אצטדיון האורווה

היסטוריה

לפני הקמתו של אצטדיון האורווה שיחקה מכבי פתח תקווה בתחילה בחורשה במיקומה הנוכחי של שכונת עין גנים, והחל מ-1926 ועד לאמצע שנות השבעים במגרש מכבי פתח תקווה ברחוב שטמפפר בעיר. הפועל פתח תקווה, שנוסדה 22 שנים מאוחר יותר, שיחקה במגרש ברחוב קק"ל בעיר ולאחר מכן באצטדיון "מגרש הפועל" ברחוב אברבנאל בעיר שנחנך ב-1940, היה מוכר בכינוי "הבריכה" וכיום אינו קיים. האצטדיון המכונה כיום אצטדיון האורווה נבנה ב-1967 בכספם האישי של אנשי מפא"י הפתח תקוואים, ותיקי ההסתדרות ואנשי פלוגת הסדרן. הוא נחנך במשחק ידידות בין הפועל פתח תקווה ומכבי חיפה ב-23 באוקטובר 1967. ומשחק הליגה הראשון שנערך בו התקיים בהמשך אותו שבוע, ובו הביסה הפועל פתח תקווה את הפועל חיפה בתוצאה 1:4.
עד לשנות השמונים היה אצטדיון האורווה בבעלות מועצת הפועלים בפתח תקווה, ואז הועבר יחד עם נכסים נוספים לבעלות חברת נכסים חדשה של ההסתדרות. במשך השנים נשמעו ביקורות רבות על התנאים הנמוכים באצטדיון ועל מנהלים שלא היו מזוהים עם הקבוצה, לכן היסטוריון הקבוצה ניסים קלדרון הכריז במאמר במקומון "שחק" שחייבים לנקות את האורוות מהסוסים הטרויאנים האלה" מכאן החלו לכנות את "אצטדיון מועצת הפועלים בפתח תקווה" בשם הכינוי "האורווה" למרות זאת, רבים רואים בו את כאחד המגרשים הביתיים ביותר בארץ, כאשר משחקיהן הביתיים של מכבי והפועל פתח תקווה נחשבים לקשים במיוחד. על אף העובדה שמכבי פתח תקווה ידועה במספר אוהדיה הקטן, למשחקיה הביתיים משקל גדול בהצלחתה לשחק בליגה הראשונה במשך רוב עונות קיומה ואף להגיע למעמד של חברת קבע בצמרת הגבוהה של הכדורגל הישראלי במהלך שנות האלפיים. גם בעונות הבינוניות ובתקופות השפל של הפועל פתח תקווה היא נחשבה ל"אגוז קשה לפיצוח" במשחקיה באצטדיון זה. הקבוצה לא זכתה באף אחת משש אליפויותיה באצטדיון האורווה.
המשחק המפורסם ביותר שהתנהל באצטדיון הוא משחקה הביתי של הפועל פתח תקווה מול בית"ר ירושלים במסגרת חצי גמר גביע המדינה של עונת 1973/1974, ב-4 ביוני 1974. לפתח תקווה היה יתרון 1:0 מן המשחק הראשון בירושלים, ובית"ר ניצחה 2:1 בתום 90 הדקות של משחק הגומלין באורווה, לאחר שחזרה מפיגור של 1:0. בהארכה כבשה פתח תקווה צמד בדקות ה-110 וה-115 ועלתה ליתרון של 3:2. כעבור דקה הופסק המשחק כאשר אוהדי בית"ר רמסו את הגדרות, פרצו למגרש והחלו להתקיף את שחקני פתח תקווה (אהרון סאלם, דב רמלר, גדי צלניקר ויהושע חביה הוכו קשות והועברו לבית חולים) ואת השוטרים ולהרוס כל מה שנקרה בדרכם, באירוע שנחשב עד היום לתצוגת האלימות החמורה ביותר בכדורגל הישראלי. לאחר שרוב שחקני פתח תקווה טיפסו על חומת הבטון של האצטדיון וברחו אל הפרדסים הסמוכים, ביצעו אוהדי בית"ר מה שכונה בתקשורת "פוגרום" באצטדיון עצמו ואף ניסו להעלות את השערים באש.
ביוני 1997 רכש מאיר שמיר, בעל הבית של הפועל פתח תקווה משנת 1996, את האצטדיון ואת מגרשי האימונים הסמוכים לו ביחד עם חברת אשדר וחברה נוספת שחברו תחת השם "החברה להצלת הפועל פתח תקווה" (הלה"פ). לפי חוזה המכירה, האצטדיון ייהרס ברגע שאצטדיון חדש בבעלות העירייה יוקם בעיר. החברה צפויה להרוויח עשרות מיליוני דולרים מן העסקה, לאחר השלמתו של פרויקט בניה ופיתוח בצפון פתח תקווה. ביקורות נשמעו בנוגע למעורבותו של שמיר בקבוצה על רקע זה.
באצטדיון נערכו מספר משחקים בינלאומיים, משחקיה של הפועל פתח תקווה בגביע אופ"א וגביע המחזיקות ומשחקיהן של הפועל ומכבי פתח תקווה בגביע האינטרטוטו. ממכבי פתח תקווה נמנע מלארח את משחקיה בשלב הבתים בגביע אופ"א, השלב הגבוה ביותר אליו הגיעה קבוצה פתח-תקוואית, עקב בעיות בטיחות באצטדיון, והיא אירחה אותם באצטדיון רמת גן.
ב-1 ביוני 2010 הסתיימו עבודות ההריסה של האצטדיון. בסוף שנת 2011 נחנך אצטדיון המושבה אשר החליף את אצטדיון האורווה כמגרשן הביתי של הפועל ומכבי פתח תקווה.
לאחר הריסת האצטדיון נבנו במקומו מספר מגדלי מגורים.