google/wiki40b huggingface dataset:
Drowned World/Substitute for Love

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מדונה, וויליאם אורביט ודייוויד קולינס אך גם רוד מקקן ואניטה קר קיבלו קרדיט על הכתיבה בעקבות שימוש בסמפול של מהשיר שלהם "Why I Follow the Tigers". את השיר הפיקה מדונה בעצמה ביחד עם וויליאם אורביט. השיר הוא שיר פופ אמביינטי שמתאר את השינוי הרוחני שמדונה עוברת כדי לחפש אהבה אותנטית מעל שטחי בריתות.

וידאו קליפ

לשיר הופק קליפ בו נראית מדונה בורחת מצלמי הפאפרצי עד שהיא מגיעה לביתה. הקליפ לשיר זכה לתגובות חזקות אשר העלו את הסוגיה של מרדף של צלמי פאפרצי שהושווה למותה של דיאנה, הנסיכה מוויילס שנהרגה בתאונת דרכים לאחר ניסיון בריחה מצלמי פאפרצי. 
השיר בוצע בסיבוב ההופעות 
"Drowned World Tour" וכמה שנים מאוחר יותר בסיבוב ההופעות "Confessions Tour" ובנוסף גם בלונדון במסגרת סיבוב ההופעות Rebel Heart Tour ובמסגרת מיני סיבוב ההופעות, "Madonna: Tears of a Clown".
סאהר מיעארי

סאהר מיעארי (נולד ב-1974) הוא אמן פלסטיני העובד במדיה משולבת. הוא מגדיר את עצמו כ"אמן בנאי", וככזה, יצירתו מבוססת על חומרי בנייה ועל מושגים מעולם הבנייה. באופן זה הוא מעלה שאלות בנושא השייכות וההזדהות של הפרט עם המקום, ומבקר את המציאות הפוליטית במדינת ישראל.

ביוגרפיה

סאהר מיעארי נולד בשנת 1974 בכפר מכר, בו הוא חי ויוצר עד היום. הוא למד במכללת הגליל המערבי ולאחר מכן במדרשה לאמנות בבית ברל. בשנת 2018 סיים את לימודי התואר השני בבית הספר לאומנויות באוניברסיטת חיפה. מיעארי הוא חבר בקולקטיב האמנותי המפעיל את גלריה כברי – גלריה שיתופית יהודית-ערבית בגליל.

על עבודתו

מיעארי, שהיה פועל בניין לפני שהתחיל את לימודיו האקדמיים, מעלה סוגיות מקומיות דרך שימוש בקונסטרוקציות ובחומרי בנייה כגון בטון, עץ וברזל. הוא מוצא עניין בנושא "הבית הישראלי", המשקף לדעתו את המורכבות החברתית והפוליטית במדינה, ומבקש לעורר את הצופה להתבוננות מחודשת על המקום בו הוא נמצא. ברבות מעבודותיו של מיעארי, הוא עוסק במושגים 'בית', 'מקלט' ו'מרחב מוגן', ומייצר חסימה או שיבוש של שגרת החיים היומיומית, דרך אטימה של חללים, חיפוים, חסימת הפתחים שלהם, או מייצר חללים שלא ניתן להיכנס אליהם מלכתחילה.
בשנת 2008 הציג מיעארי מיצב בשם "אופק", בתערוכת הפיסול "חלל/חסום" בגלריה כברי. המיצב, סירה קטועה העשויה מקרשים ויצוקה בבטון וברזל בניין, מוקם בין דלתות הכניסה למסדרון הגלריה, באופן שיצר חסימה כמעט מלאה של המעבר. הסירה המקורקעת מפאת כובדה, היא העתק של סירת הדיג של סבו של מיעארי, ששימשה את משפחתו. בשנות ה-70 פונתה המשפחה, יחד עם משפחות דייגים אחרות מהעיר העתיקה בעכו לכפר מכר, הנמצא במרחק שלא אפשר לסבו להמשיך לדוג. הסירה המקורית מוצבת היום כאנדרטת זיכרון ליד בית הוריו של מיעארי.
בשנת 2012 הציג מיעארי את תערוכת היחיד שלו, "מרחב אפור", בגלריה כברי. בתערוכה מיעארי התמקד בשני נושאים מרכזיים: מהלך חייו האפרורי של פועל הבניין (הסובייקט), וחלל המקלט (מרחב הקולקטיב הישראלי). רוב פועלי הבניין הם מהמגזר הערבי, ומלאכתם מכונה באירוניה "עבודה ערבית", או כפי שמגדיר זאת מיעארי: "שירות חובה לצעיר הערבי במדינה, לפני שהוא הולך ללימודים אקדמיים". כמי שהיה פועל בניין בעצמו, ובנה בתים לאחרים, הפך מיעארי לשותף פעיל בבניין הבית הלאומי היהודי. על אף שהוא שותף בבניית המדינה לא פחות מהיהודים, לתחושתו קיימת בישראל התעלמות מן האמת ההיסטורית, באופן המדיר אותו ומגדיר אותו כ"לא שייך למקום"-דבר המתעתע בזהותו. את מצב הביניים הזה, הוא מתאר כ"מרחב אפור". במסגרת התערוכה, הוא שינה את המבנה האדריכלי של הגלריה והפכה ל"מרחב מוגן" ואפור, המדמה מקלט תת-קרקעי, על כל מרכיביו המוכרים. הגלריה כוסתה בלוחות בטון, בהם הוטבעה טקסטורת קורות העץ התומכות במבנה בעת יציקתו, ומוקמו בה שלושה צינורות אויר המצויים במקלטים ציבוריים. מיעארי אף פתח חלון מלבני, כנהוג בכל מקלט, אלא שבמקום לאפשר חדירת אוויר, אור וקולות מן החוץ, מתגלית דרכו עבודת וידאו. בווידאו מתועד יום עבודה מלא באתר בנייה, כולל קולות הפועלים והלמות הפטישים, ומנכיחה את "חסרי הזהות", לדבריו של מיעארי.
בשנת 2018, במסגרת תערוכת הבוגרים של התואר השני בבית הספר לאומנויות באוניברסיטת חיפה, הציג מיעארי מיצב הבוחן את נוכחות המיגון בחיי היומיום בישראל, ואת הבניית תפיסת האיום עליה. המקלט שהוא מציג מנוטרל מתפקידו, נטול פונקציה ביטחונית, מייצג חולשה ומאבד את משמעותו.
סיירוס אדלר

פנחס סיירוס (כורש) אַדלֶר (באנגלית: Cyrus Adler‏; 13 בספטמבר 1863 – 7 באפריל 1940) היה מחנך אמריקאי, מנהיג יהודי דתי וחוקר.

ביוגרפיה

אדלר נולד בוואן ביורן שבארקנסו. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פנסילבניה ב-1883 וקיבל דוקטורט מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-1887, שם הוא לימד שפות שמיות מ-1884 עד 1893. הוא עבד בסמית'סוניאן במשך כמה שנים בהתמקדות על ארכאולוגיה ולימודים שמיים. הוא גם ניהל את הספרייה מ-1892-‏1905. הוא היה עורך האנציקלופדיה היהודית והיה בוועדה שתרגמה את גרסת הוצאת Jewish Publication Society של התנ"ך. התרגום יצא ב-1917. בסוף מלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בוועידת השלום בפריז.
כתביו המחקריים הרבים כוללים מאמרים על דת השוואתית, אשורולוגיה ופילולוגיה שמית.
הוא היה נשיא דרופסי קולג' מ-1908 עד 1940 ונשיא בית המדרש לרבנים באמריקה. 
אדלר נשא לאישה את רייסי פרידנוולד (Racie Friedenwald) ב-1905 כשהיה בן 42. נולדה להם בת אחת.
הא נפטר בפילדלפיה. מאמריו נשמרים במרכז למחקרי יהדות מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה.
המלאכיות של צ'רלי

תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בשלוש נשים צעירות, יפות, חזקות וחכמות המכונות "המלאכיות". המלאכיות "המקורית" היו סברינה דאנקן (בגילומה של קייט ג'קסון), ג'יל מונרו (בגילומה של פארה פוסט) וקלי גארט (בגילומה של ג'קלין סמית'). המלאכיות עובדות עבור סוכנות חקירות פרטית בלוס אנג'לס. הבוס שלהם, צ'רלי (קולו של ג'ון פורסיית') הוא מיליונר מסתורי אשר מנהל את סוכנות הבילוש שלו בצורה יוצאת דופן - רק באמצעות הטלפון או באמצעות עוזרו האישי ג'ון בוסלי (בגילומו של דייוויד דויל). לכל אורך הסדרה צ'רלי אינו מראה את פניו (בחלק מהפרקים הצופים זוכים לראות את החלק האחורי של ראשו וזרועותיו בעודו מדבר בטלפון עם המלאכיות ומוקף בנשים יפות). כל אחד מפרקי הסדרה התחיל בסצנה בה צ'רלי מקצה למלאכיות ולבוסלי את משימתם דרך רמקול הטלפון. בכל הפרקים בסדרה המלאכיות נשלחות למשימות חשאיות שונות אותן הן צריכות לפתור באמצעות שלל תחפושות וזהויות בדויות.
בעונות המאוחרות יותר של הסדרה פוסט וג'קסון עזבו את הסדרה על מנת לעבוד על פרויקטים אחרים. פוסט הוחלפה על ידי שריל לאד אשר גילמה את כריס מונרו, קצינת משטרה לשעבר מסן פרנסיסקו ואחותה של ג'יל. ג'קסון הוחלפה על ידי שלי האק אשר גילמה את טיפאני ולס, קצינת משטרה לשעבר מבוסטון. בעונה האחרונה טניה רוברטס החליפה את האק וגילמה את ג'ולי רוג'רס, דוגמנית לשעבר אשר הופכת לבלשית.

משחק וידאו

ביולי 2003 יצא לשווקים משחק הווידאו של המלאכיות של צ'רלי עבור שלוש פלטפורמות משחקים שונות - Nintendo GameCube, PlayStation 2, ולטלפון הנייד. עלילת המשחק התבססה על עלילת העיבודים הקולנועיים משנת 2000 ומשנת 2003.

גרסה מחודשת לסדרת הטלוויזיה

ב-22 בספטמבר 2011, בדיוק 35 שנים לאחר ששודר הפרק הראשון בסדרה המקורית, עלתה ברשת ABC גרסה מחודשת לסדרה. הגרסה המחודשת זכתה לאחוזי צפייה נמוכים, והרשת הודיעה על ביטולה לאחר שצולמו 8 פרקים בלבד מהם שודרו 7 פרקים.
חורחה סמפאולי

תחילת הדרך

סמפאולי נולד בקסילדה, עיירה קטנה בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה. הוא החל לשחק כדורגל בקבוצת כדורגל מקומית, ובגיל 17 עבר למחלקת הנוער של קבוצת ניואל'ס אולד בויס הארגנטינאית המצליחה מהעיר רוסאריו. בגיל 19 סבל מפציעה קשה בשוקה ובשוקית שהשביתה אותו ממשחק ואילצה אותו לפרוש עוד בטרם החל לשחק באופן מקצועי.
סמפאולי החל לאמן בליגת חובבים בקסילדה. בתחילה אימן את אפרנדיסס קסילדנסס ואחריה את בלגרנו דה ארקיטו. במהלך תקופתו שם ספג סמפאולי עונש הרחקה ממשחק חוץ, אך כיוון שהיה להוט להנהיג את קבוצתו טיפס על עץ וממנו צפה במתרחש באצטדיון. תמונה של סמפאולי צופה במשחק מהעץ הגיעה לעיתון "לה קפיטל" המופץ ברוסאריו. נשיא קבוצת נעוריו ניואל'ס אולד בויס, אדוארדו חוסה לופס, ראה את התמונה והציע לסמפאולי את תפקיד מאמן קבוצת ארחנטינו דה רוסאריו, קבוצה קטנה, שהייתה בקשר עם ניואל'ס וסיפקה לה שחקנים.

קריירת אימון

לאחר ארבע עונות בארחנטינו פנה סמפאולי בפברואר 2002 לאמן את חואן אאוריץ' מהליגה הפרואנית הראשונה. חואן אאוריץ', מהעיר צ'יקלאיו, הייתה הקבוצה המקצוענית הראשונה אותה אימן סמפאולי. תקופתו בקבוצה לא הייתה מוצלחת, לאחר שמונה משחקים מהם הפסידה הקבוצה חמישה, סיימה בתיקו שניים וניצחה אחד, עזב סמפאולי במאי באותה שנה כשהקבוצה במקום האחרון. כעבור חודש, ביוני 2002 חתם סמפאולי בספורט בויס, גם היא מהליגה הפרואנית. שם הצליח יותר והמשיך בקבוצה גם בשנת 2003. ב-2004 עבר לקורונל בולוגנסי, בה אימן עד 2006. ב-2007 אימן את ספורטינג קריסטל.
בשנת 2008 עזב סמפאולי את פרו והחל לאמן את או'היגינס הצ'יליאנית מהליגה הראשונה. ב-2010 קיבל את ההצעה לאמן באמלק מאקוודור שהשתתפה בגביע הליברטדורס וב-2011 חזר לצ'ילה ואימן את קבוצת אוניברסידד דה צ'ילה. הוא אימן את אוניברסידד עד לשנת 2012 בלבד אך בתקופה זו הצליח לזכות בארבעה תארים משמעותיים: 3 אליפויות (אפרטורה וקלאוסורה של 2011 ואפרטורה של 2012) וגביע סודאמריקנה אחד (2011). בדצמבר 2012 מונה למאמן נבחרת צ'ילה בכדורגל. הוא העפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014. בטורניר עצמו העפילה צ'ילה לשמינית הגמר מהמקום השני בשלב הבתים לאחר שני ניצחונות, על אוסטרליה ועל אלופת העולם היוצאת ספרד, והפסד להולנד. בשמינית הגמר הפסידה 3:2 בפנדלים לנבחרת המארחת, ברזיל, לאחר 1:1 בתום 120 דקות.
בשנת 2015 הוביל את נבחרת צ'ילה לזכייה בקופה אמריקה, לראשונה בתולדותיה. ב-19 בינואר 2016 התפטר מתפקידו. לקראת עונת 2016/2017 התמנה לתפקיד מאמן סביליה הספרדית במקומו של אונאי אמרי שעזב.
ב-20 במאי 2017 מונה למאמן נבחרת ארגנטינה במקומו של אדגרדו באוסה שפוטר.
במונדיאל 2018, הודחה נבחרת ארגנטינה כבר בשמינית הגמר לאחר הפסד לצרפת 4:3. את מונדיאל 2018 סיימה הנבחרת עם ניצחון אחד, 2 הפסדים ותוצאת תיקו אחת.
ב-15 ביולי 2018 סיים את דרכו בנבחרת ארגנטינה.
ב-13 בדצמבר 2018 חתם סמפאולי בסנטוס הברזילאית ל-2 עונות.
נחל ענבה

נַחַל עֲנָבָה (ואדי ענבֶּה) הוא נחל אכזב באזור גבעות מודיעין. נחל ענבה מתחיל סמוך לגבולה הצפון-מזרחי של מודיעין-מכבים-רעות ונשפך לנחל איילון כשני קילומטר מזרחית למושב יד רמב"ם. פארק ענבה במודיעין-מכבים-רעות נקרא על שם הנחל.

תוואי

מוצאו של הנחל מצפון למחסום מכבים בכביש 443. הוא זורם מערבה על גבול שטח השיפוט של מודיעין-מכבים-רעות ופונה דרומה ממזרח לרחוב יאיר פרג. משם הוא פונה מערבה בתוואי שעליו נבנה רחוב עמק החולה. בעת גשם זורמים המים ברחוב בתוואי עילי בחלקם הקטן וברובם בתעלת הולכה תת-קרקעית. התעלה מתנקזת לכיוון פארק ענבה ושם חוזר הנחל לתוואי עילי. המשך התוואי מתפתל מערבה ועובר מתחת לגשר גדול בתחומי העיר. משם פונה אפיקו לצפון מערב וכקילומטר מצפון למרכז עינב הוא פונה לדרום-מערב ועובר מתחת לכביש 431. הוא ממשיך בחלקו הדרומי של מחלף ענבה ונשפך לנחל איילון כ-500 מטר ממערב למחלף.

היסטוריה וארכאולוגיה

הנחל קיבל את שמו מהיישוב היהודי הקדום בית ענבה שהיה בסמוך לנחל. על חורבות יישוב זה שכן עד למלחמת העצמאות הכפר הערבי עינאבה. השם "בית ענבה" מוזכר באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה מן המאה הרביעית לספירה. מהתקופה הביזנטית יש לנו עדות ממפת מידבא: ענוב היא בית ענבה, המפה מיוחסת לתקופה בין המאה השישית עד השביעית.
בצידי אפיק הנחל מצויים מספר גדול של כבשני סיד מתקופה העות'מאנית ששימשו לתעשיית הסיד של יישובי הסביבה.
ליד הנחל ממוקמת עמדה מבוצרת.
יחסי אורוגוואי–שוודיה

ביקורים

באוקטובר 2011, הנשיא האורוגוואי חוסה מוחיקה הגיע לביקור רשמי בשוודיה.
צ'יפריאן מריקה

קריירת מועדונים

מריקה התחיל את הקריירה של בדינמו בוקרשט, ובשנת 2004 עבר לשחטאר דונצק. ב-23 ביולי 2007, חתם בשטוטגרט ל-5 שנים תמורת 8 מיליון אירו, סכום ההעברה היקר ביותר בתולדות שטוטגרט לאותם ימים.
ב-12 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד שאלקה 04. ב-27 בנובמבר 2007 הבקיע את שער הניצחון נגד גלאזגו ריינג'רס במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. לאחר פיטוריו של המאמן ארמין פה, המאמן החדש מרקוס באבל נתן למריקה הזדמנות בהרכב, אך מריקה הבקיע רק 4 שערים. בעונת 2009/2010 בבונדסליגה ביסס את מקומו בהרכב והבקיע 10 שערים באותה עונה, אך בעונת 2010/11 ירד לספסל.
ב-28 ביולי 2011 חתם בשאלקה 04 תמורת 5 מיליון אירו. ב-14 בדצמבר 2011 הבקיע מריקה את שער הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד מכבי חיפה במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. ב-29 בינואר 2012 מריקה כבש צמד בניצחון 1–4 נגד פ.צ. קלן.
ב-27 בספטמבר 2013 חתם בחטאפה. ב-6 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר נכנס כמחליף בניצחון 1–3 נגד ריאל בטיס. ב-31 באוקטובר, מריקה הבקיע את שער הליגה הראשונה שלו בניצחון 0–2 נגד ויאריאל.
בקיץ 2014 חתם לשנתיים בקוניאספור הטורקית. ב-14 בינואר 2016 חזר לרומניה אחרי 12 שנה, וחתם בסטיאווה בוקרשט.

קריירה בינלאומית

ב-16 בנובמבר 2003 ערך מריקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה בניצחון 0–1 נגד איטליה במשחק ידידות. ב-17 בנובמבר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד ארמניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. במוקדמות יורו 2008 הוביל את הנבחרת עם 5 שערים, לראשות הבית שהבטיח את העלייה ליורו 2008. מריקה השתתף עם הנבחרת בטורניר.
אזרבייג'ן במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

אזרבייג'ן החלה להתחרות בשנת 1996, אולם זכתה במדליה הפאראלימפית הראשונה שלה רק ארבע שנים לאחר מכן, באולימפיאדת הנכים סידני (2000) כשילנה טרנובה זכתה במדליית הכסף בתחרות הקליעה, עם 622.7 נקודות.
באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) הצליחה המשלחת האזרית לזכות בשתי מדליות זהב, לראשונה בתולדותיה. האתלט אולג פניוטין זכה במדליית הזהב בקפיצה לרוחק (קטגוריה F12) כשקבע שיא עולם של 7.25 מטרים, והג'ודוקא איהם זקייב זכה בזהב (מעל 100 ק"ג) כשניצח בגמר התחרות את הבריטי איאן רוז.
באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) זכה זקייב במדליית זהב נוספת, עם ניצחון בגמר התחרות מעל 100 ק"ג על הסיני סונג ואנג, והאתלט אולוחאן מוסאייב זכה במדליית זהב שנייה למשלחת עם שיא עולם של 13.49 מטרים (קטגוריה F55/56) בהדיפת כדור ברזל.
באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) הכפילה המשלחת האזרית את כמות מדליות הזהב והכסף בהן זכתה, כשהוסיפה ארבע מדליות זהב וחמש מדליות כסף. במשלחת בלטה השחיינית נטלי פרונינה שזכתה במדליית זהב במקצה ל-100 מטר חזה (קטגוריה SB12), ואף קבעה שיא עולם של 1:16.17 דקות, והוסיפה ארבע מדליות כסף.
יואש (מלך יהודה)

משפחתו

אמו של יואש הייתה צביה. בנו אמציה ירש את אביו כמלך יהודה. לפי הפסוק אמו של אמציה הייתה יהועדן מירושלים. לפי מסורת חז"ל אחיו של אמציה היה אמוץ אביו של הנביא ישעיהו.

מלכותו

התנאים המיוחדים של עליית יהואש למלוכה הביאו תוצאות מפליגות בכל הנוגע למעמד המקדש כוהניו בממלכה. במשך כל תקופת מלכותו של בית דוד, עד לעליית יהואש, אין זכר להתערבות הכוהנים בעניינים המדיניים. הפעם, בשל התפקיד המכריע שמילא יהוידע הכהן בהכתרתו של יהואש, ולנוכח העובדה שבעת הכתרתו היה יהואש בן 7 שנים בלבד ("בֶּן-שֶׁבַע שָׁנִים יְהוֹאָשׁ בְּמָלְכוֹ" מלכים ב', י"ב, א'), דבר שהפך את יהוידע ליועץ ליהואש, לפחות בימי קטנותו - כל אלו הציגו את יהוידע בעיני העם כמציל המלוכה. התקופה בה שימש עוצר - כל ימי קטנותו של יהואש - ביצרו עוד יותר את מעמדו של "כהן הראש" ביהודה. עובדה זו אפשר שהייתה לצנינים בעיני אנשי חצר מסוימים. שכן לפי מסורת הנמסרת בספר דברי הימים - אך לא בספר מלכים - לאחר מות יהוידע הכהן, לקראת סוף ימי יהואש (מלך 38 שנים) פרצו סכסוכים בין המלך ויועציו לבין הכהן הראשי, זכריה בן יהוידע. סכסוך זה נסתיים בהוצאתו להורג של זכריה בפקודת המלך יהואש: 
וְאַחֲרֵי מוֹת יְהוֹיָדָע בָּאוּ שָׂרֵי יְהוּדָה וַיִּשְׁתַּחֲווּ לַמֶּלֶךְ אָז שָׁמַע הַמֶּלֶךְ אֲלֵיהֶם. וַיַּעַזְבוּ אֶת-בֵּית ה' אֱלֹהֵי אֲבוֹתֵיהֶם וַיַּעַבְדוּ אֶת-הָאֲשֵׁרִים וְאֶת-הָעֲצַבִּים וַיְהִי-קֶצֶף עַל-יְהוּדָה וִירוּשָׁלִַם בְּאַשְׁמָתָם זֹאת. וַיִּשְׁלַח בָּהֶם נְבִאִים לַהֲשִׁיבָם אֶל-ה' וַיָּעִידוּ בָם וְלֹא הֶאֱזִינוּ. וְרוּחַ אֱלֹהִים לָבְשָׁה אֶת-זְכַרְיָה בֶּן-יְהוֹיָדָע הַכֹּהֵן וַיַּעֲמֹד מֵעַל לָעָם וַיֹּאמֶר לָהֶם כֹּה אָמַר הָאֱלֹהִים לָמָה אַתֶּם עֹבְרִים אֶת-מִצְוֹת ה' וְלֹא תַצְלִיחוּ כִּי-עֲזַבְתֶּם אֶת-ה' וַיַּעֲזֹב אֶתְכֶם. וַיִּקְשְׁרוּ עָלָיו וַיִּרְגְּמֻהוּ אֶבֶן בְּמִצְוַת הַמֶּלֶךְ בַּחֲצַר בֵּית ה'. וְלֹא-זָכַר יוֹאָשׁ הַמֶּלֶךְ הַחֶסֶד אֲשֶׁר עָשָׂה יְהוֹיָדָע אָבִיו עִמּוֹ וַיַּהֲרֹג אֶת-בְּנוֹ וּכְמוֹתוֹ אָמַר יֵרֶא ה' וְיִדְרֹשׁ.
— דברי הימים ב', כ"ד, י"ז-כ"ב
מכל תקופת מלכותו הארוכה יחסית של יהואש בחר בעל ספר מלכים לציין שני אירועים בלבד (שניהם חוזרים ומוצגים גם בדברי הימים):

מותו

יהואש סיים את חייו בצורה לא טבעית: הוא נרצח על ידי קושרים מבין עבדיו, היינו – אנשי חצרו. עובדה זו משותפת לבעל ספר מלכים ולבעל ספר דברי הימים. אך בעוד שספר מלכים מביא ידיעה זו ללא פרשנות: "וַיָּקֻמוּ עֲבָדָיו וַיִּקְשְׁרוּ-קָשֶׁר וַיַּכּוּ אֶת-יוֹאָשׁ בֵּית מִלֹּא הַיֹּרֵד סִלָּא. וְיוֹזָכָר בֶּן-שִׁמְעָת וִיהוֹזָבָד בֶּן-שֹׁמֵר עֲבָדָיו הִכֻּהוּ וַיָּמֹת וַיִּקְבְּרוּ אֹתוֹ עִם-אֲבֹתָיו בְּעִיר דָּוִד" (מלכים ב', י"ב, כ"א-כ"ב). רומז ספר דברי הימים לשתי סיבות לקשר: סיבה פוליטית - כשלונו של יהואש נגד הארמים, וסיבה פוליטית-ממסדית או סיבה דתית של זעם האל - בשל רציחתו של זכריה בן יהוידע: "וּבְלֶכְתָּם מִמֶּנּוּ כִּי-עָזְבוּ אֹתוֹ בְּמַחֲלֻיִים רַבִּים הִתְקַשְּׁרוּ עָלָיו עֲבָדָיו בִּדְמֵי בְּנֵי יְהוֹיָדָע הַכֹּהֵן וַיַּהַרְגֻהוּ עַל-מִטָּתוֹ וַיָּמֹת וַיִּקְבְּרֻהוּ בְּעִיר דָּוִיד וְלֹא קְבָרֻהוּ בְּקִבְרוֹת הַמְּלָכִים" (דברי הימים ב', כ"ד, כ"ה). בעל ספר דברי הימים אף יודע לציין שיהואש נקבר אמנם בעיר דוד, אך לא בקברות המלכים – עובדה המתפרשת כעונש שנענש יהואש. ספר מלכים מוסר בעניין זה גרסה מנוגדת: "וַיִּקְבְּרוּ אֹתוֹ עִם-אֲבֹתָיו בְּעִיר דָּוִד".
דודי אמסלם

ביוגרפיה

אמסלם נולד וגדל בשכונת קריית יובל בירושלים, לסולטנה ולאברהם אמסלם שעלו לישראל ממרוקו בשנת 1959. בנעוריו למד בישיבה התיכונית אור עציון. בצה"ל שירת בחיל השריון כמפקד טנק בחטיבה 500. בעל תואר ראשון בכלכלה ומינהל עסקים מטעם אוניברסיטת בר-אילן. במהלך השנים עבד כמנהל באגף התקציבים של המוסד לביטוח לאומי ובמחלקה הכלכלית במשרד האוצר. היה מנהל האגף לשיפור פני העיר בעיריית ירושלים. היה חבר ועד מנהל הגן הבוטני, חבר ועד מנהל אזור התעשייה הר חוצבים, חבר ועד מנהל הורה ירושלים, חבר בעמותת מרפאת שיניים המטפלת במעוטי יכולת, קשישים וילדים נזקקים, בפיקוח משרד הבריאות. חבר הליכוד מתחילת שנות ה-90, חבר מזכירות הליכוד ויושב ראש מועצת סניף הליכוד בירושלים. בבחירות למועצת עיריית ירושלים, שהתקיימו ב-2013, התמודד ברשימת "הליכוד ביתנו" בהנהגת משה ליאון למועצת העיר, אך לא נבחר למועצה.

פרשת "החבורה הירושלמית"

בשנת 2003 נעצר אמסלם יחד עם חשודים נוספים, ונחקר בחשד למעורבות בזיוף מאות טפסי התפקדות לסניף הליכוד בירושלים, במהלך מפקד ענק שערכה המפלגה.
באותה שנה המליצה המשטרה להעמיד לדין את אמסלם וחבריו, אך התיק כנגדם נסגר בשל חוסר בראיות.

פעילותו כחבר הכנסת

בבחירות לכנסת העשרים נבחר במקום ה-21 ברשימת הליכוד והחל לכהן בכנסת. במאי 2015 מונה ליושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.
במרץ 2016 בראיון לערוץ הכנסת הכריז אמסלם כי ביחד עם חבר הכנסת אברהם נגוסה ימנעו מלהצביע עם הקואליציה במליאת הכנסת, עד אשר יימצא התקציב ליישום הבאתם ארצה של "יוצאי זרע ישראל" מאתיופיה בהתאם להחלטת הממשלה מאותה שנה. עקב כך הממשלה איבדה את הרוב הפרלמנטרי של 61 חברי הכנסת עליו נשענה. החרם הסתיים לאחר כחודש בסיכום עם השניים על העלאת 1,300 איש במהלך השנה. עם זאת יש מי שטוענים כי החרם היווה קטליזטור להרחבת הקואליציה, ולכניסת אביגדור ליברמן ומפלגתו לקואליציה.
אמסלם יזם וקידם את הצעת החוק שנודעה בשם "חוק ההמלצות", לפיה תוצאותיה של חקירת משטרה יועברו לפרקליטות המדינה ללא שהמשטרה תציין עמדתה בעניין הגשת כתב אישום. בראיון לדפנה ליאל הסביר אמסלם כי העיסוק התמידי שלו בתפקוד המשטרה ויוזמות החקיקות בעניינה, נובעים בין היתר ממעצרו על ידי המשטרה בשנת 2003 בחשד למעורבות בזיוף מאות טפסי התפקדות לסניף מפלגת הליכוד בירושלים. מעצר אותו כינה אמסלם כ'טראומתי' ומשפיל, בין היתר מכיוון שלטענתו בבוקר המעצר הביאו אותו מלווה בשוטרים כשהוא אזוק לבניין עיריית ירושלים בו עבד באותם ימים.
ב-20 בדצמבר 2017 מונה ליושב ראש הקואליציה במקומו של דוד ביטן שפרש בעקבות החקירות המתנהלות נגדו.
בינואר 2018 בעקבות התנגדות חברת מפלגתו שרן השכל לחוק המרכולים שניסתה הקואליציה בראשותו לחוקק, עתר אמסלם כנגדה לביה"ד של המפלגה בדרישה להדיחה מתנועת הליכוד אך בית הדין דחה את העתירה ואף מתח ביקורת על עצם הגשתה.
ב-1 ביולי 2019 מונה לשר התקשורת בממשלה ה־34 בעת כהונתה כממשלת המעבר, לאחר שהשר הקודם, איוב קרא התפטר. ב-28 ביולי 2019 חתם על שינוי הוראת הרישיון של HOT כך שהחברה לא תהיה מחויבת לפרוס כבלים ב-219 יישובים ושכונות.

חיים פרטיים

אמסלם אב לבן ובת. אשתו רוזי נפטרה ממחלה בשנת 2009. הוא עבר למעלה אדומים בעקבות מחלתה, ושב להתגורר בירושלים לאחר פטירתה. כיום מתגורר במעלה אדומים.
מריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה

ביוגרפיה

מריה יוזפה נולדה בארמון הופבורג, וינה ב-8 בדצמבר 1699, ליוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולוילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן. בשנת 1703 נחתם חוק הסדר הירושה, ולפיו הייתה אמורה מריה יוזפה לרשת את הכתר לאחר דודה קרל, אולם בשנת 1713 העביר קרל את הסנקציה הפרגמטית שקבעה כי בתו מריה תרזה תירש את הכתר אחריו.
בשנת 1704 הציעו למריה יוזפה את פרידריך אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה, אולם רק לאחר שהלה המיר את דתו לקתולי נלקחה ההצעה ברצינות, וב-20 באוגוסט 1719 התחתנו השניים. נישואי הזוג היו מאושרים, ונולדו להם 15 ילדים.
בשנת 1733 מת חמיה אוגוסט השני, מלך פולין, ובעלה ירש אותו בנסיכות הבוחר מסקסוניה, אולם בפולין פרצה מלחמת הירושה הפולנית, ורק בשנת 1734 הוכתר בעלה כאוגוסט השלישי, מלך פולין. על אף שמקום מגוריה העיקרי היה בסקסוניה, אהבה מריה יוזפה מאוד את השהייה בפולין, משום ששם יכלה לממש את אמונתה הקתולית בגלוי. מריה יוזפה למדה את השפה הפולנית, ואף נכחה כמה פעמים בישיבות הסיים הפולני. על אף היותה קתולית, אפשרה מריה יוזפה את חופש הפולחן, ונתנה נדבות הן לעניים הקתולים והן לפרוטסטנטים. מריה יוזפה הייתה עוצרת המדינה בהיעדרויותיו של בעלה, והשרים היו מחויבים לדווח לה על ענייני הממשל השונים.
מכיוון שמריה יוזפה ייחלה שבנה הצעיר פרנץ קסאפר, נסיך סקסוניה ייבחר למלך פולין, ולא בנה הבכור פרידריך כריסטיאן, היא מנעה מפרידריך כריסטיאן לבקר בפולין, ואף טרפדה מפגש בינו לבין מריה תרזה בבוהמיה בשנת 1754.
לאחר מות דודה קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1740 טען בעלה לזכותו על הכתר בשמה, אולם בהמשך ויתרה מריה יוזפה על הטענה לטובת אחותה מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה ובעלה קרל אלברכט, הנסיך הבוחר מבוואריה, ובשנת 1742 אף כרתה ברית עם אוסטריה.
במלחמת שבע השנים נשארה מריה יוזפה בדרזדן, יחד עם בנה פרידריך כריסטיאן ואשתו מריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, לאחר שעזבה את בעלה ב-20 באוקטובר 1756. לאחר כיבוש העיר בידי הצבא הפרוסי, הוכנסו מריה יוזפה ומשפחתה למעצר בית בארמונם בדרזדן, שנשמר בידי מפקד פרוסי. על מריה יוספה נאסר לכתוב לבניה, אך היא התכתבה עימם בדיו בלתי נראה, וכך סייעה לעודד התנגדות בסקסוניה נגד הפרוסים הפולשים.
ב-17 בנובמבר 1757 מתה מריה יוזפה בדרזדן משבץ, ונקברה בקמרון וטין בקתדרלת דרזדן.
אנחל בונני

ביוגרפיה

בונני נולד ב-7 בפברואר 1972 באורוגוואי לוולטר בונני ולרבקה דיוק. גדל באוסטרליה, וב-1983 בגיל 11 עלה לישראל.
הוא החל לדגמן כבר בצעירותו ובשנים האחרונות דיגמן, בין היתר, עבור סווטש, ז'אן-פול גוטייה (2005), בננה ריפבליק (2006), TNT, דלתא, זיפ (8 עונות 2006 - 2010), דונה קארן (2008), טארגט, סליו (2012) והשתתף בהפקת אופנה למגזין "הארפרס בזאר".
ב-2006 נבחר בטקס פרסי האופנה הישראלי לדוגמן השנה. ב-2007 הופיע בתוכנית "יום בחיי", בערוץ HOT בידור ישראלי. בונני הופיע, בין היתר, בסדרות הטלוויזיה: "להוציא את הכלב" בערוץ HOT3, "האלופה 2" בערוץ HOT3, "האקס המיתולוגי" בערוץ 2, הטלנובלה "חשופים" בערוץ HOT3, ובעונה השנייה של הסדרה "מסכים". בשנת 2009 הופיע במיני-סדרה "תמיד אותו חלום" בערוץ HOT3. בשנת 2010 השתתף בסדרה "15 דקות" של yes stars Next בחברת yes.
באוגוסט 2011 יצא לאקרנים סרט ישראלי בשם "סלסה תל אביב", בו שיחק בתפקיד הראשי.
בשנת 2012 הוציא לאור אלבום משותף יחד עם המוזיקאי גל פדה. האלבום מכיל שירים באנגלית שכתב והלחין יחד עם פדה.
באפריל 2013 הצטרף לסדרה הארגנטינאית "Solamente Vos" (בתרגום חופשי: "רק את") בתפקיד בוריס (תפקיד אורח), וכן לוהק לשחק בסרט "רוק בקסבה", שיצא לאקרנים ב-2013. בשנת 2014 גילם את צ'ילי בסדרת הנוער "שוברי גלים". באותה שנה שיחק בסרט "שושנה חלוץ מרכזי", וכן בסדרה "תא גורדין".
בשנת 2015 גילם בונני את אריק בעונה השנייה של סדרת הדרמה "זגורי אימפריה" ב-HOT3, ושיחק בסדרה "משפחה שולטת" אשר שודרה בערוץ הילדים בYes. באותה שנה החל לשחק בתיאטרון וקיבל את תפקידו הראשון בהצגה "מדיאה" המוצגת בתיאטרון נחמני. בשנים 2015 - 2018 שיחק בסדרת המתח "כפולים" של שידורי קשת, וגילם את דמותו של שון טילסון, ישראלי בעל אזרחות הולנדית המואשם במעורבות בפרשיית ריגול בינלאומית ובחטיפתו של שר ההגנה האיראני בעת ביקורו במוסקבה.
שיחק במשך שתי עונות בסדרת הנוער "גאליס" בערוץ הילדים בתפקיד ארמונד, אחיו ושותפו של דוד (ניר שטראוס) "המיועד האפל״.
ביוני 2017 החל לשחק במחזה "מוטרפים מאהבה" בתיאטרון הבימה, ע"פ סם שפרד, ולצד ליאת אקטע ופולי רשף. והצטלם לעונה השנייה של הסדרה "כפולים".
בזירה הבינלאומית, הצטלם בונני לסרט הקולנוע האמריקאי "שבעה ימים באנטבה" לצד דניאל בריהל, ושיחק בסדרת המתח "יריית פתיחה" ברשת פוקס, לצד הלן האנט. בנוסף, שיחק בסדרת המתח האמריקאית "אבסנטיה" ברשת AXN, את טומי גיבס, הסוכן הכפול.
ב-19 ביוני 2014, נישא בונני לדושי לייטרסדורף ולזוג בן יחיד. מתגורר בשכונת נווה צדק בתל אביב.
יחסי טובאלו–טורקיה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין טובאלו כוננו ב-19 ביולי 1979.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות ופורום בו תורמת טורקיה מכספה למען התפתחות אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת טובאלו. טורקיה תרמה לטובאלו ישירות כסף למטרת בנייה של מגדלי שירות חדשים באיים ווייטופו וננומאה.