google/wiki40b huggingface dataset:
אינה מודג'ה

ילדות ונעורים

נולדה בבמקו בירת מאלי למשפחה מהקבוצה האתנית פולה כילדה השישית במשפחה בת שבעה ילדים. פירוש שם הבמה שלה, "מודג'ה", בשפת הפולה  הוא: "רעה", "לא טובה" והוא הכינוי שקיבלה מאמה בילדותה. כשהייתה בת שש רשמו אותה הוריה למקהלה. בילדותה ובנעוריה נחשפה בביתה למוזיקה של ריי צ'ארלס, אלה פיצג'רלד, אוטיס רדינג ושרה ווהן ובהמשך לסוגות כמו פאנק רוק, ראפ של שנות ה-80 וה-90 והבי מטאל, בנוסף לבלוז, מוזיקת נשמה ודיסקו ונעה באהדתה בין הארד רוק ושירי אהבה. מדי פעם ביקרה אצל שכנה, המוזיקאי הנודע, סאליף קייטה שהזמין אותה להיות זמרת ליווי ברייל באנד  - תזמורת שניגנה בסגנונות הבוסה נובה וג'אז שבה החל קייטה את דרכו.
בעקבות עבודת הוריה כדיפלומטים, היא גרה בילדותה ובנעוריה גם בניגריה, טוגו וארצות הברית עד שהגיעה בגיל 18 לפריז. היא החלה ללמוד בפקולטה לשפות שבבית ספר למנהל עסקים ולעסוק במקביל בדוגמנות.

קריירה מוזיקלית

מכל ניסיונותיה המוזיקליים המוקדמים אימצה לבסוף צליל פופ-סול. אחרי שהשתתפה בהופעה טלוויזיונית במסגרת חג המוזיקה בערוץ France 2, בצמד יחד עם ג'ייסון מראז, בביצוע שירו "Lucky" , היא החלה להופיע כמופע חימום של הזמר Sliimy . היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Mister H", שנכלל בהמשך באלבום הבכורה שלה, "Everyday is a New World" (צר'), שיצא לאור באוקטובר 2009. עטיפת האלבום צולמה על ידי הצלם המאלי מאליק סידיבה . היא סייעה להפצת האלבום במספר הופעות טלוויזיוניות שהיו לה, כולל בתוכניות הפופולריות "Vivement Dimanche" (צר') ו-"Taratata" .
בנובמבר 2011 הוציאה את אלבומה השני, "Love Revolution" (צר') שכלל את הלהיט "French Cancan (Monsieur Sainte Nitouche)" (שיצא כסינגל מוביל ביוני 2011), שהגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הצרפתי ואת הסינגל "La Fille du Lido".
באלבומה השלישי, שיצא ב-2015, "Motel Bamako" (צר'), שרה מודג'ה בעיקר בשפה במברה (הנפוצה במאלי) אך גם באנגלית ובצרפתית. האלבום עוסקת בנושאים אהבה, פצעי המלחמה ודימוי האישה. האלבום מסמן שינוי גישה מוזיקלי - נטישת המלודיות המתוקות וחזרה לשירה קצבית ולראפ בבמברה (כמו בקליפ "Tombouctou" שצולם בסטודיו של מאליק סידיבה בבמקו). באלבום זה, אף יותר מבאלבומים הקודמים, היא מזמינה את הנשים המאליות להישמע ו"להסיר את הצעיף מפיהן".
בדצמבר 2017 החלו הופעותיה של רביעיית בנות "Le Parisien" ("הפריזאיות") בה משתתפת מודג'ה יחד עם אריאל דומבסל , מרווה גלנטר  והלנה נוגוארה . זהו חידוש של המוזיקאי לורן רוקיה  לרביעייה בעלת שם דומה שיצר המוזיקאי קלוד בולינג בשנות ה-60 כחלק מזרם ה-Yé-yé . הרביעייה הוציאה אלבום באפריל 2018 והופעותיה התקיימו ממאי 2018 ועד דצמבר 2018.

קריירת משחק

ב-2013 היא השתתפה בפינה הומוריסטית בתוכנית הטלוויזיה "Le Grand Journal" שבערוץ Canal+ (צר').
ב-2016 שיחקה בסרט הצרפתי-סנגלי, "וולו", בבימויו של דאודה קוליבאלי, העוסק בסחר הסמים במאלי וגילמה את אחותו של גיבור הסרט. ב-2019 שיחקה בסרטו של הבמאי, לואי-דו דה לנקסאן (צר') , "La Sainte Famille" (צר')
החל בספטמבר 2016 היא מנחה את "Catwalk" תצוגת אופנה המשודרת בערוץ האופנה הצרפתי "Elle Girl" (צר') הקשור למגזין Elle.

חיים פרטיים

בהיותה בת ארבע עברה מודג'ה (כמו ארבע אחיותיה) מילת נשים, על ידי קרוביה, ללא אישור הוריה. אירוע זה מוזכר באחד משיריה. מאוחר יותר, בגיל 22, עברה ניתוח לשיקום. מודג'ה מתבטאת בקביעות כנגד מילת נשים. היא התבטאה גם בצורה גלויה כנגד אלימות נגד נשים שאותה תיארה בסרטון הווידאו לשירה, "La Valse de Marylore".
מ-2009 היא מנהלת מערכת חיים זוגית עם האדריכל-אמן האיטלקי-קרואטי, מרקו קונטי סיקיץ'. מודג'ה היא טבעונית
לודוביקו ספורצה

לודוביקו מאריה ספורצה (באיטלקית: Ludovico Maria Sforza)‏ (27 ביולי 1452 - 27 במאי 1508) היה דוכס מילאנו.

ביוגרפיה

ספורצה, בנו של פרנצ'סקו ספורצה דוכס מילאנו, נולד בויג'באנו (כיום בחבל לומברדיה שבאיטליה). החל מ-1481 שימש כעוצר בשם אחיינו, ג'אן גלאצו (שהיה נער חולני) ולמעשה ניהל את כל ענייני הדוכסות. החל מ-1483 היה פטרונו של לאונרדו דה וינצ'י שעבר להתגורר בעיר. הוא היה גם פטרונם של אמנים רבים אחרים (ובהם דונטו ברמנטה), הקים בניינים מפוארים, ייסד את האוניברסיטה של פאביה ופתח בתי ספר למדע במילאנו.
כצייר החצר של דוכסות מילאנו צייר לאונרדו בין היתר את המדונה בין הסלעים (1483–1485) ואת הסעודה האחרונה (1495–1498), ועיצב דגם חומר ענק לאנדרטת פרש לזכר פרנצ'סקו ספורצה. לאונרדו שימש גם כמהנדס צבאי וכאדריכל ועסק בפרויקטים אמנותיים רבים. בינואר 1491 נשא ספורצה לאישה את ביאטריצ'ה (ביאטריס), בתו של ארקולה ד'אסטה, דוכס פרארה, ודה וינצ'י ארגן עבורו את חגיגות הנישואים. לספורצה היו מאהבות רבות, אך המאהבת המועדפת עליו הייתה צ'צ'יליה גאלראני, שילדה לו בן, צ'זארה ספורצה ויסקונטי, בשנה בה נישא לביאטריצ'ה. צ'צ'יליה הצעירה הייתה המודל לציור "הגבירה עם החמוס" המוצג במוזיאון צ'רטוריסקי בקרקוב וכן משערים שהייתה המודל של לאונרדו בציוריו "מדונה בין הסלעים".
ב-1494 מת אחיינו, וספורצה תפס את השלטון והוכתר לדוכס מילאנו.
באותה שנה קרא לשארל השמיני מלך צרפת לפלוש עם צבאו לאיטליה ולכבוש את נאפולי, שהייתה בשליטת ספרד. אך בעוד שארל השמיני מתקדם אל עבר נאפולי, לואי השני דוכס אורליאן (לואי השנים עשר מלך צרפת לעתיד, שהיה נכדה של ולנטינה ויסקונטי ונינו של ג'אן גלצו הראשון, דוכס מילאנו) פלש אף הוא עם צבאו לאיטליה במטרה לכבוש את מילאנו. ספורצה התחרט עד מהרה על כך שהזמין את הצרפתים לאיטליה, והצטרף לליגה של ונציה שכללה את פרננדו השני, מלך אראגון את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת האפיפיור אלכסנדר השישי.
ב - 6 ביולי 1495 צבא הליגה של ונציה גבר על זה של שארל השמיני בקרב פורנובו, אבל האחרון הצליח לשוב עם צבאו לצרפת. ב-1498 לואי השני דוכס אורליאן, שבינתיים הפך ללואי השנים עשר מלך צרפת, פלש שוב לאיטליה עם צבאו וכבש את מילאנו באוקטובר 1499. ספורצה נמלט אל חצרו של מקסימיליאן הראשון, אך שב עם צבא שכירים שווייצרי, גרמני ואיטלקי וכבש את מילאנו מידי הצרפתים (5 בינואר 1500).
כעבור שלושה חודשים בלבד נתפס ספורצה בידי הצרפתים (10 באפריל 1500). הוא נלקח כאסיר לצרפת ונכלא במצודת העיר לוש שבעמק הלואר. ב- 1508 ניסה להימלט מכלאו, אך נתפס שוב ונכלא באותה מצודה בתנאים מחמירים. לודוביקו ספורצה מת בכלא במאי של אותה שנה.
אלי סט

ביוגרפיה

סט נולד בחיפה בשנת 1939, הצעיר משני בניהם של שרה לבית פוקסמן, ילידת קוברין שעלתה לארץ ישראל ב-1924, ושמואל-יוסף (ניסן) סט, מנהיג פועלים בחיפה. בשנת 1942 נפטר אביו ממחלת לב, בגיל 41, וסט ואחיו הבכור איתן נשלחו לקיבוץ גבת כילדי חינוך, שם התחנך. בצה"ל היה ממקימי יחידת אית"ן של חיל האוויר. לאחר שחרורו (סגן-אלוף במיל') הצטרף לקיבוץ גדות שבגליל המזרחי. בוגר אוניברסיטת תל אביב בתורת הספרות הכללית ומוסמך מטעם אוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה (1984).
עוד מנעוריו הרבה לכתוב לחגי המשק, קודם בגבת ויותר מאוחר גם בגדות. הוא כתב פיליטונים וחרוזים לעת מצוא, פזמונים לחגים ולמסיבות ושירים לילדים ולמבוגרים. שירו "יום יפה" הולחן על ידי מתי כספי והושר על ידי צוות הווי של הנח"ל ושירו "דובון קרח" הולחן על ידי מוני אמריליו והושר על ידי יהורם גאון ותרגומיו לשירים הרוסיים "בלילות מוסקבה" ו"סטנקה ראזין" הוקלטו על ידי דודו זכאי (בלווי תזמורת שפיה).
חלק משיריו קובץ בספריו, אחדים מהם תורגמו לאנגלית.
סט היה בין הראשונים בארץ שעמדו על הסגולות המיוחדות של אופני ההרים ועל הפוטנציאל הגלום בהם. הוא יזם וארגן, במשך שנים, את "סובב גליל", שנחשב בשנות ה-90, כפסטיבל השנתי של רוכבי האופניים בישראל, את "המועדון ההררי של סובב גליל" שהיה הראשון שארגן בישראל, בשיתוף החברה להגנת הטבע, טיולים המוניים באופני הרים ואת "High Pulse" - אליפות ישראל באופני הרים בשנותיה הראשונות.
את ניסיונו הרב ברכיבה ואהבתו לארץ ישראל תרגם סט לשלושה ספרי הדרכת רכיבה ומסלולי טיול, הנחשבים כ"תנ"ך" של המטיילים באופני הרים. חותמו טבוע במפת ישראל בצורת מסלולי טיול שאלפים עולים אליהם לרגל, המפורסמים שבהם: "דישון" (מאיילת השחר לריחאניה וחזרה דרך נחל דישון), והוא מטיולי "המועדון ההררי של סובב גליל", שנערך לראשונה בספטמבר 1993 ו"שביל הגמל האדום" (מערד למצדה), שרובו על שביל גמלים עתיק.
מ-2012 עורך סט את "השירים הרוסיים" ב"זמרשת", אתר העמותה לשימור הזמר הישראלי ואת ערוץ היוטיוב "שיר רוסי + תרגום עברי", כאשר מרבית התרגומים שבו הם פרי עטו.
פול אדינגטון

ביוגרפיה

אדינגטון נולד בסט ג'ונס ווד שבלונדון, לאלברט קלרק אדינגטון ולפרנסס מרי (שם נעורים רוברטס). בני המשפחה היו קווייקרים. הוא למד בבית הספר סיבפורד בסיבפורד פריס שבמחוז אוקספורדשייר.

קריירה

אדינגטון החל את הקריירה שלו בגיל העשרה ב-ENSA (התאחדות שירות לאומי לבידור) אחרי שהוגדר כסרבן מצפוני במלחמת העולם השנייה. הוא עבד עם להקת התיאטרון הרפרטוארי בשפילד, וב-1956 הופיע לראשונה בטלוויזיה בסדרה "הרפתקאות רובין הוד". בהתחלה שיחק בתפקידים קטנם אבל בעונה הרביעית גילם את ויל סקרלט. הוא השתתף בפרקים בסדרות כמו "הגומלים" (1963), "האסיר" (1967) ובפרק האחרון של הסדרה "The Champions" (מ-1969). ב-1968 הופיע בתפקיד משנה בסרט הקולנוע בהפקת האמר פילמס "The Devil Rides Out". ב-1976 שיחק בדמות "straight man" בפרק בסדרה "המופע של בני היל".
אדינגטון היה שחקן כל חייו, אבל רק בשנות הארבעים לחייו הפך שמו לידוע בכל בית, אחרי שהופיע בסיטקום "The Good Life" (שודר בארצות הברית בשם "Good Neighbors") של ה-BBC בשנת 1975. בסדרה מתוארים חייהם של זוג נשוי שחי בפרברים שמחליטים לוותר על עבודה בשכר, ולגדל את מזונם בעצמם בחצר האחורית של ביתם. אדינגטון גילם את השכן של אותו זוג, ג'רי לידבטר, ואת מרגו אשתו גילמה פנלופה קית'. עד מהרה הפכו בני הזוג לידבטר לחלק חיוני מהתוכנית המהווים ניגוד לזוג ה"כוכבים".
אדינגטון זכה להכרה רחבה יותר כשהחל לגלם את התפקיד הראשי, ג'ים האקר, בסדרה הקומית "כן, אדוני השר" (שהחלה ב-1980), ובסדרת ההמשך "כן, אדוני ראש הממשלה" מהשנים 1986–1988. הוא היה מועמד ארבע פעמים לפרס באפט"א להופעה בבידור קל על תפקידו זה, אבל הפסיד בכל פעם למי שכיכב לצדו בסדרה נייג'ל הות'ורן.
ב-1987 הופיע אדינגטון באוסטרליה בתפקיד סר ג'וזף פורטר באופרטה "אניית הצי פינאפור". בין תפקידיו האחרונים היו ריצ'רד קאתברטסון בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "המדשאה" (1992), דיבוב של הגירית בסרט הטלוויזיה "The Adventures of Mole", ובתפקיד ג'סטיס שלו במחזה "הנרי הרביעי" (1995), עיבוד של ה-BBC למחזה השייקספירי. ב-1994 שיחק לצדו של ריצ'רד בריירס, שכיכב בסיטקום "Good Life", במחזה "Home" .
בחלוקת התארים של השנה החדשה ב-1987 הוענק לאדינגטון תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE).

חיים אישיים

ב-1952 התחתן אדינגטון עם פטרישה סקוט, לה היה נשוי במשך 43 שנים עד למותו. לבני הזוג היו ארבעה ילדים.
ב-1995 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של אדינגטון בשם "So Far, So Good". ב-30 באוקטובר 1995, חמישה ימים לפני מותו, הופיע אדינגטון בתוכנית הטלוויזיה "Face to Face", בה דיבר עם ג'רמי אייזקס על חייו על הקריירה שלו ועל מאבקו במחלת הלימפומה.
בגיל 28 אובחן אדינגטון כחולה בסוג נדיר של סרטן , מחלה שגרמה בסופו של דבר למותו. במשך שנים רבות רק הוא ובני משפחתו הקרובים היו מודעים למחלה, עד שנת 1994 אז הגיב בפומבי על השערות אודות בריאותו שפורסמו בעיתונות. הוא סבל ממחלתו ברוב שנות הקריירה שלו בקולנוע ובטלוויזיה, ושלושה מארבעת ילדיו נולדו וגדלו בשנים אלה.
פול אדינגטון נפטר מסרטן העור ברובע סאת'ק שבלונדון ב-4 בנובמבר 1995. הוא הותיר אשה, פטרישה, שלושת בניהם ובתם. ב-15 ביולי 2001 שודרה תוכנית לזכרו בערוץ BBC One בשם "Paul Eddington: A Life Well Lived".
מברישן ירוק

מבנה גוף

גודלה של הנקבה הוא בין 12–15 מילימטר ושל הזכר 8–10 מילימטר.
צבע הראשחזה של הנקבה הוא ירוק בהיר ובטנה ירקרק-צהבהב ומסביב לעיניה יש לה שיער לבן.
צבע הראשחזה של הזכר הוא ירוק כהה ובטנו חום עם שני פסי אורך צהובים.

מקום חיותו

עכביש זה, נמצא בצמחייה נמוכה, במקומות לחים ואף על צמרות העצים.
מנוע אנליטי

מנוע אנליטי הוא הדגם הראשון של מחשב מכני שנהגה על ידי המתמטיקאי צ'ארלס בבג' לראשונה ב-1833 והוא המשיך לעבוד עליו עד מותו ב-1871. מחשב מכני זה הונע על ידי מנוע קיטור והמידע להפעלתו הוזן מכרטיסים מנוקבים. יחידת החישוב של המחשב עשתה שימוש בגלגלי שיניים. המחשב היה בעל יכולת לבצע חישובים ולהכין לוח לוגריתמים בדיוק רב, ומבחינה לוגית הוא שווה ערך למחשבים שנבנו 100 שנים אחר כך. עדה לאבלייס כתבה את ההוראות להפעלת המחשב וייתכן שהיא הייתה המתכנתת הראשונה בעולם. חסרונו הבולט היה שהוראות ההפעלה נשמרו על כרטיסים מנוקבים, דהיינו מחוץ לזיכרון המחשב, מה שמנע ממנו לבצע הוראות שהוא כתב בעצמו.
המחשב לא נבנה בימי חייו של בבג' בשל קשיי מימון, מזגו החם של בבג' ומגבלות טכנולוגיות בשיטות היצור של התקופה, אבל הוא מוגדר כמחשב ניתן לתכנות.
אליס נאטר

ראשית דרכה

נאטר נולדה בברנלי, לנקשייר, ולמדה בבית הספר התיכון בראונלי.

מוזיקה

נאטר הצטרפה ללהקה האנרכיסטית צ'מבוומבה ב-1982, זמן לא רב אחרי שנוסדה הלהקה, ועברה להתגורר בסקווט שלהם בארמלי. כאשר המוזיקה והפוליטיקה משולבים, נאטר הצטרפה למגוון מחאות כמו שביתת הכורים ב-1986–1995 ומחלוקת ואפינג. כעבור כמעט 25 שנים, ולאחר שהייתה חלק מהצלחת הלהקה, ב-2006 עזבה נאטר את צ'מבוומבה, כדי לפתח קריירה בתור מחזאית.

כתיבה

נאטר התחילה לכתוב מחזות ואז עברה גם לתסריטאות בקולנוע, רדיו וטלוויזיה. עבודתה בתיאטרון כוללת את Foxes (2006), ו-Where's Vietnam? (2008). לרדיו כתבה נאטר את המחזה Snow In July (2008) ואת My Generation (2012), שב-2013, הופק לתיאטרון. ב-2016, הוצג בתיאטרון מערב יורקשייר בלידס Barnbow Canaries, על נשים שעובדות בבית חרושת לתחמושת במהלך מלחמת העולם הראשונה. המפעל בו הנשים עבדו התפוצץ יום אחד בדצמבר 1915 ובפיצוץ נהרגו 35 נשים, ונפצעו עוד רבות.
בטלוויזיה, כתבה נאטר פרקים בסדרות The Street  (2007) ו- Casualty The Accused (2009), Moving On ו- The Mill. היא כתבה דרמה ביוגרפית המבוססת על סיפור חייו של הקומיקאי ברנרד מאנינג, אבל בעקבות קיצוצים בתקציבי BBC4 הסרט מעולם לא צולם.
במרץ 2014 חברת ההפקה סרטי ספאנר הודיעה שנאטר מצטרפת ככותבת לסדרה Undercovers, סדרת דרמה מתוכננת, על שוטרים סמויים שחודרים לקהילה האקטיביסטית במהלך 50 שנים, ועל נשים שלא ביודעין ניהלו מערכות יחסים ואפילו עשו ילדים עם המרגלים.
יהודה כהנא הלר

ביוגרפיה

נולד בקאלוש שבגליציה לרב יוסף הכהן, ואשתו ניסל. אביו היה אחד משלשה רבנים כהנים בעיירה.
לאחר נישואיו עבד כסוחר ואף כמוזג בבית מרזח, בסמוך לעיירת הולדתו. בהמשך עבר לעיירה בובה, ועבד בהוראה לתלמידים צעירים. במקום זה התיידד עם רבי יוסף תאומים שמאוחר יותר נודע כמחבר הספר פרי מגדים, ונותר עמו בקשר מכתבים.
מונה כדיין ומורה צדק במונקאץ'.

ספרו קונטרס הספקות

כתב ספר עם הערות על הספר תקפו כהן של הרב שבתי כ"ץ - הש"ך שנכתב כמאה וחמישים שנה קודם, בנושא הדין בספקות ממון, בעקבות מריבה שהגיעה אל בית דינו של הש"ך. בכוונתו הייתה להוציא את הספר בצמוד לספר תקפו כהן. 
בשנת ה'תקמ"ח עבר לעיר למברג, שם פיקח על הדפסת ספרו של אחיו – "קצות החושן".
הוא צירף אל הספר קצות החושן את חיבורו האמור, הדן בספר 'תקפו כהן' – וקרא לו "קונטרס הספקות". 
כשבאו הוא ואחיו לבקש הסכמה לספריהם מהרב צבי הירש מלבוב (נכד הפני יהושע), ננזפו קשות על פלפולים מיותרים ונייר מבוזבז, וגורשו מביתו, אך השאירו לו עותק. במשך הלילה קרא בספר ובבוקר זימן אותם אליו והתנצל.
מאז הוצאה זו, סופח חיבורו לכל המהדורות של הספר "קצות החושן", ובעבר הודפס רק פעם אחת כחיבור בפני עצמו. כיום הספר יוצא כחיבור בפני עצמו במהדורות שונות חלקן עם הערות ופירושים.

מינויו לאב בית דין

בשנת ה'תקנ"ו מונה לרב העיר סליש, ואב בית הדין של המחוז. 
בשנת ה'תקס"ב (1802), עם פרסום שמו בעקבות הדפסת ספרו, נבחר על ידי חלק מאנשי העיר סיגט שבמחוז מרמורש בטרנסילבניה לרבה של העיר, תוך התנגדות משפחת שטרן, משפחה רבנית מבני העיר, שהציגו את מועמדם הם. המשלחות הכתירו בערים שונות בו זמנית את שני הרבנים, כשכל אחת דורשת את הבכורה, אך שני הרבנים הכריזו על שלום ביניהם, ופעלו יחד במשך שנים רבות, כשהרב יהודה משמש אב בית הדין של העיר, ואילו הרב מנחם שטרן היה ראש בית הדין והרב האזורי. 
בתקופת כהונתו בסיגט התפרסם ברחבי המדינה ונחשב מגדולי הרבנים. בשנת תקס"ה (1805) הוצעה לו משרת הרבנות בגרוסוורדיין אולם הוא העדיף להישאר עם בני קהילתו בסיגט ודחה את ההצעה. כיהן ברבנות במשך שבע עשרה שנה, עד לפטירתו בכ"ז בניסן ה'תקע"ט.
הרב כהנא-הלר הותיר אחריו שבעה בנים ובת, מהם הסתעפה משפחת כהנא במחוז מרמורש, שרבים מבניה התפרסמו כרבנים, ראשי קהילות ופרנסים. 
לאחר מותו הוציאו צאצאיו מתוך כתביו את ספרו "תרומת הכרי" על שולחן ערוך חושן משפט.
המעניש (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

חייל לשעבר מסיירת חיל הנחתים בשם פרנק קאסל - אשר נודע לשמצה ברחבי העיר ניו יורק בתור המעניש לאחר שנקם את מות משפחתו שנרצחה על ידי פושעים שביצעו הוצאה להורג מאפיונרית, ובכדי להעלים ראיות הם רצחו את משפחתו של קסל שבמקרה היו במקום - חושף תאוריית קשר רחבה יותר הרודפת אותו מאז ימי שירותו באפגניסטן. קסל משתמש ביכולותיו כחייל מיומן ומוכשר, וכאומן במכונות הרג, כדי לנקום ולהעניש את עולם הפשע שגזל ממנו את משפחתו.
ליגת העל הדרום אפריקאית

היסטוריה

ליגת PSL הוקמה בשנת 1996 וכללה 18 קבוצות.
האלופה הראשונה בשנת 1997 הייתה מנינג רנג'רס מהעיר דרבן.
בשנת 2001 אירעה טרגדיה שנרשמה בהיסטוריה של הכדורגל הדרום אפריקאי כאשר 33 אוהדים נרמסו למוות באצטדיון אליס פארק ביוהנסבורג במשחק דרבי של קייזר צ'יפס מול אורלנדו פירטס.
האצטדיון יכול להכיל 60,000 אוהדים אך נדחקו לתוכו 120,000 אוהדים.
בסוף עונת 2001/2 צומצמה הליגה מ 18 קבוצות ל-16 קבוצות.

שיטה

16 קבוצות משחקות בליגה שנמשכת מחודש אוגוסט עד חודש מאי.
כל קבוצה משחקת 30 משחקי ליגה בעונה סך הכל כאשר כל הקבוצות נפגשות אחת מול השנייה פעמיים בעונה. משחק בית ומשחק חוץ.
קבוצה מנצחת זוכה ב 3 נקודות, תיקו מזכה את שתי הקבוצות בנקודה והמפסידה יוצאת ללא נקודות.
הזוכה באליפות והשנייה אחריה משחקות בליגת האלופות האפריקאית, המסיימת שלישית בליגה ומחזיקת הגביע הדרום אפריקאי משחקות בגביע הקונפדרציה האפריקאי (מפעל משני כמו הליגה האירופית.
הקבוצה שמסיימת אחרונה בליגה יורדת לליגה השנייה.
הקבוצה הלפני האחרונה (מקום 15) משחקת מול הקבוצה במקום השני מהליגה השנייה במשחק מבחן.
Eins, Zwei, Polizei

"Eins, Zwei, Polizei" (מגרמנית: אחת, שתיים, משטרה) הוא סינגל משנת 1994 שהוקלט על ידי מוזיקאי הדאנס האיטלקי Mo-Do. שיר זה הוא סינגל מהופעת הבכורה של הזמר עם האלבום "Was Ist Das?" משנת 1995 והוא זכה להצלחה רבה במדינות רבות באירופה, כולל גרמניה, אוסטריה, צרפת, שווייץ, הולנד, שוודיה ואיטליה, בה זכה להצלחה הרבה ביותר.
בשנות ה-90 השיר הזה זכה להצלחה רבה בקרב בני הנוער.
בישראל הושמע השיר בפרק 7 בסדרה צומת מילר.
נורה כוכבי

ביוגרפיה

נורה כוכבי נולדה בברלין בירת גרמניה הנאצית. בשנת 1936 ברחה המשפחה לצרפת, ובשנת 1939 עלתה לארץ ישראל. בשנת 1954 נישאה למשה כוכבי. בין השנים 1954-1956 הצטרפה לקיבוץ יראון ואחר כך לקיבוץ אייל. בשנת 1957, עברה להתגורר בירושלים בעקבות לימודי הארכאולוגיה של בעלה.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה ללמוד במחזור הראשון של המחלקה לקדרות בבצלאל. שם, פגשה בנעמי ביטר ופתחה עימה סטודיו בשכונת תלפיות בירושלים. בשנת 1970 עברה להתגורר בתל אביב. בין השנים 1974-1975 שהתה תקופות ממושכות ביפן, שם ביקרה אצל קדרים במאשיקו, באזור גיפו ובקיוטו ובארצות הברית, שם השתתפה בסדנה של פול סולדנר. בשנים 1980-1981 שהתה באחוזת ירנטון באוקספורד, אנגליה.
ההצגה הגדולה בתבל (סרט)

תקציר העלילה

הקרקס הגדול מגיע לעיר, המטען הרב מורד מהרכבת ביחד עם כלובי החיות, בהשגחתו של מנהל הקרקס, בראד בראדן (צ'רלטון הסטון) מוקם האוהל הענק והלוליינים מתחילים באימונים ובראשם הולי (בטי האטון) המופיעה בזירה המרכזית (Ring 1).
בראד נקרא לישיבה עם בעלי הקרקס המודיעים לו כי בגלל מצבו הכלכלי של הקרקס הם נאלצים לקצר את משך ההופעות ל-10 שבועות בלבד ורק בערים גדולות. בראד אומר כי זה יביא לפיטורי 1400 העובדים וכי הוא חותם חוזה עם גדול לולייני הטרפז המעופף "סבסטיאן הגדול" (קורנל ויילד) שיופיע בזירה הראשית במקום הולי.
בראד נאלץ לגלות זאת להולי שמקבלת את זה באופן קשה אבל סבסטיאן מחזר אחריה ומסכים להופיע אתה ביחד בזירה הראשית. מתחיל מאבק ביניהם מי יותר טוב והביצועים הולכים ונעשים מסוכנים יותר ובלי רשת ביטחון עד שבאחד הקפיצות נופל סבסטיאן מגובה רב ושובר את ידו. לאחר אשפוז בבית חולים מתברר כי ידו נפגעה קשות והוא לא יוכל לשוב יותר לזירה. בראד והולי משכנעים אותו להישאר בקרקס ולעזור בעבודות שונות כמו מכירת ממתקים ובלונים לילדים.
בקרקס מופיעים גם ליצנים רבים ובראשם "באטנס" (ג'יימס סטיוארט) ו"וילי העייף" (אמט קלי). באטנס לא מוריד את האיפור שלו כי אינו רוצה שיזהו אותו. הוא רופא שגרם מתוך אהבה, למות אשתו שסבלה ממחלה קשה ומאז הוא מבוקש על ידי המשטרה.
בין המופיעים בהצגה מתבלטות "נערת הפילים" אנג'ל (גלוריה גראהם) והרקדנית פיליס (דורותי לאמור). החבר של פילים הוא מאלף הפילים קלאוס (לייל בטגר) ובהופעה שוכבת אנג'ל כשהפיל מניח את רגלו על פניה. אנג'ל מתחילה לחזר אחרי בראד וזה מרגיז את קלאוס ובאחת ההופעות הוא אינו משחרר את הפיל מפניה. בראד מגיע מהר, משחרר את אנג'ל ומפטר את קלאוס.
הקרקס מועמס על רכבת וקלאוס מתכנן את נקמתו. ביחד עם עבריין נוסף הם גורמים לרכבת להיעצר ואז שודדים את כספת הכסף אולם רכבת נוספת שמגיעה למקום מתנגשת בהם וברכבת הקרקס. כל הקרונות מתהפכים, אנשים נפצעים ונהרגים והחיות משתחררות.
בראד נפצע קשה אבל "באטנס" מחליט לגלות את זהותו כרופא ומציל אותו על ידי ערוי דמו של סבסטיאן. לאחר מכן הוא נאזק ונעצר.
הולי מארגנת את מה שנשאר מהקרקס והסרט מסתיים בהופעה תחת כיפת השמים כשכל תושבי העיר הסמוכה מקבלים את המשתתפים בתשואות.
קולנוע עדן

היסטוריה

ראינוע "עדן" נחנך ב-22 באוגוסט 1914. הוא נבנה בפינת הרחובות לילינבלום ופינס שבשכונת נווה צדק על ידי עקיבא אריה ויס. את השם "עדן" נתן לו הסופר ש. בן-ציון. הראינוע נחנך בסרט "ימי פומפיי האחרונים (סרט, 1913)" , והוקרנו בו בתחילת דרכו בעיקר סרטים רוסיים אילמים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה החרימו השלטונות הטורקים את מכונת ההקרנה.
ב-1921 הוקם אולם הקיץ וב-1923 נערכה בבית הראינוע הופעת האופרה הראשונה.
בשנות ה-20 הוצגו בו גדולי הסרטים האלמים מתוצרת הוליווד ארצות הברית ואולפני UFA גרמניה, בליווי תזמורת קאמרית קבועה. על מלאכת הכנת כתוביות התרגום והפעלתן באמצעות פנס קסם היה אמון ירושלים סגל, חלוץ מתרגמי הסרטים בארץ. בשנות ה-30 הוצג בו לראשונה הסרט המדבר הראשון "זמר הג'אז" עם אל ג'ולסון. בשנות ה-60 התמקד קולנוע עדן בהצגת סרטים הודיים, בין השאר הוצגו בו לראשונה הסרטים הקלאסיים "הנודד" ו"סאנגם" עם ראג' קאפור.
הקולנוע היה פעיל עד יולי 1974. לאחר מכן, נקנה המבנה על ידי בנק לאומי מתוך מטרה לשמרו ולהנציח את הקולנוע הישראלי אך זה שנים רבות הוא עומד אטום ומוזנח. השלט של הקולנוע עדיין עומד על מקומו וגם מקום הקופות ניתן לזיהוי.
ביוני 2012 במסגרת אירועי לילה לבן בתל אביב התקיימה בבניין הקולנוע תערוכת וידאו-ארט.
בשנת 2016 פורסם על מהלכים להוספת קומות נוספות על גבי מבנה הקולנוע והפיכתו למלון יוקרה.
הקרב השלישי על האיזונצו

מהלך הקרב

האיטלקים פרצו בין קרן ובין הים. המטרות היו זהות לאלה של הקרב השני על האיזונצו. הפריצה בכיוון סאן מיכלה שוב נכשלה, ומתחת לרמה של דוברדו הם הצליחו לתפוס רק כמה עמדות. ההתקפות שכוונו בו בזמן כנגד פליטש (פלצו), טולמיין וגוריצה התמוטטו תוך אבדות קשות.
נוכרייה

נוכרייה (באנגלית: Outlander) היא סדרת ספרים רב-סוגתיים ומספר סיפורים קצרים מאת הסופרת דיאנה גבלדון, הכוללים אלמנטים של רומנים היסטוריים, רומנטיקה, מסתורין, הרפתקה, ופנטזיה/מדע בדיוני. 
הסדרה עובדה לטלוויזיה ב-2014 על ידי רשת Starz, וכן לרומן גרפי (2010), ואלבום מוזיקלי (2010). הסדרה משודרת בישראל בשם "זרה". 
גבלדון כתבה סדרה נוספת על בסיס דמות משנית מסדרת נוכרייה, לורד ג'ון גריי, שסגנונה הוא בעיקר סיפורי מסתורין היסטוריים. 

העלילה

"נוכרייה" סובבת סביב סיפורה של קלייר רנדל, אחות צבאית בריטית ששירתה במלחמת העולם השנייה ונוסעת בזמן לסקוטלנד של 1742, בתקופת מרידות היעקוביטים. קלייר נדרשת להסתגל לחיים במאה ה-18, השונים מאוד מחייה במאה העשרים. היא נקלעת לשבט מקנזי, אחד השבטים הסקוטיים בעלי החשיבות באזור. זרותה וחוסר ההתמצאות ביחס למנהגי המאה ה-18 בסקוטלנד, ומבטאה האנגלי המובהק ממחוז אסקס, מקשים עליה בתחילה להסתגל למקום ומביאים את המקומיים לחשוד בה. לאחר זמן, בזכות ידע בסיסי ברפואה הנובע מהיותה אחות במקצועה, בזכות קיסמה האישי, ולאחר שהיא מוכיחה במספר רב של מבחנים את נאמנותה, היא מתחברת לשבט מקנזי ומתקבלת לתוכו, אם כי לאורך כל הספרים ופרקי הסדרה הטלוויזיונית, היא נחשבת כ"סקסונית" נוכרייה.
במהלך הזמן היא נישאת לג'יימס פרייזר, מלוחמי הרמה הסקוטית, ובעל אחוזה מקומית. היא מתחילה לחיות את חייה כמקומית, ואף מסייעת ליעקוביטים במלחמתם להשיב את בית סטיוארט הקתולי ולהפיל את בית הנובר הפרוטסטנטי. היא מתמודדת עם הדילמה של היותה אישה הנשואה לשני גברים שונים, אם כי במרחק של 200 שנה זה מזה, גברים שאת שניהם היא אוהבת.
בעלה של קלייר במאה העשרים היה פרנק רנדל, היסטוריון, שבזכותו היא יודעת מעט על ההיסטוריה הסקוטית. קלייר מודעת לכך שבתוך שלוש שנים, ב-16 באפריל 1746, יתרחש קרב קאלודן, המתקפה האחרונה של המורדים היעקוביטים בשטח בריטניה, בו הובסו תומכי צ'ארלס באופן מוחץ, ושבעקבותיו נרדפו שבטי הרמה ותרבותם כמעט והוכחדה. קלייר מנסה בכל כוחה למנוע מקרב קאלודן להתקיים, בסיוע בעלה ג'יימס פרייזר, בדרכים שונות, אולם ללא הצלחה.

ספרי אודיו

הסדרה יצאה בגרסה מלאה (בקריינותה של דאווינה פורטר) וגרסה מקוצרת (בקריינותה של ג'רלדין ג'יימס). גם חלק מספרי הסדרה "לורד ג'ון" קיימים כספרי אודיו, בקריינותו של ג'ף וודמן.