google/wiki40b huggingface dataset:
אלבפילהרמוני

תכנון ובנייה

בשנת 2005 הוצג הרעיון להקים אולם קונצרטים על בסיס מחסן גדול בנמל המבורג. אבן הפינה הונחה באפריל 2007 ומועד הסיום נקבע ל-2010. משרד האדריכלים השווייצרי הרצוג ודה מרון היה אחראי לתכנון והתקציב הוערך בכ-240 מיליון אירו.
ישוהיסה טויוטה (שהיה אחראי לשיפוץ האקוסטי בהיכל התרבות בתל אביב) הופקד על התכנון האקוסטי.
הבנייה התעכבה וב-2008 הוגשה תוכנית חדשה בעלות של 450 מיליון אירו. בשנת 2010 כאשר הוצאות הבנייה הלכו ותפחו תבעה העיר המבורג את חברת הבנייה, חברי אופוזציה בסנאט העיר תבעו לחקור את חריגות התקציב ואזרחים הפגינו באתר הבנייה.
ב-2012 הוגשה תוכנית נוספת עם הגדלה בתקציב, וב-2013 העריך ראש עיריית המבורג את עלות המבנה ב-789 מיליון אירו. הבנייה הושלמה לבסוף בשנת 2016.
עלותו הסופית של המבנה מוערכת בכ-865 מיליון אירו. על העיצוב האקוסטי היה אחראי היפני ישוהיסה טויוטה (שהיה אחראי על השיפוץ האקוסטי בהיכל התרבות בתל אביב) שציפה את האולם בכ-10,000 פאנלים אקוסטיים שעוצבו על ידי אלגוריתם ממוחשב.
ב-11 בינואר 2017 נערך קונצרט הבכורה הרשמי, ומאז הפך האתר לאטרקציה תיירותית.
האלבפילהרמוני הופיע ברשימת 100 האתרים שהכי כדאי לבקר בהם ב-2018 של המגזין "טיים". ביוני 2019 נערך באלבפילהרמוני פסטיבל המציין 10 מיליון מבקרים במקום מאז פתיחתו.

תיאור המבנה

הבניין עומד על מזח בנמל המבורג. מחסן ישן בגובה של שמונה קומות מהווה את בסיסו. המבנה החדש הוא בגובה של 18 קומות נוספות.
לחלק העליון של הבניין גובה משתנה כך שהוא מקבל צורה של גל והוא מצופה זכוכית שהמים משתקפים בה. האולם המרכזי מכיל 2,100 מקומות ישיבה בנויים במדרון תלול ומתפרסים לאורך כל גובהו של המבנה. במבנה אולם נוסף המכיל 550 מקומות ואולם קטן המכיל 170 מקומות שנועד בעיקר לפעילות חינוכית. על גגו של המחסן הישן, בגובה של 37 מטרים, נבנתה פלאזה בה תצפית של 360 מעלות על העיר והנמל.
באגף המזרחי של הבניין שוכן בית מלון בו 244 חדרים וסוויטות. כמו כן ישנן במבנה דירות יוקרה ומספר פאבים ומסעדות.
חוק העמותות

חוק העמותות, תש"ם-1980 הוא חוק המסדיר את הקמתן ופעילותן של עמותות בישראל. החוק אושר בכנסת ב-28 ביולי 1980 ונכנס לתוקף ב-1 באפריל 1981. לפני שחוקק חוק העמותות, המבנה התאגידי הדומה לעמותה היה אגודה עות'מאנית.

תמצית החוק

פרק א' של החוק עוסק בייסוד עמותה, ולפיו "שני בני אדם או יותר, שהם בגירים, החפצים להתאגד כתאגיד למטרה חוקית שאינה מכוונת לחלוקת רווחים בין חבריו ושמטרתו העיקרית אינה עשיית רווחים, רשאים לייסד עמותה". בקשה לרישום עמותה תוגש בידי המייסדים לרשם העמותות, והעמותה תיכון עם רישומה בפנקס העמותות.
פרק ב' מחייב קיום תקנון לעמותה. אם מייסדי העמותה לא הגישו תקנון לרשם העמותות, יראו כתקנונה את התקנון שבתוספת הראשונה לחוק.
פרק ג' עוסק בחברי העמותה, וקובע כי כל אדם שמלאו לו שבע עשרה שנים וכל תאגיד כשיר להיות חבר עמותה. הצטרפות של קטין לעמותה והצבעה של קטין שהוא חבר העמותה באספה הכללית אינן טעונות הסכמת נציגו. תנאים לחברות בעמותה, פקיעת חברות, קבלת חברים, פרישתם והוצאתם יהיו לפי הוראות התקנון.
פרק ד' עוסק במוסדות העמותה וקובע כי לכל עמותה יהיו אספה כללית, ועד וועדת ביקורת, ויכול שיהיו לה מוסדות נוספים כאמור בתקנונה.
פרק ד'1 קובע כי עמותה אינה רשאית לבצע חלוקת רווחים לחבריה, במישרין או בעקיפין, לרבות למייסד העמותה.
פרק ד'2 עוסק במיזוג של עמותה עם עמותה אחרת או עם חברה לתועלת הציבור. 
פרק ה' עוסק בניהול חשבונות בידי העמותה, הגשת מסמכים וכללי העיון בהם. 
פרק ה'1 עוסק בהנחיה, פיקוח ובקרה של עמותות בידי רשם העמותות. 
פרק ו' עוסק בחקירת תפקוד העמותה, כאשר היה לרשם העמותות יסוד סביר להניח כי עמותה אינה מקיימת את ההוראות לפי חוק זה או שאינה מקיימת את הוראות תקנונה או את מטרותיה.
פרק ז' עוסק בפירוק עמותה - פירוק מרצון או פירוק לפי צו בית המשפט.
פרק ח' עוסק ברישומן כעמותות של אגודות, שנוסדו לפני חקיקת חוק זה לפי החוק העות'מאני על האגודות.
ששת הימים (סרט)

הפקה

את הסרט הפיק ב-1968 שירות הסרטים הישראלי (שנקרא אז "שירות הסרטים הממשלתי") בראשות יגאל אפרתי, ביים אלפרד שטיינהרדט (במאי הסרט התיעודי הרשמי על מלחמת סיני) וערכה נלי גלעד.
אורך הסרט כשעה וחצי, ובתחילתו מקדים דברים ראש הממשלה אז, לוי אשכול. הסרט מלווה בדברי קריינות שכתב חיים חפר, וקורא יוסי בנאי. הוא כולל יומני קולנוע ישראליים וזרים וראיונות עם רב-אלוף יצחק רבין ואלופי הניצחון ישראל טל, דוד אלעזר ועוזי נרקיס. משתתפים בו מטוסי חיל האוויר וחיילי מילואים שגויסו להפקת הסרט, ומשולבים בו קטעי קרבות משוחזרים בהשתתפות חיילי צה"ל שנטלו חלק בלחימה המקורית, כמו הקרב על גבעת התחמושת וכיבוש העיר העתיקה.
הסרט "ששת הימים" יצא אל בתי הקולנוע במרץ 1968, בטרם החלו שידורי הטלוויזיה הישראלית, ונתן לצופיו לחזות באירועי המלחמה. מבקרי הקולנוע שיבחו את הסרט, צפו בו יותר מ-750,000 איש, והוא זכה להצלחה מסחרית והכניס יותר ממיליון ל"י.
לאורך עשרות השנים שלאחר עשיית הסרט, קטעי הקרבות שנראים בו מוצגים בתוכניות טלוויזיה על מלחמת ששת הימים, בהיעדר די חומר מצולם אותנטי מן המלחמה.
מוצר ציבורי

בכלכלה, מוצר ציבורי או טובין קולקטיביים (באנגלית: Public good) הוא מוצר שאין דרך אפקטיבית למנוע מאנשים להשתמש בו או ליהנות ממנו ללא תשלום, ובנוסף, שימוש במוצר על ידי אדם אחד אינו מפחית את הכמות הזמינה לאנשים אחרים. לכן, הגדלת מספר המשתמשים אינה כרוכה בתוספת עלות. מוצר ציבורי מוצג לעיתים כהצדקה למימון ממשלתי של מוצרים. מוצר ציבורי נחשב למקרה פרטי של כשל שוק.

הגדרה

קיימות הגדרות שונות של המושג "מוצר ציבורי". ישנם המתייחסים לכל מוצר שאין דרך אפקטיבית למנוע מאנשים ספציפיים (שמסרבים לשלם עליו) להשתמש בו או ליהנות ממנו כ"מוצר ציבורי". אחרים מגדירים "מוצר ציבורי" ככל מוצר ששימוש בו על ידי אדם אחד אינו מפחית את הכמות הזמינה לאנשים אחרים (ולכן, הגדלת מספר המשתמשים אינה כרוכה בתוספת עלות). עם זאת רוב העוסקים בתחום דורשים את שני התנאים יחד.
מכיוון שרוב המוצרים הממומנים בידי מדינות העולם אינם עונים על ההגדרה שלעיל, היו שהציעו הגדרות חלופיות רחבות יותר. למשל, צ'ארלס טייבאות הציע להגדיר "מוצר ציבורי" כמוצר שראוי לייצרו, אך אין דרך מעשית לחייב את הלקוחות בעלות הייצור. 
ג'ון ליץ' מבדיל בין "מוצר ציבורי", שהוא מגדיר כמוצר שיותר מיישות (אדם או חברה) אחת נהנית ממנו, לבין "מוצר ציבורי טהור" שהוא מגדיר כמוצר שעונה על שני התנאים שצוינו לעיל. ליץ' מבחין בין מוצרים ציבוריים שעלות ייצורם אינה תלויה במספר הצרכנים הנהנים מהם לבין כאלו שאיכותם יורדת עם התרבות הנהנים מהם.

משמעות

מוצרים ציבוריים נחשבים כמפירים את התנאים הנדרשים לכלכלת שוק ועל כן מהווים דוגמה לכשל שוק, המצדיק מימון בידי המדינה. מוצר שקשה לחייב אנשים לשלם עבור הנאה ממנו, סובל מבעיית הטרמפיסט, הנהנה מהמוצר הציבורי המתקיים רק באמצעות תשלום של אחרים. מאמר של פול סמואלסון משנת 1954 מהווה את המאמר היסודי בתחום. 
מוצר ציבורי נחשב לדומה למוצר בעל השפעה חיצונית.

נושאים משיקים

מוצר בעל תכונות דומות למוצר ציבורי הוא מוצר משותף, שניתן לשימוש באופן חופשי על ידי כולם, אך בניגוד למוצר הציבורי הוא קיים בכל מקרה (כמו אוויר, חופי רחצה, פארקים, אוקיינוסים) וכמות אנשים רבה יותר עלולה לפגוע בו. 
מוצר ציבורי מסוג מתנדב - הזעקת אמבולנס במקרה של תאונת דרכים, אדם משלם שיחת טלפון לטובת הציבור
מוצר ציבורי מסוג דילמת האסיר - העברת כוס טיפים בין שולחן סועדים בשיווי משקל ללא ידיעה כמה נתרם הכוס תחזור ריקה
מוצר ציבורי מסוג החוליה החלשה - שכונה שסובלת מהצפות, כל אחד יבנה חומה ליד ביתו שתחסום את ההצפה, כל אחד ישווה את החומה לזאת של שכניו מכיוון שלא רוצה שההצפה תחדור לבית שלו.
אן סטליבראס

ביוגרפיה

סטליבראס נולדה בשם ז'קלין אן סטליבראס בווסטקליף-און-סי באסקס לאדוארד לינדזי סטליבראס (1905–1990) ולאן איזבל (שם נעורים פיקוק) סטליבראס (1911–1981). הוריה התחתנו בשנת 1933 בהקני שבלונדון. היא התחנכה במנזר סנט ברנרד ולמדה משחק באקדמיה המלכותית למוזיקה שם זכתה במדליית זהב בתחום הדרמה. בתחילת הקריירה שלה עבדה שנים אחדות בתיאטרון רפרטוארי בפולקסטון שבקנט ואחר כך עברה לנוטינגהאם ולשפילד.
התפקידים הידועים ביותר של סטליבראס בטלוויזיה הם: ג'יין סימור בסדרה "שש נשותיו של הנרי השמיני" (1970) ואן אונידין בסדרה "קו אונידין" מאת סיריל אברהם. תפקידים נוספים שלה היו אנה שטראוס במיני-סדרה "משפחת שטראוס" (1972), סוזן הנצ'רד ב"ראש העיר קסטרברידג'" (עיבוד מ-1978), ומיוריאל תומאס בעיבוד לספר "The Old Devils" מאת קינגסלי אמיס (1992). בין השנים 1995 ו-1998 שיחקה בתפקיד איילין ריינולדס בסדרה המשטרתית "Heartbeat" של ITV. ב-1993 גילמה את המלכה אליזבת השנייה בסרט הטלוויזיה "דיאנה: הסיפור האמיתי" על פי ספרו של הביוגרף אנדרו מורטון. סטליבראס הייתה מועמדת פעמיים לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה כאן אונידין ועל תפקידה כאנה שטראוס.

חיים אישיים

סטליבראס הייתה נשואה פעמיים ואין לה ילדים. את בעלה הראשון השחקן רוג'ר רולנד הכירה בנוטינגהאם. הם התחתנו ב-1963 ונפרדו אחרי תשע שנות נישואים, אחרי כן הם התגרשו. באותה תקופה התפרקו גם נישואיו השניים של פיטר גילמור. הידידות בין סטליבראס וגילמור שהופיעו יחד בסדרה "קו אונידין" התפתחה לאהבה, והם התחילו לחיות יחד. עשר שנים אחר כך ב-1987 השניים התחתנו. סטליבראס הייתה נשואה לפיטר גילמור עד למותו בפברואר 2013. הם גרו בבארנס שבלונדון, ובבעלותם היה קוטג' בעיר דארטמות' בשם "בית אונידין". הבית שימש כאתר צילומים של הסדרה "קו אונידין".
אוליבר זורג

קריירת מועדונים

זורג נולד באנגן שבגרמניה המזרחית. הוא החל לשחק בקבוצות הנוער של הגאואר ושל זינגן, ובגיל 16 עבר למחלקת הנוער של פרייבורג. בעונת 2009/2010 החל לשחק בקבוצת המילואים של פרייבורג, פרייבורג II, ובעונת 2011/2012 החל לשחק בקבוצה הראשונה. ב-21 בינואר 2012 ערך זורג את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כששיחק 90 דקות בניצחון 1:0 על אאוגסבורג במסגרת המחזור ה-18. ב-24 באוגוסט 2013 הבקיע זורג את שער הבכרה שלו בבונדסליגה, בתיקו 3:3 נגד הופנהיים במסגרת המחזור השלישי בעונת 2013/2014.
ב-10 ביוני 2015 חתם זורג בהנובר 96, לאחר ירידתה של פרייבורג לבונדסליגה השנייה. ב-15 באוגוסט 2015 ערך זורג את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כששיחק 90 בתיקו 2:2 נגד דרמשטאט 98 במסגרת המחזור הראשון.
בקיץ 2019, לאחר שירד ליגה עם האנובר 96, חתם זורג בנירנברג מהבונדסליגה השנייה.

קריירה בינלאומית

ב-13 במאי 2014 ערך זורג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה, כששיחק 82 דקות במשחק הידידות נגד נבחרת פולין שנגמר בתוצאה 0:0.
מרינה לנגנר

ביוגרפיה

לנגנר נולדה בדיסלדורף, ב-1975 זכתה בתחרות מיס גרמניה, בתחרות מיס עולם באותה שנה נבחרה למקום השני.
בשנה זו גם הופיעה בפרק של משחק הטלוויזיה "Am laufenden Band" ששודר בערוץ "Das Erste".
ב-1977 שיחקה בסרט "נשים בבית חולים" (Frauenstation) לצד הורסט בוכהולץ אודות רופאי נשים בבית חולים המתמודדים עם בעיות בחייהם האישיים המבוסס על רומן בעל אותו שם.
ב-1978 הייתה בתפקיד הראשי בסרט הספרדי "Ensalada Baudelaire".
ב-1980 שיחקה בסרט הקומדייה האיטלקי "אני שונא בלונדיניות" (Odio le bionde).
ב-1982 שיחקה בסרט Banana Joe  עם באד ספנסר כזמרת יפהפייה בה מתאהב הדמות הראשית.
כיום היא מתגוררת במינכן.
דור דקל

דור דקל (נולד ב-8 במאי 1979) הוא מפיק מוזיקלי, תקליטן, עורך מוזיקה ושדרן רדיו ישראלי.
דקל הוא עורך המוזיקה של תחנת הרדיו רדיוס 100FM ומגיש את תוכנית הרדיו האלקטרונית "ליין אאוט". הוא מוכר גם כחצי מהצמד "חובבי ציון" שהתפרסמו ב-2007 בלהיט "רוצה בנות", וכאחראי על העיבוד המחודש לשיר "עוד נגיע" בביצועה של ירדנה ארזי.

ביוגרפיה

דקל התחיל את דרכו כעורך מוזיקה ברשת ג' ב-1995. לאחר מכן עבד בתחנות רדיו שונות כגון רדיו דרום, קול הים האדום וב-2004 התחיל לעבוד ברדיוס. באותן שנים יצר עיבודים אלקטרוניים שונים, המוכר מביניהם הוא עיבוד הרמיקס ללהיט "סופרסטאר", סינגל הבכורה המצליח של הזמרת רוני דואני. בשנת 2006 חבר דקל לנוי אלוש וביחד הקימו את הצמד "חובבי ציון" שהתפרסם בלהיט "רוצה בנות".
בתחילת קיץ 2007 כיכבו "חובבי ציון" בקמפיין פרסומות בטלוויזיה בחסות סלקום. באותה שנה יצר דקל עיבוד מוזיקלי מחודש לשיר "עוד נגיע" בביצועה של ירדנה ארזי, במקור משנת 1985. בעקבות העיבוד המחודש חזרה ארזי לכותרות, הקליטה אלבום חדש ויצאה לסיבוב הופעות. בשנת 2010 נפגשו השניים שוב להפיק גרסה מחודשת ללהיט נוסף של ארזי, "שוב בתמונה", שקידם את אוסף הלהיטיה "שהשמש תעבור עלי".
בין השנים 2008–2010 עבד דקל עם אומנים שונים על עיבודים אלקטרוניים (רימיקסים) ביניהם גלעד שגב, שירי מימון, אביהו שבת וכן אומנים בינלאומיים כגון ספטמבר ואפרוג'ק. כמו כן ערך והוציא 4 אוספי להיטים בשם "ליין אאוט" (פונוקול).
בשנת 2011 הוציא שני סינגלים. הראשון "נהדרת מדי" עם דור דניאל, חידוש לשיר של להקת יציאת חירום והשני "קיטש" עם לאון שניידרובסקי, כוכב תוכנית הריאליטי "האח הגדול", חידוש לשיר של להקת "אלג'יר".
Love Is

רקע והוצאה

באלבום זה עבדה קים ויילד לראשונה ביחד עם ריק נואלס שכתב שירים עבור בלינדה קרלייל ומדונה. שלוש רצועות מתוך אחת עשרה בסך הכול, הופקו על ידו. השאר הופקו על ידי ריק ויילד, שהיה גם למפיק האלבום. בנוסף לכך, מרבית רצועות האלבום נכתבו על ידי קים ויילד.
נואלס הפיק וכתב את השיר "Love Is Holy", וכאשר שמעה אותו לראשונה קים ויילד, היא החליטה להוציא אותו כסינגל הראשון מתוך האלבום. השיר זכה להצלחה כאשר הגיע אל המקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי, וה-29 במצעד המוזיקה האוסטרלי.
האלבום עצמו, זכה לביקורות מצד מבקרי המוזיקה, אשר שבחו את ויילד על הכיוון המוזיקלי שלו. באלבום יש שימוש בגיטרות וכלי מוזיקה נוספים.
עלמה (מושב)

היסטוריה

באזור שבו נמצא המושב התקיים היישוב היהודי עלמא, שהתקיים מהתקופה הרומית ולאחריה בתקופה הצלבנית ועד התקופה העות'מאנית. השם עלמה מוזכר לראשונה בתקופה הצלבנית; קהילה יהודית רציפה התקיימה במקום עד המאה ה-17. בנימין ממטודלה מציין שבזמן ביקורו, מצא כ-50 משפחות יהודיות שמתגוררות במקום. 
למרגלות המושב ממזרח מצויים שרידיהם של שני בתי כנסת קדומים - בחורבת קציון ובחורבת מרות. במושב עלמה נמצא ציונו של התנא רבי אלעזר בן ערך תלמידו של רבן יוחנן בן זכאי.
המושב הוקם באוגוסט 1949 על ידי איגוד המושבים של הסתדרות הפועל המזרחי עם תכנון לאכלוס 125 משפחות. היישוב הוקם בסמוך לכפר הערבי עלמא, שחרב במלחמת העצמאות. בתחילה התיישבו בו כ-125 משפחות עולים מא-זאווייה ומטריפולי שבלוב. בשנת 1950 הגיעה למקום קבוצה של גרים מעיירה באיטליה בשם סן ניקנדרו אשר עם הזמן עזבו את היישוב למושבים אחרים באזור. לאחר שעזבו האיטלקים הגיעו למקום ב-1954 משער העלייה 39 משפחות עולים מקוצ'ין אשר בהודו. ביוני 1954 התפתח עימות חריף בין הטריפולטנים להודים על רקע סירובם של ההודים לקחת חלק בשביתה נגד המוסדות המיישבים. לבסוף, עולי קוצ'ין עזבו את היישוב, באופן רשמי בגלל הקור, ועברו לגבעת כ"ח ואביעזר.
במהלך שנות ה-70 סבל המושב מעימות בין בעלי עדרי בקר לבין בעלי מטעים שטענו לנזקים למטעים מידי עדרי הבקר. במסגרת הסכסוך, אחד מבעלי המטעים הניח רעל שהרג עשר פרות. כן הושחת בית במושב כדי שלא יימסר לאחד מבני הקבוצה היריבה. בסכסוך הגיע לשיאו ביולי 1976 כאשר המשטרה עצרה מספר חברים במושב שנחשדו בקשירת קשר לרצוח את יושב ראש ועד המושב, בן-ציון סופר.
מרחב מטריזבילי

מרחב טופולוגי הוא מטריזבילי אם הטופולוגיה שלו מושרית על ידי מטריקה. קיימים מספר תנאים שקיומם גורר את אפשרות הגדרת המטריקה על המרחב, המפורסם שביניהם הוא משפט המטריזציה של אוריסון, לפיו כל מרחב שמקיים את אקסיומת ההפרדה T3 ואת אקסיומת המנייה השנייה הוא מטריזבלי. בהוכחה ניתנת המטריקה אך למעשה בדרך כלל לא ניתן להציג אותה באופן מפורש, לכן עיקר היתרון במשפט הוא האפשרות להחיל את התכונות הטופולוגיות של המרחבים המטריים על מרחבים טופולוגיים מופשטים.
משפט המטריזציה של נגאטה-סמירנוב מרחיב את משפט המטריזציה של אוריסון. לפי משפט זה מרחב הוא מטריזבילי אם ורק אם הוא מקיים את אקסיומת ההפרדה T3 וכן קיים לו בסיס שמורכב מאיחוד בן מנייה של אוספי קבוצות שהם סופיים באופן מקומי (כלומר כל קבוצה פתוחה במרחב נחתכת עבור כל אוסף רק עם מספר סופי של קבוצות).
מרחב נקרא מטריזבילי באופן מקומי אם לכל נקודה קיימת סביבה פתוחה ומטריזבילית שמכילה אותה. סמירנוב הוכיח שמרחב האוסדורף שהוא מטריזבילי באופן מקומי הוא גם מטרזבילי אם ורק אם הוא פרקומפקטי. בפרט עבור יריעות שהן הומאומורפיות באופן מקומי למרחב האוקלידי ולכן מטריזביליות באופן מקומי, ניתן להגדיר עליהן מטריקה בדיוק כאשר הן פרקומפקטיות.
יחסי ישראל–תימן

היסטוריה

שורשי היחסים המתוחים בין שתי המדינות נעוצים בתקופה בה טרם הוקמה מדינת ישראל. ב-1947, עם הגעתן של החדשות לתימן אודות תוכנית החלוקה של האו"ם, החל גל של פוגרומים בעיר הנמל עדן כנגד היהודים תושבי המדינה. בפברואר 1948, זמן קצר לפני הכרזת העצמאות של ישראל, נרצח האימאם יחיא ויורשו, אחמד בן יחיא, קרא לכל הערבים להתאחד נגד המדינה הציונית שעתידה לקום. הוא אף הודיע למצרים כי יעביר לה סיוע ככל שתילחם בישראל. לאחר שקיבל את הידיעות כי ישראל ניצחה במלחמת העצמאות, התיר ליהודי תימן לעלות לישראל במבצע מרבד הקסמים.
ישראל סייעה למורדים בתימן באספקת נשק, כאשר אלו נאבקו במצריים שהייתה אויבת של ישראל.
עם תחילת המגעים של הסכמי אוסלו הוזמנה הזמרת עפרה חזה, שהוריה עלו מתימן, על ידי שגריר תימן באו"ם לבקר במדינה עם דרכון ישראלי. חזה תכננה לצרף לטיול את הוריה והתאריך שנקבע היה ביום הולדתה של חזה בנובמבר 1995, אך רצח יצחק רבין בתחילת אותו חודש עצר את המגעים בין הזמרת לדיפלומטים התימנים.
בשנת 2001 טען נשיא תימן, עלי עבדאללה סאלח שנציגויות מסחריות ישראליות במדינות ערביות הן משרדים של המוסד.

מלחמת האזרחים בתימן

במהלך מלחמת האזרחים של צפון תימן, בין התנועה המהפכנית של "הכוחות הרפובליקניים", שנתמכו על ידי מצרים בהנהגת נאצר לבין הכוחות המלוכניים בראשות אל באדר, שנתמכו על ידי סעודיה, וממלכת ירדן, ישראל שלחה נשק וסייעה לכוחותיו של אל באדר, לבקשת הממלכה המאוחדת, במה שכונה מבצע רוטב. ישראל הסכימה לסייע למלוכנים מכיוון שרצתה להחליש את מצרים, אויבתה העיקרית, ששלחה חיילים רבים לסייע לכוחות הרפובליקניים.

פרשת ברוך מזרחי

במאי 1972 עצרו שירותי הביטחון התימני את לוחם המוסד ברוך מזרחי שביקר במדינה במסגרת פעילות מודיעינית מול יעדים טרור פלסטינים, בעקבות איום הפיגועים בציר הספנות לישראל דרך מצר באב אל-מנדב. כשנה לפני כן, ביצע ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין פיגוע נגד מכלית נפט קוראל סי שהייתה בדרכה מאיראן לישראל. מזרחי נחקר בכלא התימני ולאחר כחודשיים הוסגר למצרים, על רקע לחצים מדיניים שהופעלו על התימנים וגילוי אזרחותו המצרית של מזרחי.
מועצה אזורית שדות דן

היסטוריה

המועצה אזורית עמק לוד הוקמה בשנת 1952 וכללה עשרה יישובים. מאוחר יותר נותרו תשעה, לאחר שהישוב תוחלת פורק ותושביו הועברו ליישוב אזור וישובים נוספים. תחילה שכנה המועצה בצריף קטן במושב חמד. לאחר כשנתיים הועברו משרדי המועצה לצריף במושב תוחלת. כיום שוכנים משרדיה הראשיים בכפר חב"ד.
תשעת יישובי המועצה הם אחיעזר, גנות, זיתן, חמד, יגל, כפר חב"ד, משמר השבעה, ניר צבי וצפריה.
ב-13 בפברואר 2018 נערכו בחירות לבחירת שם חדש למועצה. לטענת ראש המועצה השינוי נדרש היות שהשם הנוכחי אינו מייצג כראוי את מאפייניה הבולטים של המועצה. השמות שעמדו לבחירה היו "מועצה אזורית דן", "מועצה אזורית מבואות דן" ו"מועצה אזורית שדות דן". השם שנבחר הוא שדות דן, והוא אושר בוועדת השמות הממשלתית בישיבתה מיום 22 בפברואר אותה שנה.

סמל המועצה

את סמל המועצה הישן עיצבה פנינה נמיר ממושב חמד, מראשונות עובדי המועצה האזורית עמק לוד. הסמל היה בצורת קלף מגילה וכולל את כל האלמנטים שאפיינו את אופי יישובי המועצה והם: חריש ורגבי אדמה, פרדסים וענף גידול העופות.
Begin Again

תקציר

הסרטון מתחיל עם סוויפט עומדת על גשר תוך התבוננות מהורהרת על פני המים, במחשבות על אהבתה האבודה. לאחר מכן היא מטיילת לאורך האיל דה לה סיטה בפריז, כאשר היא לבושה בשמלה אדומה עם פרח לבן ויושבת ליד נהר הסיין (seine). הקליפ עורר בעיני רבים צורך להשוות אותו לשיר "Someone Like You" של הזמרת אדל וכן לשיר אחר של סוויפט "Back to December". לאחר מכן היא רוכבת על אופניים במורד רחוב מרוצף, כאשר היא מרכיבה משקפי שמש. היא הולכת לעשות קניות, ומודדת בגדים חדשים, שמשולבים עם סצנות של סוויפט כאשר היא שרה לאדם העומד מולה. בבית קפה תוך כדי לגימת המשקה שלה, את תשומת הלב שלה ניצבת לאדם הצרפתי שאליו היא דיברה קודם. הוא מחל לצלם אותה עם מצלמת ה-Leica M שלו. לאחר מכן הם מנהלים שיחה, צוחקים ומצחקקים זה על זה. בהמשך מוצגים קטעים בהם נראית סוויפט יושב בפארק וטועמת מאפה. מוצגת גם סצנת הליכה מהירה על יד הסיין. הקליפ מסתיים כאשר השניים הולכים זה לצד זה, כך שסוויפט מאפשרת לעצמה "להתחיל שוב".

ביקורות

מגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" כינה את הסרטון "עוד קלאסיקה מתוקה של סוויפט" וכתב: "למרות שהחבר שלה לא צוחק מהבדיחות שלה ומשעמם אותה עם סיפורים על משפחתו בחג המולד כאשר צופה בסרטים מסורתיים, היא מוצאת את הפתרון האולטימטיבי: לשוטט ברחובות פריז, ולצחוק עם בחורים נאים בבית קפה. זה יופי של קליפ, אבל קצת מנומנם. כמו כן, יש משהו בטענה שהוא מזכיר את 'Back To December' — ייתכן שאלו הצבעים, או האווירה המדוכדכת?". 
עד כה, הקליפ זכה למעל 130 מיליון צפיות ב-YouTube.
צבי חפץ

חייו

צבי חפץ נולד בטומסק. בגיל 11 חודשים עברה משפחתו לריגה, רפובליקה לטביה - אז ברית המועצות. עלה עם משפחתו לישראל ב-1971 וגדל בגבעת המורה. בצה"ל שירת במשך שבע שנים באגף המודיעין והשתחרר בדרגת רב-סרן. סיים לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב ב-1985 והוסמך כעורך דין. והיה שותף במשרד "אסנת חפץ ושות'". ב-1989 היה חלק מ"קבוצת הדיפלומטים הישראלים ליד שגרירות הולנד בברית המועצות" ופעל במשך תקופה קצרה מטעם לשכת הקשר נתיב בנושאי הסברה בקרב היהודים ובמתן אשרות עלייה. ב-1997 מונה ליועץ משפטי חיצוני לנתיב לענייני ברית המועצות לשעבר].
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל לייצג חברות ישראליות ברחבי ברית המועצות לשבר, פגש באיל ההון היהודי-רוסי ולדימיר גוסינסקי והיה לנציגו בישראל. בהמשך ייצג גם את מיכאל צ'רנוי במספר עסקאות. לאחר שגוסינסקי רכש כ-30% ממניות חברת מעריב החזקות כיהן, בין השנים 1999–2004, כסגן יו"ר פעיל של מעריב החזקות בע"מ ויו"ר פעיל של הד ארצי בע"מ (2001–2003). כמו כן היה מעורב בניהול קבוצת הכדורסל הפועל תל אביב לאחר שגוסינסקי רכש 85% מהבעלות על הקבוצה. 
חפץ נחשב מקורבו של לן בלווטניק ומונה מטעמו לדירקטור בכלל תעשיות, נייר חדרה ומנועי בית שמש. לאחר מינויו לשגריר מונתה רעייתו סיגליה לדירקטורית במקומו.
ב-2004 מונה לשגריר ישראל בבריטניה, כניסתו לתפקיד נדחתה לאור עתירה לבג"ץ של התנועה לאיכות השלטון, בטענה כי מונה לתפקיד רק עקב קשריו עם ראש הממשלה אריאל שרון, שמסר קורות חיים לא מדויקים ושאין לו את הכישורים הנדרשים לתפקיד. העתירה נדחתה על ידי בית המשפט והוא החל לכהן בתפקיד ביולי 2004 הוא כיהן כשגריר עד נובמבר 2007. לאחר מכן שימש במשך כחצי שנה כסגן יו"ר וסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת בתי הקזינו QLI (קווינקו להז'ר אינטרנשיונל).
בין השנים 2013–2015 שגריר ישראל לאוסטריה ומוסדות האו"ם בווינה.
בנובמבר 2015 מונה חפץ לשגריר ישראל במוסקבה, רוסיה, תפקיד אותו מילא במשך מעט יותר משנה. בינואר 2017 החליף את מתן וילנאי בתפקיד כשגריר ישראל בבייג'ינג, בירת סין.

חייו הפרטיים

חפץ נשוי בשנית לסיגליה.
כלכלת מונגוליה

סקירה היסטורית

הסיוע הסובייטי, שהיווה בעבר למעלה משליש מהתמ"ג, נעלם כמעט בן לילה ב-1990-91, בשעה שברית המועצות התמוטטה. מונגוליה שקעה למיתון עמוק, שנמשך זמן רב בעקבות סירובה של המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה (MPRP) לנקוט ברפורמה כלכלית. לאחר מכן, עם עלייתה של הקואליציה הדמוקרטית של מונגוליה לשלטון, אומצה כלכלת שוק חופשי, שתמכה בליברליזציה של מסחר פנימי ובינלאומי, ושיקמה את הבנקים. הממשלה המונגולית פתחה בתוכניות הפרטה, ואימצה משקיעים זרים.
הרפורמה עוכבה על ידי ה-MPRM באופוזיציה ובעקבות אי יציבות פוליטית שנעצרה אחרי ארבע ממשלות רצופות של האיחוד הדמוקרטי. ב-1997 החלה כלכלת המדינה לצבור תאוצה לאחר שקיעה ב-1996 בעקבות אסונות טבע שפקדו את מונגוליה, ובעקבות הירידה העולמית במחירי נחושת וקשמיר. הייצוא קרס ב-1998 בעקבות המשבר הכלכלי הכלל-אסייתי. באוגוסט וספטמבר 1999, סבלה מונגוליה מחרם רוסי על ייצוא נפט ומוצריו.
בשנות ה-80 החלו התעשיות המונגוליות לצבור תאוצה, וייצרו 34% מהמוצרים, בהשוואה ל-18% בחקלאות. עם זאת, מחצבים, בעלי חיים ומוצרים המבוססים על בעלי חיים עדיין מהווים את מרכז הכלכלה המונגולית.
בסוף שנות ה-80 החלה המדינה ליצור קשרים עם מדינות אסיה הלא קומוניסטיות ועם המערב. ב-1 בינואר 1991 חתמה מונגוליה על הסכם בילטרלי עם רוסיה.
בין 1990 לבין 1993 סבלה מונגוליה מאינפלציה תלת ספרתית ומאבטלה קשה. הייצור התדרדר ב-75%. הרפורמה שהתחילה ב-1994 שיפרה את מצב הכלכלה, אך גידול זה לווה בהיחלשות הבנקים.
מונגוליה הצטרפה לארגון הסחר העולמי (WTO) בשנת 1997. הקהילה העולמית התחייבה לתרום 300 מיליון דולר בשנה על מנת לסייע למונגוליה, בכנס שנערך באולן בטור ביוני 1999.

סביבה

כתוצאה מעיור מסיבי ומדיניות של תיעוש בעידן הקומוניסטי, הפכה סביבתה המידרדרת של מונגוליה למצוקתה העיקרית. שריפתו של פחם ופעילותם של מפעלים רבים באולן בטור גרמו לזיהום אוויר מסיבי באזור עיר הבירה.
כריתת יערות ועיבוד-יתר של המישורים הגביר את שחיקת האדמה כתוצאה מרוח ומגשם. בעקבות הגדילה בעדרים (כתוצאה מההפרטה), קיימת בעיה של חוסר במרעה.
סבאח

חייה

נולדה למשפחה נוצרית בכפר בדאדון, דרומית-מזרחית לביירות שבלבנון, שלישית מ-4 אחים. משפחתה הייתה דתית - סבה היה כומר ודודה ארכיבישוף. את אהבתה למוזיקה רכשה מאמה שערכה ערבים מוזיקליים בביתם. אביה, גרגיס, שלטענתה נטש אותה, משום שכנראה רצה בן, היה פוגע בה פיזית ואף ניסה לקחת את הרווחים שעשתה בצעירותה משירה ומשחק. אחיה רצח את אמה בגלל שהניח שנהלה רומן. לאירוע זה הייתה השפעה רבה על חייה של סבאח.
היא הקליטה את השיר הראשון שלה בגיל 13 ומיד תפסה את תשומת לבה של המפיקה והשחקנית הלבנונית אסיא דאר'ר (آسيا داغر; אַסְיַא דַארִ'ר) שהחתימה אותה על חוזה לשלושה סרטים ולקחה אותה למצרים.  הסרט הראשון בו השתתפה ב-1945 הלב אוהב רק פעם אחת (القلب له واحد), הפך אותה לכוכבת. בתחילה המבקרים המצרים לא העריכו אותה, אולם אחרי המהפכה במצרים ב-1952, היא הפכה גם לחביבת המבקרים והתפרסמה בכל העולם הערבי.
קולה הייחודי והעשיר, יכולות המשחק וסגנון הלבוש הצבעוני, הפכו את סאבח לאחת הזמרות הפופולריות ביותר לא רק של בלבנון, אלא גם בכל העולם הערבי. היו לה קשרים ארוכים עם כמה מהמלחינים המובילים ובראשם המלחין המצרי עבד אל-והאב, המלחין הלבנוני מנסור רחבני והמלחין המצרי כמאל א־טוויל.
הקריירה של סבאח נמשכה עד מותה. בשנת 2006 הוציאה שני סינגלים יחד עם הזמרת רולא סעד: "דלועה" (מפונקת) – מחרוזת נוסטלגית משירי סבאח, ו"יאנא יאנא" – שיר נוסף אותו ביצעה סבאח באחד מסרטיה.
סבאח קבלה הוקרה ממנהיגים ערבים, חוסיין מלך ירדן העניק לה אות כבוד, ואנוואר סאדאת העניקו לה אזרחות מצרית.
מעבר לקריירה האמנותית שלה, סאבח נודעה בחייה האישיים הסוערים. היא נישאה לתשעה גברים בניהם חבר פרלמנט לבנוני, הכנר שניגן בהופעותיה, שחקנים, זמרים ושייח כווייתי. כן היא הייתה ידועה במספר הניתוחים הפלסטיים המרובים שעברה. לסבאח שני ילדים, בן מבעלה הראשון נג'יב שמאס ובת מבעלה השלישי, אנואר מנסי.
סבאח, או "סבוחה" בפי מעריציה, נחשבת לאחת הדיוות הגדולות של המוזיקה הערבית.
סבאח נפטרה ב-26 בנובמבר 2014 ממחלה קשה, בגיל 87.