גדנ"ע קליעה

גדנ"ע קליעה היא מסגרת טרום צבאית ישראלית, שמטרתה הייתה לעודד בני נוער לעסוק בקליעה. זאת על מנת להגביר את הגיוס לתפקידים בתחום זה בצבא-תפקידי הדרכה, צליפה ונשקות ובצורה זו להעלות את רמת הקליעה הכללית בצה"ל. המסגרת פעלה כ-50 שנה, עד שנת 2007 ובמהלך שנותיה הכשירה לצה"ל מאות בעלי תפקידים בתחום הקליעה והצליפה ולמדינת ישראל סיפקה ספורטאים מצטיינים בתחום הירי האולימפי.

מעלות לימוד הקליעה לבני נוער

המתנגדים ללימוד הקליעה לנערים, שלא היטיבו להעמיק בפעילות התוכנית, טענו כי רעיון העומד בבסיס התוכנית הוא מיליטריסטי ואף מעודד אלימות (בשל ההקשר המקובל בין כלי הירי, המשמשים כנשק, לאלימות). מנגד, התומכים בלימוד הקליעה מנו מספר תכונות חיוביות שלדעתם הקליעה תורמת לפיתוחן: משמעת, אחריות וזהירות בכל הנוגע לבטיחות בנשק, סדר וניקיון בנוגע לטיפול בנשק. לפיהם, העוסקים בקליעה ממוקדים בגופם ובמחשבותיהם, מפותחת קואורדינציה בשל התיאום הנדרש בין פעולות לחיצת ההדק, המכוון והנשימה. לקליעה טובה נדרשות מהקלע גם יכולות ריכוז וסבלנות-ניתן לסייע לחניכים לפתח תכונות אלו.

ירי ספורטיבי או צבאי?

לאורך השנים בתוך ומחוץ למסגרת התעוררו מחלוקות על אופי הגדנ"ע קליעה ונחיצותו: מצד אחד נטען שאם המסגרת נועדה לטיפוח ענפי הקליעה הספורטיביים, אין צורך בקיומה משום שהיא לא מסייעת בכך לצה"ל. טענה דומה גרסה שאם המסגרת נועדה לשיפור רמת הקליעה בצה"ל עדיף למקד את הפעילות בירי ברובים צבאיים. קלעים שהעדיפו ירי ספורטיבי השמיעו טענות מנוגדות בדבר הקלות היחסית של מעבר משיטה זו של ירי לירי צבאי, בעוד שההפך אינו כה קל.
ויתור על הפעילות באחד משני המסלולים היה עשוי לפגוע בהכשרת הקלעים-תאוריית הקליעה נלמדת באופן מיטבי על רובה ספורטיבי (מדויק ביותר וניתן להתאימו לכל אדם), בעוד שיישום עקרונות הקליעה לתנאי המציאות (ירי במצבים שונים ללא עזרים מסייעים), לצד הרגלי בטיחות והכרת הנשק האישי (על כל המשמעויות הנלוות לכך-תפעול מעצורים, איפוס, מבנה הנשק, פירוק והרכבה, תחזוקה) נלמדים היטב על רובה שירות המוסב לקליבר זעיר. סמל הגדנ"ע קליעה לא הותיר מקום לספק-לצד סמל החץ וקשת של פיקוד הגדנ"ע, שולבו בו צלליות של רובה צבאי ורובה ספורטיבי. שילוב זה הבהיר שבמסגרת יש מקום לירי ספורטיבי וצבאי גם יחד.

מבנה

משרד הביטחון פיקח על פעולות הגדנ"ע באמצעות האגף הביטחוני חברתי (בעבר, אגף הנוער והנח"ל). מערך מג"ן בחיל החינוך והנוער היה אחראי על החיילים המשרתים בגדנ"ע קליעה, הכשרתם והציוד במועדוני הקליעה.

מטווחים ומועדונים

הגדנ"ע פעל במטווחים אזרחיים ברחבי הארץ (כאשר הארץ חולקה למרחבים-צפון, דרום, מרכז ות"א). בכל מועדון גדנ"ע שירת לפחות חייל אחד-מדריך נוער. בחלקם הוצב מפקד מועדון שהוא מדריך ירי, אזרח עובד משרד הביטחון. בשנות השבעים, כאשר היה בשיאו, היו פעילים ברחבי הארץ עשרות מטווחים. בשנים האחרונות לפעילותו הגדנ"ע קליעה פעל בעיקר במטווחים: אבו כביר, אוסישקין, הרצליה, חיפה, עמק הירדן, רחובות, רמת גן ורעננה.

קצין קליעה של הגדנ"ע

קצין הקליעה של הגדנ"ע הוא הממונה על הגדנ"ע קליעה מטעם הצבא. רוב קציני הקליעה של הגדנ"ע היו אזרחים כמו חי אלופי ורמי סידס, חלקם היו קצינים בקבע כמו רובי ורשבסקי וחלקם חיילים בשירות סדיר. קצין הקליעה הראשון של הגדנ"ע היה אלכס רובין.

היסטוריה

בימי המנדט הבריטי, בעת שבה הגדנ"ע פעל כארגון נוער של ההגנה, בני נוער רבים ביישוב הוכשרו בנשק. לימוד יסודות הקליעה היה חלק מתוכנית ההכשרה הכללית של הגדנ"ע אך לא כמקצוע שנערים יכלו לבקש לסגל לעצמם התמחות מיוחדת בו. גם לאחר המעבר למסגרת צבאית בסיום מלחמת העצמאות המשיכו לאמן את הנוער בנשק, אך לא באותה כמות ודחיפות כפי שנדרש עד לפרוץ המלחמה. 
במהלך כהונתו של עקיבא עצמון כמפקד הגדנ"ע, טיפוח יכולת הקליעה התבטא בשיעורי הרובה שהיו בחוגי הסיירים ובקביעת ל"ג בעומר כיום הקליעה של הגדנ"ע.

הקמת המסגרת

רק בתקופתו של רם רון כמפקד הגדנ"ע הוקם הגדנ"ע קליעה כחוג נפרד מפעולות פיקוד הגדנ"ע-במילים אחרות, חניך המבקש להירשם לחוג לא מחויב להשתתף בפעילויות אחרות של פיקוד הגדנ"ע.
מועדוני הגדנ"ע שפעלו בקרב המעברות ומושבי עולים ובהם התבצעה בעיקר פעילות חינוכית לנוער עולה, היו ביתם הראשון של חוגי הקליעה. בהמשך הוקמו מועדונים גם בערים הגדולות. במועדונים לא ניתן היה לקיים אימוני ירי ולכן עיקר הפעילות הייתה הדרכתית, על השלבים המקדימים לירי.
בהמשך הוקמו מטווחי גדנ"ע, כשהראשון הוקם ב-1955 באבו כביר, וכן הועמדו לרשות הגדנ"ע מטווחים צבאיים ומטווחים של מועדוני קליעה אזרחיים.

לקראת סגירה

לאחר כניסתו של אביגדור קהלני לתפקיד ראש האגף הביטחוני חברתי, הוקמה ועדה לבדיקת נחיצות הגדנ"ע קליעה (בהמלצת קצין חינוך ראשי לשעבר, אילן הררי)  שאף אחד מחבריה לא היה מתחום הקליעה, הופסקה הכשרת אזרחים עובדי צה"ל ובוטלו קורסי קיץ. 
עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה הוחלט על סגירת הגדנ"ע קליעה תוך חצי שנה. ראשית הופסקה הרשמתם של חניכים חדשים למסגרת. בוטלה תחרות חנוכה המסורתית שהייתה אמורה להתקיים בפרק זמן זה. הסתיים החוזה עם עובדי משרד הביטחון, ובינואר 2007 נאסף מירב הציוד ונלקחו כלי נשק מהמועדונים.
לאור מחאות חניכים לשעבר, הוחלט באופן זמני להשהות את סגירת מועדון הגדנ"ע שברעננה עד לקיץ 2007.

פעילות

המסגרת פעלה באופן שנתי והייתה פתוחה לנערים מגיל 15 ועד הגיוס. עובדה שסייעה מאוד לכדאיות הגדנ"ע קליעה לבני הנוער הייתה הסובסידיה לתחמושת. הודות לסובסידיה, בני הנוער היו צריכים לשלם על ביטוח למשך שנה אחת ולא על תחמושת, וכך מחיר הרישום לתוכנית היה נמוך בהרבה ממה שהוא היה יכול להיות בפועל.

אימוני ירי

אימוני הירי התקיימו בימי חול , כאשר באופן רשמי אושר לכל חניך להתאמן פעמיים בשבוע-שריד להוראה מימי המנדט שנועדה למניעת פגיעה בלימודי הנערים שהתנדבו לגדנ"ע. 
בני הנוער במסגרת התאמנו על קליעה במצבים שונים עם ובלי עזרים מסייעים: במטווחים בהם קיים מטווח אוויר, החניכים מתחילים מירי בישיבה עם משען על מדף ברובה הבסיסי, עוברים לירי מרפקים ולבסוף ירי בעמידה בו משתמשים בציוד מסייע, בדרך כלל עם רובה מתקדם. במטווחים בהם קיים מטווח 50 מטר, החניכים מתחילים בירי עם מאוזר בשכיבה עם משען, לאחר מכן עוברים לשכיבה בלי משען עם אם 16, ולבסוף לשכיבה עם אנשוטס ועזרים מסייעים. 
כשגרה, בני הנוער חונכו להתנהג באופן בטיחותי וזהיר עם נשק וטיפלו בניקוי הנשק וניקיון המטווח.

הכשרות

בני הנוער היו נשלחים במהלך חופשת הקיץ לקורסים במחנה גדנ"ע-לקורס שלושה מצבים או לקורס עוזר מדריך. בעבר התקיים קורס צליפה במתקן אדם, כשהאחרון התקיים בקיץ 2001. לעיתים רחוקות, כחלק מקורסים בבסיסי צבא או פעילויות שונות בחופשות, ניתנה לחניכים הזדמנות להתנסות בירי ברובים צבאיים של ממש, כאשר המטרה של כל אלו למשוך את בוגרי המסגרת לתפקידים משמעותיים בתחום הקליעה והצליפה בצבא.