google/wiki40b huggingface dataset:
איירה גרשווין

חייו

גרשווין נולד בברוקלין, ניו יורק בשם ישראל גרשוביץ. אביו, מוישה (מוריס) היגר לאמריקה מסנקט פטרבורג (באימפריה הרוסית דאז) ונרשם בלשכת רישום האוכלוסין בניו-יורק ב-14 באוגוסט 1890. בניו יורק התיישב מוישה גרשוביץ בשכונה היהודית הגדולה בלואר איסט סייד ופגש את רוזה ברוסקין, גם היא בת למהגרים מרוסיה. השניים נישאו ב-21 ביולי 1895 ועברו לדירה גדולה יותר בברוקלין. ישראל-איירה היה הבכור מבין ארבעת ילדי המשפחה. הוא שינה את שמו בעקבות אחיו הצעיר, ג'ורג' (ששינה את שמו מיעקב).
איירה גרשווין היה ילד ביישן ואת רוב ילדותו בילה לבד בבית בקריאה הוא גם ביקר בתיאטרון והאופרטות של גילברט וסאליבן שבו את ליבו. במשך שנותיו בסיטי קולג' של ניו יורק היה פעיל מאד במספר עיתונים מקומיים, בבית הספר גם הכיר את ידיד נפשו יפ הרבורג. בזמן שאחיו הצעיר כבר החל לעסוק בתחום המוזיקה בסמטת טין פאן, איירה היה הקופאי בעסק של אביהם. לעולם המוזיקה הוא הצטרף רק בשנת 1921, והוא הצטרף לאחיו רק ב-1924 לכתיבת להיט הברודוויי הראשון שלהם !Lady, Be Good. כתיבתם המשותפת הביאה לשניהם הצלחה רבה והם היו מהיוצרים החשובים במוזיקה של המאה העשרים. יחד הם כתבו את המוזיקה ללמעלה מתריסר מחזות וארבעה סרטים, וכן גם את המוזיקה של האופרה פורגי ובס (לפירוט ראו בערך ג'ורג' גרשווין). ב-1932 זכו בפרס פוליצר, שניתן לראשונה למחזמר (למחזמר "בשבילך אני שר").
רבים מהקטעים שכתבו הפכו לסטנדרטים של ג'אז. בין הקטעים המפורסמים שלהם ניתן למנות את Summertime, It Ain't Necessarily So, Fascinating Rhythm, The Man I Love, I Got Rhythm ו-They Can't Take That Away from Me (עליו היה מועמד, יחד עם אחיו, לפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר). איירה, יחד עם אשתו לאונור, חי במשך רוב חייו הבוגרים בבתים צמודים לבית אחיו ג'ורג', הן בניו יורק והן, לאחר 1936 בהוליווד, שם חיו באחוזה גדולה בדירות נפרדות. עבודתם המשותפת נמשכה עד למותו הפתאומי של ג'ורג' גרשווין מגידול סרטני במוחו ב-1937.
בשלוש השנים שלאחר מות אחיו איירה גרשווין השלים את הסרט The Goldwyn Follies עם ורנון דיוק וג'רום קרן ולאחר מכן לא כתב דבר. לאחר תקופת האבל חזר לעבודה וכתב מילים לסרטים רבים וכן לכמה מחזות ברודוויי. הוא היה מועמד עוד פעמיים לפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר עבור Long Ago and Far Away מ-1944 ו-The Man That Got Away מ-1954.
ההצגה "Park Avenue" שהצלחתה הייתה פושרת, הייתה פרידתו של איירה גרשווין מעולם התרבות.
איירה נפטר ב-17 באוגוסט 1983 ונקבר בניו יורק.

הערכה

לאיירה גרשווין היה כישרון מיוחד לכתיבה בסגנונות רבים, ובקולות שונים. הוא גם היה מהראשונים שכתבו תמלילים מחוכמים ושנונים בשפה שגם הקהל הפשוט יכול היה להתחבר אליה, ובכך השפיע רבות על סגנון הפזמונאות האמריקאי. איירה גרשווין היה איש ספר ורוחב ידיעותיו בא לידי ביטוי בתמליליו.
ב-1985 העניק הקונגרס האמריקאי את מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור הגבוה ביותר שמוענק על ידי הקונגרס של ארצות הברית לאזרח בארצות הברית, לג'ורג' ואיירה גרשווין על "תרומתם היוצאת-מן-הכלל למוזיקה, לתיאטרון ולתרבות האמריקאית".
במרץ 2007 חולק לראשונה פרס "ג'ורג' ואיירה גרשווין" למפעל חיים בתחום המוזיקה הפופולרית מאת ספריית הקונגרס, הפרס הוענק לזמר פול סיימון. הפרס מוענק מאז מדי שנה מידיו של נשיא ארצות הברית בטקס בבית הלבן.
טריטון (ירח)

מסלול

טריטון מרוחק כ־354,000 ק"מ מנפטון והוא משלים סיבוב אחד סביב צירו ב־5.87 ימי ארץ ובמהירות של 4.39 קמ"ש, במסלול שהוא כמעט מעגלי. נטיית מסלולו היא 157.3 מעלות ביחס למישור הקפתו את נפטון. 
בשל תנועתו ההפוכה והשפעת כוחות הגאות שמפעיל עליו נפטון, טריטון מתקרב אליו יותר ויותר, ומעריכים כי תוך 3.6 מיליארד שנה הוא יגיע לגבול רוש ויתפורר בשל כבידתו של נפטון.

מבנה

צפיפותו של טריטון היא 2.05 גרם לסמ"ק, והוא ככל הנראה מורכב מ־25% קרח מימי ומ־75% מחומר סלעי. קוטרו 2,700 ק"מ, וטמפרטורת פני השטח של טריטון היא 235- מעלות צלזיוס, מה שגורם למתאן, לחנקן ולפחמן הדו־חמצני לקפוא. דבר זה מייחד את טריטון כגוף היחידי, ככל הידוע, שרוב פני הקרקע שלו עשויים מקרח חנקני, והוא נחשב לגוף הקפוא ביותר שנצפה עד כה במערכת השמש.
האטמוספירה של טריטון דלילה מאוד, והלחץ האטמוספירי על פניו הוא כ־0.01 מיליבר. גובה האטמוספירה הוא 5–10 ק"מ והיא מורכבת בעיקר מחנקן וכמות קטנה של מתאן קפוא. מהירות ההימלטות מעל פניו של טריטון שווה ל־1.45 ק"מ בשנייה, ויש לו שדה מגנטי.
קרומו של טריטון מורכב בעיקר מתרכובות של צורן (סיליקטים), אך מצויה עליו גם כמות רבה של קרח מימי וקרח מתאני קפוא. הקרום משופע באגמי קרח גדולים, מכתשי מטאוריטים ופסגות הרים קפואות. החללית וויאג'ר 2 תצפתה על טריטון גייזרים, המעיפים חומר לגובה של 8 ק"מ מעליו; החומר הנפלט מגייזרים אלו הוא ככל הנראה חנקן נוזלי, או תרכובות של מתאן, ומניחים כי פעילותם של הגייזרים הללו נובעת מחימום עונתי של טריטון על ידי השמש. גייזרים אלה מייחדים את טריטון והוא אחד משלושת הגופים במערכת השמש אשר מתרחשת בהם פעילות וולקנית.

טופוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

היווצרות

בשל מסלולו ההפוך לכיוון תנועתו של נפטון, משערים כי טריטון היה גוף עצמאי וחלק מחגורת קויפר, עד אשר נלכד בכוח המשיכה של נפטון והפך ללוויין שלו. השערה זו מקבלת משנה־תוקף לאור הדמיון הגאולוגי הרב בין טריטון לפלוטו ולאור המסלול המעוות של נראיד, הירח השני של נפטון. משערים כי טריטון, בעברו בסמוך לנפטון, השפיע בכבידתו על נראיד והיטה אותו למסלול האקסצנטרי הנוכחי שלו.
האווי דורו

שנותיו המוקדמות

דורו נולד באורלנדו, פלורידה שבארצות הברית, האווי הוא האח הצעיר של קרוליין, פוליאנה, ג'ון, ואנג'י.

קריירה

בשנת 1993, עם הקמת הלהקה, הצטרף דורו ללהקת הבנים בקסטריט בויז.
בשנת 2011 הוציא את אלבומו הראשון Back To Me.
דורו אף הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, כגון "סברינה המכשפה הצעירה" ו"רוזוול", ודובב את דמותו של סנטה קלאוס בסדרה המצוירת "דורה החוקרת".

חיים אישיים

בשנת 1998 אחותו של דורו, קרולין, מתה בגיל 38 ממחלת הזאבת. לאחר מותה הקים את קרן דורו לזאבת, שמטרתה להעלות את המודעות למחלה ולגייס כספים למאבק בה.
ב-2007 הוא נישא ללי בוניאלו, ב-2009 נולד בנם, ג'יימס הוק דורו וב-2013 נולד בנם השני הולדן ג'ון דורו.

דיסקוגרפיה

ראו גם: אלבומי הבקסטריט בויז

אלבום סולו

Back To Me - יצא בנובמבר 2011
מורגן פלוס 8

חברת מורגן מוטור

"חברת מורגן מוטור" היא חברה בריטית בבעלות משפחתי, אשר נוסדה בשנת 1910 על ידי הנרי פרדריק סטנלי מורגן. מקום מושבה של החברה ב- Malvern, אשר במחוז ווסטרשייר באזור מערב המידלנדס אחת מתשעה אזורי אנגליה. 
החברה מעסיקה 177 עובדים. כל המכוניות מיוצרות בעבודת יד.
ג'ו רוזן

ביוגרפיה

רוזן נולד בקייב כאשר אביו, הפיזיקאי נתן רוזן, לימד באוניברסיטת קייב. שנה לאחר מכן חזרה המשפחה לארצות הברית. ב-1953 עלה עם משפחתו לישראל. הוא סיים תואר ראשון (1960), שני (1962) בפיזיקה בפקולטה לפיזיקה בטכניון ודוקטורט בפיזיקה תאורטית (1967) מהאוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת בראון. בשנת 1969 הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן לימד באוניברסיטת מרכז ארקנסו ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. 
רוזן כתב כ-11 ספרים בנושא פיזיקה.
אורורה (ספינה)

אורורה הייתה יכטת קיטור שנבנתה על ידי אלכסנדר סטיבן ובניו בדאנדי, סקוטלנד, בשנת 1876 לחברת דאנדי לציד כלבי-ים ולווייתנים. שדרת הספינה נבנתה מעץ אלון, במצופה בעץ הטרופי Greenheart 
ומבוטנת בעץ אשוח. חרטומה היה גוש  של עץ מוצק מחוזק בשריון של לוחות פלדה. מסגרות הדפנות הצדדיות הכבדות חוזקו בשתי שכבות של קורות עץ אלון אופקיות. השימוש העיקרי שנעשה בה היה ציד לווייתנים בימי הצפון, והמבנה שלה היה חסון דיו לעמוד בתלאות מזג האוויר והקרח שציפו לה שם. איתנותה הוכחה כשימושית גם למסעות חקר באנטארקטיקה, ובין 1911 ל-1917 יצאה "אורורה" לחמש הפלגות אל יבשת זו, הן למטרות מחקר והן למשימות חילוץ והצלה.

ציד לווייתנים

בין השנים 1876 ל-1911 יצאה "אורורה" למסע שנתי מדאנדי אל ניופאונדלנד לציד לוויתנים וכלבי-ים בצפון האוקיינוס האטלנטי. שני אירועים ראויים לציון קרו בתקופה זו. בשנת 1884 כשלה "אורורה" בניסיונה לחלץ את משלחת גרילי ולקבל את כספי הפרס, וב-1891 נחלצה הספינה להצלת צוות האונייה "פוליניה", שנמחצה בקרח ים.

חילוץ קבוצת ים רוס 1917

ממשלות אוסטרליה, ניו זילנד ובריטניה הסכימו לממן את שיפוצה וציודה מחדש של "אורורה" לצורך הצלתה של קבוצת ים רוס. ועדה מייעצת הוקמה במלבורן, ובה סגן האדמירל סר ויליאם קרסוול, פרופסור דייוויד אורמה מסון, קפטן ג'. ר. בארטר, קומנדר ג'ון סטיבנסון ותומאס גריפית' טיילור.
יתרות המימון של משלחת שקלטון מוצו עד תום. אחרי עלילות הצלתם של אנשי המשלחת לאחר טביעת האונייה אנדיורנס בים ודל, הגיע שקלטון לניו זילנד בדצמבר 1916. שלוש הממשלות המעורבות היו נחושות בדעתן, שלא להניח לו להנהיג את משלחת החילוץ כבקשתו ומינו את ג'ון קינג דייוויס כרב חובל ל"אורורה". לאחר דין ודברים, הפליג שקלטון ב"אורורה", אבל הסמכות הבלעדית על המסע הייתה נתונה לקפטן דייוויס. ב-10 בינואר 1917 שייטה הספינה במקביל לקרח הדחוס סמוך לכף רוידס ופילסה לה דרך אל כף אוונס. כעבור שבוע, היו שבעת השורדים מעשרת החברים שהרכיבו במקור את "קבוצת ים רוס" על ה"אורורה", בדרכם חזרה אל ולינגטון, ניו זילנד.

גורל הספינה

"אורורה" נראתה לאחרונה ב-1917 כשהפליגה מניו קאסל שבניו סאות' ויילס אל צ'ילה, נושאת מטען של פחם. חברת לויד'ס הלונדונית דיווחה על הספינה כנעדרת ב-2 בינואר 1918; ההנחה הייתה, שהספינה נפלה קורבן לפעילות קרבית במלחמת העולם הראשונה, אולי הוטבעה במוקש שהניחה האונייה הגרמנית "וולף", שארבה לאוניות סוחר. אחת מסירות ההצלה של "אורורה" נמצאה ונשלתה מהים בין סידני לבריסביין, שישה חודשים לאחר היעלמותה.

מסר בבקבוק

בשנת 1937, כשמר ג. ברסינגטון טייל על שפת הים סמוך לטרוגרה, ניו סאות' ויילס, הבחין בבקבוק יין ישן קבור בחלקו בחול. כשהסתכל בבקבוק ראה חריתה של תמונת ספינה על צד אחד של הבקבוק ועל הצד השני המסר הבא: "יום אמצע החורף, 1912, קרחון שקלטון, אנטארקטיקה. פרנק ויילד, א. ל. קנדי, ס. אוון ג'ונס, ק. ארץ'. הואדלי, צ'ארלס ט. הריסון, ג'ורג' דוברס, א. ל. ווטסון ומורטון ה. מוייס". 
סיפור המעשה הוא, שהבקבוק היה אחת משלושה שניתנו לסר דאגלס מוסון כשמשלחתו יצאה מאנגליה ב-1911. את הבקבוקים נתן מק ג'. ט. בוכאנן, ששמר אותם מאז משלחת צ'אלנג'ר וביקש, שהקבוצה תשתה אותם ב"יום חוקר הארצות". מוסון העביר את הבקבוק לפרנק ויילד, שהוביל את קבוצת הבסיס המערבי כש"אורורה" הייתה בפיקודו של ג'ון קינג דייוויס. לאחר שהיין נשתה ביום המיועד, חרת צייר הקבוצה הריסון את תמונת "אורורה" בצד אחד ואת שמות חברי הקבוצה על השני. הסברה היא, שהבקבוק היה עדיין על סיפון ה"אורורה" כשהפליגה מניו קאסל ב-1917.
המיספירה

בגאוגרפיה, המיספירה (ביוונית עתיקה ἡμισφαίριον, הֶמִיסְפָאִירִיוֹן, מילולית "מחצית מעטפת כדור") היא מחצית כלשהי של כדור הארץ. ניתן לחלק את כדור הארץ לשתי המיספירות בכל דרך, אך החלוקות המקובלות הן ארבע:

חצי הכדור הדרומי

חצי הכדור הדרומי הוא מחצית פניו של כוכב לכת הנמצא מדרום לקו המשווה שלו. משלים אותו חצי הכדור הצפוני.
בכדור הארץ, חצי הכדור הדרומי כולל את מרבית המים שעל פני הכדור, משום שרוב שטחם של האוקיינוסים נמצא בו, ורק חלק קטן מהאוכלוסייה. שתי יבשות, אוסטרליה ואנטארקטיקה, נמצאות בשלמותן בחצי הכדור הדרומי, וכך גם מרבית שטחה של אמריקה הדרומית, מקצת שטחה של יבשת אפריקה וחלק מאיי דרום-מזרח אסיה.
בחצי הכדור הדרומי, יחס השטח בין האוקיינוסים ליבשה הוא 10%-90% לטובת האוקיינוסים.
החורף מתקיים בחודשים יוני עד אוגוסט, והקיץ בחודשים דצמבר עד פברואר.

חצי הכדור המערבי

חצי הכדור המערבי הוא מחצית כדור הארץ הנמצאת ממערב לקו גריניץ', שהוא קו האורך 0° העובר ברובע גריניץ' שבלונדון, ועד לקו האורך 180°, שהוא קו התאריך הבינלאומי. את חצי הכדור המערבי משלים חצי הכדור המזרחי. באופן פחות פורמלי, אך מקובל יותר, חצי הכדור המערבי הוא כינוי לחלקו של כדור הארץ הכולל את יבשת אמריקה וסביבתה ("העולם החדש"), כפי שנעשה, למשל, בשמו של מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני. במשמעות זו מוּצאים מהביטוי האזורים שבשוליו: חלקים של אירופה ואפריקה שנמצאים בשוליים המזרחיים, חלקים של אסיה שנמצאים בשוליים המערביים ואנטארקטיקה הנמצאת בשוליו הדרומיים.
להבדיל מחצי הכדור הצפוני וחצי הכדור הדרומי, המופרדים זה מזה על ידי עצם גאוגרפי מהותי, קו המשווה, קו האורך 0°, המפריד בין חצי הכדור המערבי לחצי הכדור המזרחי, הוא קו שרירותי שנקבע כך שאירופה במרכז.

חצי הכדור המזרחי

חצי הכדור המזרחי הוא מחצית כדור הארץ הנמצאת מזרחית לקו גריניץ' שהוא קו האורך 0° העובר ברובע גריניץ' שבלונדון, ומערבית לקו האורך 180°, שהוא קו התאריך הבינלאומי. חצי הכדור המזרחי כולל את היבשות: אירופה, אסיה, אפריקה, ואוקיאניה. חלק זה של כדור הארץ מכונה גם העולם הישן.
ח'ליל אל-חיברי

ח'ליל אל-חיברי (בערבית: خليل الحبري; תעתיק מדויק: ח'ליל אלחברי; נולד ב-1904–1979) היה פוליטיקאי ואיש עסקים לבנוני, ראש ממשלת לבנון ה-19.
תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה

היסטוריה

ב-1932 הוכרז על תחרות לתכנון תחנת רכבת בפירנצה שתהיה סמוכה למרכז העתיק ותחליף את תחנת לאופולדה המיושנת (תחנה זו, מהראשונות באיטליה, הוקמה ב-1844 ותוכננה על ידי רוברט סטיבנסון, בנו של ג'ורג' סטיבנסון, ממציא הרכבת). בתחרות זכתה קבוצת האדריכלות הטוסקנית ("Gruppo Toscano"). תבנית המבנה המוצע, ממבט על, היא כשל פסקס, סמל התנועה הפשיסטית האיטלקית. אולם המבנה עצמו אינו פשיסטי, אלא מודרניסטי ופונקציונלי, בקווים נקיים ופשוטים בהשראתם של אדריכלים מהאסכולה הוינאית כיוזף הופמן (Josef Hoffmann) או ולטר גרופיוס ואדריכלים מודרניסטים כלה קורבוזיה ואף פרנק לויד רייט. 
למרות הבנייה בבטון מזוין, פלדה וזכוכית חזית המבנה הפונה אל הרחוב מצופה באבן פלורנטינית (pietra forte), כמחווה לבנייני העיר. תקרת אזור הנוסעים בנויה מקורות פלדה, עם חלונות גדולים המאירים אותה בשפע של אור טבעי. באזור הנוסעים אין עמודים או תמיכה, דבר המקנה תחושת מרחב.
אזור הרציפים לא תוכנן על ידי הקבוצה הטוסקנית אלא על ידי משרד התחבורה האיטלקי.
ליד רציף מספר 8 מוצב לוח זיכרון לזכר הרכבות שיצאו מתחנה זו והובילו את יהדות פירנצה אל מחנות הריכוז בתקופת השואה.
מלחמת האזרחים האתיופית

הכיבושים הגדולים

למלחמת האזרחים האתיופית ישנם מספר רב של גורמים שהחשוב שבהם הוא האתני. מאז איחוד האימפריה האתיופית על ידי הקיסר תוודרוס השני בתחילת המאה ה-19 שהצליח לשים קץ לשלטון המצביאים המקומיים בתקופת השופטים האתיופית, האימפריה החלה לצבור כוח וממלכות רבות בתוך שטח המדינה כדוגמת שאווה וגוג'אם החלו במסעות כיבושים דרומית לאזור חבש על מנת להסדיר את מרותם על האזורים בהם חיו שבטים שונים שאינם חבשים. האימפריה קיבלה תנופה כאשר ניצחה בקרבות רבים מספר מדינות שנחשבו לחזקות ממנה מצרים ואיטליה ניצחונות אלו השיבו את הדומיננטיות של האימפריה לקרן אפריקה והיא הצליחה להשליט את מרותה על מדינות כגון אמירות הרר וסולטנות אוסה. הממלכה החזקה ביותר באימפריה הייתה שאווה שהצליחה לכבוש שטחים רבים בייחוד אזורים רבים מ"ארץ גאלה" כדוגמת ארסי במהלך המירוץ לאפריקה האימפריה קיבלה תנופה נוספת וסיבות נוספות לכיבוש ובהתפשטות נוספת, עלייתו של הקיסר מנליק השני שכיהן קודם לכך כמלך שאווה הגבירה את קצב הכיבושים האתיופים. האימפריה חילקה את צבאה לשלוש אוגדות עיקריות: הראשונה בפיקודו של ראס מקונן הייתה אחראית על כיבושם של אוגדן ובנישנגול השנייה על ממלכת קאפה והשלישית על בורנה כיבושים אלו מחקו ממלכות שלמות בדרום, מזרח ומרכז אתיופיה ומלכיהם הוצאו להורג באכזריות - ובכך אתיופיה נהפכה למדינה האפרקאית היחידה שהשתתפה באופן בלתי רשמי במירוץ לאפריקה.

אמהריזציה

מדיניותם של קיסרי האימפריה האתיופית לאחר שלבי כיבוש הייתה תמיד של "אמהריזציה" של העמים המקומיים שכבשה, החוקים שהשליטים שמונו באותם אזורים אסרו על השימוש בשפות המקומיות ולכן פעילויות אתניות נעשו במחתרת. מטרת האמהריזציה הייתה אחת שילובם שכוח של העמים שנכבשו ולכפות עליהם את מרותה של האימפריה בנוסף להתנצרותם של עמים אלו, איישים רבים שעברו תהליך זה השתלבו באליטה השלטת כגון הבטה גיורגיס שכיהן כסגן הקיסר היה מבני האורומו השיא היה בשלטונו של ייאסו החמישי אשר אביו היה עלי מיכאל מלך וואלו מבני האורומו ואשר היה מוסלמי. השילוב נעשה בצורה כזו עד שהשם "אמהרים" נהפך להדבק התרבותי-פוליטי של הארץ כולה וצמרתם הייתה לאליטה ככל-אתיופית שהתרכזה ברובה במרכז השלטון בשוואה.
מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה

תוצאות הבחירות לריקסדאג עבור קומין

תוצאות הבחירות האחרונות (2018)
בנדטו מרצ'לו

חייו

מרצ'לו נולד למשפחת אצולה ונציאנית (בחיבוריו הוא מתואר לעיתים קרובות כ"פטריציו ונטו"), ואף כי היה תלמיד של אנטוניו לוטי ופרנצ'סקו גספאריני, אביו ייעד אותו ללימודי משפטים. בשנת 1711 היה חבר במועצת הארבעים (בממשלה המרכזית של ונציה), ובשנת 1730 התמנה לפרובידוטורה (מושל מחוז) בפולה, עיר לחוף הים האדריאטי (כיום בקרואטיה). כיון שבריאותו נפגעה מן האקלים במחוז איסטריה, פרש אחרי שמונה שנים מתפקידו, עבר לברשה ושם נפטר ממחלת השחפת. 
מרצ'לו זכור ביותר ביצירתו "אסטרו פואטיקו-ארמוניקו" (ונציה, 1734–1727), עיבוד מוזיקלי לקולות ובאסו קונטינואו (לעיתים בתוספת כלי סולו) של חמישים מזמורי התהילים הראשונים, בתרגום מחורז לאיטלקית של ג'וסטיניאני. צ'ארלס אוויסון התפעל מהם, ויחד עם ג'ון גארת התאים להם מילים אנגליות (לונדון 1757). כמה מובאות משם אפשר למצוא ב"תולדות המוזיקה" של ג'ון הוקינס. בכמה מקנטטות אלו מצוטטים מזמורים יהודיים בעברית מבתי הכנסת של ונציה, ומהווים מקור רב ערך לחוקרי המוזיקה היהודית בזמננו. 
יצירותיו האחרות הן בעיקר קנטטות, חלקן לקול אחד וחלקן לכמה קולות; בספריית הקונסרבטואר של בריסל יש כמה כרכים מעניינים של קנטטות קאמריות שחיבר למען פילגשו. הוא חיבר אמנם אופרה, La Fede riconosciuta בויצ'נצה בשנת 1702, אך לא נטה חיבה לסוג זה של מוזיקה ואת דעותיו על מצב הדרמה המוזיקלית בימיו ביטא בעלון הסאטירי "תיאטרו אלה מודה", שיצא בעילום שם בוונציה בשנת 1720. יצירה קטנה זו, שזכתה להדפסות חוזרות תכופות, היא לא רק משעשעת מאד, אלא גם רבת ערך כתרומה לתולדות האופרה.
בנדטו היה אחיו של אלסנדרו מרצ'לו, גם הוא מלחין.
דב גזית

קורות חיים

בן משה ורחל גינזבורג. גדל בפרדס חנה. בוגר מחזור י"ג של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים ושירת בגדוד 202. בסיום קורס קציני חי"ר שובץ לגדוד 12 (ברק) בחטיבת גולני כמפקד מחלקה. בהמשך שירותו בגדוד היה סמ"פ ומפקד פלוגת רובאים. ולאחר מכן מונה כמפקד פלוגה בגדוד 17 (אריות הגולן). גזית יצא ללימודים אקדמאים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמהלך לימודיו פרצה מלחמת יום הכיפורים והוא חזר והצטרף לגדוד 12 (ברק) של החטיבה. גזית נפצע בבוקעאתא בקרבות הבלימה ברמת הגולן, ועם החלמתו מונה כסגן מפקד גדוד 17 ולקח חלק במשימות הגדוד במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. לאחר הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה חזר גזית להשלמת חובותיו לתואר האקדמי, ובסיומם הוצב כמדריך בקורס מפקדי פלוגות. בתום לימודיו במכללה לפיקוד ומטה חזר לחטיבת גולני לתפקיד קצין האג"ם החטיבתי (בתקופת מבצע ליטני) ולאחר מכן שימש כמפקד גדוד 12 (ברק). לאחר שירות כמפקד הכשרת צוערי חי"ר בבית הספר לקצינים של צה"ל (פלוגת "גפן") חזר לחטיבתו כסגן מפקד החטיבה.
לאחר שליחות מטעם צה"ל בחו"ל מונה למפקד חטיבה מרחבית עזה בדרגת אל"ם, בתקופה שבה בין היתר אירע פיגוע המיקוח בקו 300. בשנת 1986 פיקד על חטיבת הנגב, ואחרי כן מילא תפקיד עוזר ראש חטיבת המבצעים באגף המבצעים של המטה הכללי (רמ"ח מבצעים). ב-1989–1990, במהלך האינתיפאדה הראשונה, היה מפקד חטיבת חברון.
ב-1991, אחרי שהשלים לימודי תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה, מונה לראש המנהל האזרחי ברצועת עזה בדרגת תא"ל. בתפקידו האחרון בצה"ל היה גזית יושב ראש הוועדה הצבאית לתיאום הביטחוני ולקישור המשותף מול הרשות הפלסטינית.
לאחר פרישתו מצה"ל ב-1996 מונה גזית כראש המִנהל לשירותי חירום ותפקידים מיוחדים במשרד הפנים. בתפקיד זה עסק בסיוע לרשויות המקומיות ובשיפור התיאום ושיתוף הפעולה בין משרד הפנים, הרשויות המקומיות, משרד הממשלה הנוגעים בדבר וגופי החירום השונים. במסגרת תפקידו היה ממונה על האגף לרישוי כלי ירייה ועל רשות פס"ח (פינוי התושבים בשעת חירום וקבורת חללים), על רישוי עסקים ועל יחידת רשם העמותות (בטרם הועברה למשרד המשפטים). גזית עמד בראש ועדה בין-משרדית שבחנה את נושא הבנייה הבלתי חוקית והגישה את המלצותיה לוועדת שרים. היה חבר בוועדה בין-משרדית שעסקה בבעיית האלימות במשפחה והיה יושב ראש ועדת משנה שטיפלה בנושא הגברת הפיקוח על נשיאת נשק בידי אזרחים. כמו כן היה נציג משרד הפנים בוועדה הבין-משרדית שעסקה בהיערכות לקראת רעידות אדמה. בעת מבצע ענבי זעם היה גזית מופקד מטעם משרד ראש הממשלה על פינוי אוכלוסייה מאזור הצפון, ואחרי המבצע היה שותף, עם פיקוד העורף ומשרד ראש הממשלה, בגיבוש נוהל "שעת פינוי", שעניינו קביעת הנהלים וההיערכות לקליטת מפונים לכשתידרש.
ב-2000–2001 כיהן גזית בתפקיד מנכ"ל משרד הפנים. עם פרישתו הופקד על מיזמים מיוחדים ועסק בייעוץ ארגוני בתחום החירום והביטחון וכן בנושאי שלטון מקומי; במסגרת זו פעל עם משרד ממשלה, גופי חירום, רשויות מקומיות וחברות העוסקות בכך. בין היתר השתתף בצוות שעסק בהיערכות לשיקום לאומי בעקבות רעידת אדמה, בהיערכות לחירום בתחומי אספקת מים וכן בהקמת מטות הפעלה ומרכזי שליטה ברשויות מקומיות ובמשרדי ממשלה ובהגדרת מעמדו ושיפור דרכי עבודתו של הממונה על נושא החירום ברשות המקומית. גזית עמד בראש ועדות מטעם משרד הפנים, ובהן הוועדה לאיחוד רשויות מקומיות במחוז הצפון, ועדת גבולות, ועדת הענקת מעמד עיר, וועדה לבחינת תקציבי מערך הכבאות. בד בבד סיים גזית לימודי תואר שני נוסף בלימודי דמוקרטיה באוניברסיטה הפתוחה (במגמת שלטון מקומי).
קאל פן

ביוגרפיה

קאלפן סורש מודי נולד בעיירה מונטקלייר, ניו ג'רזי שבארצות הברית לזוג מהגרים הודים ממוצא גוג'ראטי. אימו אסמיטה, עובדת כמבקרת בשמים עבור חברת בישום, ואביו סורש מודי, מהנדס. בעבר ציין כי סיפורים על הוריו הצועדים יחד עם מהאטמה גנדי למען עצמאותה של הודו השפיעו רבות על התעניינותו בפוליטיקה.
פן סיפר כי הוא הגיע לבחור בשם המשחק שלו, קאל פן, מתוך שעשוע: "כמעט בתור בדיחה כדי להוכיח לחברים כי הם טועים, ובאופן חלקי בניסיון לראות אם מה שאמרו לי אכן יעבוד (ששמות אנגליים יותר יקרצו לתעשייה הנשלטת בידי לבנים), החלטתי לרשום 'קאל פן' על קורות החיים והתמונות שלי". בתגובה, כמות האודישנים בהם הוא נקרא חזרה עלתה ב-50 אחוז. עם זאת, הוא מציין שהוא מעדיף כי יקראו לו בשם לידתו, ואילו בשם "קאל פן" הוא משתמש לצורכי עסקים בלבד.
פן לימד באוניברסיטת פנסילבניה כמרצה אורח בתוכנית ללימודי קולנוע.

קריירה

קאל פן ידוע בשל תפקידיו בדמותו של ד"ר לורנס קוטנר בתוכנית הטלוויזיה "האוס", ובדמותו של קומר פאטל בסדרת הקומדיות "הרולד וקומר". פן ידוע גם בשל הופעתו בסרט עטור השבחים "עניין של שם", ב-2007 הוא שיחק בעונה השישית של הסדרה 24 מוסלמי בשם אחמד שנייה לעזור לנבל הראשי באותה עונה.
ב־8 באפריל 2009, הוכרז כי פן יצטרף לממשל אובמה בתור מנהל שותף במחלקת יחסי הציבור של הבית הלבן. בשל סיבה זו התחייב כי דמותו כלורנס קוטנר תורד מסדרת הטלוויזיה "האוס". פן החליט לעשות הפוגה מתפקידו בבית הלבן ב-1 ביוני 2010, לצורך חזרה לקריירת המשחק שלו, בזמנה הוא הצטלם לסרט השלישי בסדרת סרטי "הרולד וקומר" - "הרולד וקומר 3: חוגגים את חג המולד". ביולי 2011 סיים את תפקידו בבית הלבן.
ב-2011 הצטרף לעונה השביעית של הסיטקום "איך פגשתי את אמא", וחזר לגלם את קומר בסרט השלישי בסדרה "הרולד וקומר 3: חוגגים את חג המולד" לצד ג'ון צ'ו.
ב-2016 גילם את תפקיד דובר הבית הלבן בסדרה "השורד המיועד", תפקיד אותו הכיר מסביבת ניסיון חייו מלפני כן.

חיים אישיים

פן הוא דמוקרט.
ב-2017 פן ניצח בריאליטי הקולינרי "MasterChef Celebrity Showdown" והחליט לתרום את כספי הזכייה על סך 25 אלף דולר ל-UNRWA, גוף של האו"ם שמסייע לפליטים הפלסטינים.
הרי האלפים

היווצרות

הרי האלפים נוצרו כתוצאה מלחץ של הלוח האפריקני כלפי הלוח האירופאי. לחצים אלו החלו אחרי העלמותו של הים הקדום, תטיס. הלחצים התמקדו בתחום האורוגנזה של התנגשות היבשות שהתחוללה בתקופת הפלאוזואיקון.

היסטוריה

ידוע לנו מעט על מגורים באלפים בתקופות קדומות ממסמכים שנשתמרו אשר נכתבו על ידי גאוגרפים והיסטוריונים יוונים ורומים. פרטים מעטים ידועים לנו על כך מכיבושי אוגוסטוס של שבטים שישבו באלפים, וכך גם מהקרבות שניהל חניבעל באלפים נגד האימפריה הרומית.
על הכיבושים והנדידות התכופים באלפים של השבטים הגרמניים במאות החמישית והשישית, ידועות לנו גם כן רק במתאר, כיוון שלהם, כמו למלכים והקיסרים הפרנקים-קרולינגים, האלפים שימשו כמעט ורק לנתיבי תחבורה, ורק במעט למגורים.

גאוגרפיה

האלפים משתרעים בקשת שאורכה כ-1,000 קילומטרים מהים התיכון בדרום צרפת עד לקרבת העיר וינה ושטחה כ-250,000 קילומטרים רבועים. ההרים מהווים חלק ממערכת הרים עצומה שנוצרה מהתקמטות קרום כדור הארץ בתקופות גאולוגיות קדומות הכוללת את הרי האטלס בצפון אפריקה; הרי הפירנאים, הרי האפנינים, הרי הקרפטים והרי הקווקז באירופה ואת הרי ההימלאיה באסיה.
הרי היורה שבין שווייץ לצרפת נחשבים מבחינה גאולוגית לחלק מהרי האלפים, אך מבחינה גאוגרפית, לעומת זאת, הם נחשבים כרכס הרים עצמאי.

חלוקה משנית

האלפים מתחלקים לשני רכסים, האלפים המזרחיים והאלפים המערביים. הגבול בין שני החלקים הוא הימות קונסטנץ וקומו ונהר הריין.

קרחונים

במרומי האלפים ישנו שלג עד, והרוחות העזות הנושבות בו לעיתים תכופות גורמות לעיתים לשלג להצטבר בערימות גדולות, המתגלגלות בסופו של דבר במדרונות וגורמות למפולות שלגים מסיביות. השלג שמדרדר אל הבקעות הגבוהות שבין ההרים מצטבר בשכבות, ועל ידי הלחץ העצום שנוצר על השכבות התחתונות הן הופכות לקרחונים, אשר מחליק אט אט במורדות ההר, וכשהוא מגיע לגבהים נמוכים יותר הוא נמס והופך למים.

נהרות

האלפים מהווים מקור לנהרות רבים, אשר חלקם מהווים את החשובים שבנהרות אירופה. הנהרות נוצרים לאחר שהקרחונים שגולשים מטה מן ההרים מגיעים למקומות נמוכים ונמסים, היות שהטמפרטורה במקומות האלה גבוהה מדי, וכך הם הופכים לפלגי מים קטנים שבמהלך זרימתם מתחברים והופכים לנהר. הנהרות החשובים ביותר הנכללים בקטגוריה הזו הם הרון, הפו, הדנובה והריין. מכיוון שהנהרות הללו עשירים מאוד במים וזרימתם חזקה, הם משמשים גם להפקת חשמל.

אגמים

האלפים משופעים באגמים רבים, אשר שמם ידוע בכל העולם. האגמים נוצרו לאחר עידן הקרח, כשכל הקרחונים הגדולים שכיסו את הקרקע נמסו, והשאירו אחריהם סלעים שהפריעו את זרימת המים וגרמו להקוותם לתוך העמקים, מה שהפך לאגמים. האגמים מפורסמים מאוד בשל יופיים, והם מושכים תיירים רבים מדי שנה מכל רחבי העולם. בין האגמים הללו ניתן למנות את אגם ציריך, אגם ז'נבה, ימת ארבעת הקנטונים ואגם לוגאנו.

קו פרשת המים האלפיני

קו פרשת המים של האלפים נמתח בין הים התיכון ממערב, לרכס וינרוואלד ("יער וינה") במזרח, ועובר דרך הפסגות המפורסמות והגבוהות ביותר באלפים. הקו עולה מן הים התיכון בדרום-מזרח צרפת, וברכס ההרים כול דה טנדה הוא זז מעט מערבה וממשיך צפונה. לאחר קילומטרים אחדים הוא עולה לכיוון צפון-מזרח, ולאחר מכן, על גבול שווייץ, יורד לכיוון דרום-מזרח ומסתיים ברכס יער וינה הסמוך לעיר וינה.

תיירות

הרי האלפים מהווים מוקד תיירות עולמי, המושך אליו תיירים רבים מדי שנה. גורמי המשיכה העיקריים הם הנוף, ופעילות סקי בחורף וטיולים בקיץ. הנוף האלפיני מתאפיין באגמים רבים, כפרים קטנים בין ההרים ופסגות מושלגות. גלישות הסקי מתקיימות במדרונות תלולים שאליהם מגיעים המחליקים על ידי רכבל ארוך.