google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם אביכזיר

קורות חיים

נולד באוראן שבאלג'יריה בשנת 1866 לאב שהגיע מתאפילאלת שבמרוקו. לאחר שהתייתם מאביו בגיל צעיר עלה עם אמו לירושלים בכסלו תרל"ב (1871), שם הם חיו בעוני רב בעזרת הנשים של בית כנסת. אמו עבדה בכביסה כדי שבנה יוכל ללמוד תורה. לאחר שלמד בחדר עבר לבית מדרש דורש ציון ואחר כך למד אצל הרב אלעזר בן טובו שהיה רב עדת המערבים בירושלים. בבגרותו הקים עם אחרים תלמוד תורה לילדי עדת המוגרבים וכן עסק בפעולות חסד. לאחר פטירת רבו הוציא לאור את ספרו פקודת אלעזר. 
באייר תרנ"ב יצא בשליחות עדת המוגרבים לצפון אפריקה ובעברו באלכסנדריה נתבקש להשאר בה וללמד בתלמוד תורה שם. בתלמוד תורה הוא הכשיר צוות של מלמדים והוציא ספרי לימוד. לאחר זמן הוזמן לשמש כסופר ומזכיר הרבנות באלכסנדריה. בשנת תרס"ח (1908), לאחר פטירתו של הרב אליהו בכור חזן, נתמנה לממלא מקום הרב של אלכסנדריה עד הגעתו של הרב רפאל דלה-פרגולה. בתקופה זו הפך לסגנו של הרב דלה-פרגולה, לאחר פטירתו של בתרפ"ג, הוא שוב נתמנה לממלא מקום הרב של אלכסנדריה, עד בואו של הרב דוד פראטו.
הרב אביכזיר יצר קשרים עם משפחות עשירות במצרים ועסק בפעולות צדקה למען עניי אלכסנדריה וארץ ישראל. בין השאר הוא היה ממנהלי בית החולים המקומי. הוא תיקן תקנות שונות ובהם ביטול מנהג הבאת פרחים להלוויות. בשנות מלחמת העולם הראשונה הוא עסק בקליטת הפליטים היהודים שגורשו מארץ ישראל ובשליחת סיוע ליהודים בירושלים. 
באייר תרפ"ח חזר לירושלים ונתמנה לראש רבני עדת המוגרבים ונשיא כבוד של העדה. הוא התיישב ברוממה בבית שנבנה עבורו וכלל בית כנסת. בית כנסת זה עדיין פעיל ונקרא בשם "זכור לאברהם" על שמו. החל משנת 1936 כיהן הרב אביכזיר כחבר מועצת הרבנות הראשית. 
הרב אביכזיר נפטר במוצאי שבת כ"ח בתשרי תש"ה.
הרב הרצוג אמר עליו בהספדו: "הרב היה תלמיד חכם גדול ויש הרבה רבנים ולא אלמן ישראל, אבל דבר אחד היה בו שלא היה לאחרים, שהיה איש אמת ואינו מתיירא משום אדם, ודן דין אמת לאמיתו".
פתילייה

פתילייה היא כירה ניידת, הבנויה ממכל דלק נוזלי, בו טבולה פתילה ומעליו מסגרת מתכת. קרוסין הוא הדלק הנפוץ לפתיליות; בישראל הוא מכונה "נפט" אף כי אינו נפט אלא דלק המתקבל מזיקוק נפט. את הקצה העליון של הפתילה מדליקים על ידי גפרור וחומר הדלק עולה בפתילה בשל עקרון הנימיות, מתאדה ובוער. על מסגרת המתכת שמעל מניחים את כלי הבישול.
חומה של הפתילייה נמוך ולכן היא משמשת לבישול אטי. 
בישראל של תקופת היישוב ובשנותיה הראשונות של המדינה נמצאו פתיליות בכל בית, בחלק מהבתים יותר מפתילייה אחת, והן שימשו לכל צורכי הבישול. בניגוד לפרימוס שנפוץ אף הוא באותה תקופה - הפתילייה איננה רועשת כלל. סימן ההיכר שלה הוא ריח ה"נפט" שהיא מפיצה.
הפתיליות שנפוצו בישראל פעלו על פתילת לבד רחבה. כיוון ששוליה העליונים נשרפו בעת פעולת הפתילייה, לפני כל שימוש גזמו ויישרו אותם. בחלק מהפתיליות הייתה חלונית שקופה, דרכה הדליקו את הפתילה, והיא איפשרה להבחין שהלהבה עדיין דולקת מבלי להסיר את כלי הבישול מעל הפתילייה. 
החל מאמצע שנות החמישים ועד היום, ככל שהתרבו כירות הגז הלכו הפתיליות ונעלמו מנוף הארץ. כיום הן מצויות כמעט רק במסעדות מסוימות המתמחות בתבשילי קדירה ומאכלים אחרים (כמו חמין) הדורשים בישול אטי וממושך.
קראפט

תאגיד המזון קראפט (באנגלית: Kraft Foods Inc) היא אחת משתי חברות המזון והמשקאות הגדולות בארצות הברית, ובין הגדולות בעולם.
מטה החברה שוכן בנורת'פילד שבאילינוי, פרבר של שיקגו.
ב-1 באוקטובר 2012 פוצלה החברה, וחטיבת החטיפים הפכה לחברה נפרדת בשם "Mondelēz International".

היסטוריה

החברה החלה את דרכה בשנת 1903 כעסק למכירה קמעונית של גבינה בשיקגו של הקנדי ג'יימס ל. קראפט, אולם בשנתו הראשונה לא צלחו עסקיו והפסיד 3,000 דולר. העסק התייצב ובשנת 1909 חברו אל קראפט ארבעת אחיו וביחד הקימו את "חברת ג'י.ל. קראפט ואחיו". בשנת 1912 נפתח מטה החברה בניו יורק. בשנת 1914 מכרה החברה 31 סוגים שונים של גבינות בארצות הברית.
ב-1915 החברה פיתחה תהליך פסטור ייחודי לגבינה שמאפשר לשמר אותה ללא קירור למשך זמן רב. שנה לאחר מכן נרשם על התהליך פטנט, והחברה החלה למכור גבינה לחיילי צבא ארצות הברית המשתתפים במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1924 שונה שם החברה ל"חברת הגבינה קראפט", וב-1945, כשהחל גיוון בסוגי המזון שהחברה מוכרת, שונה השם למתכונתו הנוכחית, "תאגיד המזון קראפט".
בשנת 1988 רכשה חברת פיליפ מוריס את קראפט תמורת 12.9 מיליארד דולר. שנה לאחר מכן מוזגה עם חברת "ג'נרל פודס" שבבעלות פיליפ מוריס. בשנת 2000 רכשה פיליפ מוריס את חברת המזון נבריסקו ומיזגה אף אותה עם קראפט. ב-2007 מכרה פיליפ מוריס את אחזקותיה בקראפט. 
בספטמבר 2008 הוכרז כי החברה תחליף את תאגיד הביטוח AIG במדד דאו ג'ונס. ב-2010 רכשה החברה, בראשות המנכ"לית איירין רוזנפלד, את חברת הממתקים הבריטית "קאדבורי".
במרץ 2015 דווח שבעלי חברת היינץ ירכשו את קראפט וימזגו את החברות.
ועידת אוויאן

ועידת אוויאן היא ועידה שהתכנסה בעיר אוויאן שבצרפת ב-6 ביולי 1938, לדיון בבעיית הפליטים היהודים ופליטים אחרים, בהם מתנגדי המשטר הנאצי, שנמלטו משטחי גרמניה הנאצית. רוב המדינות שהשתתפו בוועידה היו מוכנות להמשיך ולקבל פליטים נוספים על פי המכסות הקיימות, אך לא הסכימו להרחיבן. רוב הפליטים היהודים באותה תקופה נקלטו בארצות-הברית, דרום אמריקה, ארץ-ישראל ובריטניה.

הסיבות לכינוסה של הוועידה

ארצות הברית קיבלה עשרות אלפי יהודים שהיגרו מגרמניה הנאצית לשטחה על פי מכסות חוקי ההגירה שלה. זרם המהגרים המתגבר שביקשו להיכנס לארצות הברית יצר לחץ על רוזוולט לשנות את חוקי ההגירה שחוקקו לצורך יציאה מהמשבר הכלכלי ולהגדיל את מכסות ההגירה. רוזוולט, שלא רצה בכך, ניסה להדוף את הלחצים על ידי מציאת פתרון לפליטים הנוספים בהפנייתם ליעדים אחרים מלבד ארצות הברית, ולצורך כך יזם את הוועידה. סיבה נוספת לכך היא הטענות שהופנו כלפי ארצות הברית מצד מדינות שונות על כך שאינה עושה מספיק כדי לסייע לפליטים במצוקתם.
אימרי זיו

ביוגרפיה

זיו נולד, גדל והתחנך בהוד השרון, שם למד בתיכון הדרים. יש לו שלושה אחים, בהם אורן דפי וענבל, בסיסט להקת "מופע הארנבות של ד"ר קספר".
בנעוריו למד אימרי זיו במגמת מוזיקה בתיכון והצטרף ללהקת "צעירי הוד השרון". את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל החינוך.
בשנת 2012 התמודד בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל" ב"נבחרת" של רמי קליינשטיין, אך הפסיד בשלב הדו-קרב לאורית שלום. לאחר מכן הופיע באירוויזיון 2015 כזמר ליווי של נדב גדג'. שנה לאחר מכן הופיע באירוויזיון 2016 כזמר ליווי של חובי סטאר.
בשנת 2017 ניצח בגמר העונה הרביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון באותה שנה שהתקיים בקייב במאי. זיו ביצע את השיר "I Feel Alive", שכתבו דולב רם ופן חזות, בחצי הגמר השני של התחרות, סיים במקום השלישי והעפיל לשלב הגמר, בו דורג במקום ה-23 (מתוך 26 משתתפות בשלב הגמר).
זיו שימש כמדבב בגרסה העברית של הסרט "טרולים".
החל מאוגוסט 2017, זיו משמש כמחליפו של הראל סקעת בדמותו של מריוס, במחזמר "עלובי החיים", המועלה בתיאטרון הבימה. באותה שנה, בחג החנוכה, השתתף במופע הילדים "מותק הטרול הקסום" לצד מיכל הקטנה, ציפי שביט ואחרים.
זיו בוגר תואר ראשון בתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה. במרץ 2019 הוציא את הסינגל ״imrico”.
אקוומרין

תרבות

בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אקוומרין הוא אבן ההולדת של חודש מרץ. אקוומרין היא גם אבן החן לכבוד יום השנה ה-19.
בתקופת ימי הביניים הייתה אמונה שקסם באמצעות אקוומרין מסוגל להתגבר על רעל.
קבוצת מניה

היסטוריה

ראשיתה של הקבוצה בהרמן מניה, שעלה לישראל מרומניה. מניה היה קבלן בניין שנחשף לנושא גידול חזירים בעת שעבד ביישובים בגליל. בשנת 1964 פתח מניה חווה לגידול חזירים בצריפין, אך בעקבות חוק איסור גידול חזיר נאלץ הרמן להעתיק את חוות החזירים ליישוב אעבלין שבצפון הארץ, בו לא הייתה מניעה לגדל חזירים.
בניו של הרמן יעקב ומאיר פתחו בשנת 1995 מפעל לייצור נקניקים ובשרים מעושנים באזור התעשייה בראשון לציון. בשנת 1997 נפתחה חנות מפעל. בשנת 2000 נפתחה חנות נוספת לממכר מוצרי הקבוצה. נכון לשנת 2018 מונה הרשת 17 סניפים, הצפוני שבהם בקריית ים והדרומי בבאר שבע. בשנת 2007 נמנו 70% מלקוחות הרשת על קהל יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר. בשנה זו לרשת היו 6 סניפים ומחזור מכירות הקבוצה עמד על כ-300 מיליון שקלים.
בשנת 2001 החלה הקבוצה לייצר מוצרי בצק ומאפים ממולאים, בתחילה עם שותף אך כיום קו הייצור בבעלות מלאה של החברה.
בשנת 2011 החלה החברה לייבא בייבוא, שיווק והפצה של מוצרי מזון יבש, אלכוהול, ממתקים ומזון קפוא.
נכון לשנת 2018 קבוצת מניה היא בעלים של חוות החזירים הגדולה ביותר בישראל, והיא מספקת כ-35% מתצרוכת הבשר הלא כשר במדינה. הקבוצה מעסיקה כ-400 עובדים.
פולקסמרינה

פולקסמרינה (גרמנית: Volksmarine) היה הצי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. הוא היה חלק מצבא העם הלאומי.

היסטוריה

עם פתיחת המלחמה הקרה והפסקת שיתוף הפעולה בין בעלות הברית, הוחלט על חימושה מחדש של גרמניה והסובייטים החלו בהקמת צי מזרח גרמני.
בתחילת שנת 1950 קציני צי סובייטים עזרו בהקמתו של הארגון המרכזי של משטרת הימים (Hauptverwaltung Seepolizei) בשנת 1952 שונה שם הארגון ל-"משטרת הים העממית" (Volkspolizei-See) שהיה חלק מהפולקספוליציי הארגון החדש מנה 8,000 איש, באותו הזמן חלק מן הכוח הימי אורגן משמר הגבול הימי (Grenzpolizei-See) שהיה חלק מהגרנצפוליציי (משמר הגבול).
בשנת 1956 צבא העם הלאומי הוקם והמשטרה העממית של הים הפכה לחלק ממנו תחת השם "כוחות הצי של צבא העם הלאומי" (Verwaltung Seestreitkräfte der NVA) בשעה זאת הארגון מנה כ-10,000 איש. בשנת 1960 שונה שמם לפולקסמרינה. במשך השנים הבאות הצי התעצם בהדרגה, רוב הספינות שלו נבנו בגרמניה המזרחית. רק הספינות להגנת החופים וספינות הטורפדו המהירות נקנו מברית המועצות, הליקופטרים וסיירות עזר נקנו מפולין.
אחרי בניית חומת ברלין בשנת 1961 הכוחות הימיים של הגרנצפוליציי שולבו בפולקסמרינה. כוחות התקיפה של הצי אורגנו מחדש בשנת 1965 לשייטת אחת (השייטת השישית) והוצבו באי ריגן. בשנות השיבעים הפולקסמרינה המשיך לגדול ומנה 18,000 איש. בשנות השמונים חלק מן הספינות הוחלפו בספינות סובייטיות חדישות.
הפולקסמרינה היה מעורב בעימות קצר עם הצי הפולני בשנת 1988 בעקבות מחלוקת על גבול ימי, המחלוקת נפתרה בסופו של דבר על ידי שתי הממשלות.
הפולקסמרינה, כמו שאר צבא העם הלאומי התאחד עם הבונדסוור בשנת 1990 אחרי איחוד גרמניה. רוב הספינות והציוד של הפולקסמרינה נמכרו. הצי המאוחד של גרמניה נקרא דויטשה מרינה.

פעילות

הפולקסמרינה פעל במסגרת "הצי הבלטי המאוחד" של מדינות ברית ורשה. זירת הפעילות העיקרית שלו הייתה בים הבלטי ומשימתו במקרה של מלחמה הייתה לשמור על נתיבי השייט פתוחים לתגבורת סובייטית ולהשתתף בתקיפות על חופים של מדינות עוינות. הפעילות בעיתות שלום התמקדה בסיורים שבוצעו על ידי שולות מוקשים וספינות מעקב אלקטרוניות.
בריגדת החוף השישית הייתה אחראית על אבטחת חופיה של גרמניה המזרחי ופיקוח על הספינות הנכנסות והיוצאות למדינה.

הרכב

נכון לשנת 1990 כלל פולקסמרינה : 110 ספינות קרב (ספינות טילים, ספינות טורפדו, נחתות חמושות, שולות מוקשים וספינות סיור), 69 ספינות עזר, 20 מטוסי תקיפה מסוג סוחוי 17, 24 מסוקים (16 מיל מי-8 ו8 מיל מי-14).
שוכר כחיל השני

שׁוּכְּר כֻּחַיל השני היה משיח שקר יהודי-תימני שפעל בשנים 1868-1875.

הופעתו

שנתיים לאחר מותו של שוכר כחיל הראשון, עוד לפני שנשכחו הטפותיו והציפייה לשובו עוד הייתה מוחשית, הופיע אדם שטען שהוא שוכר כחיל הראשון, שקם לתחייה. 
אותו אדם קרא "לאשתו ולבנו" של שוכר כחיל הראשון לחזור אליו, ואף התחתן עם גרושתו. התגלותו המחודשת  עוררה התרגשות רבה בקרב יהודים ומוסלמים כאחד. שוכר כחיל השני היה פעיל ונמרץ יותר, ואף יותר מקודמו. הוא הצליח יותר ממנו להפיץ את האמונה שהעידן המשיחי קרוב לבוא, הטיף בעצמו בכפרים ובעיירות מבלי להסתייע בעוזרים ובמעריצים, וגם הנהיג ארגון המומחה ביחסי ציבור ופרסום (אגרות ששלח לערים וארצות).

ארגונו של שוכר כחיל השני

באמצעות הארגון הוא ניהל את תנועתו המשיחית, גבה את המעשר, קיים מערך תקשורת עם תומכיו והגביר את הציפיות המשיחיות בתימן ומחוצה לה באמצעות רשת שליחים שמשימתם לפרסם את "הופעתו המחודשת" ולגבות מעשר באזורים השונים וכן  באמצעות קשריו עם נכבדים מקומיים הפיץ את בשורתו ברבים.
בשורתו התפשטה בערוצי הקשר המסורתיים בין תימן למדינות הקושרות סחר עמה: אלכסנדריה, הודו, עיראק, פרס, שגם שם קמו קבוצות מאמינים שתרמו גם מעשר. דמי המעשר איפשרו לו לפעול כראש תנועה דתית חברתית, הוא הצליח לחזק ולבצר את מעמדו. הגבייה וארגון הרשת  החברתית הקנו לו מוניטין של אישיות מדינית המסוגלת לשלוט באירועים מדיניים משיחיים לעתיד לבוא ולהשפיע עליהם. 
כמה גורמים עיקריים סייעו לו להרחיב השפעתו: העדר התנגדות רצינית, כוחו הכריזמטי, יכולת הארגון ומאמצי הפרסום הנמרצים שלו. השפעתו הניכרת באה לידי ביטוי ברישומים ובספרים, באגדות עם שנוצרו סביבו, שירים שנכתבו לכבודו. השירים שחוברו לכבודו נכתבו בשפה העברית והערבית ורבים שרו אותם. 
הכחיל שקם לתחייה דיבר גם אל לבם של המוסלמים בתימן. מוסלמים רבים נהרו אחריו. הוא קירב את המוסלמים אליו בכך שניווט את ההתרגשות המשיחית שעורר בקרבם למטרותיו שלו. מוטב היה לו שהמוסלמים יהיו שותפים לתנועה היהודית ולא מתנגדים לה. בדרך זו יכול היה לשמור על ביטחונם של היהודים. בניגוד לתעמולתו בקרב היהודים, בדברו אל המוסלמים נזהר לא לרמוז שהוא הגואל והציג עצמו לפניהם כמבשרו של משיח ושליחו של אליהו הנביא. כך נהרו אליו מוסלמים שהיו בעלי ציפיות משיחיות, מוסלמים אשר הושפעו מהלהט המשיחי של היהודים וששאבו עידוד מהטפותיו. אהדה זו כמובן לא הייתה בקרב כלל המוסלמים, היו גם כאלו שהתנגדו לו כי לא הכריז בבירור שהמשיח הוא מוסלמי. אולם את שתיקת היריבים קנה בכסף.

נפילתו

נקודת המפנה התרחשה בעקבות "איגרת לתימן", אותה כתב מתנגדו יעקב ספיר. מאמיניו החלו לפקפק ביכולתו להביא גאולה. מצב חדש זה הוליד ירידה בתרומות המעשר ובשל כך נכנס לקשיים כלכליים שבעקבותיהם לווה הלוואות שלא יכל להחזירן. כתוצאה מכך, שוכר כחיל השני איבד את התמיכה הפוליטית עליה נשען. את ימיו האחרונים עשה בתימן מבודד ומנודה מהקהילה. גלמוד הלך לעולמו ב-1877.
One Heart

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי מקס מרטין, רמי יעקוב, פאר אסטרום, אנדרס באג, רייק ווייק, קריסטיאן לונדין, קארה דיוגרדי, ג'ון שאנקס, גיא רוש ומפיקים מוזיקליים אחרים. האלבום כולל גרסת כיסוי מצליחה לשיר "I Drove All Night" של סינדי לאופר. בנוסף, באלבום ישנו השיר "Reveal" שנכתב על ידי קאת'י דניס שכתב גם את להיט הענק "Toxic" של בריטני ספירס והלהיט "Can't Get You Out of My Head" של קיילי מינוג.   
בין היתר, ישנו השיר "Sorry For Love" אשר נכלל במקור באלבומה הקודם של דיון A New Day Has Come; במהדורה מוגבלת וזכה לגרסה חדשה באלבום הזה וכך גם השיר "Coulda Woulda Shoulda". השיר התשיעי באלבום "Have You Ever Been in Love" נכלל באלבומה הקודם ואף יצא כסינגל ממנו. השיר האחרון באלבום "Je t'aime encore" הוא שיר בצרפתית אשר נכלל באלבומה הבא 1 fille & 4 types.

גרסת הדי וי די

ביוני 2004, יצאה גרסה נוספת לאלבום בשם One Year... One Heart, אשר כללה את הדי וי די מהמופע של דיון בלאס וגאס A New Day... Live in Las Vegas, תוך שכללה בתוכה גם גרסאות נוספות לשירים "I Drove All Night" ו-"Have You Ever Been in Love" ואת הקליפ לשיר "One Heart".
משה צבירן

ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב. למד בבי"ס יסודי "ארנון" ובמגמה ריאלית-אלקטרונית בתיכון עירוני ד'. התגייס לצה"ל ב-1973 ושירת בחיל האוויר. סיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב (1979) ותואר שני במדעי הניהול בהתמחות מערכות מידע (1982), שניהם מאוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודי התואר הראשון והשני עבד בתחום המחשבים במספר ארגונים והתקדם לתפקידי ניהול בתחום. בשנת 1984 החל את לימודי הדוקטורט בפקולטה לניהול ובשנת 1988 קיבל תואר דוקטור בניהול ומערכות מידע באוניברסיטת תל אביב.  בשנים 1992–1988 היה חבר סגל בתחום מדעי הניהול ומערכות מידע באוניברסיטת הצי האמריקאי (Naval Postgraduate School) במונטריי, קליפורניה ובשנת 1992 חזר לישראל, תחילה כחבר סגל במחלקה להנדסת מערכות מידע באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולאחר מכן, בשנת 1994 הצטרף לסגל האקדמי של הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב .
תחומי המחקר של צבירן הם ניהול מערכות מידע ואבטחת מערכות מידע והוא פרסם עשרות מאמרים מדעייםשהתפרסמו בכתבי-עת מובילים וכן שני ספרים: "מערכות מידע לניהול", יחד עם ניב אחיטוב וזאב נוימן (1996), ו-"מערכות מידע הלכה למעשה" יחד עם זאב נוימן (2001).  צבירן הוא מומחה בעל שם עולמי בתחום סיסמאות אלטרנטיביות ומחקריו בתחום זה מצוטטים בהרחבה. צבירן ושותפו למחקר, Prof.William Haga, היו מחלוצי המחקר על הגנה רב-שכבתית במערכות מיחשוב ועל מאפייני שימושיות מול חוזק של סיסמאות ויחד השיקו את גישת הסיסמאות הקוגניטיביות שנמצאת כיום בשימוש נרחב כקו הגנה שני במגוון של מערכות ויישומים. צבירן הוזמן להרצות על מחקריו באוניברסיטאות ובכנסים אקדמיים רבים וכמו כן שימש במשך מספר שנים כפרופ' אורח בבית הספר למערכות מידע באוניברסיטת קלרמונט (Claremont Graduate University) בקליפורניה.
מאז הצטרפותו לפקולטה לניהול מילא צבירן תפקידים רבים, כולל: ראש התוכנית לניהול טכנולוגיה ומידע, ראש מכון אדמס למערכות מידע ניהולי, מנהל אקדמי של תוכנית ה-MBA  בניהול טכנולוגיה, יזמות וחדשנות, מנהל אקדמי של מכון אלי הורוביץ לניהול אסטרטגי, סגן דקאן הפקולטה (2007-2014) ודקאן הפקולטה לניהול מאז 2014.  צבירן מופקד על קתדרת יצחק גילינסקי ליזמות, טכנולוגיה, חדשנות וניהול שעוסקת במחקרים הנוגעים לניהול טכנולוגיה חדשנות ויזמות בסוגיות בעלות עניין בהיבט גלובלי כמו גם בהיבט של המשק הישראלי. במקביל לפעילותו הענפה באקדמיה, משמש צבירן כיועץ לחברות וארגונים בסקטור העסקי והציבורי, בעיקר בנושאים של תגמול בכירים. כמו כן כיהן ומכהן במספר דירקטוריונים בחברות ציבוריות ופרטיות.

המדד של צבירן

בשנת 1984, במקביל ללימודי הדוקטורט, הגה  צבירן את הרעיון של ביצוע סקרי שכר השוואתיים בתחום מערכות המידע בישראל ככלי ניהולי לארגונים וייסד את  "המדד של צבירן" בשיתוף חברת אלעד מערכות.  בשנת 1989 רכש, יחד עם רעייתו, את חלקה של אלעד מערכות והקים את חברת "צבירן ייעוץ וסקרים". במקביל להתפתחות המהירה של תעשיית ההי-טק בישראל הרחיב צבירן את תחומי הכיסוי של סקרי השכר וההטבות לחברות טכנולוגיה והי-טק  ולאחר מכן לתחומים נוספים ובכללם מוצרי צריכה, פארמה, תשתיות ובניה ועוד, והפך להיות הגורם המוביל ושם דבר בתחום.  במקביל לסקרים עסקה החברה בייעוץ וליווי חברות – הן בארץ והן בעולם - במגוון רחב של נושאים בתחום התגמול.  בשנת 2012 נמכרה מלוא הבעלות בחברה - תחילה לחברת פילת אך כתוצאה של קשיי פילת להשיג את המימון הדרוש נמכרה החברה לחברת שלי-אפשטיין השקעות. תחת הבעלות החדשה החברה הרחיבה והעמיקה את פעילותה ואת קשת השירותים שהיא מעניקה בארץ ובעולם. החברה עדיין נושאת את השם צבירן אולם פרופ' צבירן אינו בעל מניות ואינו מעורב בחברה.
יהודה זרחיה סגל

|
הרב יהודה זרחיה מרדכי לייב חיים הלוי סגל (תרפ"ד, 1924 – ט' באדר תשס"א, 4 במרץ 2001) היה רב ומקובל, כיהן כרבה של שכונת קריית שלום בתל אביב במשך כחמישים שנה.

תולדותיו

נולד בירושלים לרב שפטיה (שעפטל) סגל, מצאצאי השל"ה ותלמיד הרב מאיר שמחה כהן, ולחנה-עלקא, בת הרב יעקב מנדלבוים. אבי סבתו הוא הרב בכור חיים יוסף דוד אזולאי, מצאצאי החיד"א. בינקותו עברו הוריו לגור בנווה שלום שביפו. למד בתלמוד תורה שערי תורה ביפו. בהיותו כבן שמונה נפטר סבו הרב יעקב מנדלבוים בירושלים, והוא היה בין שלושת מספידיו. בבחרותו למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם היה מתלמידי הרב שך ובמשך תקופה אף לן עמו בחדרו. באותה תקופה היה בקשר עם החזון איש, אשר כינהו "ארי בין אריות". זכה בפרס משרד הדתות (תשי"ב, 1952) שחולק ל-18 "עילויי הישיבות".
בשנת תשי"ג (1953), בהיותו בן 29, התמנה לרבה של שכונת קריית שלום בדרום תל אביב. היה פעיל בתחומי הדת בשכונתו והרבה במסירת שיעורים תורניים בבתי הכנסת באזור. כמו כן עסק בקבלה ובספרי חסידות. נחשב בעל כוח ברכה ויוחסו לו מופתים. היה מקורב לרבנים מכל החוגים. במשך עשרות שנים פרסם מאמרים תורניים והגותיים בבמות רבות, ובהם בעיתון "שערים". 
נפטר בלי בנים, בט' באדר תשס"א, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. לאחר פטירתו נערכו כתביו על ידי הרב אברהם מרדכי מרקסון אשר הוציא לאור את ספרו "חידושי רבי יהודה זרחיה". כמו כן נדפסו חידושיו בספרו של אביו "דברי רבינו שפטיה".
אחותו היא סופרת הילדים לאה זוננפלד, אלמנת הרב חיים אברהם זוננפלד, שכיהן כרבה של שכונת נווה אביבים בתל אביב.
סטיב בונד

ביוגרפיה

בונד נולד בחיפה כ-שלמה גולדברג לאם שעלתה מרומניה ולאב שעלה מהונגריה. כילד שיחק בסרט ההרפתקאות "טרזן ונער הג'ונגל" מסדרת סרטי טרזן.
בשנת 1969 שיחק את דמותו הצעירה של קירק דאגלס בסרט "ההסדר".
ב-1974 הופיע בפרק של הסדרה המשטרתית "McCloud".
באוקטובר 1975 הופיע בעירום מלא במגזין פלייגרל.
בשנת 1976 שיחק בסרט האימה המתרחש בבית ספר תיכון "Massacre at Central High".
ב-1979 שיחק בקומדיית הסקס "H.O.T.S." שלצידו כיכבו מספר נערות פלייבוי.
בשנת 1981 גילם עיתונאי בסרט "נס על הקרח" העוסק בנבחרת ארצות הברית בהוקי קרח במהלך אולימפיאדת לייק פלאסיד.
מ-1983 ועד 1985 שיחק תפקיד קבוע באופרת הסבון "בית חולים כללי". בשנת 1988 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפעולה "Picasso Trigger".
ב-1989 הצטרף לקאסט של הסדרה "סנטה ברברה". באותה שנה גם שיחק בפרק של צער גידול בנות.
מנחם מנדל זק

הרב מנחם מנדל דובער זק (תרל"א, 1871 - תש"ב, 1941) היה ראש ישיבת ריגה ורבה של ריגה שבלטביה בתקופה שלפני השואה. הוציא לאור את ספר "משך חכמה" של האור שמח מתוך כתבים שהפקיד בידיו.

ביוגרפיה

נולד במחוז קורלנד שבאימפריה הרוסית (כיום בלטביה). בבחרותו למד בישיבת וולוז'ין אצל רבי חיים סולובייצ'יק. נשא את בתו של ר' גרשון, רבה של העיירה וועגער בצפון ליטא. שם התגורר מספר שנים לאחר נישואיו. עד שמונה לכהן כרבה של העיירה קנדאו שבמחוז קורלנד, לטביה. 
בשנת תרע"ג (1913) הוא מונה לרבה של העיר מיטאו הסמוכה לריגה.
בשנת תרע"ה (1915) נתמנה לרבה של עיר הבירה ריגה. החל משנת תרע"ח (1918) הוא החל לשמש באופן מעשי כרבה של לטביה כולה שהכריזה על עצמאותה באותה שנה. בעת כהונתו סייע רבות לרבנים שנחלצו מרוסיה להגיע לארץ ישראל ולאמריקה. הוא עמד בראש מערכת הצלה שסייעה כלכלית לפליטים ממלחמת העולם הראשונה.
בתרפ"א (1921) ייסד ישיבה בעירו ועמד בראשה ומסר בה שיעורים יומיים.
בקיץ תרפ"ו (1926), כאשר חלה רבי מאיר שמחה מדווינסק הוא אושפז בבית חולים בריגה ומסר לרב זק את כל כתביו במטרה שיוציאם לאור. מתוכם הוא הוציא לאור את חלקו האחרון של ה"אור שמח" על ספרי מדע, אהבה וזמנים של הרמב"ם ואת ספר "משך חכמה" על התורה.
לאחר פטירת הרב יוסף חיים זוננפלד בשנת תרצ"ב (1932), שלחה לו העדה החרדית בירושלים כתב רבנות עם הצעה לעלות לארץ ישראל ולמלא את מקומו, הוא חפץ במינוי אולם הוא לא יצא אל הפועל.
הרב זק נרצח על ידי הנאצים ביריות כשעמד על מדרגות בנין הקהילה בעת האקציה בגיטו ריגה.
שטגביים

אטימולוגיה

מקור שם המשפחה Notonectidae מסוג הטייפ Notonecta [מיוונית (שחיין) nektes + (גב) notos] משום שמשפחה זו נוהגת לשחות על גבה.
אנדרטת חץ שחור

היסטוריה

מסיום מלחמת העצמאות עד מלחמת סיני נהרגו יותר מ-500 אזרחי מדינת ישראל בפעולות טרור ויותר מאלף נפצעו. משנת 1955 שיגרו המצרים חוליות טרור לישראל שנקראו פדאיון. באוגוסט 1953 הוקמה יחידה 101 שביצעה מספר פעולות תגמול מוצלחות. לאחר כ-5 חדשים הם התאחדו עם גדוד 890 של הצנחנים.
האתר הוקם עלי ידי עמותת "חץ שחור" המורכבת מלוחמי הצנחנים מדור פעולות התגמול ששמה לה למטרה להקים אתר מורשת וזיכרון לנופלים בקרב ולסיפור גבורתם של הלוחמים בפעולות התגמול.
האתר נמצא בצד המערבי של כביש 232 ליד קיבוץ מפלסים, על גבעה הצופה על עזה. בקצה המערבי של האתר נמצאת טבלה בצורת חץ ועליה פרטי מבצע "חץ שחור" ובנקודה הצופה על עזה נמצאת טבלת זיכרון לסעדיה (סופפו) אלקיים, מפקד פלוגה א' בגדוד 890 שנפל בפעולה זו.
משני הצדדים יש סלעים מסותתים ועליהם פרטים על פעולות התגמול. במקום גם אתר זיכרון עם רשימת הנופלים בפעולות התגמול.
מדינת הנובר

היסטוריה

לאחר מלחמת העולם השנייה, נכללו רוב שטחי פרובינציית הנובר בשטח הכיבוש הבריטי, ומיעוטם בשטח הכיבוש הסובייטי, כחלק ממדינות מקלנבורג-מערב פומרניה וסקסוניה אנהלט. בשנת 1946, הקימו הבריטים בשטחי הפרובינציה שהיו בידם את "מדינת הנובר", שצורפה בשנת 1947 למדינת סקסוניה התחתונה.
חביב חיים דוד סתהון

ביוגרפיה

נולד בטבריה בשנת 1827 (ה'תקפ"ז) לדוד ולמסעודה סתהון. סבו הוא הרב גבריאל סתהון, בן למשפחת רבנים שעלה מארם צובא, ולו שני בנים, חביב ודוד. הראשון נישא למסעודה בת הרב אהרון שבות הלוי, אולם נפטר ללא ילדים. אחיו דוד ייבם את האלמנה, אולם נפטר בטרם עת ממחלה. לאחר שנולד בנה, קראה לו אמו דוד על שם אביו וחביב על שם בעלה הראשון, והוסיפה לו את השם "חיים" כסגולה.
בצעירותו למד אצל הרב חיים שמואל הכהן קונורטי, ואצל סבו, הרב אהרון שבות הלוי, מחכמי ארם צובא, שעלה לארץ והתיישב בטבריה. בשנת 1857 (ה'תרי"ז) החל ללמוד בישיבת "בית יעקב" בטבריה שנוסדה על ידי הגביר הרב יצחק גויטע מטריאסטה שבאיטליה.
בשנת 1865 (ה'תרכ"ה) יצא לשליחות בערי מרוקו מטעם כוללות טבריה יחד עם הרב אברהם צבאח. בחודש מאי 1873 (אייר ה'תרל"ג) יצא שוב לשליחות בצפון אפריקה, שם הגיע גם לג'יברלטר.
נהג להתבודד וללמוד במערת אליהו הנביא ובקברו של רבי מאיר בעל הנס, ועסק גם בתורת הקבלה. את ימי הקיץ היה מעביר בכפר פקיעין, שם סחר עם המקומיים, והודות להשתדלותו הוקם בכפר בית כנסת לתושבים היהודים.
כיהן במשך כ-30 שנה כאב בית דין בטבריה. בעקבות מגפת הכולרה, נמלט בחודש אוקטובר 1902 (תשרי ה'תרס"ג) מטבריה יחד עם בנו מרדכי למשך תקופה. שנה לאחר מכן בשנת 1903 (ה'תרס"ד) עבר להתגורר בחיפה, שם שימש כראש ישיבת "אליהו" על שם אליהו הנביא, שייסד הגביר אברהם אדרעי ממצרים עד שנת 1905 (ה'תרס"ו). נודע בבקיאותו בצמחי מרפא, ובחיפה עסק בייצוא הצמח "אל מחמודיה" (איסקומניה), המשמש לייצור צבעים.
הלך לעולמו ב-29 בדצמבר 1906 (י"ב בטבת ה'תרס"ז), ונקבר בבית העלמין הישן "כנסת ישראל" בחיפה, במערה המיוחסת לרבי אבדימי דמן חיפה.
נישא בחייו פעמיים, ויחד נולדו לו חמישה בנים וארבע בנות. בתו חנה נישאה לרב ישראל שמואל ענתבי, מרבני טבריה, ובתו רחל נישאה למאיר בודוך (בודוק) משפחה צפתית וותיקה.
תלמידו היה הרב יעקב חי זריהן.
עומאר סי

ביוגרפיה

עומאר נולד בפרברי פריז (טראפס, איל-דה-פראנס) שבצרפת למשפחה מוסלמית. אמו מאוריטנית, ואביו סנגלי ממוצא פולי (Fula people).
הוא נחשף לתודעת הציבור בשנת 1996 ברדיו נובה שם פגש לראשונה את פרדריק טסטו. לאחר מכן עבר לערוץ Canal+ שם הגיש יחד עם ג'מל דבוז תוכנית על קולנוע, ובהמשך עבר להנחות שעשועון. לאחר תפקידים אלו עבר סי להופיע כסטנדאפיסט במספר מופעים: Je ne fais pas mon âge (אני צעיר מגילי), Service après-vente des émissions (שירות מכירות לתוכניות טלוויזיה) ו-Omar et Fred : le spectacle (עומאר ופרד: המופע).
משנת 2005 המופע Service après-vente des émissions עובד לטלוויזיה והפך לתוכניות מערכונים ב-canal‎+.
משנת 2000 השתתף במספר סרטים, אולם רק בשנת 2011 הפך לשחקן משמעותי לאחר תפקידו בסרט "מחוברים לחיים". הסרט זכה להצלחה רבה, וצפו בו מעל 19 מיליון צופים ברחבי העולם. סרט זה הוא המצליח ביותר בצרפת בשנת 2011. על תפקידו בסרט זכה בפרס גלובוס הקריסטל, בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו, ובפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר בשנת 2012, שבו גבר על ז'אן דוז'רדן שזכה באותה שנה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס לומייר.
ב-2015 שיחק ב"עולם היורה" בתור בארי, חברו של אוון גריידי (כריס פראט) ושותפו באימון הוולוצירפטורים.
ב-2016 שיחק בסרט המתח של רון הווארד "התופת", לצדם של טום הנקס, בן פוסטר, פליסיטי ג'ונס ואירפאן קאן.

חיים אישיים

ב-5 ביולי 2007 התחתן עם הלן, והם גרים עם ארבעת ילדיהם בלה טראמבלה-סור-מולדר שבאיל-דה-פראנס.