google/wiki40b huggingface dataset:
אנדראה דוביציוזו

125 סמ"ק / שתי פעימות

קדם 2001:
דוביציוזו נולד בעיירה פורלימפופולי. בשנת 2000 זכה באליפות איטליה בקטגוריית 125 סמ"ק.
2001: אפריליה
בשנת 2001 זכה באליפות אירופה באותה הקטגוריה ובמהלך אותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בסבב אליפות העולם כשלקח חלק במירוץ שהתקיים במוג'לו, אך לא הצליח לסיים את המירוץ.
2002-2004: הונדה
בשנת 2002 החל להשתתף באופן סדיר בסבב העולמי כרוכב בקבוצת סקוט הונדה. את עונת הבכורה סיים במקום ה-16, כאשר הישג השיא היה המקום התשיעי שהושג בגרנד פרי בצרפת. בעונתו השנייה השיג 4 פודיומים ובסיומה התמקם במקום החמישי בטבלה. בשנת 2004 השיג חמישה ניצחונות ועוד שישה פודיומים, שהקנו לו את תואר האליפות.

250 סמ"ק / שתי פעימות

2005-2007: הונדה
בשנת 2005 עבר להתחרות בקטגוריית 250 סמ"ק וסיים את העונה במקום השלישי, כשהוא משיג חמישה פודיומים וזוכה בתואר רוקי העונה. שנה לאחר מכן ניצח בשני מירוצים וסיים 11 מירוצים נוספים על הפודיום. הוא נאבק על האליפות עד המירוץ האחרון בעונה, אך לבסוף הפסיד אותו לחורחה לורנסו. בשנת 2007 שוב ניצח שני מירוצים, נאבק על האליפות, אך סיים במקום השני אחרי לורנסו.

2008-2011: הונדה

בספטמבר 2007 הודיע דוביציוזו על מעבר לסבב ה-Motogp. במירוץ הבכורה שלו סיים במקום הרביעי, כשהוא עוקף את ולנטינו רוסי בהקפה האחרונה. לאורך העונה סיים מספר פעמים במקום הרביעי והחמישי ואף הצליח להגיע לפודיום, כשסיים שלישי בגרנד פרי המלזי. בעקבות הישגיו, לקראת עונת 2009 עבר לרכב בקבוצת רפסול הונדה, הקבוצה הבכירה של היצרן. ביולי אותה שנה רשם את ניצחונו הרשון בסבב, כשניצח בגרנד פרי הבריטי.
עונת 2010 נפתחה בקצב טוב עבור דוביציוזו - בחמשת המירוצים הראשונים הגיע ארבע פעמים לפודיום ובשלב זה התמקם במקום השני בטבלת האליפות. במירוצים הבאים התקשה לשחזר את ההישגים ואיבד בהדרגה את המיקום. בחמשת המירוצים האחרונים הצליח להשיג שלושה פודיומים נוספים, כולל זינוק ראשון בקריירה מהפול פוזישן בגרנד פרי היפני. את העונה סיים במקום החמישי. עונת 2011 הייתה עונת השיא, כאשר סיים ארבע פעמים במקום השני ושלוש פעמים במקום השלישי ולמעט שני מירוצים לא ירד מהמקום החמישי. את העונה סיים במקום השלישי.

2012: ימאהה

בסיום עונת 2011 החליטה קבוצת רפסול על צמצום מספר הרוכבים בקבוצה משלושה לשניים. לדוביציוזו הוצע לעבור לאחת מקבוצות הבת של היצרן, אך הוא החליט לדחות את ההצעה ולהצטרף לקבוצת ימאהה טק3. במהלך העונה הצליח לסיים שש פעמים במקום השלישי ומספר דומה של פעמים במקום הרביעי.

2013-הווה: דוקאטי

באוגוסט 2012 הודיע ולנטינו רוסי על עזיבה של קבוצת דוקאטי וחזרה לימאהה ודוביציוזו נבחר להחליפו בדוקאטי. העונה הראשונה בקבוצה לא הייתה מוצלחת במיוחד עבורו והוא סיים אותה רק במקום השמיני, ללא שהשיג אפילו פודיום אחד. בעונתו השנייה בקבוצה הצליח לשפר את הישגיו וסיים במקום השלישי בגרנד פרי בארצות הברית ובמקום השני בגרנד פרי ההולנדי. בגרנד פרי היפני זינק מהפול פוזישן, לראשונה מאז שנת 2010. דוביציוזו זינק שוב מהפול פוזישן במירוץ פתיחת עונת 2015 אותו סיים במקום השני. פתיחת העונה הטובה המשיכה גם בארבעת המירוצים הבאים בהם סיים פעמיים שני ופעם אחת שלישי, אך נעצרה לאחר שנאלץ לפרוש משלושה מתוך ארבעת המירוצים הבאים. עד לסיום העונה הגיע עוד פעם אחת לפודיום, כשסיים את הגרנד פרי הבריטי במקום השלישי. את העונה סיים במקום השביעי. מאז עונת 2017 מציג דזמו דובי התקדמות בהבנת אופנוע הדזמוסדיצ'י כאשר הוא מסיים את עונות 2017 ו-2018 במקום השני, ההישג האישי הטוב ביותר בקטגוריה הבכירה.
אלישע נתניהו

אודות

נתניהו נולד בוורשה שבפולין (בעת הולדתו תחת שליטת האימפריה הרוסית) לשרה ולרב נתן מיליקובסקי שהיה נואם ועסקן ציוני מפורסם. בשנת 1920 עלתה משפחתו לארץ ישראל. הוא למד בבית הספר הריאלי בחיפה, וסיים את לימודיו שם בשנת 1930. בשנת 1935 חזר לבית ספר זה כמורה למתמטיקה.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים, שם השלים תואר ראשון, שני (1935) ודוקטורט (1942, בהנחיית בנימין אמירה ומיכאל פקטה). הוא התגייס לצבא הבריטי כמתנדב, ושירת במצרים ובאיטליה כקצין ביחידת הנדסה צבאית, שם התמחה בהכנת מפות, ובתפקיד זה השתתף מאוחר יותר גם במלחמת העצמאות.
בשנת 1946 החל ללמד בטכניון כמרצה. בשנת 1953 יצא לשבתון באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1958 הועלה לדרגת פרופסור. בטכניון הוא שימש בתפקידים ניהוליים, בין השאר כראש המחלקה למתמטיקה, דיקן הפקולטה למדעים ודיקן הפקולטה למתמטיקה. בנוסף, עזר להקמת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מדי שנה מתקיימת לזכרו הרצאה בטכניון, הניתנת על ידי מתמטיקאי בעל שם.
אביש

עלילה

סיפור הרקע העומד מאחורי החידות השונות במשחק מספר על אביש, פרופסור מכובד מאוניברסיטת שירקאגו הדמיונית, אשר הוזמן להרצאה. בלילה שלפני ההרצאה, לן אביש במלון מפואר, ומצא עצמו, בבוקר המחרת, לכוד בטירה מלאה בחדרים אינסופיים ומלכודות מסוכנות. אביש הצליח לצאת מהמצודה, ובחר לספר על מסלולו בהרצאה. לרוע המזל, על אף שצילם במלואם את החדרים, שכח אביש כיצד ברח מכל אחד מהם, ובמהלך ההרצאה צריך השחקן לשחזר את בריחתו.
ולרונה

ולרונה (בצרפתית: Valrhona) היא יצרנית שוקולד צרפתית שמפעלה המרכזי ממוקם בעיר הקטנה טן-ל'ארמיטאז' בארמיטאז', אזור גידול יין הסמוך לליון. החברה נוסדה ב-1922 בידי אלבריק גירונה, שף מגדנאי צרפתי בשם מעמק הרון ולה חמש חברות בת ושישים מפיצים ברחבי תבל. בבעלות החברה גם École du Grand Chocolat, בית ספר לשפים מקצועיים שמתמקד במאכלים ודברי מאפה המבוססים על שוקולד.
ולרונה מתמקדת בעיקר בשיווק שוקולד יוקרה בעל רמה גבוהה למקצוענים וכן לצריכה פרטית. למרות שהיא נחשבת לאחד מיצרני השוקולד המשובחים בעולם, מחיריה של ולרונה דומים לאלו של גודיבה ונייהאוס. קו המוצרים כולל ממתקי שוקולד, קוביות שוקולד ושוקולד לפי כמות בקוביות או בגלולות. ולרונה מייצרת שוקולד לפי שנת בציר, מפולים שנקטפים בשנה מסוימת ממטע מסוים, המובחרים ביותר גדלים בדרום אמריקה, אוקיאניה והקריביים. כיום שלושת המותגים של שוקולד בציר הם Ampamakia, ‏Gran Couva, ו-Palmira - עובדים ביחד עם מטעים במדגסקר, טרינידד וונצואלה, בהתאמה.
ליגת האלופות

שחקנים ישראלים בליגת האלופות

אבי כהן שיחק בגביע אירופה לאלופות במדי ליברפול, הזוכה בגביע, בעונת 1981/1980, אם כי לא היה בהרכב בחצי הגמר ובגמר.
באשר לגרסה המחודשת של המפעל, הרי לבד מהקבוצות הישראליות שהוזכרו, שיחקו עוד מספר ישראלים בשלב הבתים של ליגת האלופות במדי קבוצות אירופאיות. הראשון שביניהם היה חיים רביבו במדי פנרבחצ'ה בעונת 2001/2002. אחריו היו אחרים כמו קלמי סבן במדי סטיאווה בוקרשט בעונת 2006/2007, יוסי בניון במדי ליברפול, מספר עונות החל מעונת 2007/2008, ביברס נאתכו במדי רובין קאזאן בעונת 2010/2011 ובמדי צסק"א מוסקבה מספר עונות החל מעונת 2014/2015, אליניב ברדה במדי ראסינג גנק בעונת 2011/2012, בירם כיאל בסלטיק בשתי העונות שלאחר מכן, וניר ביטון 2016/2017, במדי אותה קבוצה, החל מעונת 2014/2013. בעונת 2014/2015 שיחקו דודו ביטון וסינטיאהו סלליך בליגת האלופות בשורות מריבור וכמוהם מרואן קבהא שלוש שנים לאחר מכן. כן שיחקו רמי גרשון וקני סייף במדי גנט בעונת 2016/2015.

שידורי ליגת האלופות בישראל

ליגת האלופות משודרת כיום בישראל בכל ערוצי הספורט של ערוץ הספורט, חלק מהמשחקי שלב הבתים של ליגת האלופות משודרים גם בערוצי הספורט של צ'רלטון. משחקי חצאי הגמר והגמר משודרים לרוב בערוצים המסחריים.
המשדר מתחיל בשעה 21:00 עם "אולפן ליגת האלופות" בהגשת מודי בר-און. המשחקים מתחילים ב-21:45 וכל ערוץ עובר למשחק אחר. שדרי המשחקים הם נדב יעקבי ועמיחי שפיגלר ופרשני המשחקים הם שגיא כהן ועמרי אפק. בערוץ "5LIVE" לא משודר משחק אלא "ערוץ הקיבוץ" שמראה את כל השערים. מודי בר און, אבי מלר, איציק זוהר יושבים באולפן ובכל פעם שמתרחש אירוע באחד המגרשים, הם עוברים לשם. בזמן שלא מתרחש דבר במגרשים, חברי הפאנל יושבים ומדברים. לצד המסך מופיעות התוצאות של המשחקים. כשנגמרים כל המשחקים, מתאחדים שוב הערוצים לסיכום ותקצירי המשחקים. בסוף הערב מתארחת להקה שמנגנת 3 שירים וסוגרת את המשדר.
מקהלת פועלי תל אביב

מקהלת פועלי תל אביב הייתה מקהלה שפעלה בעיר תל אביב-יפו משנות ה-20 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, בניצוחם של המנצח והמלחין ישראל ברנדמן ובהמשך עובדיה טוביה.

תולדות המקהלה

ב-1917 ייסד ישראל ברנדמן בעיר הולדתו קמניץ פודולסק שבאוקראינה, מקהלה יהודית חלוצית אשר את מרבית שיריה שרה בשפה העברית. ב-1919 עלו המנצח ומקהלתו יחדיו ארצה ובסוף 1922 הפכו רשמית למקהלת פועלי תל אביב. מרבית חברי המקהלה היו אקדמאים ומתוכם צמח גרעין מקהלת האופרה ומקהלת האורטוריה. המקהלה הוזמנה להופיע באירועים ציבוריים וכלליים. ב-1924, עם עזיבתו של ברנדמן לאוסטריה ניצחו על המקהלה מנשה רבינא ומ.ג. לוין. המקהלה פעלה במסגרת מועדון הפועלים ובהמשך קבעה את משכן הקבע שלה בבית ברנר בתל אביב. רפרטואר המקהלה כלל שירים מתחום המוזיקה הכללית, ליטורגיה יהודית כגון קטעי חזנות ופיוטים.
מקהלות פועלים עירוניות קמו כחלק אורגאני של הפעילות התרבותית והרוחנית בקרב ריכוזי הפועלים. לרוב, חבריהן לא היו זמרים מקצועיים, בעוד שמנצחיהן היו בעלי רקע והכשרה מוזיקליים בתחום. ב-1934 הוקם במסגרת ההסתדרות הכללית "המרכז לחינוך",  ומנהליו הראשונים היו נסים נסימוב ושלמה קפלן. המרכז פעל להפצת הזמר העברי ובכלל זה הקמת מקהלות בחסות מועצות פועלים. העלייה השלישית הביאה עימה מוזיקאים ומלחינים מחוננים אשר הוו את הבסיס לעיצוב שירת המקהלה בישראל המתהווה.
ב-1935, עזב ברנדמן את אוסטריה על רקע התגברות האנטישמיות הממוסדת ושב ארצה. עם שובו נמסר לו מחדש ניהול המקהלה מידי שלמה קפלן. ברנדמן הוביל את הקו המוזיקלי של המקהלה וכך בעת פעילותה נודעה גם בשם מקהלת ברנדמן.
המקהלה הרבתה לבצע שירים בסגנון שרווח בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, המכונה הסגנון הימתכוני, כשברפטואר המקהלה הופיעו למשל משירי נחום נרדי, הנחשב פורץ דרך בתחום.
תחת שרביטו, ביצעה מקהלת פועלי תל אביב בפעם הראשונה בישראל אורטוריה.
בדצמבר 1941 השתתפה המקהלה בכנס הראשון של מקהלות אזור תל אביב אשר התקיים בעיר תל אביב, וב-22 באפריל 1944, נטלה חלק בכנס הראשון של מקהלות הפועלים אשר התקיים בעין חרוד וכפר יחזקאל, ובו נטלו חלק 25 מקהלות פועלים. כינוס זה נחשב ל"אבן הפינה" לייסוד כינוסי הזמריה שהחלו במדינת ישראל בשנות ה-50.
ברנדמן ניצח על המקהלה כ 30 שנים והיא הייתה חממה למוזיקאים, לשחקנים ולמורים למוזיקה, כגון משה יעקבסון ומשה בר-עמי. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 סיים ישראל ברנדמן את תפקידו ועל ניצוח המקהלה הופקד עובדיה טוביה.
גוטוקו סאקאי

קריירת מועדונים

סאקאי נולד בניו יורק לאב יפני ולאם גרמניה, כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לסאנג'ו ביפן. סאקאי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים המקומית. בגיל 15, הוא הצטרף למחלקת הנוער של אלבירקס נייגאטה ובמקביל שיחק בליגת התיכונים עבור תיכון קאישי גקואן. ב-15 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אלבירקס ניגאטה כאשר הוא רק בן 17 במסגרת גביע הקיסר נגד טוקיו. כעבור כמה חודשים חתם רשמית במועדון. ב-1 בינואר 2012, סאקאי הושאל לשטוטגרט עד לשנה וחצי עם אופציה לרכוש את השחקן בתום תקופת ההשאלה. ב-11 בפברואר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בניצחון 0-5 נגד הרטה ברלין. ב-22 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בגרמניה בניצחון 1-5 נגד סטיאווה בוקרשט במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. ב-10 בינואר 2013, סאקאי חתם בשטוטגרט עד יוני 2016 ועבר רשמית עוד לפני שהסתיימה תקופת ההשאלה. ב-1 ביולי 2015 חתם לשלוש שנים בהמבורג. ב-9 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בהפסד 3-2 לקרל צייס יינה בהגביע הגרמני. ב-14 באוגוסט 2019 חתם בוויסל קובה היפנית.

קריירת נבחרות

בצעירותו סאקאי היה חלק מנבחרת יפן בכדורגל עד גיל 20. בשנת 2011 נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2015, אך נאלץ לעזוב את הסגל עקב פציעה. ב-6 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-1 נגד איחוד האמירויות הערביות במסגרת גביע קירין. סאקאי נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014. הוא השתתף במונדיאל 2018, ולאחר שנבחרתו הודחה, הודיע על פרישה מהנבחרת.
ג'ובאני פזארו

גובאני פזארו (באיטלקית: Giovanni Pesaro; ‏ 1 בספטמבר 1589 - 30 בספטמבר 1659) היה הדוכס ה-103 של ונציה. פזארו כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-8 באפריל 1658 ועד פטירתו.

קורות חיים

ג'ובאני פזארו נולד בוונציה לווטור פזארו (Vettor Pesaro) ולאלנה סורנצו (Elena Soranzo). פזארו זכה להצלחה בשירות לה סרניסימה ומונה מספר פעמים לתפקיד הקונסיליירי (היועץ האישי) של הדוג'ה, וכן כיהן כחבר בסנאט ונציה, ושירת את הרפובליקה בתפקיד שגריר בחצר האפיפיור. לאחר שסיים את כהונתו כשגריר מונה לתפקיד פרוקורטור.
בשנת 1642 נטש פזארו כיתת חיילים עליה פיקד ונמלט מהאויב - מעשה שפגע בשמו. כמו כן הואשם פזארו מספר פעמים בשחיתות ובשימוש לרעה בסמכותו. 
לאחר מות אשתו, לוציה באבאריגו, בת למשפחת אצולה ונציאנית עשירה, נשא לאישה את עוזרת הבית שלו, שמוצאה ממשפחת עוני, ואחיה גורש מהרפובליקה בשל פשעיו. מעשה זה נחשב שערורייתי בחברה הגבוהה הוונציאנית.
על אף שערוריות אלו הצליח פזארו לזכות בפופולריות רבה בקרב האצילים אולם בשל שחיתותו היה שנוא על פשוטי העם. בתקופת מלחמת כרתים במסגרתה נאבקה לה סרניסימה עם האימפריה העות'מאנית על השליטה באי כרתים, עמדה הרפובליקה על סף פשיטת רגל. פזארו נאם בפני המועצה הגדולה (Maggior Consiglio) של העיר ושכנע את האצילים להמשיך במלחמה ולא לוותר על האי כרתים. הוא אף הבטיח לתרום למאמץ המלחמתי 6,000 דוקטים מהונו האישי. מעשים אלו הובילו להחלטה להמשיך בלוחמה והעלו את קרנו של פזארו, ולכן, ב-29 במרץ 1658 עת נפטר הדוג'ה ברטוצ'ו ואליירו, היה פזארו המועמד המקובל על כולם לתפקיד הדוג'ה, ובבחירות שנערכו ב-8 באפריל 1658 נבחר בהצבעה הראשונה.
גורם נוסף שהביא לבחירתו של פזארו היה היותו צעיר מהמועמדים האחרים, ועל כן הועדף עליהם (לאור הכהונות הקצרות של קודמיו והמלחמה הממושכת אשר פגעה בכלכלת העיר). 
עם בחירתו נאלץ פזארו להתמודד עם המלחמה מחד, ועם הכלכלה הקורסת של העיר מאידך. לחצים אלה הביאו לנפילתו למשכב זמן קצר לאחר בחירתו. כמו כן, בחירתו לא הביאה לו פופולריות, והוא נותר שנוא בקרב ההמונים. פזארו נפטר ממחלתו ב-30 בספטמבר 1659 ונקבר בטקס רב רושם.
נחום איתן

נחום איתן (איתין) (1902 - 25 ביוני 1976), חלוץ ענף תעשיית גלופות ההדפסה (צינקוגרפיות) בתל אביב, מרוכשי השבועון "העולם הזה" בשנות החמישים, והמו"ל והעורך האחראי של הדו-שבועון "כלנוע". היה מצנט (תומך אמנותי) לציירים ישראלים רבים.

ביוגרפיה

איתין נולד בבריאנסק שברוסיה להוריו רבקה ואהרון איתין. אביו היה בעל בית דפוס בעירו, עסקן פעיל בענייני ציבור ומורשה של "חובבי ציון". אמו הייתה בת למשפחת גרבוז מקורסק. רבקה ואהרון איתין היו הורים לשני בנים ושלוש בנות. נחום היה הצעיר שבמשפחה.
בשנת 1906 מכר אהרון איתין האב את בית הדפוס שבבעלותו ועלה עם כל משפחתו ועם ממון רב לארץ ישראל. תל אביב עדיין לא הייתה קיימת ואיתין פתח בית דפוס ביפו, שהועבר אחר כך לתל אביב והיה בית הדפוס הראשון של העיר. בשנת 1909 נמנתה משפחת איתין עם 66 מייסדי תל אביב ובנתה את ביתה ב"אחוזת בית" ברחוב יהודה הלוי 19. מאוחר יותר עברה המשפחה לבית שני שבנתה בעיר, מרווח וגדול הרבה יותר, ברחוב לוינסקי 69.
נחום איתין למד ב"גימנסיה הרצליה" החל בכיתה א' ועד לסיום השמינית, ונמנה עם בוגרי המחזור השמיני של הגימנסיה. לאחר סיום לימודיו הוא עברת את שמו מאיתין לאיתן. לימודים ורכישת השכלה גבוהה היו בראש סולם העדיפויות אצל אהרון איתין ואכן כל חמשת ילדיו היו בעלי השכלה אקדמאית אותה רכשו באוניברסיטאות באירופה במימון האב.
נחום איתין אהב אמנות, וכישוריו התמקדו בתחום זה בתוספת תקשורת וניהול עסקים. עם סיום לימודיו ב"גימנסיה הרצליה" נשלח על ידי אביו ללימודים באקדמיה לאמנות בפריז. בתקופת לימודיו בפריז הוא קשר קשרים חברתיים בעיקר עם ציירים ישראלים ששהו שם באותה תקופה, ביניהם הצייר צבי שור שהיה לידידו גם בהמשך חייו בתל אביב. ציירים נוספים שהיו בין ידידיו בארץ היו חברו הקרוב נחום גוטמן, גם הוא בן למשפחה ממייסדי העיר, נעמי סמילנסקי, מרדכי לבנון, יוסף קוסונוגי, אריה נבון, אהרן אבני ורבים אחרים. בין הסופרים והמשוררים שהיו חבריו הקרובים יש למנות במיוחד את אנדה פינקרפלד.
עם סיום לימודיו בפריז עבר איתן לגרמניה לבית ספר ייחודי לתעשיית הגלופות על כל היבטיה. בתחום זה הוא מצא אפשרויות למימוש אהבתו לאמנות - בעיקר לציור, ליופי ולאסתטיקה - תוך שילוב המגמה העסקית. גם בגרמניה קשר קשרים חברתיים, ובהמשך היו לקשרים אלה חלק משמעותי בחייו.
באמצע שנות העשרים, משחזר לתל אביב, פתח בבית המשפחה ברחוב לוינסקי 69 צינקוגרפיה בשם נ. איתן. צינקוגרפיה זו הייתה הראשונה שנפתחה בארץ. כעבור מספר שנים נוספו לו שותפים והשם שונה ל"הצינקוגרפיות המאוחדות". בשנת 1937, אחרי מות אימו (אביו נפטר ב-7 שנים קודם לכן) ומכירת בית המשפחה ברחוב לוינסקי, הוא פתח צינקוגרפיה אחרת ברחוב לילינבלום בשם נ. איתן, אותה המיר כעבור מספר שנים לתאגיד, העבירה לרחוב לבנדה ושינה את השם ל"הצינקוגרפיה הישראלית". האחרונה שפתח הייתה צינקוגרפיה "גל אור" ברחוב לילינבלום. משחש עייפות מקצב החיים המסחרר שלו, מכר אותה לעובדיו. לאחר המכירה הוא התכוון להקדיש את זמנו לעולם האמנות, אך ביום העברת הבעלות - 25 ביוני 1976 - נפטר מהתקף לב.

כלנוע והעולם הזה

בשנת 1930, בעת היותו בעל צינקוגרפיה, הוציא לאור דו-שבועון מצויר בשם "כלנוע" אשר סקר את החדשות השוטפות וכלל אף מדור אופנה. ההנהלה ומערכת "כלנוע" מוקמו בבית הוריו ברחוב לוינסקי. השבועון יצא לאור עד שנת 1935. 
בשנת 1950 רכשו נחום איתן, אורי אבנרי ושלום כהן את שבועון "העולם הזה" מאורי קיסרי. שותפות זו לא החזיקה מעמד זמן רב בשל הבדלי גישות ובסוף שנת החמישים מכר נחום את חלקו בעיתון. המכירה לוותה בתביעות משפטיות.
נבלות

שחקנים אורחים

שי גולדשטיין - ברמן; הדס שטייף - כתבת גל"צ; אלון חמאווי - צעיר בים; ערן איווניר - חוקר; אמירה בוזגלו - בחורה עם דג מלוח; רמי דוידוף - בחור עם כלב; גיל נתנזון - סלקטור; עדי שילון - יאפית מדברת בטלפון; איתן לוי - רוכב אופניים; יורם קניוק - עובר אורח.
אליפות סאו פאולו בכדורגל

עונת 2012

עונת 2012 של אליפות סאו פאולו (סדרה א1) נערכה בין 21 בינואר ל-13 במאי.
יואכים רנטגן

חייו

יואכים רנטגן נולד באמסטרדם ולמד אצל פליקס טוֹנְיִי (Felix Togni) באמסטרדם, בראם אלדרינג (Bram Eldering) בקלן וקרל פלש בלייפציג. משנת 1928 עמד בראש תזמורת התיאטרון העירוני של וינטרטור, שווייץ, שם גם לימד בקונסרבטוריון וניגן ב"רביעיית המיתרים וינטרטור" ככנר ראשון. אחיו, הפסנתרן יוהנס רנטגן הקים שלישייה קאמרית אתו ועם אחיהם אדוורד פרנטס. בעונת 1938-9 ניגן בתזמורת הפסטיבל בלוצרן בניצוחו של טוסקניני. בשנת 1939 התמנה למורה לכינור בקונסרבטוריון המלכותי בהאג.      
בשנת 1940 יסד יואכים רנטגן את רביעיית המיתרים "רנטגן", וניגן בה בתפקיד הכינור הראשון. חבריו לרביעייה היו פיט נֵילנד (כינור שני), וים דה זוּטֶה (ויולה) וקוֹרְנֶלִיס פְּרַאוּט (צ'לו). הרכב המיתרים, שהכיר בחשיבות שבשיתוף הציבור בנגינת רביעיות ברמה גבוהה, ערך מסעות קונצרטים דרך שגרה. בהופעותיהם נהגו חברי הרביעייה להסביר את הקטעים שניגנו, ואף ערכו קונצרטים בבתי ספר.
יואכים רנטגן פרש מעבודתו בשנת 1972.
אנדרו סקרבורו

ביוגרפיה

סקרבורו נולד בהארוגייט שבצפון יורקשייר. הוא למד בבית הספר בהארוגייט .

קריירה

סקרבורו למד בבית הספר למשחק "Webber Douglas Academy of Dramatic Art". הופעת הבכורה המקצועית שלו הייתה על הבמה בתיאטרון הארוגייט בשלושה מחזות. הראשון "מבקר המדינה" בתפקיד דובצ'ינסקי, אחריו ב"חלום ליל קיץ" בדמות אוברון, וכן במחזה "Genie of the Lamp", עיבוד פנטו  בריטי לסיפור אלאדין ומנורת הקסמים. הוא גילם את היתקליף במחזה על פי הרומן "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה. ב-1995 שיחק בתפקיד רנלדו בהפקה של תיאטרון אלמיידה של המחזה "המלט" בכיכובו של רייף פיינס.
בטלוויזיה הופיע סקרבורו לראשונה בסדרת הדרמה הפופולרית של ה-BBC "חדר מיון". עוד שיחק בתפקידים שונים בדרמות טלוויזיוניות כגון בסדרה "The Bill" של ITV, ב-"Streets of Gold", בסדרה המשטרתית "Heartbeat", בסדרת הדרמה "Touching Evil", ובסדרה "עדות אילמת" של BBC One. הוא השתתף בתפקיד אורח באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בדמות הארווי רובן.
בשנת 2000 שיחק סקרבורו בסרט הטלוויזיה "ג'ייסון והארגונטים" בהפקת רשת הולמרק.
הוא כיכב בתפקיד קווין ספירס בסדרה "נערות רעות" של ITV, בדמות סטיוארט דיימונד בסדרה "סקס, רובים ופרברים" של ערוץ 5, מארק בסרט הטלוויזיה "The Innocent", מייקל אוון בדרמה הקומית "לבבות ועצמות", ובתפיד שופט שלום במיני-סדרה "פונדק ג'מייקה" ב-BBC One. בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" גילם סקרבורו את טים דרו וזכה לביקורות נלהבות.
לודוביקו ג'וסטיני

חייו

ג'וסטיני נולד בפיסטויה, למשפחת מוזיקאים, שאחר שורשיה אפשר להתחקות עד ראשית המאה ה-17; בדרך מקרה נולד ג'וסטיני באותה שנה כמו יוהאן סבסטיאן באך, דומניקו סקרלטי וגאורג פרידריך הנדל. אביו של ג'וסטיני היה עוגבר ב"קהילת רוח הקודש" ( Congregazione dello Spirito Santo), קבוצה נספחת ליזואיטים, ודודו, דומניקו ג'וסטיני, היה גם הוא מלחין של מוזיקת קודש.
בשנת 1725, עם מות אביו, תפס ג'וסטיני את מקומו כנגן העוגב בקהילה, ועשה לו שם כמלחין מוזיקת קודש, בעיקר קנטטות ואורטוריות. ב-1728 חבר אל ג'ובאני קרלו מריה קלארי בחיבור קובץ של קינות, שבוצע באותה שנה. ב-1734 נשכר כנגן עוגב בקתדרלת "סנטה מריה דל אוּמילְטה" בפּיסְטוֹיָה, משרה שבה החזיק לשארית חייו. נוסף לנגינה בעוגב בשני מוסדות הדת, ניגן גם בצ'מבלו במקומות רבים, במקרים רבים באורטוריות שלו עצמו.

יצירות והשפעה

עיקר תהילתו של ג'וסטיני נובעת מן הקובץ של 12 ‏ Sonate da cimbalo di piano e forte detto volgarmente di martelletti,
אופוס 1, שיצא לאור בפירנצה בשנת 1732, המוזיקה הראשונה בכל סוגה שהיא שנכתבה אי פעם במיוחד לפורטה-פיאנו שבנה כריסטופורי. היצירות מוקדשות לדום אנטוניו דה בראגאנסה, אחיו הצעיר של המלך ז'ואאו החמישי מפורטוגל (החצר הפורטוגזית הייתה מן המקומות הבודדים שבהם הייתה נגינה בפסנתר המוקדם דבר שבשגרה.)
היצירות הראשונות שנכתבו במיוחד לכלי זה היו 12 סונאטות של ג'וסטיני, שהוקדשו לדודה של המלכה, דון אנטוניו מפורטוגל, גם הוא תלמיד של דומניקו סקרלטי אלה הן סונאטה דה קייסה, בפרקים מהירים ואיטיים לסירוגין (ארבעה או חמישה פרקים לסונאטה), המקדימות בתאריך כתיבתן בכ-30 שנה כל מוזיקה אחרת שחוברה במיוחד לפסנתר. ג'וסטיני השתמש בכל יכולות ההבעה של הכלי, כגון ניגוד דינמי רחב, אפשרויות ביטוי שלא היו זמינות בכלי המקלדת האחרים של תקופתו. מבחינה הרמונית, היצירות מגשרות על המעבר בין שלהי הבארוק לראשית התקופה הקלאסית, וכוללות חידושין כמו אקורדים של סקסטה מוגדלת ומודולציות לסולמות רחוקים.
איצוקושימה

גאוגרפיה

האי איצוקושימה הררי ומיושב בדלילות. שטחו כ-30 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-2,000 נפשות. על האי יש עיירה אחת בה מתגוררים כל התושבים. הנקודה הגבוהה ביותר באי היא פסגתו של הר מיסֶן, ב-535 מטרים, וניתן להגיע אליה באמצעות רכבל המסיע את המבקרים לפסגה.
איצוקושימה מפורסם בזכות מקדש השינטו שהוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, שלפי הרישומים נבנה בתקופת שלטונה של הקיסרית סויקו. המצביא טאירה נו קיומורי קבע את צורתו הנוכחית של המקדש.
שטח האי והים המקיף אותו הם חלק מהפארק הלאומי סטונאיקאי. הים המקיף את האי ידוע בגאות ושפל הקיצוניים שבו. בשעת השפל נסוג הים אל מעבר לטוריאי של האי, ובשעת הגאות מכסה הים את כל השטח שמתחת למקדש.
עצי האדר הגדלים בו מפורסמים ברחבי יפן בשל שלכת הארגמן שלהם בסתיו. מכיוון שהאי נחשב מקום קדוש חל איסור מוחלט על כריתת העצים. באי מתהלכים חופשי קופי מקוק ואיילים. בדת השינטו נחשבים האיילים כשליחי האלים, ולפיכך הן חיות קדושות.
קו מולוטוב

קו מולוטוב היה מערך מתוכנן של ביצורים שנבנה על ידי ברית המועצות בשנים 1940-1941 לאורך גבולה המערבי, לאחר פלישתה למדינות הבלטיות, מזרח פולין ובסרביה, פלישה שנבעה מהסכם ריבנטרופ מולוטוב, ומכאן כינויו "קו מולוטוב". שם זה לא היה שמו הרשמי של קו הביצורים אך הפך למושג מקובל בעיקר הודות לספרו של ויקטור סובורוב "בוקע הקרח".
הקו השתרע מהים הבלטי ועד להרי הקרפטים, והורכב מ-13 אזורים מבוצרים באורך של כ-100 ק"מ כל אחד. היה זה חלק ממערך הגנה סובייטי רחב יותר בגבול המערבי שהשתרע מהאוקיינוס הארקטי ועד לים השחור.
כל אחד מהאזורים המבוצרים כלל מערכות של בונקרים שהכילו מקלעים, תותחי נ"ט וארטילריה. הבונקרים נבנו בקבוצות שאפשרו חיפוי הדדי, כשכל קבוצה מהווה "מרכז התגוננות". לכל קבוצת בונקרים הוקצתה יחידה צבאית קבועה, שהורכבה מחיילים תושבי האזור.

הקו במלחמת העולם השנייה

על קו הגבול הישן של ברית המועצות בחזית המערבית הגן קו ביצורים, שנודע בשם קו סטלין. לאחר סיפוח מזרח פולין והמדינות הבלטיות, בשנים 1939-1940 נאלצו הסובייטים לבנות את קו מולוטוב כקו הביצורים החדש מול גרמניה, בבניית קו הביצורים החדש נעשה שימוש בחומרים ובציוד שפורקו מ"קו סטלין".
כאשר פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות במבצע ברברוסה ב-22 ביוני 1941 רוב הקו המתוכנן עדיין לא נבנה וגם רוב המבצרים שכבר נבנו עדיין לא חומשו אורגנו ואוישו בלוחמים, ולכן הקו היווה אך מכשול זניח עבור הכוחות הפולשים. רק ארבעת האזורים הדרומיים שבניית חלקים מהם הושלמה הצליחו לעכב את התקדמות הוורמאכט למספר ימים. כאמור מיד עם תחילת הקמת קו מולוטוב החלו הסובייטים בפירוק קו סטלין לשם העברת ציודו וחימושו לקו מולוטוב - כך שגם קו מולוטוב שהגן על הגבולות החדשים של ברית המועצות (גבולות 1939) וגם קו סטלין שהגן על הגבולות הישנים לא היו בפעולה, דבר שהקל על היטלר בפלישה לברית המועצות. יש הסבורים שהיה זה חלק מהאסטרטגיה הגרמנית בהסכם ריבנטרופ-מולוטוב להזיז את הכוחות הסובייטים מקו סטלין המבוצר כדי לתקוף את ברית המועצות קודם שיוקם קו ביצורים חדש.

שרידי הקו

כיום ניתן למצוא שרידים של ביצורי הקו, רבים מהם שמורים היטב, בליטא, פולין, בלארוס ואוקראינה. בשל ההבדלים בתוואי הגבולות כיום נמצאים חלק משרידים אלו במקומות נוחים לגישה. חלקים אחרים מצויים לאורך גבולות מדיניים בין פולין ואוקראינה, פולין ובלארוס, ליטא ורוסיה, באזורים אליהם עשויה הגישה להיות מוגבלת מטעמי ביטחון גבולות.
מיס אירופה (סרט)

עלילה

לוסיאן "לולו" גרניאר העובדת כקלדנית, מחליטה לשלוח שתי תמונות שלה לתחרות מיס צרפת המאורגת על ידי העיתון "גלוב", זאת בניגוד להתנגדותו של ארוסה אנדרה הקנאי לתחרויות יופי. לאחר מחשבה שנייה היא מתחרטת על כך ומנסה לפרוש מהתחרות, אך זה מאוחר מדי, היא כבר נבחרה כאחת העולות לגמר, לאחר זכייתה היא נוסעת להתמודד על כתר מיס אירופה, זאת מבלי שהייתה לה הזדמנות לדבר על כך עם אנדרה.
לולו נבחרת על ידי תגובות הקהל להיות מיס אירופה, היא מושכת את תשומת לבם של מספר מעריצים נלהבים בקהל, וביניהם נסיכים ובני אצולה, לאחר מכן אנדרה מופיע ומציב בפניה תנאי, או שהיא חוזרת עמו תוך שעה לצרפת או שהם נפרדים, היא מתקשה להחליט אך לבסוף היא בוחרת בו.
על אף בחירתה, היא מרגישה אומללה בדירתה שלה ושל ארוסה, אחרי כן מופיע הנסיך אדולף דה גרובובסקי כשהתרשם ממנה בתחרות ועקב אחריה לדירתה, הוא מציע לה להיות שחקנית קולנוע ומנסה להחתים אותה על חוזה עם חברת הפקות, בתחילה היא מסרבת אך מאוחר יותר באותו לילה, אך מאוחר יותר היא מתחרטת ומתחמקת מהדירה, היא משאירה לאנדרה מכתב הסבר.
היא מופיעה בסרט קצר, כשיוצאת הקרנת הבכורה של הסרט אנדרה, העובד במערכת של עיתון קורא על כך, הוא הולך לפגוש את לולו, אך נאמר לו שברגע זה היא צופה בסרט ולא ניתן לבוא ולהפריע, אך הוא מתגנב לאולם והורג אותה, בסרט נראה שלוסיין שרה שיר בו על אישה המפצירה במאהביה לא לקנא מתשומת לבם של גברים אחרים.