google/wiki40b huggingface dataset:
הפרלמנט של כורדיסטן העיראקית

תפקידי הפרלמנט

שלושת התפקידים העיקריים של הפרלמנט הם לבחון הצעות חוק חדשות ולהעבירן, לבחון את מדיניות הממשלה וכן לדון בסוגיות מרכזיות.

עקרונות היסוד של הפרלמנט

עקרונות היסוד של הפרלמנט הם חירות, פלורליזם, מתן דין וחשבון, פתיחות וייצוג של כל העמים באזור כורדיסטן.

היסטוריה

כדי להגן על אזרחים מפני התקפות של כוחות צבא עיראק לאחר מלחמת המפרץ ב-1991, ארצות הברית, בריטניה וצרפת יזמו אזור אסור לטיסה מעל קו רוחב 36° שחוצה את כורדיסטן. רצועת ביטחון הוקמה על הקרקע, על ידי כוחות צבא מאחת עשרה מדינות. פעולות אלו תמכו ועודדו פליטים, כולל אלה שעזבו בשנות ה-70, לשוב לבתיהם.
מאוחר יותר בשנת 1991, נסוגו כוחותיו וממשלו של סדאם חוסיין מחלקים של מחוז כורדיסטן. סדאם חוסיין הטיל אמברגו של אספקת מזון, דלק וחשמל, אמברגו זה החריף את הקשיים שנגרמו על ידי אמברגו בינלאומי של האו"ם על עיראק. כמו כן, מנע סדאם חוסיין תנועה החוצה מאזור כורדיסטן.
כשהיא מתמודדת עם חלל מנהלי ועם אמברגו כפול, החליטה החזית של כורדיסטן, ברית של קבוצות פוליטיות מגוונות בכורדיסטן העיראקית, לקיים בחירות כלליות. מטרתן הייתה להקים ממשל שיספק את השירותים הציבוריים החיוניים ויענה על הצרכים הבסיסיים של העם. האוכלוסייה הביעה רצון עז לבחור את נציגיה. הבחירות, שנערכו ב-19 במאי 1992, היו הבחירות הראשונות בהיסטוריה של עיראק, שהיו חופשיות והוגנות. שיעור ההצבעה היה גבוה מאוד והבחירות אושרו כחופשיות, הוגנות ודמוקרטיות על ידי משקיפים בינלאומיים. לאחר עשרות שנים של דיקטטורה, העם בכורדיסטן הצליח להצביע עבור נציגיו.
בחירות אזוריות אלו הובילו להיווצרות האספה הלאומית הכורדית הראשונה (מאוחר יותר הפרלמנט של כורדיסטן העיראקית) והקמת הממשלה האזורית הכורדית. ההנהגה ואזרחיה של כורדיסטן העיראקית החליטו להישאר חלק מעיראק, ולאמץ ולציית לכל החוקים הלאומיים למעט אלו שהפרו זכויות אדם אוניברסליות.
ב-15 ביולי 1992, האספה הלאומית הכורדית התכנסה לראשונה. חוק מספר 1, החוק הראשון שחוקק על ידי האספה, הקים את האספה והסמיך אותה כמחוקקת באזור כורדיסטן העיראקית.

בחירות

הבחירות הראשונות לאספה הלאומית הכורדית התקיימו בשנת 1992. עברו 13 שנים עד הבחירות בשנת 2005, שחפפו לבחירות של ממשלת המעבר העיראקית ולבחירות של מועצות הנפות בעיראק. על פי סעיף 8 לחוק הבחירות של כורדיסטן, הבחירות צריכות להתקיים כל ארבע שנים. הבחירות האחרונות נערכו בספטמבר 2013.
כל אדם מגיל 18 ומעלה שהוא אזרח של כורדיסטן העיראקית והוא נמנה בפנקס הבוחרים היה זכאי להצביע בהצבעה ישירה, כללית וחשאית. הבחירות מבוססות על שיטת ייצוג ברשימות. הבוחרים מצביעים לרשימה של מועמדי המפלגה. לאחר שנודעות תוצאות הבחירות, לכל מפלגה מוקצים מושבים באופן יחסי למספר הקולות שקיבלה, המאוישים על ידי רשימת מועמדים.
לקראת הבחירות של שנת 2005, ייצוג של מיעוטים אתניים עוגן בחוק. בבחירות של 2009 הוקצו חמישה מושבים למיעוטים. בבחירות של 2013 הוקצו 11 מושבים למיעוטים.
הבחירות הבאות אמורות להיערך ב-1 בנובמבר 2017, יחד עם הבחירות לנשיאות כורדיסטן העיראקית.

מבנה

כפי שקובע חוק מספר 1 משנת 1992, בפרלמנט ישנם 111 מושבים. החוק של כורדיסטן העיראקית קובע כי 30% לפחות מן המושבים יוקצו לנשים. כיום יושבות 39 נשים בפרלמנט, המהוות כ-35% מן החברים. בראש הפרלמנט עומד יושב-ראש, הנעזר בסגן יושב ראש. המיעוטים המיוצגים בפרלמנט הם אשורים, טורקמנים וארמנים.
עופרי ביטרמן

ביוגרפיה

ביטרמן נולד בבאר שבע ללירי בן דב, מורה לאמנות, וליוסי ביטרמן איש צבא קבע ומורה לנהיגה, בגיל 3 עברו להרצליה. עופרי למד בבית הספר היסודי בן צבי הרצליה, ובהמשך בחטיבת הביניים בן-גוריון. את שנות התיכון למד עופרי בתיכון "היובל" במגמת תיאטרון.
בגיל 13 החל ללמוד ולשחק ב"להקת על הבמה" הרצליה (שבין בוגרייה השחקנים: רועי ניק, מאי מלר, דברי מזי"א, אסף הרץ, אלון סנדלר, רות רסיוק ועוד) ובהמשך שיחק גם בתיאטרון העירוני הרצליה.
את שירותו בצה"ל עשה כמפקד כיתה במגל. לאחר שחררו מצה"ל החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק מייסודו של יורם לוינשטיין (מחזור 2016).
במסגרת הלימודים זכה ב-9 מלגות הצטיינות בתחרויות שונות.

קריירה

במסגרת הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין עופרי השתתף בהצגות והפקות רבות ביניהן ערב שירי גבעטרון, "קליגולה" – בתפקיד הָליקון, "שחקנים ונשיקות" - בתפקיד "הוא", "צ'פלין" – בתפקיד צ'ארלי צ'פלין.
במסגרת תיאטרון הרצליה השתתף ב"להקת על הבמה" ושיחק בהצגות ילדים כמו "אגדת הצעיף הלבן", "הסנדלר והגמדים", "החתול במגפיים", "ממלכת השיניים", "לחלום בשיר", "גליצו יוצא לדרכים", "האריה המכשפה וארון הבגדים", המחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" המחזמר "שמשון ודלילה", "הערב מחזמר", המחזמר "מכתבים תועים“ ועוד.
בשנת 2017 לאחר סיום הלימודים החל לשחק בבית ליסין.
בהצגה "אילוף הסוררת" בבימויו של אודי בן משה, "ההצגה חייבת להיגמר" בבימויו של אודי בן משה.
לאחר מכן גילם את בוריק הכלב בהצגה "מלך הכלבים" תיאטרון בית ליסין בבימויו של עירד רובינשטיין.
בשנה זו גם זכה בפרס התיאטרון הישראלי על תפקידו בהצגה כשחקן המבטיח לשנת 2017.
בשנת 2017 שיחק את בנג'י בסדרה כיפת ברזל ששודרה בקשת 12.
בשנת 2018 גילם את אוליבר בסדרה כדברא עונה 2, בסרט שרה שטיין, שלום ברלין, שלום ת"א (קופרודוקציה גרמניה) - בתפקיד דורי, "בת אל הבתולה" עונה 1+2 בתפקיד אמיר איצ׳קוביץ ואהרון איצ׳קוביץ - הוט בידור 3, הסרט "ימים נוראים" בתפקיד שמואל רוזנבלום - סרט זה זכה בשנת 2019 בפרס אופיר כסרט הטוב ביותר.
בשנת 2019 גילם את דמותו של צ'ארלי צ'פלין במחזמר "במחזמר צ'פלין" בהפקת תיאטרון חיפה ותיאטרון תל אביב בבימויו של שוקי וגנר.
ציפורן (פרח)

מאפיינים

מיני הציפורן הם כמעט תמיד עשבוניים רב שנתיים, בעלי עלים מנוגדים בגוונים כחול-ירוק או ירוק-אפור. מינים ספורים בלבד הם שיחים עם גזע מעוצה. הפרח בעל חמישה עלי כותרת, כמעט תמיד עם שוליים גזורים ומשוננים ובגווני ורוד עד סגול (מין בודד, D. knappii פורח בצהוב עם מרכז סגול).
הציפורנים הם מזון למספר רב של זחלי פרפראים, כולל עש הכרוב.

על השם

שמו המדעי של הפרח נלקח מיוונית, והוגדר לראשונה על ידי הבוטניקאי היווני תאופרסטוס ב-300 לפנה"ס כהלחם של המילים Dios (אל) ו-Anthos (פרח). אחד משמותיו האנגליים של הפרח, Pink, נובע לא מהצבע הוורוד אלא מהטייה של מילה גרמנית, שבאה לתאר את קצותיו המשוננים של פרחי הציפורן. ייתכן כי המילה האנגלית לצבע הוורוד קרויה למעשה על שם הציפורן.

גידול מסחרי

ציפורנים מגודלים באופן מסחרי כפרח נוי, ומספר זנים קיימים בשווקים. לא כל מיני הציפורן מושבחים למסחר, ובין המינים הבולטים בתחום זה הוא ציפורן ברבטוס, לו הושבחו הזנים דיינסטי פרפל, וויט בלאש, ניאון פרפל ורבים אחרים, והשבחות נוספות מתקיימות גם היום. מדי שנה מתפרסמים הזנים החדשים תחת שמות-מסחר שונים; בשנת 2007 למשל הוצג הזן Inferno בעל הפסים האדומים.
הציפורנים מגודלים לרוב בחממות, והם אחד ממיני הגידולים המתאימים למצע מנותק מהאדמה.
זנים שעברו השבחה גנטית (טרנסגנטיים) נמכרים בין השאר בישראל. זנים אלו הם שיפור והכלאה של זנים קיימים, ובמקרים מסוימים פיתוח של מין חדש לחלוטין.

בישראל

בארץ ישראל גדלים בר מספר מינים של ציפורן. ציפורן נקוד הוא מין הציפורן הנפוץ ביותר בישראל. המינים ציפורן יהודה (Dianthus monadelphus subsp. judaicus), ציפורן משולשל (Dianthus pendulus), וציפורן סיני (Dianthus sinaicus) הם ערכי טבע מוגנים בישראל.

הציפורן כסמל

הציפורן נחשב לסמלה של מדינת אוהיו שבארצות הברית. המין "Dianthus caryophyllus" נחשב הפרח הלאומי של ספרד, מונקו וסלובניה.
מהפכת הציפורנים הוא שמה של מהפכה שנערכה בפורטוגל בשנת 1974 ובה הסתיים המשטר הפשיסטי והפיכתו למשטר דמוקרטי בהנהגתם של אנשי צבא. המהפכה לא הייתה אלימה ופרחי הציפורן האדומים היו לסמל המהפכה כאשר חיילי המהפכה נשאו פרחי ציפורן בקני הרובים, כאות לאי אלימות.
יעקב ריישר

רבי יעקב ריישר (ידוע גם כ-יעקב בַּקוֹפֶן, בכתיב מיושן: באַקאָפען; 1661, פראג – ו' בטבת תצ"ג, 1733, מץ) מרבני אשכנז, פוסק ומחבר הספרים עיון יעקב, שבות יעקב ועוד.

ביוגרפיה

נולד בפראג למשפחת רבנים חשובה והתמנה לדיין בעיר. אביו, רבי יוסף, הוא מחבר ספר "גבעות עולם". רבי יעקב נשא את בִּתו של בנימין וולף מפראג, אביו של בעל הספר אליה רבה. בהמשך, עבר לכהן כרב בעיר ריישא (ז'שוב), ועל שמה נקרא "ריישר" (יידיש: 'בן העיר ריישא'). מאוחר יותר עבר לאנסבך ומשם לוורמיזא, לאחר מכן עבר לעיר מץ שם כיהן כרב העיר, בה נפטר ונקבר.
אמא'לה

רקע כללי

הסדרה, אותה ביים רם נהרי וכתבה תמר מרום, עוקבת אחר סיפורה של אפרת ("אפי") בכר (אורנה בנאי), רווקה בת 38 שגרה לבדה בתל אביב. אפרת היא שחקנית כושלת ועיקר עבודתה בהצגות ילדים דלות-תקציב, פרסומות ותפקידים שוליים בהצגות. חייה של אפרת משתנים כאשר היא מגלה שהיא בהיריון. בעוד שהיא לא יודעת מיהו האב של התינוק המיועד, מחליטה אפרת לשמור את התינוק כנגד כל הסיכויים, ולגדלו בעתיד לבדה. הסדרה, שנכתבה בעזרתה של בנאי עצמה, דומה לסיפור הריונה שלה, כשילדה את בנה אמיר בשנת 2003.

העונה השלישית

העונה שודרה מ-9 בנובמבר 2008 עד ל-21 בדצמבר 2008 וזו הייתה העונה האחרונה. אפרת עוברת לגור עם דורון ושני ילדיו, לאילנה יש הרפתקאות בתאילנד ולקובי יש חבר חדש בשם גדעון (יחזקאל לזרוב)- הבוס שלו.
בתחילת העונה אפרת וקובי מתכננים להביא יחד ילד לעולם, למרות שגדעון לא מתלהב מהרעיון. הכוונה הראשונית שלהם הייתה להיעזר ברופא, אך אפרת משכנעת את קובי לשכב איתה. הניסיון לא מצליח ואפרת לא נכנסת להיריון בפעם הראשונה.
אילנה נוסעת לטיול בתאילנד יחד עם צביקה. הם לא מסתדרים ואילנה מחליטה להמשיך בטיול לבדה, מגיעה לחוף בו היא פוגשת תלמיד לשעבר שלה בשם שרון מצליח, ואת חברו דימה. היא נקשרת לשרון ומתחילה להתנסות יחד איתם בתענוגות החיים, כולל סמים, מסיבות ואפילו פטריות הזייה.
אפרת נתקלת בדורון במקרה בחיפושיה אחר דירה חדשה, מה שמוביל אותם חזרה זה לזרועות זו. מסתבר שגרושתו של דורון, עירית, נהרגה חודשיים קודם לכן בתאונת דרכים, וילדיהם המשותפים- רותם (בת 15) ורועי (בן 12) עברו לחיות איתו במרכז. דורון מציע לאפרת לעבור לגור איתו ועם שני ילדיו בבית גדול ששכר עבורם בכפר סבא. המגורים המשותפים כרוכים בקשיים רבים- רותם מתמרדת ומתגעגעת לאמה, ורועי סובל מפחדים.
לאחר שאפרת ודורון חוזרים, אפרת מודיעה לקובי שהיא שינתה את דעתה. בשלב זה גדעון מתרצה, והוא וקובי מתחילים בתהליך של פונדקאות מארצות הברית.
בשלב מסוים מודיעים לאילנה מהקונסוליה שצביקה נהרג בתאונת מטוס (באותה שנה התרחשה תאונת המטוס בפוקט, בה נהרגו רבים, ביניהם 8 ישראלים). אילנה חוזרת ארצה וחולמת על הרגע שבו תיסע להודו להתאחד שנית עם שרון ודימה, אך שרון מודיע לה שתוכניותיו השתנו ואילנה נשארת בארץ.
אפרת ודורון מחליטים להתחתן, לאחר שאפרת מגלה שהיא בהיריון. קובי וגדעון מתבשרים כי העובר שנקלט ברחמה של הפונדקאית לא מתפתח ומחליטים על הפלה. קובי מחליט להיפרד מגדעון. רותם עתידה לעבור לפנימייה בצפון.
גביע קוראץ'

זוכות בגביע

ראשונת הזוכות בגביע הייתה לוקומוטיב זאגרב, ואחרונה - נאנסי. קאנטו האיטלקית זכתה בו ארבע פעמים, והיא שיאנית הזכיות; שלוש פעמים זכו בגביע פרטיזן בלגרד ולימוז', ושתי זכיות יש ליוגופלסטיקה ספליט, חובנטוד בדאלונה, אולימפיה מילאנו, וירטוס רומא וברצלונה.

ישראליות בגביע

מעולם לא העפילה קבוצה ישראלית לגמר גביע קוראץ'. הפועל תל אביב הגיעה פעמיים, בשנים 1980 ו־1988, לחצי הגמר, ובשתיהן נוצחה על ידי ציבונה זאגרב. עירוני רמת גן הגיעה פעמיים לרבע הגמר בשנת 2001 ו-2002.
תחרת סלילים

תחרת סלילים היא טכניקה באומנות שעיקרה קליעה וטוויה של חוטים המלופפים סביב סלילים. במהלך העבודה הרקמה הנוצרת מוחזקת במקום על ידי סיכות נעוצות בכרית. מיקום הסיכות נקבע לפי הדוגמה הרצויה.

מקור

ראשיתה של תחרת הסלילים במאה ה-16 באיטליה. אומנות זו שימשה בעיקר בלבוש האצולה, בבגדי הכמרים ובקישוטי כנסיות. רוב העוסקים במלאכת התחרה היו נזירים ונזירות ומיעוטם נערות מהמעמד הגבוה. במאה ה-17 תחרת הסלילים הייתה פופולרית בעיקר בארצות השפלה ובנורמנדי.

מבנה

בתחרת סלילים ניתן להשתמש בחוטים גסים או עדינים. בעבר נעשה שימוש בסיבי פשתן, משי, צמר ומאוחר יותר כותנה. כיום נעשה שימוש במגוון חוטים טבעיים וסינתטים.

תחרה עכשווית

הופעתה של תחרה שנוצרה על ידי מכונות דחפה את העוסקים באומנות זו ליצירת דוגמאות מסובכות יותר שהיו מעבר ליכולתן של המכונות המוקדמות. מאוחר יותר, בעקבות התקדמות המכונות, כמעט ולא נותרו אומנים העוסקים בתחרת סלילים ידנית לפרנסתם. כיום, תחרת סלילים ידנית פופולרית בעיקר כתחביב בעיקר בצרפת, ספרד, הולנד, בלגיה, אנגליה, גרמניה וקליפורניה.

בישראל

תחרת הסלילים הובאה לישראל מצ'כיה בשנת 1965 על ידי האמנית אנה קרלובה והוסבה מחלק של פריט לבוש לתחרה תלויה על קיר.
Të ka lali shpirt

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי 2 סטאפ, והולחן על ידי אלפרד סולה. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את הדאנס.
ביולי 2013, הוציאה הזמרת דסיסלבה גרסה משלה לשיר בשם "Pusni go pak", שנעשתה בשיתוף עם מאנדי ועם הפה. גרסה זו זכתה להצלחה רבה גם כן, ומונה הצפיות של הקליפ אשר יצא במיוחד עבור גרסה זאת, עומד על כ-15 מיליון צפיות.
שנה לאחר מכן ב-2014, ביצעה הזמרת הישראלית שרית חדד, גרסת כיסוי של השיר בעברית בשם "אל תאהב אותי". בסמוך לכך הוציא הזמר הלבנוני עמל חיג'אזי, גרסה משלו לשיר בשפה הערבית בשם, "El layli".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, הועלה לערוץ היוטיוב של גאנברדהי באותו זמן שיצא כסינגל רשמי. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את מאנדי כשהוא שר את השיר בחדר מלכותי עם תקרה מצופה בזהב, ואת סילבה כשהיא שרה את השיר במקומות שונים כגון: מועדון ריקודים, כביש מהיר, מבנן וכדומה.
לאחר מכן, נכנסת סילבה לביתו של מאנדי, ובאותו זמן היא מחליפה בגדים, לבגדים "יוקרתיים", כשביניהם ניתן למנות מעיל מפרווה, טבעת יהלום וכדומה. לסוף, מגיע דאפי לשיר את השורות שלו, באותו החדר של מאנדי.
הקליפ זכה להצלחה בינלאומית, ונכון ל-25 במרץ 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-359 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לאחד מן הקליפים הנשיים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
קבר רבי נחמן מברסלב

הקבר והעלייה אליו בעבר

כחצי שנה לפני פטירתו עבר רבי נחמן להתגורר בעיר אומן, באמרו: "אומן מקום טוב להיקבר בו", וזאת מכיוון שבבית העלמין נקברו יהודי העיר שנרצחו בידי ההיידמקים בטבח ב-1768. הוא עצמו נפטר בי"ח בתשרי (ג' חול המועד סוכות) ה'תקע"א (16 באוקטובר 1810).
רבי נחמן הבטיח כי מי שיבוא לקברו, ייתן פרוטה לצדקה, יאמר את עשרת פרקי התהלים של התיקון הכללי ו"יקבל על עצמו שלא ישוב לאוולתו", רבי נחמן "בהפאות יוציא אותו מהגיהנם".
רבי נחמן הקפיד בחייו שחסידיו יגיעו אליו לראש השנה, באומרו כי בראש השנה יש לו כוח מיוחד "להמתיק את הדינים" מעל מי שיהיו אתו. בערב ראש השנה האחרון לחייו, כשהוא כבר נוטה למות, ציווה לחסידיו שכשיחזרו כל אחד לביתו, יעשו כרוז שכל מי שמאמין בה' יבוא להיות בראש השנה אצל רבי נחמן באומן. תלמידיו, ובראשם רבי נתן, הסיקו מכך כי כוונתו שימשיכו לבוא אליו לראש השנה גם אחרי פטירתו, לשהות בסמוך לציונו.
על פי צוואתו נוהגים חסידי ברסלב להגיע לקברו. גם בתקופת השלטון הסובייטי קיימו החסידים באזור את העלייה לרגל, ועד אמצע שנות ה-30 פעל במקום בית-מדרש קטן. מעטים אף הצליחו להגיע מארצות אחרות תוך חציית מסך הברזל.

התנגדות למנהג

בשנת 2007 שלל הרב עובדיה יוסף את המנהג לצאת מארץ ישראל כדי לעלות לקברו של רבי נחמן. גם בקרב רבני הציונות הדתית נשמעו הסתייגויות מקיום מנהג זה, בין השאר מהרב יהודה עמיחי, הרב שלמה אבינר והרב בן ציון אלגאזי.
חלק מתלמידיו של הרב לוי יצחק בנדר בישראל אינם נוסעים לאומן בראש השנה משום שלשיטתם רבי נחמן לא התכוון שיצאו מארץ ישראל לצורך כך. קבוצה זו מקיימת קיבוץ בבית הכנסת ברסלב במאה שערים. קבוצה אחרת מקיימת קיבוץ בקבר רבי שמעון בר יוחאי במירון וקבוצה מתלמידיו של הרב ישראל דב אודסר מקיימת מניין בכותל המערבי.
קדש עצמך במותר לך

קדש עצמך במותר לך הוא מונח מרכזי בהגות היהודית, שמופיע בחז"ל במסכת יבמות, ולפיו על האדם לפרוש גם מדברים שמותרים לו, ואין בהם חשש איסור כל שהוא, ובאמצעות כך להתקדש ולהתעלות.
הרמב"ן מכליל עיקרון זה, במה שנאמר במקרא בפרשת קדושים, "קדושים תהיו כי קדוש אני השם אלהיכם" ומבאר: "והעניין כי התורה הזהירה בעריות ובמאכלים האסורים והתירה הביאה איש באשתו ואכילת הבשר והיין, אם כן ימצא בעל התאווה מקום להיות שטוף בזימת אשתו או נשיו הרבות, ולהיות בסובאי יין בזוללי בשר למו, וידבר כרצונו בכל הנבלות, שלא הוזכר איסור זה בתורה, והנה יהיה 'נבל ברשות התורה'. לפיכך בא הכתוב, אחרי שפרט האיסורים שאסר אותם לגמרי, וציווה בדבר כללי שנהיה פרושים מן המותרות. ימעט במשגל, כעניין שאמרו (ברכות כב א): שלא יהיו תלמידי חכמים מצוין אצל נשותיהן כתרנגולין, ולא ישמש אלא כפי הצריך בקיום המצווה ממנו. ויקדש עצמו מן היין במיעוטו, כמו שקרא הכתוב (במדבר ו ה): הנזיר קדוש, ויזכור הרעות הנזכרות ממנו בתורה בנח ובלוט. וכן יפריש עצמו מן הטומאה, אף על פי שלא הוזהרנו ממנה בתורה, כעניין שהזכירו (חגיגה יח ב): בגדי עם הארץ מדרס לפרושים, וכמו שנקרא הנזיר קדוש (במדבר ו ח): בשמרו מטומאת המת גם כן. וגם ישמור פיו ולשונו מהתגאל בריבוי האכילה הגסה ומן הדבור הנמאס, כעניין שהזכיר הכתוב (ישעיה ט טז): וכל פה דובר נבלה, ויקדש עצמו בזה עד שיגיע לפרישות, כמה שאמרו על רבי חייא שלא שח שיחה בטלה מימיו. באלו ובכיוצא בהן באה המצווה הזאת הכללית, אחרי שפרט כל העבירות שהן אסורות לגמרי..".
הרמח"ל בספרו מסילת ישרים בפרק י"ג, בביאור מידת הפרישות, כותב: "והנה כלל הפרישות הוא מה שאמרו זכרונם לברכה, "קדש עצמך במותר לך" וזאת היא הוראתה של המילה עצמה, פרישות, רוצה לומר להיות פורש ומרחיק עצמו מן הדבר, והיינו שאוסר על עצמו דבר היתר, והכונה בזה לשלא יפגע באיסור עצמו, והעניין שכל דבר שיוכל להיולד ממנו גרמת רע, אף על פי שעכשיו אינו גורם לו, וכל שכן שאיננו רע ממש ירחק ויפרוש ממנו".
המודל הסטרוקטורלי

המודל הסטרוקטורלי הוא אחד המודלים המרכזיים במודל הנפש הפרוידיאני, התאוריה של הנפש על-פי אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד. על פי המודל הסטרוקטורלי, הנפש מכילה בישות אחת את יצריו הראשונים ואת דחפיו הקמאיים של האדם, יחד עם הצורך להישמע לחוקי החברה ולנורמות המוסריות המקובלות - תוך בקרה, שליטה ואיזון הכוחות המנוגדים.
המודל מבטא חלוקה תאורטית של מרכיבי הנפש באופן היררכי והתפתחותי לשלוש רשויות: האיד המאגד בתוכו את היצרים הטבעיים, האגו הוא מרכז הבקרה של כוחות הנפש ועיקר מודעותו של האדם והסופר-אגו המאגד את המוסר וצרכי החברה.

"האגו" (האני)

בניגוד לאיד, הטבוע באדם מלידה ומהווה תוצר של אבולוציה בת מיליוני שנים, עם הרשות השנייה, שהיא האגו, או האני, בני האדם אינם נולדים, והיא מתפתחת אגב מגע עם המציאות בסביבות גיל שנתיים עם תחילת שלב החינוך לניקיון בו החברה מציבה לראשונה מגבלות על התינוק. 
האגו פועל על פי עקרון המציאות - סיפוק הצרכים תוך התחשבות במגבלות שמציבה החברה. הדחפים מסופקים בזמן ובמקום המאפשר את סיפוקם. דוגמה: כאשר הילד הרך, שלצורך הדוגמה גדל בבית עם נימוסים ויקטוריאניים, רוצה עוגייה, אין הוא פשוט לוקח עוגייה מהצנצנת. ההיגיון שלו מזהיר אותו שלא יקבל עוגייה אם לא יבקש בנימוס, או יחכה לסוף הארוחה. זוהי בעצם ההכרה הנפשית שכדי לספק את יצריי ולהימנע ממכאוב, עלי לנהוג לפי חוקים אובייקטיביים שקיימים במציאות, השונים מהדרך שבה אני רוצה ומרגיש. 
האני מסוגל לסבול דיחוי ועמידה במתח ובמהלך חיינו אנו רוכשים דרכים לספק את דחפי האיד תוך התחשבות בערכים ובנורמות החברתיות. האגו ממשיך להתפתח כל החיים והוא החלק היחיד שנמצא במגע ישיר עם המציאות והוא למעשה "הזרוע הביצועית" המקבל את ההחלטה כיצד להתנהג כדי לספק את דרישות האיד תוך התחשבות במגבלות המציאות.
האיד אינו מבחין בין מציאות אובייקטיבית לסובייקטיבית. דוגמה לכך היא התינוק היושב בעריסה. ההתפתחות של האגו מגיעה כאשר התינוק רוצה חלב, או את מגע האם, ואינו מקבלו. בתחילת שלב זה, האני עדיין אינו קיים. עם הזמן מתפתחת אצל התינוק הפרדה בינו לבין האם, ואיתה הכרה ראשונית בעולם חיצוני, השונה ממנו-גופו, שלא תמיד נענה לרצונותיו. ניתן לומר שעם הכרה זו נוצר האני.
לאיד יש כוח אנרגטי - הליבידו שדוחף למימוש יצרים. הליבידו עובר תהליך חסימה (עצירת יצרי התינוק) ונוצר מבנה שבא לספק את צורכי האיד מבלי להענש. במבנה זה נבנים תהליכי חשיבה שניוניים, והמבנה פועל בהתאם לעקרון המציאות האגו מתווך ונמנע מעונש ואשמה. מנגנוני הגנה מתפתחים ומונעים מהאיד להתנהג על פי עקרון העונג. 
קשר על פי פרויד נוצר מתוך השקעת אנרגיה נפשית באובייקט. ההתקשרות הראשונית של תינוק היא לאמו ובעיניו היא אובייקט מרגיע אליו הוא משתוקק. יש הבחנה בינה לבין השאר, כשישנה השקעה ליבידנאלית (אנרגיה יצרית) של הסתמי.
זיוה אגמי-כהן

ביוגרפיה

אגמי-כהן, בוגרת תיכון עירוני ז' ביפו, התגייסה למשטרת ישראל בגיל 18 במסגרת תוכנית גיוס בוגרות תיכון לשורות הארגון. בתפקידה הראשון שימשה שוטרת תנועה. יצאה לקורס קצינים ובגיל 21 הייתה לקצינה הצעירה בתולדות המשטרה. שימשה מפקדת יחידת הסיור במרחב ירקון, בהמשך שירותה עברה לתחום החקירות, היא שימשה קצינת חקירות במרחב ירקון, ראש מחלק נוער במרחב, סגנית קצין אגף חקירות בו וראש לשכת חקירות במרחב איילון. לאחר מכן כיהנה כקצינת הנוער במחוז תל אביב. עמדה בראש היחידה ללוחמה בפשיעה במנהלת ההגירה וב-2007 מונתה לראש זרוע מקרקעין ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית.
באפריל 2010 קודמה לדרגת תת-ניצב ומונתה לראש היחידה הארצית לחקירות הונאה, כיהנה בתפקיד עד 2013. במהלך כהונתה הייתה אחראית לניהול החקירה בפרשת הולילנד, בסיומה הומלץ להגיש כתבי אישום נגד ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט, ואנשי ציבור ועסקים נוספים שרובם הורשעו בבית המשפט. פרשות בולטות נוספות בתקופתה היו חקירה והמלצה להעמדה לדין של הרב הראשי יונה מצגר בחשד לביצוע עבירות של קבלת שוחד, מרמה והלבנת הון, חקירה והמלצה להעמדה לדין של ראש עיריית בת ים שלומי לחיאני, פרשת הרב יאשיהו פינטו ופרשת דני דנקנר.
ב-2014, לאחר פרישתה ממשטרת ישראל, פתחה משרד עורכי דין המתמחה בעבירות צווארון לבן ודיני מיסים.
דוחן

הדוחן ביהדות

הדוחן נזכר פעם אחת בין מרכיבי הלחם שממנו אכל הנביא יחזקאל: "וְאַתָּה קַח לְךָ חִטִּין וּשְׂעֹרִים וּפוֹל וַעֲדָשִׁים וְדֹחַן וְכֻסְּמִים" (יחזקאל, ד', ט'). כל התרגומים הקדומים זיהו את הדוחן שבמקרא עם Panicum miliaceum , וכן רבים מפרשני ימי הביניים. כך זיהו גם את ה'דוחן' הנזכר במשנה: רש"י, הרמב"ם, רש"ס ועוד. בגמרא הדוחן נזכר כמה פעמים, אחת מהם במסכת ברכות ל"ז עמוד א'. במיוחד בקשר שלו לאורז ויש מחלוקת בין המפרשים מהו הדוחן ומהו האורז. רש"י מפרש: פנ"ץ, ואילו התוספות מפרש: מי"ל ופנ"ץ. הצעות זיהוי נוספות ל'דוחן' הם הזיפן האיטלקי (Panicum italic)  והדורה (Sorghum bicolor)  אך לפי שעה, העדויות מהממצא הבוטני-ארכאולוגי אינן מאפשרות אימות של שתי ההצעות הללו, ובנסיבות אלו ניתנת העדפה למסורת הזיהוי הקדומה שמדובר במין הנקרא בימינו 'דוחן'.
פולימר

פּוֹלִימֶר (באנגלית: Polymer) הוא חומר העשוי ממולקולות ענק שרשרתיות המורכבות מיחידות חוזרות הקשורות ביניהן בקשרים קוולנטיים, או באמצעות קשרים תוך-מולקולריים חזקים אחרים. מקור השם "פולימר" הוא ביוונית: "פולי" משמעו הרבה, ו"מר" משמעו יחידה. יחידה בפולימר נקראת בשם "מונומר"; ביוונית: "מונו" משמעו אחד, ו"מר" משמעו יחידה.
תהליך החיבור של המונומרים ליצירת פולימר נקרא פִּילְמוּר.
פולימרים שמקורם מהטבע מכונים פולימרים טבעיים. בנוסף להם קיימת קבוצה גדולה נוספת של פולימרים מלאכותיים או חצי מלאכותיים שנקראים פולימרים סינתטיים וחצי-סינתטיים, בהתאמה.
תחומי המדע העיקריים שעוסקים במחקר של פולימרים הם: כימיה וביולוגיה, ובפרט, כימיה אורגנית, כימיה פולימרית, ביוכימיה, ביופיזיקה, ביולוגיה מבנית, וביוטכנולוגיה.
פיתוח תהליכי הייצור והעיבוד ההנדסיים של פולימרים הוא אחד מתחומי העיסוק של ההנדסה הכימית.
פולימרים הם המרכיב העיקרי של כל מוצרי הפלסטיק, והם הקובעים, כמעט, את כל תכונותיו.

מיון של פולימרים

מקובל למיין פולימרים על סמך אחת או יותר מהאפשרויות הבאות:

קבוצות כימיות

המיון מתבצע על בסיס הקבוצה הכימית המרכזית בפולימר. לדוגמה: עבור פוליאתילן טרפתאלט, הקבוצה המרכזית היא אסטר, ולכן מדובר בפוליאסטר.
דוגמה נוספת: בניילון, הקבוצה המרכזית היא אמיד, ולכן מדובר בפוליאמיד.

פולימרים מוליכים חשמל

החל משנות ה-50 של המאה העשרים, עם התבססותה של התעשייה הפולימרית והעמקת המחקר בה, נמצא כי פולימרים מסוימים מציגים תכונות הולכה חשמלית החורגות בצורה משמעותית מהערכים המקובלים למבודדים.
תופעת המוליכות החשמלית הזו עוררה התלהבות עצומה בקרב הקהילה המדעית בשל הפוטנציאל העצום הטמון בפולימרים אלה, להשתלב ביישומים שונים כתחליף למתכות - "מתכות סינתטיות".
התחום נמצא, מאז, בחזיתו של המחקר המדעי, שאת פירותיו אנו יכולים למצוא במגוון רחב של יישומיים, כגון: סוללות חשמליות, התקנים פולטי אור, טרנזיסטורים אורגנים, ציפויים לסרטי צילום ולמסכים, "חלונות חכמים", ואף עור מלאכותי להענקת יכולת חישה לרובוטים.
אחד ההסברים למוליכות החשמלית של קבוצת הפולימרים הללו היא קיומן של מערכות מצומדות מלאות על כול אורכם של שרשרות הפולימר.
דוגמאות ליחידות החוזרות של פולימרים מוליכים חשובים:
מוסטפא השלישי

מוסטפא השלישי (טורקית III. Mustafa; טורקית עות'מאנית مصطفى ثالث, ‏ 28 בינואר 1717 עד 21 בינואר 1774) היה הסולטאן העשרים-ושישה של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-30 באוקטובר 1757 ועד יום מותו. הוא היה בנו של הסולטאן אהמט השלישי ואחיינם של הסולטאנים שקדמו לו עות'מאן השלישי ומהמוט הראשון. 
הוא נחשב לסולטאן מתקדם אשר ביקש לחדש את הצבא ואת מנגנון השלטון כדי להתאימם לנורמה אירופית. עם זאת, משימה זו הייתה בגדר הבלתי אפשרי בשל מצבה המדורדר של המדינה ובשל התנגדות טבועה של גורמים שמרניים כמו חיל היניצ'רים ואנשי דת מוסלמים, אשר כל ניסיון לשינוי מרחיק לכת הביאם אל סף מרד. מנגד הוא הצליח לבסס את מעמדם של אנשי צבא זרים כדי שאלו יחלו לקדם רפורמות בחיל הרגלים ובחיל תותחנים, וכן הקים אקדמיות להוראת המדעים.
בשנות שלטונו האחרונות התרחשה מלחמת רוסיה-טורקיה, 1774-1768, אשר החלה בעקבות חדירת קוזקים לשטחי האימפריה. ב-25 בספטמבר 1768 הכריז מוסטפא השלישי מלחמה על הרוסים בה נצבו לצד העות'מאנים גורמי אופוזיציה פולנים, ואילו אנגליה צידדה ברוסיה. יוון ולאחר מכן מצרים וסוריה מרדו כנגד השלטון העות'מאני ונעזרו בעובדה כי הצי הרוסי השמיד כמעט לחלוטין את הצי העות'מאני. ב-21 ביולי 1774, זמן קצר לאחר מותו של מוסטפא השלישי, חתם יורשו אבדילהמיט הראשון על הסכם בקוצ'וק קאינרג'י. על פי תנאי ההסכם ניתנה לחצי האי קרים אוטונומיה מן השלטון הטורקי, לרוסיה שולמו פיצויים בסכום של 4.5 מיליון רובל והיא זכתה בשני נמלי מפתח שאיפשרו לה גישה ישירה אל הים השחור.