אי צ'ינג

כיצד הפילוסופיה של האי צ'ינג עובדת

האי צ'ינג קיבל פירושים שונים בפילוסופיה הסינית (למשל, של קונפוציוס וואנג בי) אך אף על פי שהשיטה לקבלת תשובה היא אקראית, ישנה הנחת יסוד באי צ'ינג והיא שזמנים שונים מביאים שינויים שונים, לכן העצות שלו מעורפלות למראית עין, דינמיות, וניתנות למגוון פירושים במגוון נושאים שונים, כל שואל בהתאם למצבו. העצה של האי צ'ינג מכוונת גם למעשה פיזי וגם למעשה מחשבתי (כגון דרך מסוימת שצריך לחשוב בה, או התייחסות מחשבתית מסוימת לדברים) אך מכיוון שזמנים שונים מביאים שינויים שונים העצה תקפה ברוב הפעמים רק לתקופה מסוימת עד לתקופה הבאה שמצריכה אמצעים שונים למצב שנמצאים בו. בהתאם, על השואל לתת לתשובה שלו להוביל אותו בדרך אינסטיקטיבית וגם לפרש אותה בדרך אינטלקטואלית כיוון שהאי צ'ינג מחבר בין שניהם (מיסטי או פילוסופי).

מבנה האי צ'ינג

הספר מחולק לשישים וארבעה פרקים כאשר כל פרק מתאר מצב או תופעה מסוימת המסמלים את התשובות לשאלות המוצגות בפני האורקל. כל אחד מהפרקים מחולק לארבעה חלקים חוזרים על עצמם המשפט, הביאור, הסמל ופירושי הקווים.

המשפט

כאמור, כל אחת משישיות הקווים מכונה בשם מסוים המאפיין אותה. בנוסף לשם, מאפיין את השישייה גם משפט קצר, המרחיב את משמעות שם השישייה. לדוגמה נוכל להתייחס לשישייה חן (בסינית: פי, השלשה קן מעל השלשה לי). משמעות שם השישייה בסינית הוא קישוטים או התקשטות. כשידוע רק שם השישייה, יכולים להיות לתשובת האורקל פירושים רבים מאוד, אבל לשישיות באי צ'ינג ישנן גם משפט והמשפט של השישייה חן הוא  
חן - הצלחה. תועלת מחתירה להגשמת משימות פעוטות
. כאן המסר המועבר באמצעות האורקל הופך להיות ברור יותר ומתייחס באופן מפורש לעיסוק בטפל או שמירה על פרופיל נמוך, הכל לפי ניסוח השאלה לאורקל.

הפירוש

כל שישיית אי צ'ינג מתאפיינת גם בפירוש ייחודי על המשפט שלה. הפירוש הוא, ניסיון להסביר את ההנחיות הלאקוניות, המצויות במשפט באופן שתהיינה יותר ברורות. לדוגמה הפירוש של השישייה מספר 21  "נגיסה" הוא זה
 
מציאותו של דבר בין הלסתות קרויה נגיסה. נגיסה זו מלווה בהצלחה וזאת משום היותם של התקיף והכנוע רחוקים זה מזה. תנועה ויופי, סערה וברקים מתאחדים וזוהר פורץ מתוכם. הכנוע זוכה למקום של כבוד ונע כלפי מעלה. למרות שאין זה המיקום הנכון, טוב יהיה לנקוט צעדים משפטיים.

הסמל

לכל שישיית אי צ'ינג ישנו גם "סמל" שהוא משפט קצר המופיע לאחר הפירוש והמשפט הזה מייצג את שתי השלשות המרכיבות את השישייה ואת ההתנהגות הראויה ל"איש המעלה" בהתחשב בנסיבות אותן מתארת השישיה.

לדוגמה בשישיה מספר 35  אותה מרכיבות השלשה "אדמה" מלמטה והשלשה "אש" מלמעלה, ה"סמל" מנוסח כך: 
אש מתוך הקרקע, כך איש המעלה מייצג באישיותו את תהילת השמים

היסטורית האי צ'ינג

המסורות הסיניות מספרות כי מקור האי צ'ינג בשיטת ניבוי פרימיטיבית של חבורות ציידים פרהיסטוריים. לפי אותם מקורות, לשבטים הקדמונים הייתה שיטה לגלות האם מסעות הציד הקרובים שלהם יצליחו או ייכשלו. בשיטה הזו הם היו משליכים שריון של צב לתוך מדורה וממתינים שהוא יתבקע כתוצאה מחום האש. אם השריון היה מתבקע בחריץ אחד גדול ורציף, המשמעות הייתה שמסע הציד יצליח ואם השריון היה נסדק בכמה מקומות בלי ליצור רצף, אזי סופו של הציד היה להכשל. באופן זה נקבעו קו היאנג וקו היין שמהווים את אבני הבניין הבסיסיות של האי צ'ינג.
מי שפיתח את השלשות המרכיבות מצירופים של קווי יאנג וקווי יין, היה פו הסי, דמות מיתולוגית שנחשב לקיסר הראשון של סין. את השישיות ואת המשפט לכל שישייה כתב המלך וון (שושלת ג'ואו), שחי במאה השתים עשרה לפני הספירה. בנו של וון, הדוכס צ'י חיבר את הפירושים ל"קווים הזזים" בכל שישיה וחתם בכך את גרסתו הבסיסית של "אי צ'ינג". המלך וון והדוכס צ'י, נחשבים למחברי אי צ'ינג.
החכם הסיני קונג פו צה כתב ספר ביאורים ופירושים על האי צ'ינג. ספר זה נקרא "עשר הכנפיים" והוא משולב ברוב הגרסאות בתוך עבודתם של וון וצ'י.
היחס לאי ג'ינג כספר פופולרי של ניבוי עתיד הושפע במערב מעליית מהפכת ילדי הפרחים ומהתעניינותו של קרל גוסטב יונג בשימוש בטקסט, כפי שהבין מריכרד וילהלם, המתרגם הפופולרי ביותר של הטקסט בזמנו, עמו היה בקשרי ידידות ושיתוף פעולה.
היחס לאי ג'ינג, על כן, בתרבות העידן החדש, מסמנת אותו כספר מיסטיקה וניבוי עתיד.
ברם, ההיסטוריה של האי ג'ינג, החל מהרבדים המוקדמים ביותר שלו, של הג'ו אי, היא מורכבת יותר.
השימוש בדיווניציה, קרי, תהליך התיווך בין שמיים וארץ לקבלת משוב מהרוחות בדבר דרך הפעולה הטובה ביותר לנהוג בה בניהול מרחב החלטה כפעולה פורמלית נגזרת היא מהפרקטיקה ידועה בפולחנות פורמליים של קבלת החלטות בחברות מסורתיות, שבהן פונקציית השלטון החילוני [המלך] נתמכת היא בפונקציות טרנסצנדנטיות של סוכנים פורמליים, התומכים בתשומות קבלת ההחלטות כמגובות מלמעלה [הכהן].
מנדט השמיים הוא מונח של לגיטימציה: המלך מקבל את הלגיטימציה של הכהן כלפי האצילים, פנימה והחוצה, להחזיק בשלטון מתוך קבלת גושפנקא פורמלית במסר נתון ובעקיבה דקדקנית אחר המוסר והנורמות הנוהגות בממלכה, כפי שהן מתבטאות במסרים לעשייה בטקסט קבלת ההחלטות הזה.
אם לא ינהג כפי שמצופה ממנו - אז הוא מועל בתנאי מנדט השמיים והלגיטימציה השלטונית שלו מתערערת.
יותר מאוחר, אף היווה השימוש והפרשנות המוסמכת של ספר האי ג'ינג, הוא הקלאסיקה של השינויים הבלתי צפויים, כטקסט יסוד לחניכתם של מנדרינים לקראת בחינות הלשכה הפורמליות בתקופת הקיסרות - חלק ממה שנדרש מכל מנדרין צעיר כדי להיות כשיר לנטילת אחריות ותפקוד בתוך המערך הפורמלי של המינהל הציבורי בקיסרות הסינית.
השימוש בתהליך זה של קבלת החלטות וגיבוש אסטרטגיות מתוך ניתוח של סמלים כמסר הטעון בסמכות טרנסצנדטית פורמלית נקראת - דיוינציה [Divination].
המסר עשוי להתפרש פחות כידיעה של העתיד ויותר כבירור סמכותי של אפשרויות היתכנות של פרספקטיבת עתיד נתונה בהווה.
השואלים הם הדרג המשילותי של הממלכה - המלך והאצילים, ובדרך כלל נשאלו השאלות בהקשר הקונקרטי של קבלת החלטות סמכותית ופומבית, בעיקר כדי לגבש הסכמיות וליגיטימציה פורמלית לנקיטה בטקטיקה מסוימת ביחס למשימות שעל הפרק.
זאת, כביטוי ישיר של מעורבות השואלים במציאות כתוצאה מיישום ההמלצות שהתקבלו בפועל.
גיבוש הטקסט הוא תוצאה ישירה של ההיסטוריה של סין הקדומה - הדחת שושלת שאנג ועליית שושלת ג'ו המערבית, בסוף המאה ה-11 לפנה"ס.
הטקסט עמוס בהפניות ישירות לדמויות היסטוריות והמכוננות של השושלת, אתגרים פוליטיים וגאו פוליטיים שהיו אופייניים לחברה פאודלית כחברה של שושלת ג'ו בזמנה אל מול שושלת שאנג השוקעת, התייחסות לניהול הרגיש של הממלכה לאחר כיבוש ממלכת שאנג והכלת האליטה שלה אל תוך האפאראטוס המינהלי של האליטה הקיימת, הידרשות למאפיינים המקובלים של ממלכה פאודלית, המסתמכת באופן משמעותי על עבדים, ואף רמזים לפרקטיקות של הקרבת קורבנות אדם מתוך השבויים שנתפשו בקרב וכיוצ"ב אתגרים.