google/wiki40b huggingface dataset:
סמינר דרכי רחל

סמינר דרכי רחל ("הסניף") הוא סמינר בית יעקב לבנות בירושלים.
במוסד לומדות כ-2000 תלמידות, כ-7 כיתות בכל מחזור. הוא שוכן ברחוב גבעת שאול בירושלים.

היסטוריה

הסמינר נוסד בשנת תשנ"ד על ידי הרב יחיאל מיכל מנדלזון, מראשי ישיבות "אור אלחנן". הוא נקרא על שם רעייתו של הרב שמואל אוירבך, הרבנית רחל.
הרב מנדלזון הוא מנהל הסמינר מאז היווסדו. הרבנית לאה פרידמן היא המנהלת החינוכית. בראשית דרכו היה הסמינר שלוחה של מכון בית יעקב למורות ("הסמינר הישן"), ודבק בו הכינוי "הסניף".
הרבנית לאה פרידמן עזבה מעשית את ניהולו של הסמינר בשנת 2017
הסמינר כולל כיתות תיכון: ט-יב, כיתות על תיכוניות: יג, יד, ולימודי המשך לבוגרות הסמינר.
בכיתות העל תיכוניות נלמדים לימודי התמחות במגמות ההוראה והגננות ובמקצועות השונים כגון: חשבונאות ומיסים, הנדסת תכנה, עיצוב פנים, תדמיתנות, גרפיקה, לימודי חינוך מיוחד ועוד.
הסמינר שוכן במבנה זמני בשכונת גבעת שאול קרוב ל-20 שנה. לפני מספר שנים הונחה אבן הפינה למבנה קבע באזור הר חוצבים בירושלים, אך בשל סכסוכים מתעכבת הבנייה.
למוסד סניפים בערים ביתר עילית ובית שמש, הפועלים תחת הנהלת סמינר האם.
מדובר באחד הסמינרים החזקים ביותר מבחינה דתית בציבור הליטאי וגודלו ושמו עומד בין שלושת הסמינרים הגדולים בירושלים
מדד הליפסטיק

מדד הליפסטיק הוא מונח שנטבע על ידי לאונרד לאודר, יושב ראש מועצת המנהלים של חברת הקוסמטיקה אסתי לאודר.

רקע היסטורי

המדד שימש לתיאור עלייה במכירות של מוצרי קוסמטיקה במהלך המיתון של תחילת שנות ה-2000. לאודר טען כי מכירות של שפתונים יכולות להיות אינדיקטור כלכלי. הטענה היא כי רכישות של מוצרי קוסמטיקה בכלל ושפתונים בפרט – נוטים להיות ביחס הפוך לרווחה כלכלית. ההשערה הייתה כי בעתות של מצוקה כלכלית, נשים משתמשות ברכישה של שפתונים כתחליף לרכישות יקרות יותר כמו למשל כמו שמלות ונעליים. 
במשבר הגדול של שנת 1929 קפצו מכירות הליפסטיק ב-25%, במשבר של 2001 עלו המכירות ב-11%. התופעה הזאת מיוחסת לרוב לחוסר היכולת להוציא בתקופות מיתון סכומים משמעותיים על טיפוח, עניין המוביל לרכישות של פריטים קטנים וזולים יחסית.
התאוריה הזו נבדקה גם בישראל:
ביום האחרון של מלחמת המפרץ הראשונה, בשנת 1991, חלה עלייה מדהימה במכירות של מוצרי קוסמטיקה. באותו יום ספציפי מכרנו פי שלושה יותר קוסמטיקה מבכל יום אחר. זה היה מדהים. בדקנו אם הייתה עלייה במכירות של מוצרים אחרים, כמו בגדים, נעליים, אבל לא הייתה תופעה כזאת. (...)
— ראיון עם דני לוזון, סמנכ"ל סחר בסופר-פארם, 2009
לאודר זיהתה את מדד הליפסטיק השפתון במכירות כל משפחות המותגים מתוצרת אסתי לאודר. תקופות שפל כלכלי מאוחרות יותר, כולל המיתון של תחילת שנות ה-2000, הפריכו את טענותיו של לאודר מאחר שהמכירות למעשה צנחו בעת הירידה בפעילות הכלכלית. לעומת זאת, מכירות שפתונים עלו במהלך תקופות של פעילות כלכלית מוגברת. כתוצאה מכך, מדד השפתון הוכרז כמפוקפק בתור מדד כלכלי אמין. התופעה של הגדלת המכירות של מוצרי קוסמטיקה בשנת 2001 יוחסה מאז לעניין גדל והולך במותגי קוסמטיקה שעוצבו על ידי ידוענים.

התפתחות

בשנים שלאחר 2010 התפרסמו דיווחים בכלי תקשורת רבים שעם העלייה באמנות קישוטי הציפורניים כתחביב במדינות דוברות אנגלית כמו גם במדינות מרוחקות, למשל: יפן והפיליפינים, לק הציפורניים בעצם החליף את השפתון כמוצר שמהווה פינוק עיקרי במחיר נוח עבור נשים. זו החלופה העיקרית לרכישת שפתונים בימי מיתון במקום תיקים ונעליים, מה שהוביל לשיח על מדד הלק לציפורניים.
בשנת 2009 סקר שפורסם ב"פייננשל טיימס" הראה שמכירות הליפסטיק ירדו בשנה האחרונה ב-5%. על-פי הסקר, הסיבה לירידה בצריכת הליפסטיק הייתה דווקא עלייה משמעותית במכירות של קרם איפור בסיסי (מייק-אפ). סדריק פרובאה, נשיא קבוצת אסתי לאודר העולמית, אומר כי המיתון דווקא הביא לעלייה במכירות וכתשובה לשאלה: האם הפריט הקוסמטי שאחריו צריך לעקוב במיתון הנוכחי הוא מייק-אפ, ענה:
"אני לא חושב שלאונרד לאודר התייחס לשפתון במובן הספציפי שלו, אלא במובן הסימבולי. (...) במשבר הנוכחי אכן קרו הרבה דברים שלא קרו קודם. נכון, זו פעם ראשונה זה 63 שנים, מאז הוקמה החברה, שחווינו מאזן כזה, אבל אני עדיין מאמין במדד הליפסטיק. השוק האמריקאי, בשל גודלו, ובשל גודל המשבר שחווה, יצר את התקדים הזה. ועדיין, נשים שמרשות לעצמן לרכוש נעליים ב-600 דולר, או תיק ב-3,000 דולר, ירשו לעצמן גם לרכוש שפתון ב-30 דולר כדי להרגיש טוב עם עצמן".
— ראיון עם סדריק פרובאה, נשיא קבוצת אסתי לאודר העולמית, ב"גלובס"
בשנת 2012 צוות של פסיכולוגים מצא קשר בין תופעת מדד הליפסטיק לבין היבטים פסיכולוגיים הקשורים לחיפוש בני זוג. לפי המחקר, בתקופות של מיתון כלכלי חלה ירידה במספר הגברים האיכותיים שיכולים להציע ביטחון פיננסי, וארבעה ניסויים שונים שנערכו הצביעו על כך שבתקופות מיתון נשים נוטות יותר לקנות ליפסטיק, בושם או מוצרים אחרים שעשויים לסייע למשיכת בני זוג.
אלי איל

אלי איל (אליהו פיינגרש) (19 ביולי 1923 – 5 ביוני 2009, י"ג בסיוון תשס"ט) היה מראשוני אנשי מחלקת הטיס של הפלמ"ח וטייסי חיל האוויר, ומפקד טייסת.

ביוגרפיה

אליהו פיינגרש נולד בקיץ 1923 בעיירה צֶלֶה (celle) שברפובליקת ויימאר (במאה ה-21, בסקסוניה התחתונה שבגרמניה), ילד שמיני במשפחה בת שתים-עשרה נפשות. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער, והגיע לקיבוץ שריד, שם למד וקיבל את הכשרתו.
הוריו, שלוש אחיותיו ואחיו הצעיר נספו בשואה. יתר אחיו עלו לארץ ישראל ולחמו כחיילים עבריים בצבא הבריטי כנגד הגרמנים.

שירותו בפלמ"ח

בשנת 1941 התגייס לפלמ"ח, ושירת במחלקת הגלבוע בפלוגה א'. כמקלען השתתף בפיצוץ המכ"ם בסידנא עלי. בנוסף עסק בצילומי אוויר של מטרות בריטיות וערביות. כן לקח חלק באבטחת יישובים, בהורדת מעפילים ובעשייה חבלנית – ב"ליל הגשרים". בנוסף שימש נַשָּק. היה מראשוני אנשי מחלקת הטיס של הפלמ"ח.
שירת בדרגת מ"כ.
באביב 1948 הטיס מטוסי אוסטר במשימות שונות בעיקר לנגב. היה ממקימי טייסת הנגב יחד עם עזר ויצמן וכאשר זה יצא לצ'כוסלובקיה קיבל את הפיקוד על הטייסת. עבר בין יישובי הנגב והקים תשתית ראשונה למנחתים עבור מטוסי האוסטר. בזכות אומץ ליבו תרם רבות לעמידתו של קיבוץ כפר דרום במצור הארוך עליו. במרץ 1948 נחת בתוך קיבוץ יד מרדכי כאשר הביא אליו את גרשון דובנבוים והמריא עם יולדת מאחוריו. ב-19 במאי המריא לטיסת מודיעין מעל לקיבוץ יד מרדכי כאשר מתחתיו עברו מטוסי ספיטפייר מצריים. אחד מהם איתר אותו וניסה להפילו אך כשל.
ייסד מחדש את הטייסת במנחת דורות ממנו פעל עד סוף המלחמה.

שירותו בצה"ל

משהוקם צה"ל, שירת כטייס בחיל האוויר. הוא עסק בתפקידים שהיו כרוכים בטיסה, במערך הפיקודי ובמערך ההדרכה, בצבא סדיר ובקבע. במילואים שרת במשך ארבעים שנה. 
שימש כמפקד הטייסת הראשון בחיל האוויר. הוא היה מפקד טייסת א' מדצמבר 1947, תפקיד שלו נבחר בבחירות דמוקרטיות על ידי חבריו הטייסים. הוא לחם במסגרת הטייסת במהלך כל מלחמת העצמאות. בשנת 1953 השתחרר מצה"ל ובשנת 1956 חזר לשירות סדיר.
איל פיקד על שבע טייסות בחיל האוויר, במטוסי ספיטפייר, מוסטנג, מוסקיטו ומטאור, על בית הספר לקצינים של החיל וכן על בסיס שדה דב בתל אביב (אוקטובר 1963 - פברואר 1965). לפני מלחמת סיני ביצע טיסות צילום במסגרת טייסת 115 ולחם במלחמה, היה יועץ במחלקת מבצעים של חיל האוויר האתיופי, טס ולחם בטייסת הפוגות במלחמת ששת הימים, כסגן-אלוף במילואים. במלחמה זו פיקד על רביעיית פוגות שתקפו עמדות ומטרות ירדניות בגזרת ירושלים. 
עשה שירות מילואים באית"ן – היחידה לאיתור נעדרים, וכן היה מדריך טיסה אזרחי בבית הספר לטיס בחיל האוויר.

פעילותו האזרחית

בין השנים 1972-1974, שימש איל כמזכיר הפדרציה הציונית באירופה וישב בציריך. עבד כעיתונאי ופרשן צבאי, כתב ב"על המשמר" ובבטאון חיל האוויר. בשנותיו האחרונות היה גם חוקר היסטוריה עצמאי בתחומים של לוחמה אווירית ותקופת בית שני.
שיחק טניס יותר מ-50 שנה והיה זקן שחקני הטניס בישראל במשך שנים רבות. השתתף כשחקן טניס בכל משחקי המכביה שנערכו בארץ. לאחר מותו, במכבייה ה-18 ב-2009, הוענקה לו מדליית זהב ותעודת הצטיינות.
סיים את לימודיו לתואר הראשון באוניברסיטה הפתוחה בגיל 80. בגיל 85, אף על פי שחלה במחלה קשה, סיים ב-2009 בהצטיינות לימודי תואר שני בחוג ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
אלי איל, תושב רמת השרון, היה נשוי לפנינה לבית רובינשטיין ואב לשלושה ילדים. נפטר ב-5 ביוני 2009 ונקבר בבית הקברות מורשה ברמת השרון.
מבצע פלאמבוב

מבצע פלאמבוב (באנגלית: Operation Plumbbob) היה סדרה של ניסויים גרעיניים שהתבצעו בין 28 במאי ל-7 באוקטובר בשנת 1957, באתר הביטחון הלאומי נבדה. הוא בוצע אחרי פרויקט 57 ולפני פרויקט 58/58A, והיה לסדרת הבדיקות הגדולה ביותר, הארוכה ביותר ובין השנויות ביותר במחלוקת בתולדות ארצות הברית.

רקע

הפעולה כללה 29 פיצוצים, אשר מתוכם רק שניים לא הולידו תפוקה גרעינית. 21 מעבדות וגופים ממשלתיים היו מעורבים. בזמן שרוב הניסויים במבצע פלאמבוב הוקדשו לפיתוח ראשי קרב לטילים בטווח בינוני ובטווח בין-יבשתי, היו גם ניסויים בראשי קרב עבור הגנה אווירית ועבור הגנה נגד צוללות, שהולידו תפוקות גרעיניות קטנות יותר. המבצע כלל גם 43 ניסויים בעלי השפעה צבאית על מבנים אזרחיים וצבאיים, מחקרים על קרינה ועל ביורפואה וכן בדיקת מבני מטוסים. אחד הניסויים הגרעיניים במבצע כלל את תמרון הכוחות הגדול ביותר שיוחס אי פעם לניסוי גרעיני בארצות הברית.

השפעות רדיולוגיות

מבצע פלאמבוב גרם לשחרור 58,300 קירי (השווה ל-2.16 בקרל) של יוד רדיואקטיבי (I-131) לאטמוספירה. שחרור זה גרם לסך הכל 32% מכל החשיפה לקרינה בעקבות ניסויים גרעיניים יבשתיים.
מבחינה סטטיסטית, רמה זו של חשיפה אמורה לגרום בין 11,000 ל-212,000 מקרים של סרטן בלוטת התריס, שבסופו של דבר יובילו לבין 1,000 ל-20,000 מיתות.
בנוסף לחשיפה האזרחית, תרגילי כוחות שנערכו בסמוך לקרקע ליד הפיצוץ של "סמוקי" חשפו יותר מ-3,000 אנשי צבא לרמות קרינה גבוהות יחסית. בסקר שנעשה בקרב אנשי צבא אלה ב-1980 נמצאו שיעורים גבוהים באופן משמעותי של חולים בלוקמיה: עשרה מקרים, במקום שיעור נורמלי של ארבעה.
אליהו ויור

ביוגרפיה

נולד בלידס, אנגליה. סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת לידס ב-1941, עם תעודה של ה Royal College of Surgeons of England. באותה שנה גם קיבל רישיון לעסוק בכירורגיה ומיילדות.

שירות בצבא הבריטי

ויור שירת כרופאם של שני גדודי קומנדו במהלך מלחמת העולם השנייה - The City of London Rough Riders ו- Black Watch (גדוד קומנדו סקוטי). 
השתתף בפלישה הבריטית לתוניסיה, ולאחר מכן בפלישה לסיציליה ולאיטליה, כולל בקרב המפורסם מונטה קאסינו.
במסגרת שירותו הצבאי, טיפל ויור במאות פצועים בעת פלישת בנות הברית לצרפת.
ויור היה בעל שני ציונים לשבח, שהוענקו לו במסגרת שירותו על ידי המלך ג'ורג' השישי.

שירות בצה"ל

ויור עלה לישראל ביוני 1948. קיבל יחד עם אשתו את אשרות הכניסה לישראל מספר 3 ו-4, כאשר את השתיים הראשונות קיבל הנשיא חיים ויצמן.
עם פרוץ קרבות מלחמת העצמאות ד"ר ויור חש חובה לתרום מניסיונו כרופא צבאי בעל ותק וניסיון. ויור שימש כרופא הגדודי של גדוד 54 של חטיבת גבעתי, ושל סיירת "שועלי שמשון". 
במהלך מבצע יואב באוקטובר 1948, בו הובקעה הדרך לנגב, פעל בתחנת איסוף הפצועים בכאוכבה, מתוך בקתת חמר שהוסבה למרפאת-שטח. בלילות היה עובר מגבעה לגבעה בשדה הקרב ומטפל בפצועים תחת אש. שם הצליח להציל בין היתר את חייהם של שני פצועי ראש קשים ביותר שסיכויהם להנצל היה קלושים ביותר. 
במבצע קדש (1956) שמש כקצין פינוי חזית דרום, ולאחר מכן מונה למפקד בית חולים שדה 544 במצודה ליד אילת.
במלחמת ששת הימים הועבר לתפקיד מפקד חדר המיון בבית החולים אסף הרופא.

קריירה רפואית

ב-1949 ייסד את מחלקת הילדים בביה"ח תל השומר ע"ש שיבא]. ניהל את מחלקת הילדים בבית החולים אסף הרופא במשך שלושים שנה. 
במהלך שנות ה-50 היה מהמומחים היחידים בארץ לטיפול במחלת הפוליו], לאחר שעבר התמחות באנגליה, משם הביא איתו שני מומחים כירורגים נוספים למחלת הפוליו. הקים וניהל את מרכז השיקום לחולי פוליו בבית החולים אסף הרופא. 
ויור שימש כיושב ראש ועדות חקירה במשרד הבריאות, ושיתף פעולה עם מכון ויצמן למדע בפיתוח התרופה אלפא די 3.
מרידה (מקסיקו)

היסטוריה

מרידה נוסדה בידי פרנסיסקו דה מונטחו אי לאון וכמה מאות ספרדים נוספים ב-6 בינואר 1542 על חורבותיו של יישוב של בני המאיה בשם "ט'חו" (T'hó), שהיה המרכז של בני המאיה באזור יוקטן. היא נקראה על שם העיר מרידה בספרד, שהייתה מקום מוצאם של חלק מהמייסדים. מרידה הפכה תוך זמן קצר למרכז המנהלי הקולוניאלי של אזור יוקטן.
העיר צמחה במאה ה-19 הודות לתעשייה מפותחת סביב גידול הצמח אנקן (henequen), שהוא מין של אגבה שמעליו מפיקים סיבים להכנת חבלים, מה שהפך אותה לאחת הערים העשירות במקסיקו.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של יוקטן, אוניברסיטת אנאוואק מאיאב והאוניברסיטה הטכנולוגית המטרופוליטנית.

תחבורה

את מרידה משרת נמל התעופה הבינלאומי מנואל קרסנסיו רחון, המציע טיסות לערים מרכזיות במקסיקו ולמספר יעדים נוספים באמריקה הצפונית.
נורברט הופר

ביוגרפיה

הופר נולד ב-1971 בפוראו שבמזרח אוסטריה, גדל בפינקפלד, במדינת המחוז בורגנלנד. קיבל תואר ראשון בהנדסה אווירונאוטית מהמכון הטכני לתעופה באייזנשטט. שירת בצבא אוסטריה כחייל והוצב בגבול הונגריה. מ-1991 עד 1994 עבד כמהנדס מערכות במחלקת ההנדסה של חברת התעופה לאודה אייר.
בשנים 1996–2007 כיהן כמזכיר המפלגה המחוזי של FPÖ בורגנלנד. משנת 2006 מכהן כסגן יו"ר המפלגה במחוז.
לאחר תאונה קשה שעבר עם מצנח רחיפה בשנת 2003 עבר שיקום במשך כחצי שנה, והוא מסתייע במקל הליכה. הוא הצטרף כחבר לארגונים הפילנתרופיים "המועצה האוסטרית להתנדבות" ו"המועצה המייעצת הפדרלית לנכות".
באוקטובר 2013 מונה לנשיא השלישי של המועצה הלאומית של אוסטריה, והחליף בתפקיד את מרטין גראף.

מועמד לנשיאות אוסטריה

בינואר 2016 הציגה אותו מפלגת החירות של אוסטריה כמועמד לבחירות לנשיאות מטעמה. הוא זכה בסיבוב הראשון, שנערך ב-24 באפריל, עם הישג לא צפוי של 36% מהקולות, והתמודד בסיבוב השני מול אלכסנדר ון דר בלן, שזכה ב-21% מהקולות. עקב האשמות בהתבטאויות אנטישמיות, הקהילה היהודית באוסטריה התנגדה למועמדותו, והמליצה על ון דר בלן. זו הייתה הפעם ראשונה בתולדותיה שהקהילה היהודית באוסטריה יוצאת בהמלצה פומבית על מועמד לנשיאות. בסיבוב השני ניצח ון דר בלן, שקיבל 50.2% מהקולות, לעומת 49.8% להופר. בעקבות טענות של מפלגת החירות לאי-סדרים בוטלו תוצאותיהן על ידי בית המשפט העליון. נקבעו בחירות חוזרות, ובדצמבר 2016 הפסיד הופר לון דר בלן (ון דר בלן קיבל 53.8% מהקולות לעומת 46.2% להופר).

בחירות 2017 ואילך

לאחר בחירות 2017 הוקמה קואליציה של מפלגת החירות ומפלגת העם האוסטרית בראשותו של סבסטיאן קורץ והופר מונה לשר התחבורה, החדשנות והטכנולוגיה.
במאי 2019 התפוצצה פרשת איביזה, בעקבות חשיפת קלטת בה נשמע מנהיג מפלגת החירות היינץ כריסטיאן שטראכה רוקם עסקת שוחד. בעקבות הפרשה שטראכה התפטר, הקואליציה פורקה והופר מונה למנהיג המפלגה לקראת הבחירות החדשות שהוכרזו לפרלמנט.

חיים פרטיים

הופר מתגורר בבורגנלנד. הוא נשוי בשנית, ולו ארבעה ילדים. הוא דובר גרמנית ואנגלית.
הסכם שימונוסקי

הסכם שִימוֹנוֹסֶקֵי נחתם ב-17 באפריל 1895, בין האימפריה היפנית לאימפריה הסינית של שושלת צ'ינג. הסכם זה, אשר הושג בתום חודש של דיונים, חתם את מלחמת סין-יפן הראשונה, בה הובסה סין בידי יפן. ההסכם נערך בעיר היפנית שִימוֹנוֹסֶקֵי.

ההסכם

סין המובסת נאלצה לשלם פיצויים ליפן ולוותר לטובתה על האי פורמוזה ועל חצי-האי ליאודונג, שנמצא מדרום למנצ'וריה. בנוסף, הסכימה סין לקבל את התנאי היפני להכיר בעצמאות קוריאה.
המשתתפים הבולטים מצד האימפריה היפנית היו איטו הירובומי (לימים ראש ממשלת יפן, כולל במהלך מלחמת רוסיה-יפן) ומוצו מונמיצו. מצד האימפריה הסינית השתתפו לי הונגז'אנג ולי ג'ינגפאנג.

תוצאות והשלכות

החולשה של סין בסוף המאה ה-19, אשר התגלמה בין השאר במלחמת סין-יפן ותוצאותיה, הביאה להשתלטות אימפריאליסטית של מעצמות המערב על שטחים מקרבה, ביתורה של סין והחכרת שטחים ונמלים אסטרטגיים של האימפריה הסינית לעשרות שנים. ההשתלטות האימפריאליסטית וכניסת הזרים לסין באו לידי רוויה ולבסוף לפיצוץ באירוע מרד הבוקסרים בשנת 1900.
בנוסף, וכהמשך למגמת ההשתלטות המערבית על סין, היו מלחמת סין-יפן ותוצאותיה מן הגורמים לכניסת רוסיה לאזור, לחלל שהותירה סין.
האימפריה הרוסית ובעלות-בריתה, צרפת וגרמניה, התערבו בתוצאות המלחמה והסכם שימונוסקי במה שנקרא ההתערבות המשולשת, בעיקר עקב לחץ רוסי. שלוש המעצמות הגישו אולטימטום, תוך איום צבאי, שהביא את יפן לצאת מחצי האי ליאודונג, שהיה הישג משמעותי במלחמה, וכן לצאת מאזור מנצ'וריה ולמעשה גם מנמל פורט ארתור. דעת הקהל ביפן זעמה על הממשלה, אשר הואשמה בכישלון לשימור ההישג. היפנים הבינו כי רוסיה, בעלת הצי הקבוע והאינטרסים באזור, היא העומדת מאחורי ההתערבות, וכי לצרפת ולגרמניה אין אינטרסים ברורים להתערבות, כפי שיש לרוסיה. כנגד רוסיה עלו קריאות נקם בקרב הציבור היפני וקמו קבוצות לאומניות, שהשמיעו את קולן למען ביטול תוצאות ההתערבות המשולשת ולמלחמה עם רוסיה.
אם כן, נקשרו מלחמת סין-יפן והסכם שימונוסקי לפרוץ מלחמת רוסיה-יפן בשנת 1904.
יעל כהן (מעצבת)

ביוגרפיה

נולדה באשדוד ב-1978,] בעלת תואר שני בקולנוע ותסריטאות ותואר ראשון בעיצוב ואמנות מהמכון האקדמי טכנולוגי בחולון, אותו סיימה בהצטיינות. למדה סמסטר ב Design academy Eindhoven בהולנד. ב-2005 החלה לרצות בבצלאל.]
לאחר יצירה על גבול העיצוב והאמנות החליטה להתמקד בעיצוב כובעים ואבזרי ראש בקונטקס עיצובי-אמנותי. ב-2012 נפתח קורס בין-מחלקתי 'אבזרי ראש' המלמד את יסודות הכובענות. החלה ללמד גם קורס כובעים בבי"ס 'הגילדה' בתל אביב.
שבע הפסגות

הגדרת שבע הפסָגות

עקב הגדרות שונות של גבולות היבשות (גאוגרפיות, גאולוגיות או גאופוליטיות) ישנן מספר הגדרות אפשריות לפסגה הגבוהה בכל יבשת וכן למספר היבשות עצמן. שבע היבשות ב"מסע 7 היבשות" נגזרות מההגדרה המקובלת במערב אירופה ובארצות הברית.

אוסטרליה

על פי הגדרה בעלת אופי גאוגרפי (יבשה רצופה מוקפת באוקיינוס) היבשת האוסטרלית כוללת רק את אוסטרליה עצמה. על פי הגדרה זו הר קושצ'ושקו (2,228 מטר) הוא הפסגה הגבוהה ביותר. ואולם רוב המטפסים גורסים כיום כי אוסטרליה ואוקיאניה הן יבשת אחת, ולכן ההר פונצ'אק ג'איה (נקרא גם קרסטנז פירמיד) (4,884 מטר) בגינאה החדשה שבאינדונזיה צריך להיכלל ברשימה.

אירופה

ההגדרה המקובלת לפסגה הגבוהה באירופה הוא הר אלברוס (5,642 מטר), וזאת על פי הגדרת הרי אורל כגבולות אירופה. החולקים על הגדרה זו מחשיבים את מון בלאן (4,808 מטר) כפסגה הגבוהה באירופה.

ביקורת על מסע 7 הפסגות

מטפסים מקצועיים רבים קובלים על כך כי האתגר מושך אליו גם מטפסים ברמה חובבנית ומטה המסכנים את עצמם בשביל היוקרה הפופוליסטית של טיפוס ה-"7". גם תופעת המסחור של ספורט הטיפוס, המתבטאת בחברות המציעות הבטחה להביא לקוח על 7 הפסגות או להשלים אתגרים פופולרים אחרים בעבור תשלום נאה, ספגה ביקורת רבה על ידי קהילת המטפסים. טענות אלו התגברו וזכו להד בציבור הרחב במיוחד אחרי אסון האוורסט ב-1996 והספר (שהפך לסרט) שנכתב על כך לתוך אוויר דליל: מוות על האוורסט. בספר, ג'ון קרקאור, אחד המטפסים שהיה שם לא אחת, רומז כי העובדה שרוב המטפסים על ההר באותו יום היו חובבנים מקבוצות מסחריות תרמה תרומה מכרעת לגודל האסון שהתרחש (8 הרוגים, ביניהם 2 מדריכים).
טענה נוספת לגבי מסע 7 הפסגות (גם כן הועלתה בספר זה) היא, שמסע אל 7 הפסגות השניות בגובהן בכל יבשת, יהיה אתגר קשה יותר. הטענה, בפרט נכונה, לגבי יבשת אסיה שם ההר השני בגובהו בעולם - K2, משתווה כמעט לגובה האוורסט אבל נחשב לקשה הרבה יותר מבחינת הטיפוס הטכני.
דורון אראל, הישראלי הראשון שהגיע לפסגת האוורסט, היה גם הישראלי הראשון שהשלים את מסע שבע הפסגות, כשעמד ביוני 2000 על פסגת הר הר קושצ'ושקו באוסטרליה.
צעדת ירושלים

צעדת ירושלים היא תהלוכה מסורתית המתקיימת בעיר ירושלים מדי שנה בחול המועד של חג סוכות. לצעדה מגיעים עשרות אלפי בני אדם מהארץ ומהעולם הצועדים ברחובות העיר. בשנותיה הראשונות אורגנה הצעדה על ידי צה"ל ונודעה בשם "צעדת ארבעת הימים" ובהמשך "צעדת שלושת הימים".

תחילת הצעדה השנתית

הצעדה החלה בשנת 1955 והתקיימה בחודש אפריל, כצעדה בת ארבעה ימים לירושלים. הצעדה התחילה כיוזמה של צה"ל, כצעדה של חיילים. בשנת 1955 השתתפו בצעדה 200 חיילים, בשנת 1956 השתתפו 1,500 חיילים, אליהם הצטרפו 70 אזרחים, ובשנת 1957 הפכה הצעדה לצעדה המונית, בה השתתפו כ-5,000 צועדים חיילים ואזרחים. במשך השנים גדלה כמות המשתתפים בצעדה. בשנת 1966 השתתפו בה כ-15,000 צועדים.
בצעדה השתתפו חיילים מיחידות שונות, וכן משלחות ממדינות שונות. הצעדה התחילה מנקודת איסוף שנקבעה והשתנתה בין השנים, בחלק מהימים חזרו הצועדים לנקודת האיסוף, ולאחר מכן המשיכו לירושלים. בין נקודות האיסוף היו מחנה צריפין יער חולדה, יער בן שמן ועוד. ביום האחרון הצעדה הגיעה לירושלים. הצעדה גם כללה מסגרת תחרותית בין קבוצות שונות שהתחרו על מקומות ראשון, שני ושלישי. התחרות התחלקה בין קבוצות של יחידות צבאיות ויחידות של מתחרות של אזרחים שהתחרו מטעם גופים שונים, בעיקר מקומות עבודה. החלוקה בתחרות נעשה לפי קבוצות מתחרות של נשים, גברים וקבוצות מעורבות. בנקודות שונות בדרך ניצבו שופטים שניקדו את רמת הקבוצה בקטגוריות שונות. ביום האחרון לאחר ההגעה לירושלים פורסמו התוצאות.
בשנת 1968 צומצמה הצעדה לשלושה ימים בלבד.

צמצום הצעדה והעברתה לסתיו

בשנת 1972 פגעו גשמים עזים בצעדה שהביאו לפיזורה לאחר שהחלה, ובעקבות פגיעה זו והמעמסה תקציבית התקיימו דיונים האם להמשיך במפעל. במאי 1973 לא התקיימה הצעדה, ובעקבות החלטת ממשלה הועברה הצעדה של שנת 1973 לחודש ספטמבר. בשנת 1974 צומצמה הצעדה מסיבות תקציביות ליום אחד בלבד. המסלול כלל עלייה לירושלים במספר צירים לפי דרגת קושי, כשבסיומו נערך מצעד בתוך ירושלים. במשך השנים צומצמה הצעדה לתוך ירושלים בלבד (בשונה מצעדות קודמות שבהן ההולכים צעדו לעבר ירושלים).

הצעדה הבינלאומית

החל מסוכות ה'תשס"ד (2003) החלו בכל שנה להצטרף למצעד גם אלפי צועדים נוצרים במסגרת השגרירות הנוצרית הבינלאומית ירושלים. על אף התנגדויות לשיתוף שתי הצעדות, היהודית והנוצרית יחד ושאילתה שהועלתה בכנסת בעניין, בידי ח"כ אברהם רביץ מיהדות התורה, המשיכה הצעדה המשותפת לצעוד גם בשנים הבאות. התקשורת החלה להמעיט בציון דתם של הצועדים הזרים, וכיום היא מכונה לעיתים גם בכינוי "צעדת ירושלים הבינלאומית המסורתית". בסוכות ה'תשע"ג (2012), גלעד שליט שוחרר ביום הצעדה, וראש עיריית ירושלים ניר ברקת שהוביל את הצעדה ציין זאת כמעמד סמלי.
אנואה השפלה

מאפיינים

לאנואה השפלה פרווה בצבע חום בהיר-שחור, מספר נקודות לבנות על הלחיים, רצועה לבנה בתחתית הצוואר, הרגליים לבנות ולעיתים שחורות עם נקודות לבנות, זוג קרניים בצורת V ובאורך של 30 ס"מ לזכרים, ו-25 ס"מ לנקבות. אנואה השפלה גדול יותר מאנואה ההרים, גובהו בכתפיים 70–106 ס"מ, אורך ראשו וגופו 160–180 ס"מ, זנבו ארוך יותר ומגיע עד 40 ס"מ, משקלם של הזכרים עד 300 ק"ג, ושל הנקבות עד 150 ק"ג, הזכרים גבוהים וכהים יותר מהנקבות.
כפי ששמו מרמז הוא חי בעיקר ביערות גשם הנמצאים באזורים נמוכים, אנואות השפלה נמצאו גם באזורים גבוהים, ביצות, ובעבר אף באזור החוף.
אנואה השפלה הוא בעל חיים יחידאי הפעיל בשעות הבוקר, הצהריים והערב. כמו שאר התאואים הוא מבלה את זמנו בהתפלשות במים או בבוץ. בשאר היום הוא ינוח בצמחייה צפופה או במקומות מסתור אחרים. הזכרים טריטוריאליים ויסמנו את שטחם על ידי שתן או שפשוף הראש בעצים וצמחים אחרים. ההריון נמשך 275–315 ימים ובסופם נולד עגל אחד עם פרווה בהירה המתכהה בחלוף הזמן. העגל נגמל אחרי 6–9 חודשים ומגיע לבגרות בגיל שנתיים עד שלוש. תזונתם כוללת צמחי מים, שרכים, דשאים, ג'ינג'ר, דקלים, ופירות שנפלו מעצים, כמו כן, לעיתים קרובות הם מלקקים מלח. אנואות רועים לפעמים עם בבירוסות.
מצבו של אנואה השפלה הוא "סכנת הכחדה" בשל אובדן בית גידול הכולל בירוא יערות ויבוש ביצות, לצורך שטחי מרעה או חקלאות, וציד למכירת בשרו או למטרות שונות ברפואה הסינית, קיימים שמורות מוגנות אולם אין בהם אכיפה רצינית על הציד וייתכן כי בקרוב מצבם יהיה "נכחד בטבע". האוכלוסייה העולמית מוערכת בכ-5,000 פרטים. תוחלת חייו של אנואה השפלה כ-20 שנים.
לריסה ורביצקאיה

ביוגרפיה

ורביצקאיה נולדה בפאודוסיה לאם אחות ואב איש צבא, לאחר הולדתה עברה לקישינב בעקבות עבודתו של אביה.
היא למדה בתיכון במולדובה ובנעוריה הייתה פעילה במספר סוגי ספורט.
לאחר התיכון היא למדה שפה וספרות רוסית באוניברסיטה הפדגוגית של קישינב .
ב-1982 החלה לעבוד בתחנת טלוויזיה במולדובה, ב-1987 החלה לעבוד בערוץ הראשון של ברית המועצות, היא הגישה שם בין היתר תוכנית בוקר.
ב-2001 הגישה את תוצאות ההצבעה הרוסית באירוויזיון.
ב-2003 השתתפה בגרסה הרוסית של תוכנית המציאות הישרדות.
ב-2004 קיבלה את אות העיטור מטעם ממשלת רוסיה "Merited Artist of the Russian Federation", ב-2006 קיבלה גם את אות העיטור "Order of Friendship" שנוסד על ידי בוריס ילצין.
ב-2008 גם הגישה את התוצאות של רוסיה באירוויזיון לרוקדים.
היא אמא לבן ובת.
קייזר מנהטן

קייזר מנהטן (Manhattan Kaiser) היא מכונית סלון אמריקאית שיוצרה בארצות הברית, משנת 1947, עד שנת 1955. מכוניות אלו הורכבו בארץ על ידי קייזר-אילין תעשיות
משנת 1951 עד סוף שנת 1956, בכמות של  2,558 יחידות. 
הדגם הבסיסי היה קרוי "קייזר מנהטן", והדגם המפואר יותר היה קרוי "קייזר מנהטן דה-לוקס".

במדינת ישראל

קייזר פרייזר  הייתה חברת מכוניות אמריקאית חדשה, שנוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי ג'וזף פרייזר, שהיה בעל ניסיון רב בתעשיית הרכב, והנרי קייזר תעשיין.
בשנת 1949, מחירו של הקייזר מנהטן בארצות הברית היה בין 2,195 דולר, לגרסה הבסיסית, ל-3,195 דולר לגרסת ה"דה-לוקס" המפוארת.
אילין התיידד עם היקמן פרייס, סגן נשיא "קייזר פרייזר" והצליח ליצור שותפות בינו לקונצרן האמריקאי. לפי תנאי העסקה קייזר פרייזר השקיע חצי מיליון דולר ואילין השקיע שני מיליון דולר. מפעלי "קייזר-אילין" הקימו תוך שנה וחצי את המפעל בישראל.
המפעל החל להרכיב מגוון כלי רכב, תחילה מתוצרת קייזר-פרייזר כגון "קייזר מנהטן" ו"הנרי ג'יי", ובהמשך ג'יפים מתוצרת ויליס, "דופין" ו"קטר שבו" של רנו הצרפתית.

הרכבת קייזר מנהטן בנשר

ב-14 ביוני 1951, עם חנוכת מפעלי "קייזר פרייזר" בישראל, השיק אפרים אילין את הדגם "קייזר מנהטן דה-לוקס", בהשתתפות ראש הממשלה דוד בן-גוריון. המפעל התחיל להרכיב 4 יחידות ליום, (מסוג מנהטן), ותוך מספר חודשים הגיע לתפוקה של כ-20 יחידות ליום. כמות של יותר מ-60% מדגם הקייזר מנהטן ייצא אפרים אילין לשוודיה, נורווגיה, דנמרק, פינלנד, טורקיה, וצרפת. בשנת 1952 קיבל מפעל "קייזר פרייזר" אות הצטינות משר המסחר והתעשייה דב יוסף עבור תרומתו הרבה לייצוא.
הקייזר מנהטן הייתה מיועדת ל-6 נוסעים, (נהג + 5), בעלת מנוע בנפח 3,706 סמ"ק, 140 כ"ס, (דגם נוסף שיוצר בשנת 1953 היה בעל הספק של 118 כ"ס ב-3,650 סל"ד), ההילוכים ידנים בעלי שלוש מהירויות, ממוקמים בהגה, רוחק הסרנים היה 3,010 מ"מ.
בתחילת שנות ה-50 "קייזר מנהטן" ו"קייזר מנהטן דה-לוקס" היה רכב השרד של נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים ושגרירים במדינת-ישראל.
ב-16 בדצמבר 2014 הנפיק דואר ישראל בול ששמו: "קייזר מנהטן 1951 ", בערך נקוב של 4.10 ש"ח. הבול מתוך סדרה של 4 בולים בנושא: "תעשיית המכוניות בישראל". על יתר הבולים מופיעים תמונות של: סטנדרד כרמל 1936, סברה ספורט 1961, וג'יפ סופה 1952.