google/wiki40b huggingface dataset:
40:06

רקע

בחמש השנים שעברו מאז צאת אלבום הסולו הראשון שלו, תקליט ראשון, היה גידי גוב סולן להקת הפופ "גזוז" ולהקת הרוק "דודה", השתתף מספר פעמים בפסטיבל שירי הילדים וכן היה חלק מצוות התוכנית זהו זה!.
באלבום זה חזר גוב לסגנון המוזיקלי של אלבומו הראשון הכולל עיבודי רוק רכים עם נטייה לג'אז ושב לשתף פעולה עם יוני רכטר כמפיק מוזיקלי, מעבד ומלחין רוב השירים.
מילות שישה מהשירים נכתבו על ידי הפזמונאי אהוד מנור, שלושה על ידי הפזמונאי עלי מוהר והשיר "נם לא נם" נכתב על ידי טלי כהן. המילים לשיר "יש אי שם" ללחן של רכטר נכתבו על ידי רכטר עצמו יחד עם ענת גוב, אשתו של גידי, בעוד המילים שכתב מוהר ללחן זה תחת השם "תן לי יד" הוקלטו מאוחר יותר באלבומים "אבק של כוכבים" של חוה אלברשטיין ו"וכך התחיל העצב המתוק" של מוהר.
לאחר צאת האלבום יצאו גוב ורכטר לסיבוב הופעות שלא נחל הצלחה, אך רבים משירי האלבום הפכו ללהיטים גדולים מאוחר יותר, ביניהם "כלים שלובים", "שטח ההפקר" ו"יש אי שם". השיר "טוב שבאת" הגיע למקום ה-20 במצעד הפזמונים העברי השנתי. באלבום האוסף של גוב, "שלל שיריו" (2009) נכללו חמישה משירי האלבום.
שמו של האלבום ניתן לו על שם אורכו הכולל. גוב הסביר כי "עלו שמות כמו "חלומות" או "כלים שלובים" - שם אחד השירים, אבל מילים הן בעייתיות. לא רציתי שם שיהפוך את התקליט לדרמתי מדי. 40:06 מצא חן בעיניי, זה שם שמוסר אינפורמציה וזהו. לא נכנס להגדיר את הסגנון של התקליט או אותי".
קארן הארופ

ביוגרפיה

הארופ נולדה בקופנהגן. היא התאמנה בהדרכתם של אינגבורג פול פטרסן ואלן לארסן. היא הייתה אחת השחייניות האירופאיות הטובות ביותר, לצידה של בת ארצה רנהילד ווגר. לרוע מזלה, בגלל מלחמת העולם השנייה, נפגעו אימוניה והישגיה ושתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) התבטלו ומנעו ממנה לזכות בתארים ומדליות אולימפיות.

שיאנית עולם

בשנת 1943 קבעה הארופ במשחה שליחות 4x100 יארד חופשי שיא עולם חדש של 4:05.7 דקות ובשנת 1947 במשחה שליחות 3x100 יארד מעורב שיא עולם חדש נוסף של 3:26.6 דקות.

אלופת אירופה ושחיינית מצטיינת של האליפות

באליפות אירופה בשחייה שנערכה במונטה קרלו, מונקו בספטמבר 1947 זכתה הארופ ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:15.9 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:18.2 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:32.3 דקות והייתה לשחיינית המצטיינת של האליפות כולה.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה הארופ ב-3 מדליות 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:14.4 דקות, לפני סוזן צימרמן מארצות הברית (1:16.0 דקות) וג'ודי ג'וי דייוויס מאוסטרליה (1:16.7 דקות). מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:21.2 דקות, אחרי אן קרטיס מארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 5:17.8 דקות, ולפני קתרין גיבסון מבריטניה (5:22.5 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:29.6 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 4:29.2 דקות, ולפני הולנד (4:31.6 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.1 דקות. המנצחת במשחה הייתה בת ארצה גרטה אנדרסן (1:06.3 דקות).
לאחר המשחקים האוליפיים החלה הארופ בשנת 1949 ללמד ולאמן שחייה.
אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה

אלכסנדרוּ דוֹבּרוֹג'אנוּ-גֶריה (רומנית: Alexandru Dobrogeanu-Gherea;‏ 7 ביולי 1879–1938) היה פעיל ופובליציסט קומוניסט יהודי רומני, ממייסדי המפלגה הקומוניסטית הרומנית, בנו של קונסטנטין דוברוג'אנו-גריה.

קורות חיים

אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה נולד בעיר פלוישט, ברומניה, למד הנדסה באוניברסיטת ברלין ושירת במלחמת העולם הראשונה בגדוד תותחנים. אחרי המלחמה היה פעיל פוליטית והצטרף למפלגה הסוציאליסטית הרומנית ופעמים, בשנים 1920 ו-1922, נבחר מטעמה לפרלמנט הרומני. בשנת 1920 ביחד עם יון פלוייראש ופעילים נוספים היה חבר משלחת רומנית בכינוס השני של הקומינטרן במוסקבה. הוא היה בין מצדדי הפיכת המפלגה למפלגה סוציאליסטית-קומוניסטית, שבמהרה הייתה למפלגה קומוניסטית. בשנת 1921 נעצר לראשונה בניסיון לחברו למעשיו של מקס גולדשטיין והורשע במשפט ההמוני שנערך אז, אך נחון ביוני 1922. בשנת 1924 המפלגה הקומוניסטית הוצאה מחוץ לחוק והוא נעצר בחודש דצמבר. שוחרר לניסיון בשנת 1925 ונמלט לברית המועצות. הוא נשפט ברומניה בהיעדרו ל-10 שנות מאסר. בשנת 1928 שב לרומניה ונעצר בפעם השלישית. בשנת 1929 נחון פעם נוספת. בשנת 1932 עבר שוב לברית המועצות והיה שם עיתונאי שייצג את הקו הרשמי. הוא תרגם לרומנית כמה מכתביו של לנין.
בשנת 1936 התעוררו חשדותיו של סטלין כלפי רבים מן הגולים הקומוניסטים בברית המועצות וגריה נעצר יחד עם רבים אחרים במסגרת הטיהור הגדול וכעבור שנתיים הוצא להורג.
שירות ספינות המכס של ארצות הברית

שירות ספינות המכס של ארצות הברית (באנגלית: United States Revenue Cutter Service), שנקרא בעת הקמתו "צי המכס" (Revenue-Marine) ונשא שם זה במשך למעלה ממאה שנים, היה כוח שיטור ימי שהופקד על אכיפת המשפט הימי בארצות הברית. היחידה הוקמה ב-1790 על ידי מזכיר האוצר אלכסנדר המילטון, ופעלה כל שנות קיומה תחת מחלקת האוצר. ב-1915 מוזגו שירות ספינות המכס והשירות להצלת חיים בים (United States Life Saving Service) לגוף אחד, שקיבל את השם משמר החופים של ארצות הברית.
Deb

deb היא הסיומת של חבילות תוכנה בפורמט התואם להפצת הלינוקס דביאן, ולהפצות נוספות בעלות מערכת ניהול חבילות תואמת, כגון אובונטו, ואחרות.
מקור שם הסיומת הוא מקיצור השם של חברתו וכיום אשתו לשעבר, של מייסד דביאן איאן מרדוק, "דברה" שעל שמה, ועל שם מייסד ההפצה, נקראה ההפצה כשמה (דב+איאן).
קובץ deb הוא קובץ ארכיון רגיל מסוג ar של יוניקס, המכיל בתוכו שני קבצים בפורמט tar, שלפעמים מכווצים עם gzip ,Bzip2 ,lzma, או xz. קובץ אחד מכיל אודות החבילה, והקובץ השני מכיל את קובצי התוכנית עצמה. התוכנית המקובלת לטיפול בחבילות deb, היא dpkg כשבדרך כלל היא מורצת מתוך תוכנית אחרת כדוגמת APT, aptitude או Gdebi.
ניתן להמיר חבילות deb לפורמטים אחרים כגון rpm באמצעות alien, וכן ליצור אותן מקוד מקור באמצעות CheckInstall, או "Debian Package Maker".
קיימות חבילות בעלות סיומת udeb, המשמשות בדרך כלל את תוכנת ההתקנה להתקנת מערכת. חבילות אלו הן בעלות אותו הפורמט, אך לא כוללות את כל המידע שנמצא בחבילת deb רגילה, קבצים הנוגעים לתיעוד החבילה מושמטים, והחבילה אינה יכולה להית מותקנת על מערכת דביאן סטנדרטית.
אנדי קאלדקוט

חייו

קאלדקוט', יליד קית' שבדרום אוסטרליה, הוכרז ב-2003 כרוכב הראלי רייד השלישי בטיבו בעולם. ב-2004 התחרה באליפות העולם בקרוס קאנטרי וסיים במקום הרביעי. קאלדקוט התחרה בראלי דקר בשנים 2004 (לא סיים את המרוץ לאחר ששבר את הקרסול), ב-2005 (בו סיים במקום השישי) וב-2006.

מותו

ב-9 בינואר במהלך ראלי דקר 2006, בו רכב בחסות קבוצת KTM רפסול, ניצח בקטע המדוד השלישי. 250 קילומטרים בתוך הקטע המדוד התשיעי (שאורכו היה כ-599 קילומטרים) התרסק קאלדקוט עם אופנועו ונהרג מפציעה בצוואר. על פי רישומי מערכת הניווט הלוויינית (GPS) שהייתה מורכבת בחזית אופנועו, לא רכב קאלדקוט מעבר למהירות המותרת. 
אל מותו של קאלדקוט בראלי זה בקטע המדוד התשיעי, הצטרף גם מותו של ילד, תושב מקומי, שנהרג ב-14 בינואר, במהלך הקטע המדוד השלושה עשר - מפגיעת רכב מרוץ חולף וילד נוסף שנהרג ב-15 בינואר, במהלך הקטע המדוד הארבעה עשר מפגיעה של משאית סיוע חולפת. בעקבות מקרי המוות האלו בוטל הקטע המדוד החמישה עשר של ראלי זה. 
מותו של קאלדקוט היה המוות ה-23 במספר בתולדות הראלי (שהתקיים באותה שנה בפעם ה-29 ברציפות). הוא הותיר אחריו אישה, טרייסי, שהייתה בהריון עם ילדם השני.
משמרות כהונה

סדר החלוקה למשמרות

חלוקת הכהנים ל-24 קבוצות עבודה, על פי בתי אבות, נזכרת לראשונה בתנ"ך בספר דברי הימים.
על פי המדרש, חלוקה זו נעשתה לראשונה על ידי משה במשכן, אשר פעל כך במצוות הקב"ה. בימי משה החלוקה הייתה ל-8 משמרות בלבד, כמו שכתוב בתלמוד: "אמר רב חמא בר גוריא, אמר רב: משה תיקן להם לישראל שמונה משמרות, ארבע מאלעזר וארבע מאיתמר. בא שמואל והעמידן על שש עשרה, בא דוד והעמידן על עשרים וארבעה".
משה רבנו חילק את הכהנים לשמונה קבוצות, ארבע קבוצות של כהנים מבני אלעזר בן אהרן, וארבע קבוצות מבני איתמר בן אהרן. כל קבוצה כזאת נקראת 'משמרת'. שמואל הנביא חילק את משפחות הכהונה לשש עשרה משמרות, ואחריו דוד המלך חילק את משפחות הכהונה לעשרים וארבע משמרות. חלוקות נוספות אלו היו צורך השעה עקב הריבוי הטבעי בעם, ובמקביל בכהנים.

בתי אב

כל משמר היה מחולק לשבעה בתי אב, שכל אחד שירת ביום אחר. בתפקיד ראש בית אב נשא אחד מזקני וחשובי אותו בית אב, ראש בית האב היה מבֵין אלה שהלכו לצידו של הכהן הגדול, יחד עם הסגן, ולקחו חלק בפעולות טקסיות כמו הוצאת הגורלות, ניחום אבלים ועוד. במסכת תמיד מסופר שמפתחות העזרה היו בידי זקני בית האב.

העבודה בשלושת הרגלים

בשלושת הרגלים באו לעבודה בבית המקדש כל משמרות הכהונה יחדיו. המשמר שתורנותו חלה בשבוע זה, ביצע את כל העבודות שהיה צריך לבצען באותו שבוע, גם אלמלא היה חל בו הרגל, כולל הקרבת נדרים ונדבות שהובאו לבית המקדש שלא לצורך הרגל. לעומת זאת כל העבודות הקשורות ברגל, כגון מוספי החג, ואף קורבנות שהובאו על ידי אנשים פרטיים לכבוד הרגל, כגון עולות ראייה ושלמי חגיגה, הוקרבו על ידי שאר כל המשמרות. בהתאם לכך, קיבל המשמר שתורנותו חלה באותו שבוע, את מתנות הכהונה של הקרבנות אותם הקריב, ואילו שאר המתנות ניתנו לכל המשמרות. יוצא מן הכלל הוא לחם הפנים, שאת העבודות הקשורות בו, ביצע המשמר התורן באותו השבוע, אך הוא נאכל על ידי כל המשמרות.

עליית עזרא ונחמיה

לא כל 24 המשמרות עלו בעליית עזרא ונחמיה. על פי המסופר בספר עזרא בין העולים היו משפחות "יְדַעְיָה", "חָרִם", "פַשְׁחוּר" ו"אִמֵּר" בלבד, (4289 נפש), והמשפחות האחרות נשארו בבבל. חלק ממשפחת בני "הקוץ" עלו אף הם, והיות שלא מצאו את כתבי הייחוס של משפחת חביה מבני הקוץ, שוחררו משפחתו ממשמרתו בכהונה, ונאסר עליהם לאכול מתנות מסוימות מבין מתנות הכהונה. לאחר חנוכת בית המקדש השני קמו הנביאים חגי וזכריה וחילקו מחדש את ארבע המשמרות, לעשרים וארבע משמרות, אשר עבדו על פי מתכונת המשמרות במקדש שלמה וגם כונו בשמות המשמרות הקודמות

סדר המעמדות

רב עמרם גאון בסידורו מביא את סדר המעמדות כפי שנכתבו במשנה, בתוספת פסוקים מנביאים וכתובים, פרשת המן, עשרת הדיברות, פרק ממסכת תמיד והדרן. פרקי המעמדות מסודרים לכל יום בשבוע. רב עמרם גאון פוסק שהמנהג לומר מעמדות בכל יום נכון עבור יחידי סגולה, אך כל הציבור אינם צריכים לנהוג כך, כדי שלא יתבטל איש ממלאכתו.
האחרונים הוסיפו עוד לקוטים מהתנ"ך המשנה והתלמוד. ומזה הסתעף אחר כך הסדר "חק לישראל" עם הוספות מספר הזוהר לכל ימי השנה, על פי סדר פרשיות השבוע. ר' יעקב עמדן עירער על הסדר הזה, והכין סדר חדש, המופיע בסוף סידורו "בית יעקב".

הצגת המשמרות בבית הכנסת

בחפירות שנערכו באשקלון בשנת 1921, ובחפירות בקיסריה בשנת 1962, התגלו חלקי לוח שיש סמוך לבתי כנסת, ועליהם רשומים חלקים מרשימת משמרות הכהנים. משערים שבמאות הראשונות לאחר חורבן בית שני, היה מנהג לשים כתובת כזו בבית הכנסת, וייתכן שאף להזכיר אותם בכל שבת.
לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס (קונסול 54 לפנה"ס)

לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס (בלטינית: Lucius Domitius Ahenobarbus) היה פוליטיקאי ומצביא רומי בולט בשלהי תקופת הרפובליקה. הוא נבחר לקונסול ונמנה עם ראשי סיעת האופטימאטים שהתנגדה ליוליוס קיסר.
שמו מוזכר לראשונה על ידי מרקוס טוליוס קיקרו כעד במשפטו של גאיוס ורס בשנת 70 לפנה"ס. בשנת 61 לפנה"ס נבחר לאיידיל קורולי, ונתפרסם על שום המשחקים הגלדיאטורים המפוארים שארגן. הוא נישא לפורקיה, אחותו של קאטו הצעיר, ותמך בקאטו במאבקו נגד השחיתות. התנגדותו לפופולרים הייתה כה עזה, עד כי הואשם על ידי קיסר בשנת 59 לפנה"ס בקשר לרצוח את גנאיוס פומפיוס, שהיה באותה עת בעל ברית של יוליוס קיסר בברית שנודעה בשם הטריאומווירט הראשון.
אהנובארבוס נבחר לפראיטור בשנת 58 לפנה"ס, והעמיד עצמו לבחירה לכהונת הקונסול בשנת 55. כדי להתמודד עמו ועם שותפיו האופטימטים, התכנסו הטריאומווירים בלוקה. במהלך הוועידה הוחלט שפומפיוס ומרקוס ליקיניוס קראסוס יתמודדו לכהונת הקונסול והם אכן ניצחו את אהנובארבוס בשנת 55. הוא רץ פעם נוספת בשנת 54 והפעם הצליח להיבחר. עמיתו לקונסולאט היה אפיוס קלאודיוס פולכר. למרות רגשות הטינה שחש כלפי קיסר לא הצליח לעשות נגדו דבר.
בינתיים היחסים בין קיסר לפומפיוס החלו להתקרר, במיוחד אחרי מותה של יוליה, בתו של קיסר שהייתה אשתו האהובה של פומפיוס. אהנובארבוס ניצל את הקרע ההולך ומתפתח בין שני האישים וקשר עצמו לפומפיוס.
בשנת 52 היה אחראי על ניהול המשפט נגד טיטוס אניוס מילו באשמת רצח פובליוס קלודיוס פולכר. בשנת 50 ניסה להתמודד לכהונת האוגור, אך הפסיד לבן חסותו של קיסר, מרקוס אנטוניוס.
בשנת 49 לפנה"ס, נשלח לגאליה כמושל מטעם הסנאט, אך בדרך פגש בקיסר שחצה את הרוביקון. אהנובארבוס הפגין אומץ לב וציפה שאופטימטים נוספים יתמכו בו, אך אלה התמהמהו ובמיוחד פומפיוס שלא עשה דבר. צבאו של אהנובארבוס עבר לצדו של קיסר ואהנובארבוס עצמו נאלץ להיכנע. קיסר הפגין את מידת הקלמנטיה המפורסמת שלו ולא פגע בו לרעה. למרות היחס הטוב שקיבל מידיו של קיסר הוא המשיך במאבק נגדו והצטרף לצבא פומפיוס ביוון. אהנובארבוס תמך במדיניות תקיפה וקיצונית נגד תומכיו של קיסר ונגד הסנאטורים שנותרו נייטרליים במאבק. הוא נפל בקרב פרסלוס, לפי הנאום הפיליפי השני של קיקרו היה זה אנטוניוס שהרגו.
מעוף הדבורה

על היצירה

היצירה נכתבה על פי אגדה מאת אלכסנדר פושקין. הדבורה היא בעצם נסיך מכושף שמנסה להגיע אל אביו הצאר שאינו יודע שהוא בחיים, לאחר שציווה להרחיק את אמו ואותו בהיותו תינוק ולזרוק אותם בתוך חבית לים.

מבנה היצירה

כפי שמעיד עליה שמה, ייחודה של היצירה בקו המלודי, המהיר והכרומטי, המחקה את קול זמזום הדבורה. מוטיב זה חוזר על עצמו שוב ושוב בהבדלים של מספר טונים. 
פרט למוטיב הזמזום, נעשה ביצירה שימוש בלייטמוטיבים השייכים לדמותו של הנסיך גווידון מסיפור האופרה. הקו הכרומטי עצמו הוא פיתוח של לייטמוטיב אחד (באיור 1, מוצג קו ה"זמזום" הכרומטי מתחת ללייטמוטיב), והשני (איור 2) משמש כקטע ביניים בין החזרות השונות על מוטיב הזמזום.

עיבודים

מעוף הדבורה זכה לעיבודים רבים לכלי סולו שונים ובסגנונות שונים כמו רוק ופופ. בין השאר בוצעה היצירה בפסנתר (עובד על ידי רחמנינוב), בכינור, בגיטרה חשמלית בליווי תזמורת, בגיטרה בס, בחליל צד, בטובה, בחצוצרה, בטרומבון, מרימבה ובשירת א-קפלה. בעיבוד לפסנתר מבוצע הקטע על ידי הגיבור הראשי בסרט "ניצוצות" ובעיבוד לחצוצרה הוא מושמע בסרט "להרוג את ביל". 
המהירות הגבוהה בה יש לבצע את היצירה כמעט ללא הפוגה, מחייבת מיומנות טכנית גבוהה, לכן סולנים נוהגים להשתמש בה כקטע וירטואוזי להפגנת כישוריהם.
יצירה קלאסית נוספת המחקה את מעוף הדבורה היא "הדבורה" של המלחין הגרמני פרנסואה שוברט.
אהרן מגד

תולדות חייו

נולד בשם אהרן גרינברג בוולוצלאווק שבפולין, עלה לארץ ישראל עם הוריו בשנת 1926, בגיל שש. הוא גדל במושבה רעננה, שם ניהל אביו את בית הספר. אחר כך למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב והיה חבר בתנועת הנוער המחנות העולים. כשסיים את לימודיו בגימנסיה עבר הכשרה בקיבוץ גבעת ברנר, והיה חבר קיבוץ שדות ים בשנים 1938–1950.
בשנת 1940 עבר עם הקיבוץ למקומו הנוכחי, דרומית לקיסריה העתיקה. את סיפורו הראשון, "מטען של שוורים", כתב בשנת 1943. לאחר מכן שהה בארצות הברית בשליחות, ושב לישראל בשנת 1948 עם קום המדינה. בשנת 1950 כתב את ספרו הראשון, "רוח ימים". באותה שנה עזב את שדות ים ועבר לגור בתל אביב. נמנה עם מייסדי השבועון "משא" עם קבוצה של חברים-סופרים, וערך אותו במשך 15 שנה. עבד כעורך ספרותי בעיתונים "למרחב" ו"דבר". בין השנים 1968–1971 כיהן כנספח תרבות בשגרירות ישראל בלונדון.
בשנת 1971 הופקה הסדרה העלילתית הראשונה של הטלוויזיה הישראלית, "חדווה ושלומיק", המבוססת על הרומן פרי עטו "חדווה ואני". ב-1977 וב-1978 היה סופר-אורח ב"מרכז ללימודים עבריים" שליד אוניברסיטת אוקספורד. פעמים אחדות יצא למסע הרצאות בארצות הברית, והיה סופר-אורח גם באוניברסיטת איווה שבארצות הברית.
מגד פרסם יותר מ-30 ספרים במהלך חייו. מחזותיו הוצגו ב"הבימה", ב"האוהל" ובתיאטראות נוספים. ספריו תורגמו לשפות זרות והופיעו באנגליה, בארצות הברית (בתרגום של רוברט וייטהיל-בשן), בארגנטינה, בצרפת ובשפות נוספות (למשל, לרוסית בתרגום של אברהם יהושע אלינסון).
היה נשוי לסופרת אידה צורית, ובניהם הם הסופר איל מגד ועמוס מגד, מרצה להיסטוריה באוניברסיטת חיפה. אחיו הצעיר מתי מגד היה סופר וחוקר ספרות.
נקבר בבית הקברות כנרת.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב רופין 26.

הוקרה ופרסים

ב-1974 זכה בפרס ביאליק, על ספריו "מחברות אביתר" ו"על עצים ואבנים". זכה בפרסים רבים נוספים, בהם פרס ברנר, פרס אוסישקין ופרס עגנון ושלוש פעמים בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. בשנת 2003 הוענק לו פרס ישראל בספרות. ב-2013 היה בין מקבלי אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
ארסנל קייב

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1925 כקבוצת חובבים של עובדי מפעל לייצור נשק "ארסנל" בעיר קייב. החל משנת 1936 שיחקה הקבוצה בליגת המשנה הסובייטית. הקבוצה התקיימה עד לשנת 1964. באותה שנה החליטה הנהגת הרפובליקה הסובייטית האוקראינית למקד את כל המאמצים בקבוצה אחת - דינמו קייב. רוב שחקני ההרכב הפותח של ארסנל הועברו לסגל של דינמו, בעקבות ההחלטה. על בסיס ארסנל הוקמה קבוצת חובבים שנקראה "טמפ" (קצב ברוסית), אשר שיחקה באליפות העיר קייב לקבוצות חובבים.
בשנת 2001, כבר באוקראינה העצמאית, הוקמה הקבוצה מחדש. למעשה עיריית קייב יחד עם משקיעים פרטיים קנו ממשרד ההגנה של אוקראינה את מיקומה של קבוצת צסק"א קייב בפרמייר-ליג של אוקראינה. כמו כן נקנו גם כרטיסי השחקן של רוב שחקני צסק"א. בצורה כזו התחילה ארסנל קייב המחודשת את דרכה באליפות אוקראינה ישירות מהליגה הבכירה.
ארסנל שיחקה בליגה הבכירה עד לשנת 2013. במהלך השנים הללו היא סיימה פעמיים במקום החמישי (בעונות 2003/2002 ו 2012/2011) והגיעה עד לחצי גמר גביע אוקראינה בעונת 2011/2010.
בשנת 2012 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים בעקבות עזיבת המשקיע העיקרי. במהלך עונת 2012/2013 מרבית שחקני הקבוצה נמכרו לקבוצות אחרות. ארסנל לא סיימה את העונה, הנהלת הקבוצה הודיעה על פירוקה.
קבוצת ארסנל קייב הוקמה מחדש (בפעם השלישית) בשנת 2014 כקבוצת חובבים. בשנת 2015 השיגה הנהלת הקבוצה את כל האישורים הנדרשים כדי להירשם כקבוצת כדורגל מקצועית באוקראינה. היא השתתפה באליפות הליגה האוקראינית השנייה (הליגה השלישית בחשיבות במדינה) בעונת 2015/2016. את העונה סיימה ארסנל במקום ה-6, ולא הייתה אמורה לעלות ליגה. אבל, בתום אותה העונה אירעו שני דברים שאיפשרו את עלייתה של ארסנל לליגה האוקראינית הראשונה: הוחלט להרחיב את הליגה הראשונה מ-16 קבוצות ל-18 קבוצות, כמו כן 3 קבוצות מהליגה הראשונה הודחו מהתחרות בשל אי יכולת לעמוד בהתחייבויות כספיות.
ארסנל עלתה לליגה הראשונה. את העונה הבאה (2016/2017) סיימה ארסנל במקום ה-10 (מתוך 18). את עונת 2017/2018 השלימה במקום הראשון וחזרה לליגת העל. את עונת 2018/2019 סיימה ארסנל במקום אחרון ובעקבות כך ירדה חזרה לליגה הראשונה.
בחורף 2019 איבדה את מעמדה המקצועני והחלה להתמודד באליפות העיר קייב.
אינטגרציה גזעית

אִינְטֶגְרַצְיָה גִּזְעִית (או דסגרגציה) הוא גישה לפיה מונעים סגרגציה (הפרדה גזעית) בקרב גזעים שונים באותה המדינה על ידי מתן זכויות שוות והזדמנויות שוות, ואף אפליה מתקנת. המונח מתייחס בעיקר לדסגרגציה בארצות הברית.

ארצות הברית

המאבק לאינטגרציה גזעית הוא מרכיב חשוב במאבק האפרו-אמריקאים לשוויון זכויות.
צעד בולט להחלתה של אינטגרציה גזעית בארצות הברית היא החלטתו התקדימית של בית המשפט העליון של ארצות הברית, שניתנה בשנת 1954 בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך, ובה נקבע כי ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה עד אז בבתי ספר נוגדת את החוקה האמריקאית ולפיכך אינה חוקית. ההחלטה נתקלה בהתנגדות עזה של מושל מדינת ארקנסו, התנגדות שגרמה להתערבות של כוח צבאי פדרלי כדי לאכוף את מימוש ההחלטה (אירוע הידוע כמשבר ליטל רוק).
בדצמבר 1955 עמד מרטין לותר קינג בראש חרם על התחבורה הציבורית במונטגומרי שבאלבמה, שמטרתו הפסקת ההפרדה בין שחורים ללבנים באוטובוסים; החרם נמשך כשנה, ובסופו של דבר החליט בית המשפט העליון להוציא מחוץ לחוק את האפליה בתחבורה הציבורית.
בית שמואל - מרכז שמשון

תולדותיו

בית שמואל נחנך בשנת 1986, כמבנה שכלל אכסניה לאירוח קבוצות נוער של התנועה הרפורמית מחוץ לארץ, אולמות וכיתות לימוד. הכוח המניע מאחורי הקמתו היה הרב ריצ'רד הירש, מהבולטים ברבני היהדות המתקדמת, שגייס את המימון הנדרש להקמתו מקהילות רפורמיות ברחבי העולם היהודי. תכנונו נמסר לידי האדריכל הנודע משה ספדיה, שבאותה עת שקד על תכנון מתחם ממילא המתחדש, שבית שמואל ממוקם על גבולו. במקביל תכנן ספדיה גם את הרחבת בית היברו יוניון קולג' הסמוך, ליצירת קומפלקס ארכיטקטוני אחיד והרמוני של שני מוסדות המשתלבים מבנית וחזותית זה בזה, ושניהם יחד משתלבים בסגנון הכולל של מתחם ממילא המחודש. 
במחצית השנייה של שנות ה-90 נתאפשר, במימון תרומות נוספות שגויסו, להקים אגף נוסף להרחבת שטחו של בית שמואל ופעילויותיו. בין היתר הוחלט שהמבנה החדש ישמש כמטה העולמי של האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, מתוך כוונה להדגיש את זיקתו ומחויבותו של הארגון לציונות, לישראל ולירושלים. תכנון הפרויקט נמסר שוב לידי האדריכל משה ספדיה, שתכנן את מרכז שמשון – מבנה המשך לבית שמואל. 
המבנה החדש כולל את "תיאטרון הירש" – אודיטוריום בן 400 מקומות ישיבה, חדרי הרצאות וסמינרים, אגף הארחה עם חדרי מלון חדישים, משרדי האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, וגולת הכותרת – אולם אירועים בגג המבנה, שחזיתו מעוצבת כחרוט זכוכית ענק הצופה פנורמית על העיר העתיקה, ונראה למרחוק לצופים מן העיר העתיקה לחדשה. עם השלמתו בשנת 2001 של בניין מרכז שמשון הוסב שמו של המתחם החדש ל"בית שמואל - מרכז שמשון".

תכנים ופעילות

בעת שהמרכז נפתח בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה המקום זירה למלחמות דת בין יהודים אורתודוקסים לבין רפורמים וחילונים, אך המלחמות שככו במהרה ומתנגדיו של המוסד השלימו עם קיומו.] עם הזמן הפך בית שמואל להיות מקום מרכזי בחיי התרבות של ירושלים, משום שהציע מופעי תרבות ישראלית בערבי שבת, בשעה שיתר מוסדות התרבות הירושלמיים היו סגורים. המקום זכה להצלחה בקרב הקהל החילוני של ירושלים שהיה צמא לפעילות בסוף השבוע.
המרכז מקיים כיום פעילות תרבותית מגוונת הכוללת הצגות תיאטרון, מופעי מוזיקה, מחול ובידור, סרטי קולנוע, קורסי העשרה שונים וסיורים בירושלים. המקום מארח פסטיבלים שונים, כנסים וסמינרים. פעילות המרכז אינה נושאת אופי דתי בהכרח, והוא חורת על דגלו סובלנות ופלורליזם. בין הבאים בשעריו ומשתתפים בפעילויותיו אנשים חילוניים ודתיים – ביניהם אורתודוקסים, רפורמים וקונסרבטיבים – וכן לא-יהודים. מתקניו מושכרים לשימושו של כל גוף החפץ לקיים בהם פעילות, ללא הבדל דת או השקפה.
יוסף מלובני

קורות חייו

יוסף מלובני נולד בתל אביב לאביו, חייט, בן למשפחת מלובני (Malování), שרבים ממנה נספו בשואה, יליד פולטוסק, פולין.
אמו פרידה לבית שטיין, יוצאת סיגט, טרנסילבניה הייתה אחותו של הרב שמואל בארי שיצא בשנות החמישים בשליחות הנשיא יצחק בן צבי לאתיופיה כדי להקים בית ספר עברי לביתא ישראל (בתו היא פסיה זלמנוביץ', אשתו של הרב אפרים זלמנוביץ', רבה של מזכרת בתיה), ולאחר מכן שימש כרבה של פינלנד והולנד.
את הקריירה שלו כזמר התחיל כחבר במקהלת הנערים של בית הכנסת "ביל"ו" בתל אביב. את סודות מלאכת הזמרה היהודית למד בבית הספר לחזנות שליד בית הכנסת. בגיל 12 כבר ניצח על המקהלה ובגיל 16 שרת כשליח ציבור בחגים. מאוחר יותר השתלם אצל החזן שלמה רביץ (1980-1871). בשנות נעוריו היה מקורב למלחין החסידי הנודע יענקל'ה תלמוד ואף עיבד את הדיסק הראשון של חסידות גור לאחר השואה ניגוני מלווה מלכה בביצועו של דוד ורדיגר (אביו של הזמר החסידי הנודע מרדכי בן דוד) בהמשך למד פיתוח קול באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ואחר כך באקדמיה המלכותית למוזיקה בבריטניה. שרת בצה"ל ובשנים -1960–1963 כיהן בו כחזן צבאי. לאחר מכן שרת כחזן בבתי כנסת ביוהנסבורג בדרום אפריקה ובלונדון.
מלובני הוא "עמית של סגל הטריניטי קולג' למוזיקה" בלונדון.
יוסף מלובני הוא יושב ראש לאות כבוד של מועצת החזנים של אמריקה ומילא בעבר את תפקיד היושב ראש של הנהלת החברה האמריקאית למוזיקה יהודית. במסגרת פעילותו הציבורית, יוסף מלובני הוא גם חבר בהנהלת הקונגרס היהודי העולמי ושל וועידת הנשיאים של הארגונים היהודים בארצות הברית.
יוסף מלובני נשוי לבטריס ולהם שני בנים זאב ואלישר.
יוסף מלובני החלים אחרי ניתוח של סרטן המעי הגס עם גרורה בכבד וחזר בשלום לפעילותו המוזיקלית.

מפעילותו הקונצרטית

מלובני ערך סיורי הופעות רבים בעולם ושר בליווי תזמורות חשובות בתחום המוזיקה הקלאסית כמו התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה, תזמורת רשות השידור הבלגית, התזמורת הסימפונית של מקסיקו, התזמורת הקלאסית של לונדון, התזמורת הסימפונית של ניו יורק, תזמורת האופרה של בוקרשט, תזמורת רשות השידור הרומנית, התזמורת הסימפונית הלאומית של ליטא, התזמורת הסימפונית הממלכתית של הונגריה ואחרות.
הוא שר הרסיטלים בבית האופרה המלכותית של אמסטרדם, בלונדון באולמי רויאל פסטיבל וקווין אליזבת וברביקן סנטר, באולמי אוורי פישר ואליס טולי בלינקולן סנטר בניו יורק, ב"קור סטייט סנטר" בפילדלפיה ובהיכל האומנויות בבריסל. הופיע תכופות בתיאטרון לתרבות אמנותית בסאו פאולו, באמפיתיאטרון בהרודיון, בטולדו ובבית האופרה של סנטנדר בספרד.
מבין הופעותיו הזכורות במיוחד אפשר לציין את הבכורה באמסטרדם של הסימפוניה "מחיה המתים" מאת נועם שריף שבה שר כסולן טנור יחד העם התזמורות הפילהרמונית הישראלית.
בינואר 1998 ביצוע של סימפוניה זו בהשתתפותו ושל הרכב מיוחד שאיחד את הפילהרמונית הישראלית ואת תזמורת פילדלפיה תחת ניצוחו של זובין מהטה פתח את חגיגות 50 שנות מדינת ישראל בארצות הברית.
במאי 1998 מלובני שר גם בקונצרט שנערך יחד עם הפילהרמונית הישראלית ביד ושם בירושלים בככר "גטו ורשה".