת 1924, ושטרות משנת 1925. ב-1939 הופרד המטבע בלבנון רשמית מזה של סוריה, על אף שנשאר מקושר למטבע הצרפתי וניתן להחלפה בכסף הסורי. ב-1941, בעקבות הפסדה של צרפת לגרמניה הנאצית, המטבע קושר ללירה שטרלינג הבריטית, ששוויה של לירה שטרלינג אחת הוא 8.83 לירות לבנוניות. הקישור למטבע הצרפתי חודש לאחר המלחמה, אך ננטש בשנת 1949.
לפני המלחמה של 1975–1991, היה שוויו של דולר אמריקאי אחד כ-3 לירות לבנוניות. לפני נתוני הבנק המרכזי, בשנת 2006 היה שוויו של דולר אחד כ-1507.5 לירות לבנוניות.
דני קורן

ביוגרפיה

קורן שירת כקצין חי"ר ותותחנים, והשתתף בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
לאחר שהשתחרר מצה"ל החל בלימודים לתואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה באוניברסיטה העברית. במוסד זה השלים גם את לימודיו לתואר שני במדע המדינה, וסיים אותם בהצטיינות. את הדוקטורט קיבל מבית הספר לכלכלה של לונדון. בשנת 2015 קיבל פרופ' דני קורן תואר פרופסור של כבוד מהאוניברסיטה הלאומית ללימודי פוליטיקה ומנהל ציבורי בבוקרשט, רומניה. בנוסף, סיים בהצטיינות לימודי תעודה ברשות האמריקאית לניירות ערך.
במהלך השנים שימש קורן כמרצה בחוג למדיניות ציבורית ובחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, במכללת בית ברל, במרכז הבינתחומי ובחוג למדע המדינה באוניברסיטת חיפה. בשנים האחרונות מרצה פרופ' דני קורן באוניברסיטאות שונות באירופה כגון ה-LSE בלונדון, LMU במינכן, אוניברסיטת פוטסדאם ואוניברסיטת בוקרשט ללימודי פוליטיקה ומנהל ציבורי.

פעילות פוליטית

קורן, שאביו יצחק כיהן כחבר כנסת מטעם מפא"י, וגיסו משה נסים כיהן כחבר כנסת ושר מטעם הליכוד, הצטרף לצעירי מפלגת העבודה, והיה ליו"ר אגודת הסטודנטים. קורן שימש כמנהל לשכתו של יגאל אלון בעת שזה כיהן כשר החוץ. עם זאת, העדיף להתרכז במילוי שורה של תפקידים ציבוריים ובקידום הקריירה האקדמית, ולא חזר לפעילות פוליטית עד 2003, אז התמודד לראשונה על מקום ברשימת העבודה לכנסת. בבחירות המקדימות שהתקיימו באותה שנה הגיע למקום ה-30 ברשימת המפלגה. סדרת ההתפטרויות שפקדה את מפלגת העבודה בשלהי כהונתה של הכנסת ה-16, הביאה לכך שב-28 בינואר 2006 הושבע לכנסת לכהונה שנמשכה כשלושה חודשים.

פעילות ציבורית ומסחרית

לאורך השנים מילא קורן שורה ארוכה של תפקידים ציבוריים. בין היתר, שימש כחבר מועצה במרכז יצחק רבין, כחבר הוועד המנהל של עמותת בית יגאל אלון, כיו"ר אגודת בוגרי בית הספר לכלכלה של לונדון בישראל, כחבר חבר הנאמנים של מכון וינגייט, כחבר עמותת "יידישפיל", כיושב ראש צוות ההיגוי של משרד התחבורה בנושא שדה דב, כחבר המועצה הארצית של האגודה למען החייל, כחבר הוועד האולימפי, כחבר נשיאות איגוד הכדורסל, כיו"ר מחלקת הכדורסל של הפועל תל אביב, ועוד.
בנוסף לפעילויותיו האקדמיות והציבוריות, מילא קורן מספר תפקידים בחברות מסחריות. קורן שימש כדירקטור במספר חברות, ובהן טסנת, כלל תעשיות, בנק כרמל, אמפל, מריו לזניק חברה לבניה ודיונון. כן שימש כיו"ר הדירקטוריונים של "סאן-דור", "אחוזות החוף" ובמספר חברות נפט ממשלתיות בישראל.
בשנת 2011 הודה קורן, במסגרת עסקת טיעון, שמילא את תפקידו כיו"ר "אחוזות החוף" תוך ניגוד עניינים, בכך שלא דיווח לדירקטוריון החברה על היותו מקורב של איש העסקים ראובן גרוס. קורן הודה כי ידע שגרוס הסתיר את בעלותו בחברות שונות שבאמצעותן התמודד במכרזים של "אחוזות החוף", ופעל לקידום האינטרסים של גרוס תוך הפרת אמונים. קורן הורשע במסגרת עסקת הטיעון במרמה, ונגזר עליו עונש מאסר של שישה חודשים בעבודות שירות, קנס של 150,000 שקל ועונש מאסר על תנאי.
קלוד-מישל שנברג

קורות חיים

שנברג החל את הקריירה שלו כמפיק מוזיקלי וזמר. הוא כתב את מרבית הלחנים לאופרת הרוק הצרפתית הראשונה "המהפכה הצרפתית" (1973), ואף גילם את לואי ה-16 באותה ההפקה. בשנת 1974 כתב את הלחן והמילים לשיר "Le Premier Pas", שהגיע למקום הראשון במצעד הצרפתי ונמכר במיליון עותקים. לאחר מכן הפיק אלבום בו שר משיריו.
בשנת 1978 החליט להקדיש את עיקר מרצו להפקת גרסת במה מוזיקלית לספרו של ויקטור הוגו "עלובי החיים". המחזמר עלה לראשונה בפריז בשנת 1980, ולאחר מכן הועלה בגרסה אנגלית בלונדון בשנת 1985 ובברודוויי בשנת 1987. ההפקה בברודוויי הייתה מועמדת לתריסר פרסי טוני וזכתה בשמונה (לרבות פרס המחזמר הטוב ביותר). בשנת 1989 הועלה בלונדון המחזמר של שנברג ובובליל "מיס סייגון". הפקת המחזמר בברודוויי שברה את השיאים במכירת כרטיסים מראש (24 מיליון דולר לפני הצגת הבכורה ב-11 באפריל 1991). המחזמר היה מועמד לעשרה פרסי טוני. בשנת 1997 העלו שנברג ובובליל את המחזמר "מרטן גר" על בימות לונדון. המחזמר זכה בפרס אוליביה. בשנת 2001 הלחין שנברג לראשונה את המוזיקה לבלט "אנקת גבהים", אשר הוצג על בימות לונדון מספטמבר 2002.
מחזות הזמר הידועים שהלחין שנברג הם: "המהפכה הצרפתית" (1973), "עלובי החיים" (1980), "מיס סייגון" (1989), "מרטן גר" (1996), "מלכת הפיראטים" (2006), "מרגריט" (2008).
בעבר היה שנברג נשוי למגישת החדשות של ערוץ France 2, ביאטריס שנברג, עד גירושיהם. בשנת 2003 נישא שנברג לבלרינה האנגלייה שארלוט טלבוט. לשנברג בן אחד ושתי בנות.
מיזוג גלקסיות

מיזוג גלקסיות (באנגלית: Galaxy Collision), הוא תהליך שבו שתי גלקסיות או יותר הופכות לגלקסיה אחת. 

בתהליך, גלקסיות קרובות מסתחררות זו סביב זו בגלל כוח הכבידה שלהן, עד שהן מתמזגות והופכות לאחת. התהליך הוא איטי מאוד, ונמשך מיליארדי שנים. בדרך כלל מעורבות בתהליך גלקסיית לוויין בעלת מסה קטנה, המקיפה גלקסיה מאסיבית יותר במשך זמן רב עד אשר מתחברות והופכות לגלקסיה גדולה עוד יותר. עם זאת, ישנם מקרים בהם גלקסיות גדולות יותר מתמזגות אחת עם השנייה.
במיזוג, הכוכבים וכוכבי הלכת אשר נמצאים בגלקסיות שמתחברות, לא מתנגשים אחד בשני, מכיוון שבגלקסיה יש בעיקר ריק, והמון מקום בשביל הכוכבים להתפרש. לעומת זאת, קורים מקרים בהן מערכות שמש מתחברות, או שכוכב לכת עובר למערכת חדשה בגלל שנמשך לכוח המשיכה שלה, אך מקרים אלה נדירים ביותר.

מיזוגי גלקסיות קטנות וגדולות

במחקר שנערך באוניברסיטת מערב אוסטרליה ומהסניף המקומי של המרכז הבינלאומי למחקרים רדיו אסטרונומיה (ICRAR), גילו כי גלקסיות גדולות צוברות את רוב המסה שלהן כתוצאה מהתמזגות עם גלקסיות ננסיות. הם אומרים שגלקסיות קטנות יעילות יותר ביצירת כוכבים חדשים באמצעות איסוף גז, ואילו גלקסיות גדולות אינן יוצרות כוכבים חדשים ובמקום "אוכלות" גלקסיות קטנות מהן.

טלסקופ החלל סובארו

טלסקופ החלל סובארו הצליח להבחין בכוכבים בודדים המתמזגים עם הגלקסיה הננסית NGC 4449 המרוחקת מאיתנו 12.5 מיליון שנות אור, וכך הבחינו שגם הגלקסיה הננסית הזו בולעת גלקסיות קטנות ממנה.

המיזוג בין שביל החלב ואנדרומדה

הגלקסיה שלנו, שביל החלב, וגלקסיית אנדרומדה, הגלקסיה הקרובה ביותר אלינו, צפויות אף הן להתמזג אחת עם השנייה בעוד כ-4 מיליארד שנים. המיזוג הזה יהיה מיזוג גדול, מכיוון שגלקסיית שביל החלב היא גלקסיה גדולה יחסית, וגלקסיית אנדרומדה בערך כפולה בגודלה ממנה. הגלקסיות עומדות להסתובב אחת סביב השנייה, ולהפוך לגלקסיה אליפטית.
במיזוג זה, כוכבי לכת כנראה יעברו ממערכת שמש לאחרת, אך, כפי שצוין קודם, הם לא יתנגשו אחד בשני.
דמיאן ולצ'ב

ביוגרפיה

דמיאן ולצ'ב נולד בגברובו וב-1903 סיים את האקדמיה הצבאית בסופיה והוצב כקצין רגלים באוגדת הרגלים ה-7 "רילה". ולצ'ב לחם במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה ובמלחמת העולם הראשונה. לאחר חתימת חוזה ניי במסגרתו צומצם הצבא הבולגרי לכדי ז'נדרמריה שוחרר מהצבא.
הוא הצטרף לליגה הצבאית ובהמשך נמנה עם ראשיה. ב-1923 השתתף ולצ'ב בהפיכה שהובילה להדחתו ולרציחתו של ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי. בהמשך, הצטרף ולצ'ב לחוג זוונו ויחד עם קימון גאורגייב הוביל את הליגה הצבאית.
ב-19 במאי 1934 חוללה הליגה הצבאית הפיכה בבולגריה. הפרלמנט פוזר, נאסרה פעילות פוליטית וכן פעילותם של איגודים מקצועיים. כדי לשמור על כסאו אולץ המלך בוריס השלישי להסכים למשטר החדש ולמנות את קימון גאורגייב לראש הממשלה. מאוחר יותר הודח גאורגייב ובמקומו מונה הגנרל פנצ'ו זלאטב שהיה איש אמונו של המלך. בהדרגה עלה בידי בוריס השלישי להשתלט על הליגה הצבאית והוא פעל לניטרולה. ולצ'ב עזב את בולגריה ליוגוסלביה, אך בשלהי 1935 שב לממלכה. הוא פעל לביצוע הפיכה נוספת אך נלכד, הועמד לדין ונדון למוות. שר המשפטים דימיטר פשב סירב לחתום על גזר הדין ולבסוף הומתק עונשו של ולצ'ב למאסר עולם. ב-1940 זכה לחנינה ושוחרר מכלאו.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי חָבְרוּ ולצ'ב וקימון גאורגייב לחזית המולדת ונאבקו נגד המשטר המלוכני. ב-9 בספטמבר 1944 חוללה חזית המולדת הפיכה בבולגריה והממשלה הפרו-מלוכנית הודחה. קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה ודמיאן ולצ'ב לשר המלחמה. הוא הועלה לדרגת קולונל-גנרל. בהמשך, החל תהליך השתלטותה האלים של המפלגה הקומוניסטית על בולגריה. ב-25 בספטמבר 1946 התפטר ולצ'ב מתפקידו כשר המלחמה, מונה לשגריר בולגריה בשווייץ וביקש בה מקלט מדיני.
הוא הלך לעולמו בפריז ב-1954 והוא בן 70 שנים.