google/wiki40b huggingface dataset:
רגיונליזם ביקורתי

רגיונליזם ביקורתי הוא מונח שהוטבע בדיעבד, המגדיר גישה באדריכלות שיצאה מתוך האדריכלות המודרנית של אמצע המאה ה-20.
המונח הוטבע על ידי האדריכל התאורטיקן קנת' פראמפטון במאמרו שנת 1983 "
Towards a Critical Regionalism: Six points of an architecture of resistance". עיקר הרעיון של הרגיונליזם הביקורתי הוא התייחסות מקומית בתכנון האדריכלי, בשונה מהסגנון הבינלאומי של שנות ה-20 וה-30 שדגל באוניברסליות. כמו כן, הגישה מתייחסת לרעיונות המודרניזם ומאמצת כמה מעקרונותיו תוך ביקורתיות ושילובה עם האדריכלות המקומית, המסורתית או הוורנקולרית.
הרגיונליזם הביקורתי צמח מתוך כישלונה של האדריכלות המודרנית להתאים עצמה לקונטקסט המקומי והתרבותי ומנסה באופן כמעט פרדוקסלי לממש את העקרונות הפונקציונאליסטים כמו גם ההיבטים האסתטיים של המודרניזם. כמו כן, מאמרו של פראמפטון מנסה לעמת עם המודרניזם בתקופה של אחרי מלחמת העולם השנייה, שבה הפך לאדריכלות של יזמות עסקית עם מה שקדם לו בהיסטוריה של אדריכלות המערב. בניגוד לאדריכלות הפוסט מודרנית, שהייתה לסגנון של ממש המבטא בין השאר את הרוח הקפיטליסטית של ארצות הברית ובמידה רבה גם את התרבות הפופולרית של מחציתה השנייה של המאה העשרים, מנסה הרגיונליזם ליישם את האידיאלים החברתיים של האדריכלות המודרנית.
על אף ששום אדריכל אינו מגדיר עצמו, ודאי לא באופן רשמי, כ"רגיונליסט ביקורתי", ניתן לייחס את הגישה למספר אדריכלים ידועים בהם: אלבר אלטו, ירן אוטזון, מריו בוטה, צ'ארלס קוראה, אלוורו סיזה, רפאל מונאו, ג'פרי באווה, טדאו אנדו וקן יינג.
רוג'ר טוני

רוג'ר ברוּק טוֹני (באנגלית: Roger Brooke Taney,‏ 17 במרץ 1777 - 12 באוקטובר 1864) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי, אשר שירת בתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית, וכנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. 
טוני נמנה עם יועציו הקרובים של הנשיא אנדרו ג'קסון, אשר מינה אותו לתפקיד התובע הכללי, למזכיר מחלקת האוצר של ארצות הברית, ולבסוף לתפקיד נשיא בית המשפט העליון. הוא היה הקתולי הראשון אשר כיהן כנשיא בית המשפט העליון האמריקני, תפקיד שמילא מ-1836 ועד מותו. 
טוני הוביל מדיניות שיפוטית אשר התנגדה להעצמת כוחה של הממשלה הפדרלית. הוא ידוע בעיקר בגין פסק דין דרד סקוט שכתב ב-1857, אשר בו הוא קבע שלאדם שחור אין זכויות אשר אדם לבן חייב לכבד. פסק דין זה נודע כאחד הגורמים שזירזו את פרוץ מלחמת האזרחים של ארצות הברית.
טוני מת חודשים מספר לפני סיום מלחמת האזרחים, שבעקבותיה בוטלה העבדות בארצות הברית.
אבי אברהם אלקבץ

ביוגרפיה

אלקבץ נולד בצפת בשנת 1964. בשנת 1982 התגייס לחיל הים וסיים בהצלחה מסלול חובלים. במשך שלוש שנים שירת במערך הסטי"לים של החיל, ולאחר מכן שימש בתפקידים פיקודיים וכלכליים שונים, עד שפרש בשנת 1994 בדרגת רב-סרן.
במסגרת שירותו הצבאי הספיק לסיים את התואר הראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת חיפה בהצטיינות יתרה, ובשנת 1996 השלים את לימודי התואר השני בכלכלה שאף אותם סיים בהצטיינות, במסלול משותף לאוניברסיטת חיפה ולטכניון. בין השנים 1994 עד 2002 שימש עוזר הוראה ולאחר מכן מרצה עמית בחוג לכלכלה באוניברסיטת חיפה במגמת מנהל עסקים.
במקביל ללימודיו עסק ביזמות פרטית ובתחום הנדל"ן בעפולה. בשנת 1998, עת נבחר יצחק מירון לראשות העירייה, מונה למנכ"ל העירייה. בתקופה זו נבנו בעפולה מיזמים רבים, בהם הקאנטרי קלאב העירוני, בית יד לבנים ובית המוזיקה והספרייה העירונית. מיזם מיוחד שבו לקח חלק הוא שיפוץ לבה ההיסטורי של עפולה, שדרות ארלוזורוב, ושיקומו. הוא היה אחראי לצד הניהולי ולהיבט המקצועי של מיזמים אלו.

קריירה פוליטית

לאחר שבמאי 2005 פרש יצחק מירון מראשות עיריית עפולה, נבחר אלקבץ לראשות עיריית עפולה בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-2 באוגוסט 2005.
במהלך כהונתו בראשות העיר המשיך אלקבץ בייזום בנייה בעיר. בתקופה זו הוקם פארק מרכזי ובו מתקני ספורט, העירייה התחייבה לאמנת שירות במטרה לשפר את השירות לתושב, ונעשו מאמצים ניכרים לשפר את תדמית העיר ולהוביל באיכות הסביבה.] תקציבים רבים הושקעו בקידום החינוך והספורט. במהלך הבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 2008 הביע ראש העיר לשעבר מירון את רצונו לשוב לתפקיד. אלקבץ התמודד מול מירון ומול מועמדים נוספים, ניצח בבחירות וזכה לכהונה נוספת כראש העיר, ברוב של 56% מן הקולות.
ב-2012 נעצר אלקבץ על ידי משטרת ישראל כחשוד בעבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים בתקופת היותו מנכ"ל העירייה ובתקופת כהונתו כראש עיריית עפולה. לאחר חקירה שוחרר בתנאים מגבילים, בהם איסור כניסה לעיר. כמו כן, נדרש להפקיד 50 אלף ש"ח להבטחת התנאים. את מקומו תפס בעירייה ממלא מקומו יוסי גושן. לאחר כחודש ימים חזר אלקבץ לתפקידו בעירייה.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2013 התמודד אלקבץ על ראשות העיר מול שני מועמדים, יצחק מירון ודוד סויסה. לבסוף זכה בתפקיד יצחק מירון, שניצח את אלקבץ בסיבוב שני בהפרש של כ-200 קולות.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018 נבחר אלקבץ בפעם השלישית לתפקיד ראש עיריית עפולה לאחר שגבר על ראש העיר המכהן יצחק מירון בפער של 600 קולות.

פעילות ציבורית

ב-23 באוגוסט 2005 נתמנה ליושב ראש חברת "יזרעאל עפולה בע"מ", העוסקת במפעלי התעשייה המשותפים לעיר עפולה ולמועצה האזורית עמק יזרעאל. באותו מועד הוא נתמנה גם ליושב ראש "החברה הכלכלית לפיתוח עפולה בע"מ" העוסקת בפרויקטים לפיתוח העיר, וכן כחבר בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של המכללה האקדמית עמק יזרעאל. ב-1 ביוני 2009 נתמנה ליושב ראש "איגוד ערים לכבאות והצלה יזרעאל", החולש על כ-500,000 תושבים בעמק יזרעאל וסביבתו.

חיים אישיים

אלקבץ נשוי לישראלה, ואב לשתי בנות ושני בנים.
לגיון הכבוד

דרגות העיטורים

צלב גדול
קצין גבוה
מפקד
קצין
אביר
סיפור מההפטרה

סיפור מההפטרה (אפרת, מיכה וגיבורי התנ"ך) היא תוכנית דת ומסורת טלוויזיונית המשודרת על ידי הזכיינית רשת בערוץ 2, בהגשת אפרת שפירא-רוזנברג.
רוב פרקי התוכנית עוסקים בדמויות תנ"כיות והיתר עוסקים בספרים או נושאים שונים במחשבה היהודית.
כל פרק נמשך כשעה ברוטו ומתחלק לשני חלקים שווים פחות או יותר.
בחציה הראשון של התוכנית אפרת רוזנברג-שפירא משוחחת עם המשתתף הקבוע ד"ר מיכה גודמן, מרצה למחשבת ישראל, ואילו בחלקה השני של התוכנית היא נפגשת לדו-שיח עם אורחים שונים הנותנים לעיתים זווית קצת אחרת מן המקובל במיינסטרים היהודי.
צוללות (חידה)

צוללות היא חידה המבוססת על המשחק "צוללות" ובה על הפותר לחשוף את מיקומן של צוללות בלוח משבצות 10x10 בעזרת מספרים.
בחידה על הפותר לחשוף את מיקומן של צוללות המוחבאות בלוח (לפי אותם החוקים שבהם מציבים את הצוללות במשחק הרגיל). צי הצוללות הסטנדרטי הוא: צוללת אחת באורך 4 משבצות, שתי צוללות באורך 3, שלוש צוללות באורך 2 ו-4 צוללות באורך 1. הרמזים שמקבל הפותר הם מספרים במאוזן ובמאונך שמציינים את מספר המשבצות ה"מלאות" (שיש בהן חלק מצוללת) בשורה או בטור. כמו כן, לעיתים מביאים משבצות עם מים בתוכן, כלומר ידוע שהן ריקות, או חלקים מצוללת (ואז גם צורת החלק רומזת: עיגול הוא צוללת בודדת, חצי עיגול וחצי ריבוע הוא קצה של צוללת וריבוע הוא אמצע של צוללת).
כדי לפתור את החידה מתחילים בדרך כלל מהמשכת צוללות שחלקים מהן ניתנו בהתחלה, סימון מים מסביבן, וסימון מים בשורות עם המספר 0 או שסומנו משבצות עם צוללות כמו המספר. אסטרטגיות נוספות הן חיפוש השורות שבהן יכולות להופיע הצוללות הגדולות, ולהסתכל על השורות או הטורים שכמעט מלאים, ולבדוק מה הן הדרכים להשלים אותן.
לחידה קיימות מספר וריאציות, בהן: לוח גדול או קטן יותר (עם צי גדול או קטן יותר בהתאמה) ולוח משושים.
ורה רוז'יצ'קובה

ביוגרפיה

רוז'יצ'קובה נולדה וגדל בברנו. היא החלה את הקריירה הספורטיבית שלה בקפיצות למים ואחר כך בכדורסל, אך החליטה להתמקד בהתעמלות. היא הייתה המתעמלת הצעירה ביותר בנבחרת הצ'כוסלובקית בהתעמלות לאולימפיאדת לונדון (1948) וצורפה רק כמחליפה. אולם, כבר ביום הראשון לבואה של הנבחרת הצ'כוסלובקית ללונדון, חלתה אחת המתעמלות, אלישקה מיסקובה בשיתוק ילדים ולכן היא הוחלפה על ידי רוז'יצ'קובה. יחד עם חברותיה היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית לפני הונגריה וארצות הברית, מתוך 11 נבחרות. השתתפותה הייתה מצוינת והיא דורגה במקום שישי מתוך 90 המשתתפות בתחרות ושלישית מבין המתעמלות הצ'כוסלובקיות. באותו היום שבו הן התחרו, נפטרה חברתן, אלישקה מיסקובה, אותה היא החליפה. למחרת, בטקס חלוקת המדליות, הונף דגל צ'כוסלובקיה עם סרט שחור סביבו.
לאחר כשנה פרשה רוז'יצ'קובה מספורט תחרותי והחלה לאמן התעמלות בברנו ולשפוט בתחרויות בינלאומיות בהתעמלות, עד שנות ה-90.
נפטרה ב-24 בנובמבר 2018.
מונוקולטורה

מונוקולטורה (מלטינית: monos = יחיד, cultura = עיבוד, גידול, בעברית נקראת לעיתים  חד-זניות) היא שיטת עיבוד חקלאית בה משק חקלאי מתבסס על חזרה מעונה לעונה עם גידול אחד בלבד לאותו שטח אדמה גדול, תוך ניצול תנאי האקלים והקרקע. לדוגמה: מטעי  קפה ותה  באזורים הטרופיים, ו"חגורת החיטה" במרכז  ארצות הברית.
זוהי שיטת העיבוד המודרנית הנפוצה ביותר, שדחקה לקרן זווית את החקלאות הרב-זנית האופיינית בעיקר לחקלאות המסורתית. אחד מיתרונותיה הוא האפשרות לשימוש במיכון, כדוגמת קומביין תבואות, שמקל על הגידול ולעיבודו. שיטה זו היא חלק מהמהפכה הירוקה המאפשרת להגדיל את כמויות היבול. על מנת לעמוד בחקלאות מונוקולטורית יש לספק (מלבד זרעים ומים) דשנים כימיים שיפצו על ניצול הקרקע המוגבר, וחומרים להדברת מזיקים.
השלטון הקולוניאלי השתמש בצורת עיבוד זו כמעט בכל מקום בו היה, למשל - מטעי כותנה בארצות הברית, מטעי קנה סוכר, קקאו וקפה באמריקה הדרומית, מטעי תה בהודו וציילון. מטעים אלו דרשו כוח עבודה רב לעבודות ידניות ולכן היו אחת הסיבות לעבדות ולניצול כוח העבודה המקומי. ביסוס הכלכלה המקומית על גידול אחד יצר תלות חזקה של המושבות באימפריות הקולוניאליסטיות ששלטו במסחר הבינלאומי, ייצאו את תוצרת המושבות וייבאו אליהן מוצרי מזון בסיסיים שחסרו בהן, ומוצרי תעשייה מוגמרים. במקרה של סין, הביאה בריטניה אופיום במטרה למוכרו לסינים בתמורה לתה, הסינים התנגדו לכך וניסו למנוע הצפת ארצם באופיום וכך פרצו מלחמת האופיום הראשונה והשנייה.
על פי התאוריה של יוהאן היינריך פון תינן (Johann Heinrich von Thünen), ככל שמתרחקים מהשוק צפויים להיות גידולים יותר אקסטנסיביים ויותר מונוקולטוריסטים.
חסרונות המונוקולטורה הם היות הגידול החקלאי רגיש לפגעי מזג אוויר ולתנודות מחירים בשוק העולמי, ובמקרה של מזיק שישמיד את היבול לא יהיה לחקלאי מה למכור בשוק (סיבה זו הייתה אחד מהגורמים לפרוץ רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד).
סנטאנדרה

היסטוריה

סנטאנדרה יושבה לראשונה לפני למעלה מאלף שנה, ונקראה בפי הרומאים בשם 'אולסיסיה קאסטרה' (מצודת הזאבים). במאה ה-16 התיישבה בה קהילת גולים סרביים, והיא הפכה למרכזם של הסרבים-ההונגרים עד עצם היום הזה. במאה ה-17 כבר עמדו בסנטאנדרה 13 בתי תפילה נוצריים, אשר שמונה מתוכם היו כנסיות של הקהילה הסרבית.
קהילה נוספת שמצאה לה אחיזה בסנטאנדרה היא הקהילה הבולגרית, שמוצאה מהעיר הבולגרית Chiprovtsi. מסמך משנת 1690, שנכתב על ידי ראש הקהילה הסרבית בסנטאנדרה, מלמד כי העיר אף נקראה אז בשם Bolgarija בפיהם של לא מעט מתושביה.
במאה ה-18, לאחר ששוחררה משלטון האימפריה העות'מאנית, הפכה סנטאנדרה לאבן שואבת למתיישבים חדשים מסרביה, קרואטיה, סלובקיה, גרמניה ויוון. מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1720 מלמד כי מוצאם של 88% מיושבי סנטאנדרה היה סלאבי.

אופי העיירה

סנטאנדרה נודעת ביופיה הציורי ובסמטאותיה המפותלות, המרוצפות באבני ריצוף עגלגלות. במרכז העיירה נמצאת כיכר גדולה, ובמרכזה אנדרטה שבראשה צלב גדול. בתי העיירה נושאים אופי דרום-אירופאי, ורובם הגדול מעוצב בסגנון הבארוק הכפרי, הכולל מרפסות מיוחדות, גגות משופעים ובהם חלונות קוקייה מעוגלים, ופתחים וחלונות מסוגננים. בעיירה שוכנות כנסיות של קתולים ואורתודוקסים, וכן פנסיונים ביתיים, בתי מלאכה וסדנאות רבות של אמנים ואומנים.

יהודים בסֶנְטְאֶנְדְרֶה

עקב אופייה הקוסמופוליטי של העיירה, משכה אליה סנטאנדרה גם יהודים. עד מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כמה משפחות יהודיות, שאף ניהלו בית כנסת צנוע לצד אחת הכנסיות. כמעט כל יהודי סנטאנדרה נספו בשואה, ומשפחה אחת בלבד שבה לביתה. בראשית שנות האלפיים פתחה משפחה זו אתר הנצחה קטן, הכולל לוח הנצחה בעברית ובהונגרית עם שמות הנספים, וחדר קטן ובו כמה חפצים שנותרו, כמו ספרי תורה, סידורי תפילה וכדומה.
בשולי העיירה שוכן בית העלמין היהודי, ובראשו שער ברזל בו יצוקים מנורה ומגן דוד. המשפחה היהודית היחידה בסנטאנדרה היא שמטפחת את בית הקברות, הכולל כמה עשרות מצבות, משלהי המאה ה-19 וראשית המאה העשרים. הכיתוב על המצבות הוא בעברית, וכולל טקסטים כמו: "הילד האהוב קלמן, בן החבר יוסף גאלדשמיד, מת לצרת נפש כל בני משפחתו ומכיריו, ביום שבת קודש סדר 'וילך', שנת תר"ל ושם אמו רחל" או "הבחור מיירים, בן מוה"ר מיכאל הלוי, נקטף באבו ולא הגיע לחצי ימיו, מת לשנת ששה ועשרים לימי חייו, ביום ט' באב לדאבון נפש אמו ואחיו ואחותו קרוביו ומכיריו."

מוזיאון המרציפן

אחת האטרקציות בסנטאנדרה היא מוזיאון המרציפן, שבו מוצגות עבודות פיסול ועיצוב במרציפן. המוזיאון משתרע על פני שתי קומות, וכולל גם בית קפה וחנות. בין היצירות המוצגות במוזיאון ניתן למצוא דמויות מסיפורי ילדים, כמו כיפה אדומה או פינוקיו, וכן חפצי בית, פירות וירקות, ודיוקנאות של גיבורי תרבות עולמיים והונגריים. היצירה הגדולה ביותר היא תבנית בית הפרלמנט ההונגרי, השוכן בבודפשט. עקב הפופולריות הרבה של המוזיאון בקרב מטיילים ישראלים, מחולק במוזיאון גם דף הסבר בעברית, והתגים על כל המוצרים בחנות מופיעים אף הם בעברית.
חולדיים

מאפיינים

החולדיים מהווים קבוצה פרימיטיבית מבין בני קבוצת ה-Muroidea ורוב בני המשפחה הם מכרסמים תת-קרקעיים שיוצאים החוצה לאדמה רק בשעות החשיכה.
דומים לעכברים מוארכים, בעלי פרווה אפורה ועם שיניים גדולות ובולטות ועיניים קטנות. מתבססים בעיקר על חוש הריח.
בישראל מצויים ארבעה מיני חולד ארצישראלי מהסוג חולד.
צבי סינגל

ביוגרפיה

סינגל נולד בארגנטינה ושיחק בקבוצת הנוער של סן לורנצו מבואנוס איירס. בשנת 1959 עלה לישראל והחל לעבוד בקיבוץ בית השיטה שם התבלט בזכות כשרונו בכדורגל. המועדון הראשון שביקש לרשום אותו בארץ היה הפועל עפולה, שהיה בסכנת ירידה בעונה זו. בעפולה שיחק סינגל בשם "פופולה" (שחקן שלא שיחק בפועל) מכיוון שהקבוצה זייפה את רישומו בהתאחדות כי איחרה את מועד העברות. לאחר מכן עובדה זו התגלתה וההתאחדות הענישה את עפולה בירידת ליגה ובמקומה עלתה הפועל נתניה, שמאמנה הוא זה שחשף את הזיוף. במהלך עונת המשחקים בעפולה, במקביל להיותו שחקן, עבד בבית חרושת לסוכר וגר במגורי עובדים של בית חולים העמק.
בעונה לאחר מכן הגיע סינגל לשחק בהפועל ירושלים, שבאותה עונה עלתה לליגה הלאומית, הליגה הבכירה בישראל דאז. במקביל לפעילותו ככדורגלן, סינגל עבד כמשרטט בתוכניות לבניין. לאחר כחצי שנה בשורות הפועל ירושלים, התגייס לחטיבת גולני, שמפקדיה הסכימו להוציאו לחופשה למשחקי הקבוצה בסופי השבוע. בהפועל ירושלים הגיע סינגל למעמד של שחקן הרכב ובהדרגה הפך לכוכב הקבוצה ביחד עם אלי בן רימוז' והבקיע שערים רבים.
בשנת 1964 היגר סינגל לאוסטרליה שם חתם על חוזה עם הכח מלבורן ושיחק במשך עונה אחת. לאחר מכן חזר להפועל ירושלים ולשיא הקריירה הגיע דווקא בגיל מאוחר, בעונת 1971/1972, אז הגיעה הפועל עד לגמר הגביע אבל הפסידה להפועל תל אביב, ובעונת 1972/1973 העונה בה זכתה הקבוצה בגביע המדינה, התואר היחיד שלה בהיסטוריה עד היום.
כעבור שתי עונות, בשנת 1975, פרש סינגל ממשחק פעיל.
עונה לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן סינגל בקבוצת הפועל בית שמש. בעונת 1976/1977 הגיע לבני יהודה שהייתה בליגה הארצית, והצליח להביא אליה את בן רימוז' ושלמה מהטבי ששיחקו עמו בהפועל ירושלים. באותה עונה סיימה בני יהודה במקום השני אך בעקבות צמצום העליות לעולה אחת בלבד מהליגה הארצית, לא הצליחה לעלות ללאומית.
בהמשך, אימן גם בהפועל פתח תקווה הפועל ירושלים והפועל בית שמש בה שימש מאמן שחקן. צבי סינגל לא נשאר זמן רב בתחום הכדורגל וחזר לעסוק כחשמלאי בחברת החשמל.
סינגל, שנישא ב-1963, הוא אלמן.
גדרות ההפרדה של אוסטריה

גדרות ההפרדה של אוסטריה הן מחסומי הפרדה ומתקני ניהול הגירה שנבנו על ידי אוסטריה בין נובמבר 2015 לינואר 2016 בגבול שלה עם סלובניה וב-2016 בגבול עם איטליה עקב משבר הפליטים באירופה. אורכה של הגדר בגבול סלובניה הוא כמה קילומטרים, והיא כוללת מתקני משטרה לסקירה של המהגרים. מתקן ניהול הגירה נוסף בגבול איטליה נבנה ב-2016.
בפברואר 2016 יזמה אוסטריה הסכם עם מדינות הבלקן במטרה לעצור את זרם המהגרים מיוון למרכז אירופה.

היסטוריה

באוקטובר 2015, במהלך משבר הפליטים באירופה, הכריזה אוסטריה על כוונותיה לבנות גדר הפרדה בגבול עם סלובניה, במטרה להאט את זרם המהגרים למדינה.
הגדר אמורה תחילה להיבנות לאורך 3.7 קילומטר, במעבר הגבול העמוס ביותר בין סלובניה לאוסטריה, ליד ספילפלד. על פי שרת הפנים האוסטרית, יוהאנה מיקל-לייטנר, הגדר תהיה בגובה 2.2 מטר. הבנייה החלה בתחילת נובמבר 2015 והסתיימה בינואר 2016.
בפברואר 2016 אמרה שרת הפנים שאוסטריה תרשה ל-80 מבקשי מקלט להיכנס למדינה כל יום, ויוגבל מספרם של מבקשי המקלט שיורשו לחצות את אוסטריה למדינות השכנות לה לכ-3,200 מדי יום. אם הכמויות יחצו את המספרים האלה, אוסטריה תסגור את גבולותיה. באותו זמן היו כ-200 מבקשי מקלט באוסטריה.
באפריל 2016 התראיין מפקד משטרה במחוז טירול לעיתון מקומי וסיפר כי ייתכן ואוסטריה תבנה גדר באורך 400 מטרים במעבר ברנר עם איטליה. באותו מקום נבנה מתקן ניהול הגירה.
נבושזבן

נְבוּשַזְבָּן מופיע בספר ירמיהו כרב סריס של נבוכדנצר מלך בבל. 
נבושזבן מוזכר רק פעם אחת בתנ"ך, בפסוקים: 
"וישלח נבוזראדן רב טבחים ונבושזבן רב סריס ונרגל שר אצר רב מג וכל רבי מלך בבל. וישלחו ויקחו את ירמיהו מחצר המטרה ויתנו אתו אל גדליהו בן אחיקם בן שפן להוצאהו אל הבית וישב בתוך העם." 
בפסוקים אלו נמנים מספר אישים הממלאים את פקודת נבוכדנצר, לאחר כיבוש ירושלים וחורבן בית ראשון, להציל את ירמיהו שקרא לכניעת ממלכת יהודה לנבוכדנצר. 
המצודות והמלבי"ם מפרשים על הפסוק שהאישים הנמנים בפסוק היו אלו ששלחו שליחים להוציא את ירמיהו מחצר המטרה. אזכורו של נבושזבן בפסוק עם נבוזראדן ונרגל שראצר הידועים כשרים רמי דרג מעיד, ככל הנראה, על מעמדו הרם. 
השם נבושזבן היה שם נפוץ בתרבות האכדית ומשמעותו היא "נבו (אל) הושיעני".
קמפובאסו

היסטוריה

העדויות הראשונות לעיר נמצאות במחלוקת. התאוריה הרווחת ביותר היא שהלומברדים מצאו את העיר במאה ה-8 כמחנה מבוצר על המדרון שעליו עומדת כיום הטירה. השם המקורי של העיר: campus vassorium מעיד על כך שהעיר הייתה עירם של הווסאלים של הדוכס מספולטו.
ב-1763 נטשו האזרחים את העיר העתיקה ועברו אל העמק הנמוך. בשנת 1814 מלך נאפולי ז'ואקים מירא הרחיב את העיר והיא נשענה על שדה נמוך (campo basso באיטלקית) וזהו המקור לשם העיר הנוכחי.
בקמפובאסו התרחשו קרבות כבדים במלחמת העולם השנייה. באוקטובר ונובמבר 1943 קרב בין הצבאות הגרמני והקנדי הביא לחורבן של מבני ציבור רבים, כולל בית העירייה והארכיון שבו, ולהרג של 38 אזרחים, ובהם גם הבישוף השני של בולוניה. כיבוש העיר בידי הצבא הקנדי השפיע על העיר רבות, והעיר אף נודעה כ"עיר קנדה" וכ"עיר עלי המייפל".

אתרים עתיקים

האטרקציה העיקרית בעיר היא הטירה שנבנתה בשנת 1450. הקונסטרוקציות הנוכחיות של הטירה הן תוצאות של שחזורים שנעשו לאחר רעידות האדמה בשנים 1456 ו-1805.
ליד הטירה נמצאת כנסיית סנטה מריה מג'ורה שהוקמה במאה ה-11 ונבנתה שוב ב-1525. בכנסייה פסל עץ יקר של אינקורונטה מ-1334. מתחת לכנסייה נמצאת כנסיית גאורגיוס הקדוש, כנראה העתיקה ביותר בכל קמפובאסו. הקתדרלה, כנסיית סנטה טריניטה, נבנתה בשנת 1504 מחוץ לחומות העיר, נהרסה ברעידת האדמה של 1805 ונבנתה מחדש בסגנון נאו-קלאסי.
קתדרלת סנט ברתולומיאו היא מבנה רומנסקי מהמאה ה-11, עשוי אבן גיר. בקתדרלה ישנם שני מעברים.
דרום לבנון

דרום לבנון (בערבית: جنوب لبنان, תרגום מילולי לעברית: ג'נוב לובנאן) הוא חלקה של לבנון הסמוך לגבולה עם ישראל. אזור זה כולל את מחוז דרום לבנון ומחוז אל-נבטיה. יש הכוללים באזור זה גם את דרומו של מחוז אל-בקאע. 
הערים העיקריות בדרום לבנון הן צור, צידון ואל-נבטיה. יישובים בולטים נוספים הם מרג' עיון, חצביה ובינת ג'בייל. מרבית אוכלוסיית דרום לבנון היא שיעית ולכן המפלגות הפוליטיות הדומיננטיות באזור הן חזבאללה ובמידה פחותה אמל. 
יותר מאשר משמעות גאוגרפית, יש לאזור משמעות פוליטית, בשמשו שדה קרב בעימותים בין ישראל ללבנון ולכוחות הפועלים בה, כחלק מהסכסוך הישראלי-ערבי.
שמואל קרויזר

הרב שמואל קרויזר (כ"ו בחשוון תרפ"ג, נובמבר 1922 - י"ד בתמוז תשנ"ז, יולי 1997) היה רב, חוקר, סופר, מהדיר כתבי יד, עורך ומתרגם של ספרים רבים.

ביוגרפיה

נולד בירושלים, בנם של חיים יוסף ואהובה ממשפחת קרויזר. נודע כמתמיד מילדותו. בהיותו נער כבר ציין הערות על הספר מנחת חינוך. למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, והיה חברותא של הרב שמואל רוזובסקי. למד גם בישיבת גאוני וולוז'ין. בישיבה זו הייתה ספרייה תורנית גדולה, והוא נהג לשבת שעות רבות בספרייה. למד חברותא עם הרב שמריהו יוסף קרליץ את מרבית הש"ס. 
בגיל 21 התקבל כחבר בצוות העורכים של האנציקלופדיה התלמודית.
הרב קרויזר תרגם מלאדינו את ספרו של רבי יעקב כולי - "ילקוט מעם לועז", והשלים את החיבור על ספרי התנ"ך עליהם לא חובר הילקוט. מיוונית הוא תרגם את הספר מלחמת היהודים של יוסף בן מתתיהו (יוספוס פלביוס), ומערבית הוא תרגם את סידור רבינו שלמה ברבי נתן מסג'למסה, ואת ספר חובות הלבבות לרבנו בחיי אבן פקודה. כמו כן, הוציא לאור בשנת תשכ"ג את האבודרהם.
בתחום ספרות העיון התלמודי הוציא לאור, בשנת תשכ"ג, תמצית של ספר שאגת אריה לרבי אריה ליב ממיץ, ולקט מדברי האחרונים ותלמידי חכמים שבירושלים שדנו בדבריו.
נהג להשתמש בפסיבדונים, כגון "שמואל חגי", "שמואל ירושלמי ברח"י" ועוד.
אשתו צפורה הייתה בתו של רבי ישראל דב אודסר, "בעל הפתק" ולהם שני בנים. רוב חייו גר בירושלים בשכונת בית הכרם, ושימש כבעל קורא בבית הכנסת "תפארת משה".
יוחנן החמישי (אפיפיור)

ביוגרפיה

יוחנן נולד באנטיוכיה, בשנת 635.
בגלל הידע שלו ביוונית, הוא מונה לנציג האפיפיור לועידת קונסטנטינופול השלישית בשנת 680.
יוחנן החמישי היה האפיפיור הראשון של האפיפיורות הביזנטית שהוכתר ללא אישור ישיר של הקיסר הביזנטי. קונסטנטינוס הרביעי סיים את הדרישה במהלך שלטונו של האפיפיור בנדיקטוס השני, קודמו של יוחנן, בתנאי ש"האחד שנבחר ל'אפיפיור' עשוי להיות מוסמך מרגע זה וללא דיחוי". בשובו ל"פרקטיקה העתיקה ", נבחר יוחנן החמישי לאפיפיור על ידי האוכלוסייה הכללית של רומא. הוא נבחר ביולי 685 קונסטנטינוס הרביעי היה בטוח שהאוכלוסייה והכמורה של רומא היו מזרחיים למדי, ואכן, עשרת האפיפיורים הבאים היו ממוצא מזרחי.
האפיפיורות של יוחנן החמישי ראתה המשך של שיפור היחסים עם ביזנטיון. הקיסר הפחית במידה ניכרת את המיסים על נציגי האפיפיור בסיציליה וקלבריה וביטל מיסים אחרים, כגון מס על תבואה ששולם רק בשנים האחרונות. מכתב מיוסטיניאנוס השני הבטיח ליוחנן החמישי כי "סינוד של פקידים בכירים אזרחיים וכנסייתיים", כולל אפוקריסיאריוס והצבא הביזנטי, קרא וחתם את נוסח המועצה השלישית של קונסטנטינופול, כדי למנוע כל שינוי בה קנוני. המכתב הופנה אל "יוחנן האפיפיור של העיר רומא", שנכתב בזמן שהקיסר האמין כי האפיפיור עדיין חי, אבל התקבל על ידי האפיפיור קונון.
כמו קודמיו, יוחנן החמישי היה נדיב כלפי הדיוקסיה של רומא, וחילק 1900 סולידוס לעניים, עבור "כל הכמורה, ונזירי הדיוקסיה". 
לאחר תקופת שלטון של קצת יותר משנה, מת יוחנן במיטתו, וקונון נבחר במקומו.
מנחם מנדל קרוכמל

הרב מנחם מנדל קרוכמל (נולד בערך בשנת ה'ש"ס, 1600 - א' בחשון ה'תכ"א, 1661) היה רב ומנהיג בולט במזרח ומרכז אירופה. מפורסם על שם ספר השו"ת שלו, "צמח צדק".

תולדותיו

נולד בקרקוב. היה תלמידו של רבי יואל סירקיש (הב"ח). בצעירותו התמנה לדיין בעיר ורבו מינהו לראש ישיבה. לאחר שהחלו פרעות הקוזקים עזב ובשנת שצ"ו (1636) התמנה לאב"ד בקרמזיר שבמורביה. בהמשך כיהן בפרוסניץ ובשנת ת"ח החל לכהן כרבה של ניקלשבורג והגלילות, עד לפטירתו. בכהונתו זו תיקן תקנות רבות ברחבי מורביה בענייני הנהגת הקהילות וענייני מיסוי. בין תקנותיו הייתה תקנה למניעת הפקעת מחירי הדגים, שלא לקנות למשך תקופה דגים עד שיורידו את המחירים. עמד בראש האספה בדרז'ניץ בשנת תי"ט בה התייצב לטובת העניים והתנגד לראשי הקהילות והעשירים. כמו כן פעל בנושא התרת עגונות לאחר פרעות ת"ח ות"ט.
היה משיב גדול. אחת התשובות המפורסמות שלו היא בנוגע ל"דם יהודי אינו הפקר" - והצורך להשתתפות הקהילה בהוצאות על מנת להביא רוצחי יהודים על רקע לאומי ודתי לבית המשפט של המדינה, ואף להשתתף בהוצאות על מנת להשיג צדק מבית משפט כזה, אף על פי שזו "מסירה לערכאות". עמד בקשר מכתבים עם רבי יום טוב ליפמן הלר ("התוספות יום טוב"), רבי דוד הלוי סגל (בעל הט"ז, חברו ללימודים אצל הב"ח), רבי אהרן שמעון שפירא רבה של פראג ובוהמיה, ורבי יהושע העשיל ("המגיני שלמה").
רוב דברי תורתו אבדו בזמן הגירוש מווינה בשנת ת"ל (1670) או נשרפו בשריפה בניקלשבורג בשנת תע"ט (1719). ספרו החשוב הוא "צמח צדק", שו"ת על כל השולחן ערוך.
את מקומו ברבנות ניקלשבורג מילא תלמידו וחתנו (בזיווג שני) רבי גרשון אשכנזי. לאחר מעברו של רבי גרשון לווינה, כיהן ברבנות ניקלשבורג בנו של רבי מנחם מנדל.
סופרימס

הסופרימס (באנגלית: The Supremes) היו שלישייה קולית נשית אמריקאית, שפעלה במסגרת חברת מוטאון בין 1961 ל-1977. הסופרימס שרו בסגנונות הדו-וופ, פופ, מוזיקת נשמה ודיסקו.
הסופרימס היו אחת הלהקות המזוהות ביותר עם צליל "מוטאון", והיו ללהקה האפרו אמריקנית המצליחה ביותר בשנות ה-60. בין 1964 ל-1969 הגיעו תריסר מלהיטיהן אל המקום הראשון במצעד הכללי של הבילבורד. את להיטיהן כתב צוות הכותבים המוביל של מוטאון, הולנד-דוזייר-הולנד. הצלחתן גם בקרב קהל שאינו אפרו-אמריקני, סללה את הדרך להצלחת זמרים אפרו אמריקנים אחרים בקהל הרחב, הן בארצות הברית והן בעולם.
הסופרימס נוסדו בדטרויט ב-1959, והחלו כרביעייה בשם ה"פרימטס" (Primettes). החברות המייסדות היו פלורנס באלארד, מרי וילסון, דיאנה רוס ובטי מקגלאון, כולן תושבות שכונת העוני "ברוסטר-דאגלס" בדטרויט. ב-1960 החליפה ברברה מרטין את מקגלאון, והלהקה חתמה בחברת מוטאון בשם "הסופרימס" ב-1961. מרטין עזבה בתחילת 1962 ורוס, באלארד ווילסון המשיכו כשלישייה. השלישייה הגיעה להצלחה מרובה באמצע שנות השישים, ורוס הפכה למנהיגת הלהקה שנקראה "דיאנה רוס והסופרימס". בשנת 1967 הוחלפה באלארד בסינדי בירדסונג. רוס פרשה לקריירת סולו מצליחה ב-1970 והוחלפה בג'ין טרל. אחרי 1972 חלו חילופים רבים בהרכב הלהקה עד לסיום פעילותה ב-1977.
הסרט "נערות החלומות" נעשה בהשראת הלהקה.
בית סקופסקי

היסטוריה

הבניין נבנה ב-1921 עבור יהודה סקופסקי, ותוכנן בידי האדריכל יהושע צבי טבצ'ניק (תבורי), שתכנן גם את בית הדקל שמעברו השני של הכביש. עם בנייתו כלל הבניין מוטיבים ארצישראליים ותנ"כיים, בהם עיטורים בגג שנעשו בהשראת קרנות המזבח, עמודים בדמותם של יכין ובועז, חלונות ויטראז', עיטורים בצורת מגן דוד וכדים גדולים שניצבו בחזית הבניין.
ב-1926 רכשה את הבניין רוזה וולט, וב-1933 עבר לידיהם של האחים ישראל וחיים ברכט, שעסקו בייבוא ובסחר בקטיפה. האחים ברכט התגוררו בקומה השנייה של הבניין, והקומה הראשונה שימשה אותם לצורכי מסחר. במהלך השנים שבהן התגוררו בו, הם ביצעו בו כמה שינויים, הבולט שבהם היה הקמת חזית מסחרית שהסתירה את מרביתו. לאחר פטירתו של חיים ברכט ב-1967, עזבה המשפחה את הבניין ועברה לצפון תל אביב, ולקחה עמה את הכדים שניצבו בחזית הבניין.
לאחר עזיבתה של משפחת ברכט, שימש הבניין למטרות שונות, ובין 1997 ל-2007 שכן בקומתו השנייה פאב "הבלקוני".
בשנת 2012 הוחל בשיפוץ הבניין, בתכנונה של האדריכלית ניצה סמוק, וכחלק ממהלך זה הוסרה ממנו החזית המסחרית שהוסיפו האחים ברכט. במהלך השיפוץ התגלו על תקרות וקירות הבניין ציורי קיר של נופים, עצים, פרחים ופירות. ציורי הנוף על התקרה ייחודיים לבניין זה, ואינם מוכרים בבניינים אחרים בתל אביב. הציורים שנמצאו בחדרי המדרגות שוחזרו בידי שי פרקש, ואילו עתידם של ציורי הקיר המצויים בחדרי המגורים תלוי בבעלי הבתים שרכשו את הדירות בבניין.