google/wiki40b huggingface dataset:
סיד אבו אל-אעלא מודודי

סַיִד אבו אל-אעלא מַודוּדי (באורדו: ابو الاعلی مودودی; 25 בספטמבר 1903 אוראנגאבאד, הודו - 22 בספטמבר 1979 באפאלו, ניו יורק ונקבר בלהור שבפקיסטן) היה איש דת מוסלמי-סוני, פוליטיקאי והוגה דעות מדיני שפעל בהודו ולאחר מכן בפקיסטן.
מודודי, שמשפחתו מקורה משושלת קדושים סופים, קיבל חינוך מסודר בביתו. בגיל 14 תרגם מכתביו של קאסם אמין לשפת אורדו. בגיל 15, בעקבות מות אביו והשארת המשפחה ללא מפרנס, החל מודודי לעבוד ועסק בעיתונות ובתחום ההגות. מאחור יותר עסק גם בכתיבת שירה ומדעים באנגלית.
בגיל 38, בשנת 1941, הקים את התנועה הפוליטית "גַ'מַעאת-א-אסלאמי" (באורדו: جماعتِ اسلامی), תנועה המעודדת ערכים אסלאמיים ושמירת הדת. לאחר חלוקת הודו והתפרקות הראג' הבריטי, חולקה התנועה לשתיים: זו שבחלק ההודי וזו שבחלק הפקיסטני. מאוחר יותר הוקמו לתנועה סניפים גם בבנגלדש, בקשמיר ובסרי-לנקה. מודודי כיהן כראש התנועה עד שנת 1972, אז פרש מראשותה מסיבות בריאותיות. מתוקף תפקידו זה, היה שותף בכתיבת החוקה הפקיסטנית בשנת 1956.
מודודי היה בעל השפעה רבה על ההגות האסלאמית במאה ה-20, ונחשב לאביהם הרוחני של סייד קוטב ושל שורה ארוכה של ארגוני אסלאם קיצוניים. הוא קרא למאבק בכוח נגד המורדים בשלטון אללה - כלומר, כל העולם הלא-מוסלמי, ושלל את כל הזכויות הפוליטיות והשלטוניות של לא-מוסלמים.
קוסטקה נגרוצי

קונסטנטין (קוסטקה) נגרוצי (ברומנית: Constantin (Costache) Negruzzi)‏, 1808 - 24 באוגוסט 1868, היה פוליטיקאי, מתרגם וסופר רומני.
נגרוצי נולד בכפר טריפשט (Trifești) שבמחוז יאשי, נסיכות מולדובה, כבנו של הפחרניק דינו נגרוצי. הוא למד יוונית בילדותו ממלמד יווני ידוע בתקופתו ולמד רומנית בכוחות עצמו מקריאה בספרים. ב-1821, כשאלכסנדר איפסילנטי וצבא הפיליקי אטריה השתלטו על מולדובה, נמלטה המשפחה כולה לבסרביה, שם, בקישינב, למד צרפתית ממהגר צרפתי ופגש את פושקין, שעורר את תאבונו לספרות. ניסיונותיו הספרותיים הראשונים, Zăbavele mele din Basarabia în anii 1821, 1822 ("ההתמהמהויות שלי בבסרביה בשנים 1821, 1822") הם מאותה תקופה.
ב-1823 שבה המשפחה ליאשי וב-1826 מת אבי המשפחה. קוסטקה נגרוצי עבד במשרות מנהלתיות תוך התקדמות מתמדת. ב-1835 תרגם מצרפתית את הספר שלושים שנות חיים או חייו של קלפן. ב-1836, בכתב העת המוזאון הלאומי, בגיליונות מס' 36 ו-37, התפרסמה ההתכתבות שלו עם יון-חליאדה רדולסקו. ב-1837 תרגם כמה דרמות של ויקטור הוגו ופרסם את הפואמה Aprodul Purice (אפרודול פוריצ'ה) שמקור השראתה באגדה של יון נקולצ'ה. בשנה הזאת נבחר לאספה המחוקקת מטעם העיר יאשי. בהמשך פרסם נובלה מקורית בשם Zoe ותרגום של הפואמה של פושקין, "הצעיף השחור". הוא המשיך לפרסם יצירותיו בכתבי עת שונים וב-1840 הצטרף למיכאיל קוגלניצ'אנו ולוסילה אלכסנדרי בייסוד כתב העת הספרותי דאצ'יה ספרותית (Dacia literară) וגם פרסם בו מיצירותיו. השלישייה הזאת, קוגלניצ'אנו, אלכסנדרי ונגרוצי, מרכיבה גם את הוועד המנהל של התיאטרון הלאומי ביאשי ומייסד למעשה את התיאטרון בשפה הרומנית. בתחום הפוליטי-מנהלי, ב-1840 נבחר להיות ראש עיריית יאשי. מהשיתוף פעולה של נגרוצי עם קוגלניצ'אנו נוצר ב-1841 גם ספר בישול: "200 reţete cercate de bucate, prăjituri şi alte trebi gospodăreşti‏" (200 מתכונים שנוסו של מאכלים, עוגות ומעשי בית אחרים).
נגרוצי המשיך לתרגם ולכתוב יצירות מקוריות ועיבודים ולפרסם אותם בכתבי העת של התקופה. בהיותו שמרן בדעותיו, לא השתתף במהפכת 1848 במולדובה, התרחק מהפעילות הפוליטית וב-1850 מונה להיות המנהל הכללי של משרד האוצר במולדובה. עבודתו הספרותית נמשכת וב-1853 ייסד את כתב העת Săptămâna ("השבוע"). ב-1857, כשהיה שופט, נקרא להיות חבר במועצת השליט ותחת שלטונו של קוזה מונה למנהל משרד האוצר הרומני.
נגרוצי מת ב-1868 ונקבר בחצר הכנסייה בכפר הולדתו.
לאנגר

גאוגרפיה

העיר ממוקמת על צוק אבן גיר המתנשא לגובה של 475 מטר מעל פני הים. היא נמצאת על פרשת המים שבין אגן הנהר סן לבין אגן הנהר רון.

היסטוריה

העיר נקראת על שם הלינגונים, אחד השבטים הקלטים שהתיישבו בגאליה. הרומאים כבשו את המקום מידי הלינגונים ובנו בו 12 מגדלים, 7 שערים וסוללה לאורך 3.5 ק"מ סביב. יישוב זה היה מקום הצטלבותן של 12 דרכים רומיות. שער ניצחון מן המאה הראשונה לספירה וחפצים שונים במוזיאון לאמנות ולהיסטוריה שבעיר מעידים על קיומה של עיר גאלו-רומית בשם אנדמאנטונום. 
אחרי פלישות השבטים הגרמאנים, העיר שגשגה בימי הביניים, בעיקר בזכות היותה מקום מושבם של בישופים שסמכותם השתרעה על שלוש פרובינציות (היום חבל שמפאן-ארדן וחבל בורגון-פראנש-קונטה). אחדים מבישופים אלה התמנו על ידי הקיסר קרל הגדול כשליחים אימפריאלים. במאה התשיעית קיבלו הבישופים את הזכות לטבוע מטבעות, וב- 927, את הזכות למנות את מושלה הצבאי של העיר. לעיתים היו הבישופים דוכסים, שהשתייכו למעמד האצולה הצרפתי. 
במאות הארבע עשרה והחמש עשרה חוזקו הביצורים, והעיר עברה לחסותו של מלך צרפת. בתקופת הרנסאנס חל בעיר שגשוג כלכלי ניכר, והוקמו בניינים רבים שנשארו עומדים על תילם עד ימינו אלה.
Ritchie Blackmore's Rainbow

היסטוריה

ב-1974 פרש ריצ'י בלקמור גיטריסט להקת דיפ פרפל מהלהקה. אחת הסיבות העיקריות שהאיצו את פרישתו הייתה חוסר הסכמתם של חברי הלהקה להקליט גרסת כיסוי לשיר "Black Sheep of the Family" של להקת "Quatermass". במהלך הופעה של להקת "Elf", התרשם בלקמור עמוקות מהזמר רוני ג'יימס דיו, והחליט לעזוב את "דיפ פרפל", ולחבור ללהקה. לאחר הצטרפותו, שונה שם הלהקה ל"ריינבו".
הקלטות האלבום נערכו במינכן שבגרמניה, מה-20 באוגוסט עד ל-14 במרץ באולפני "Musicland Studios".
זמן קצר לאחר צאת האלבום, כל חברי להקת Elf, למעט דיו, פוטרו. מיד לאחר מכן החלו בלקמור ודיו בחיפוש אחר מוזיקאים אחרים לאלבומם הבא. ההרכב הראשון של הלהקה מעולם לא ניגן בהופעה חיה.

ביקורות

האלבום זכה לביקורות חיוביות מאוד, ושובח על הליריקה האיכותית והחדשנות שהציג. האתרים "MelodicMusic" ו-Sputnikmusic העניקו לאלבום 5 כוכבים מתוך 5.
הנערה הסוררת

הנערה הסוררת (בצרפתית: La fille mal gardée) הוא בלט בשתי מערכות שחובר על ידי הכוריאוגרף ז'אן דוברוואל. הבלט נבנה לפי לחן אשר אוגד מ-55 אריות צרפתיות מפורסמות, בהשראת ציורו של פייר אנטואן בודוואן משנת 1789, La Reprimande/Une jeune fille querellée par sa mère. הופעת הבכורה של היצירה המקורית הייתה ביולי 1789, והיא חודשה באנגליה ב-1959 על ידי הכוריאוגרף האנגלי פרדריק אשטון עבור ״הבלט המלכותי״ בלונדון.
ליז וקולאס הם צעירים מאוהבים אשר בנפשם להינשא. אולם האלמנה סימונה, אמה של ליז, מכריחה אותה להנשא לאלן, בן עשירים טיפש למדי. האלמנה מכינה את השידוך עם תומא, אביו של אלן, ועושה את מרב המאמצים לשמור על ליז וקולאס רחוקים אחד מהשני, דבר שמתברר כלא פשוט.
לבלט קיימים לא פחות משישה לחנים מקוריים, אך כיום הוא מוצג בדרך כלל באחת משתי הגרסאות הפופולריות ביותר: גרסתו של אלכסנדר גורסקי ללחן של פטר לודוויג הרטל, המבוססת כמעט כולה על הבלט שיצרו מריוס פטיפה ולב איבנוב בשנת 1885, וגרסתו של פרדריק אשטון מ׳הבלט המלכותי׳ בלונדון משנת 1960, המושכת קהל מודרני יותר.
התפקידים הראשיים במופע הבכורה לגרסתו של אשטון ב-28 בינואר 1960, גולמו על ידי הבלרינה נדיה נרינה כ׳ליז׳ והרקדן דייוויד בלייר כ׳קולאס׳. סטנלי הולדן גילם את ׳האלמנה סימונה׳ ואלכסנדר גראנט את ׳אלן׳.
"הנערה הסוררת" היא אחת היצירות החשובות ברפרטואר הבלט המודרני ואף חודשה מספר רב של פעמים, אם על ידי שינוי כותרתו ואם על ידי שינוי הלחן עצמו. הפשטות והנאיביות שמקרינה היצירה קנו לה מקום של כבוד ברפרטואר של להקות בלט רבות ברחבי העולם ולקלאסיקה חגיגית ברפרטואר של ״הבלט המלכותי״ בפרט.]
בית ת'אני

היסטוריה

המשפחה נוסדה בפוואירית' אך ביססה את שלטונה בדוחה. בשנת 1848 הגיעו לעיר הבירה משפחת ת'אני ובראשם מוחמד בן ת'אני. לאחר מותו של אביו, ת'אני, מוחמד הפך למנהיג של השבט. המשפחה ביססה את שלטונה באמצעות הבריתות שקשרה עם המדינות השכנות, ביניהן ערב הסעודית ואפילו בריטניה. מוחמד לא הספיק להיות אמיר קטר משום שהכירו באוטונומיה למדינה רק לאחר נתינת הסמכות לבנו.
יחסי הודו–מונקו

סקירה כללית

נסיכות מונקו והרפובליקה של הודו כוננו באופן רשמי את יחסיהן הדיפלומטים ב-21 בספטמבר 2007 כאשר מונקו פתחה את שגרירות מונקו בהודו (שלמעשה ממוקמת במונקו עצמה), עם זאת, שתי המדינות קיימו מגעים וקשרים בלתי רשמיים החל משנת 1954. להודו אין שגרירות רשמית במונקו והיא מנהלת את האינטרסים שלה במדינה הזעירה באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בצרפת הסמוכה.
התיירים ההודים בילו במונקו בזמן מצטבר של 14 שנים בשנת 2018. יותר משלושים ושלושה אחוזים מהסחר שייצאה מונקו להודו הם מוצרי צריכה. יותר מארבעים אחוזים מהסחר שייבאה מונקו מהודו הם מוצרי טקסטיל.
מונקו מעמידה לזכותה של הודו סיוע הומניטרי החל משנות ה-80 של המאה ה-20.
ראדו מיכאיליאנו

קורות חיים

ראדו מיכאיליאנו נולד במשפחה יהודית. אביו, מרדכי בוכמן, שברח ממחנה ריכוז והגיע לרומניה, שינה את שמו לשם הרומני "יון מיכאיליאנו". אביו היה עיתונאי במקצועו.
מיכאיליאנו לא קיבל חינוך יהודי בביתו, אך פעל כבמאי ושחקן בתיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט. הוא ברח מרומניה הקומוניסטית בשנת 1980, התיישב תחילה בישראל ולאחר מכן בצרפת, שם החל את לימודיו במכון לקולנוע של פריז בשנת 1980 וסיימם בהצלחה ב-1983.
בסוף שנות ה-80 עבד כעוזר במאי בכמה סרטים צרפתיים.
סרטו רכבת החיים זכה ב-9 פרסים בפסטיבלים שונים.
סרטו "תחיה ותהיה" (בצרפתית: Va, vis et deviens) זכה בשנת 2006 בפרס סזאר על התסריט המקורי ביותר.
מישל-ז'וזף מונורי

תולדות חייו לפני המלחמה

בוגר האקול פוליטכניק ובית הספר הצבאי לארטילריה ומרצה לארטילריה באקדמיה הצבאית סן-סיר. עלה בסולם הדרגות וב-1906 מונה לגנרל מפקד דיוויזיה, מפקד התותחנים של ביצורי פריז ומפקד בית הספר הגבוה למלחמה (l'École supérieure de guerre). ב-1910 מונה למפקד הצבאי של פריז וחבר מועצת המלחמה העליונה. ב-1912 יצא לגמלאות.
פקטין

פקטין הוא רב-סוכר המצוי בדופן התא בתאים צמחיים. הפקטין מהווה מרכיב חשוב בדפנות תאים בפירות. בסוף תהליך הפירוק שלו הופך פקטין לחומצה פקטינית. פירוק זה במהלך הבשלת הפרי הופך אותו לרך יותר. תפוחים, שזיפים ותפוזים מכילים כמויות ניכרות של פקטין, בעוד שהוא נדיר בתותי שדה.
הפקטין מסונתז באברון הגולג'י בתא ויוצר מטריצה שבה משולבים סיבי ההמיצלולוז בדופן התא. כאשר הוא בתוך התא, הפקטין מכיל התמרות מתיליות שמונעות ממנו קישור לסידן על מנת שלא יווצר ג'ל בתוך התא. עם היציאה מהתא האנזים פקטין מתיל אסתראז מסיר את הקבוצה המתיליות וחושף קבוצת קרבוקסיל ליצירת קשרים כימיים.

מבנה כימי

ההרכב המולקולרי של הפקטין משתנה, הן מבחינת אורכי השרשראות הסוכריות והן בשילובים ובסוגים של החד-סוכרים.

שימוש בתרופות ובמזון

פקטין משמש לעיתים קרובות כמרכיב בסירופ נגד שיעול, בשל יכולתו לצפות את הטרכיאה העליונה ולמנוע את הפרכוסים הקודמים לשיעול. בתנאים חומציים, הפקטין יוצר ג'ל, ובשל תכונה זו משתמשים בו בייצור ריבה וג'לי. כתוסף מזון מסומן בקוד E440.
בבישול ביתי, ובמיוחד בבישול הטבעוני, נהוג להשתמש ברסק של פירות המכילים פקטין בריכוז גבוה, כגון תפוחים או בננות, כתחליף צמחי לביצים, לצורך "הדבקה" של קציצות, לביבות, עוגות וכיוצא באלה.
מהר שלל חש בז

מַהֵר שָׁלָל חָשׁ בַּז הוא השם שנצטווה ישעיהו הנביא לקרוא בו לאחד מבניו. השם נתפס כשם סִמְלי, והוא מוסבר כך:
כי בטרם יֵדַע הנער קרוֹא אבי ואמי, יִשָׂא את חֵיל דמשק ואת שְׁלַל שומרון לפני מלך אשור
— ספר ישעיהו, פרק ח', פסוק 4
כלומר, בתוך זמן קצר מאוד, בטרם יידע בנו של ישעיהו להגיד "אבא" ו"אמא", יכבוש מלך אשור את ישראל וארם. זו נבואה הדומה בצורתה לנבואה מהפרק הקודם: 
לָכֵן יִתֵּן אֲדֹנָי הוּא לָכֶם אוֹת הִנֵּה הָעַלְמָה הָרָה וְיֹלֶדֶת בֵּן וְקָרָאת שְׁמוֹ עִמָּנוּ אֵל חֶמְאָה וּדְבַשׁ יֹאכֵל לְדַעְתּוֹ מָאוֹס בָּרָע וּבָחוֹר בַּטּוֹב כִּי בְּטֶרֶם יֵדַע הַנַּעַר מָאֹס בָּרָע וּבָחֹר בַּטּוֹב  תֵּעָזֵב הָאֲדָמָה אֲשֶׁר אַתָּה קָץ מִפְּנֵי שְׁנֵי מְלָכֶיהָ
— ספר ישעיהו, פרק ז', פסוקים י"ד-ט"ז
 
בשמו קיימת תקבולת מַהֵר שָׁלָל חָשׁ בַּז . לדעת יאיר הופמן, מבנה התקבולת יוצר מתח. האל אינו מורה לנביא מה לכתוב על הגִּלָּיוֹן גָּדוֹל (ישעיה ח', א') . לאחר שאשת ישעיהו נפטרה, ציווה ה' על ישעיה לקרוא כך לבנו. השם נועד לבן ישעיה בטרם נולד.

הרקע ההיסטורי והתגשמות הנבואה

בשנים 733-734 לפנה"ס ניסו פקח בן רמליהו מלך ישראל ורצין מלך ארם לכבוש את ירושלים במטרה להמליך את בן טבאל על יהודה במקום אחז. מלחמה זו נועדה להבטיח, כנראה, את השתתפות ממלכת יהודה במלחמה כנגד אשור, בניגוד לעמדת אחז שהעדיף להיכנע. תושבי יהודה ראו את התגשמות הנבואה שנה לאחר כישלון ניסיון הכיבוש של ירושלים על ידי ישראל וארם, עת כבשה אשור את ארם דמשק והגלתה חלק מתושבי ישראל. קץ ממלכת ישראל הגיע כ-12 שנה לאחר מכן, בשנת 722 לפני הספירה הגלה מלך אשור, שלמנאסר החמישי, את הושע בן אלה וכבש את שומרון, ובשנת 720 דיכא סרגון השני, מלך אשור, מרידה שהשתתפה בה שומרון והגלה את תושביה.
ג'ינו אוריימה

ביוגרפיה

אוריימה נולד בעיירה מונטלה שבנפת אבלינו באיטליה, אחד משלושה ילדים של דונטו ומרסלייה. ב-1961 היגרה המשפחה לארצות הברית והשתקעה בפנסילבניה. הוא שיחק בנבחרת הכדורסל של תיכון בישופ קנדריק ושאב השראתו ממאמן הקבוצה בודי גרדלר לפנות לכיוון של אימון. ב-1972 סיים את לימודי התיכון והחל ללמוד במכללה קהילתית במחוז מונטגומרי בפנסילבניה, שם הכיר את רעייתו לעתיד. הוא עבר ללמוד מדע המדינה באוניברסיטת המדינה מערב צ'סטר ובמקביל החל לאמן את נבחרת הבנות של תיכון בישופ מק'דוויט.
ב-1977 מונה לעוזר מאמן בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת סנט ג'וזף ולאחר שנה מונה למאמן קבוצת הבנים בתיכון בו למד. ב-1981 מונה לעוזר מאמן נבחרת אוניברסיטת וירג'יניה והיה אחראי על גיוס השחקניות לקבוצה.

אוניברסיטת קונטיקט

ב-1985 מונה למאמן ראשי של קבוצת כדורסל הנשים באוניברסיטת קונטיקט. הקבוצה שטרם מינויו של אוריימה רשמה רק עונה אחת עם מאזן ניצחונות חיובי, רשמה בעשרות השנים מאז מינויו רק עונה אחת עם מאזן שלילי, העונה הראשונה בה אימן. תחת הדרכתו זכתה קונטיקט 22 פעמים באליפויות העונה הסדירה בחטיבה, 21 פעמים זכתה בטורניר החטיבה, 17 פעמים העפילה הקבוצה עד לפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל ו-11 פעמים זכתה בתואר האליפות, בפעם הראשונה בעונת 1994/1995 ולאחרונה בעונת 2015/2016. בכך הפך אוריימה למאמן המעוטר ביותר בתולדות כדורסל המכללות, לאחר שעקף את ג'ון וודן שזכה ב-10 אליפויות כמאמן קבוצת הגברים של UCLA. כמו כן הוא מחזיק בשיא של 113 ניצחונות בטורניר אליפות המכללות, שיא אותו קבע במהלך הטורניר ב-2017 ועבר בכך את פט סאמיט (112 ניצחונות). במהלך קריירת האימון שלו בקונטיקט רשמה הקבוצה שש עונות ללא הפסד, 90 ניצחונות רצופים שהתפרשו על פני השנים 2007 עד 2010 ושיא של 111 ניצחונות רצופים שהתפרשו מ-2014 עד 2017.

נבחרת ארצות הברית

אוריימה שימש עוזר מאמן נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת סידני (2000). ב-2001 אימן את נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים עד גיל 19 וזכה עמה במדליית ארד באליפות העולם שהתקיימה בצ'כיה.
ב-2010 מונה למאמן הראשי של נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים והוביל אותה לזכייה בשתי אליפויות עולם, בצ'כיה ב-2010 ובטורקיה ב-2014 ולזכייה בשתי מדליות זהב אולימפיות באולימפיאדת לונדון (2012) ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). לאחר הטורניר האולימפי פרש מאימון הנבחרת.
תל אגרה

תל אגרה הוא תל עתיק בחבל לכיש שבשפלת יהודה, השוכן כ-5 קילומטר דרום מערבית למושב אמציה. התל מתנשא לרום 341 מ' מעל פני הים, כאשר נחל אדוריים מתפתל סביבו, ומקיף אותו ממזרח, צפון ומערב.
על התל עצמו נסקרו ממצאים ארכאולוגים, שרובם מתוארכים לתקופת הברונזה הקדומה. הממצאים כוללים עדויות ליישוב מבוצר, שרידי חומה, יסודות מבנה בראש התל, בורות מים וחרסים רבים, השייכים לתקופת הברונזה, התקופה הרומית והתקופה הביזנטית.
מדרום מערב לתל הארכאולוג דוד עמית גילה מערכת הובלת מים, שכנראה נבנתה בתקופה הרומית או הביזנטית. המערכת כוללת סכר ותעלת הסטה שאורכה כ-150 מטר, שתפקידה המשוער היה לאפשר עיבוד אדמה חקלאית פוריה בעמק נחל אדוריים בסביבות התל.
מייקל ספינדלר

ביוגרפיה

לאחר שהצטרף ספינדלר לאפל בשנת 1980, הוא הועלה בסולם הדרגות בפעילות האירופית של אפל- כנשיא של אפל באירופה. הוא נבחר לכהן בתפקיד מנהל כללי לאחר שג'ון סקאלי הודח על ידי מועצת המנהלים של אפל ביוני 1993. ספינדלר ניהל כמה פרויקטים מוצלחים, כמו הכניסה של ה-"PowerPC", וכן כמה כשלונות עיקריים, כולל מערכת ההפעלה "קופלנד". הוא גם עסק בדיונים עם חברת IBM, סאן מיקרוסיסטמס ופיליפס; אולם כאשר אלה פרשו מהדיונים, היה תורו להתחלף בתפקיד המנכ"ל. המנכ"ל שלאחריו היה גיל אמיליו, שהתחיל את כהונתו ב-2 בפברואר 1996.
תעלומות סילבסטר וטוויטי

עלילה

"סבתא" (Granny) היא בלשית מקצועית הנקראת פעמים רבות לבוא לעזרה כדי לפתור תעלומות ברחבי תבל. כל תעלומה, מסתורית ככל שתהיה, נפתרת בהצלחה על ידי "סבתא".
"סבתא" לוקחת עמה כדרך קבע את שלוש חיות המחמד שלה: טוויטי, קנרית צהובה (ממין זכר), הקטור, כלב בולדוג בעל כוח פיסי רב (אולם גם בעל תיאבון גדול יתר-על-המידה) וסילבסטר, חתול הנחוש תמיד לאכול את טוויטי ולעולם לא מצליח. חיות-המחמד מסייעות ל"סבתא" במשימותיה מלבד סילבסטר ששם את עיקר תשומת-הלב בנסיונותיו לאכול את טוויטי. נסיונותיו הכושלים לאכול את טוויטי "עולים לו ביוקר". כשהיו במקסיקו, למשל, חשקה נפשו לאכול את טוויטי בתוך טורטייה. אולם טוויטי לא היה בפנים והחריפות העזה שבטורטייה הוציאה אותו מכליו (כפי שאמרה "סבתא": "סילבסטר, חתול שאכל פלפל לא יפסיק ליילל"). "סבתא", כאמור, פותרת בהצלחה את כל התעלומות. כאשר היא גויסה לפתור את תעלומת לבני-הגברים האבודים היא הייתה בחופשה. צמד חוצנים, שמאוחר יותר התגלה כי היא הוא האחראי לאבידה, נעצר כשלמעשה "סבתא" לא לקחה על עצמה את התפקיד למצוא את האחראי למקרה. מי שעצר אותם היה פקח אשר כיבה את האש שנדלקה עקב התרסקות החללית של החוצנים בטענה כי "אסור להדליק אש ללא אישור". הוא גילה את הלבנים שנטמנו בתוך תא בחללית. הוא היה בטוח כי "סבתא" פתרה תעלומה זו, ואף הודה לה.
אוונטי פופולו

עלילה

שני טוראים מצריים תועים חסרי תקווה במדבר סיני בשלהי מלחמת ששת הימים ביוני 1967. הם מבקשים לחצות את תעלת סואץ ולהגיע לביתם בשלום. בדרכם הם נתקלים, בין היתר, בחייל או"ם הרוג, שבג'יפ שלו יש בקבוקי ויסקי בו הם מרווים את צמאונם ומשתכרים, ובפטרול צה"לי אליו הם מצטרפים בנדודיהם הזוכים לאיכות של פארסה סוריאליסטית.

על הסרט

הסרט, שהחל את דרכו כפרויקט גמר באוניברסיטת תל אביב, התרחב לסרט באורך מלא. רנן שור ויעל שוב תיארו זאת בנימה הומוריסטית:
ערב יום הצילומים הראשון של סרט הסטודנטים הקצר שלו ישב רפי בוקאי בדירתו מוקף הררי חומר גלם מיושן, כמות גדלה והולכת של מדי צבא, כלי נשק צה"ליים ונשקי שלל, מכשירי קשר ואביזרים ואכל קוטג'. הוא לא ידע, לא תכנן ולא חלם שאוונטי פופולו יהיה, לאחר שנתיים נוספות של תלאות, סרט עלילתי מצליח באורך מלא. ערב הצילומים הוא רק רצה לחזור הביתה בשלום.
ד"ר רז יוסף, אשר הגדיר את אוונטי פופולו כסרט החשוב בתולדות הקולנוע הישראלי, כתב על הסרט במאמרו על הקולנוע הישראלי:]
....הסרט הזה שובר לגמרי את כל המיתוסים של הז'אנר הלאומי-הרואי, מבלבל את הצופים והופך את כל הסכמות שהיו מוכרים עד אז. שבירת סטריאוטיפים. החייל המצרי הופך להיות מרכז הנרטיב. הוא בעצם דומה לחייל ישראלי...
...באוונטי פופולו יש הזדהות עם הערבי. יש לו שם, יש לו פנים, יש לו זהות. מוצג כאנושי ודואג לפצועים. בניגוד לסטריאוטיפ כסדיסט ולא הומני, רואים דימוי אחר לחלוטין... 
...הסרט מפשיט את החייל מההרואיות ומאחוות הלוחמים... שובר את ייצוג החייל הישראלי והערבי. המצרי הוא הומני רגיש ואינטלקטואל. הישראלי מוצג כעצלן סדיסט ומרושל. לא עונים למיתוס הצבר. הם לא יפי הבלורית. חיילי מילואים. למפקד יש פגם בדיבור. כל זה כדי לפגום בתדמית הצבר הגברי.
עם זאת, יש הטוענים כי גם דמות הערבי מוצגת בחילוף תפקידים בלבד - הערבי דומה ליהודי ותופס את מקומו, בעוד זהות הערבי אינה קיימת בסרט. נקודת התצפית בסרט היא יהודית, גם אם הסרט עוסק בערבי - כיוון שהערבי תופס זהות יהודית (הוא מכונה "היהודי" על ידי חבריו לתיאטרון, ונושא את נאומו של שיילוק מוונציה).
סטומאה

ארץ הסטו או סטומאה (אסטונית: Setumaa, שפת וורו: Setomaa) היא חבל ארץ היסטורי שבו מתגוררים בני מיעוט הסטו. חבל ארץ זה משתרע בדרום-מזרח אסטוניה במחוזות וורו ופילבה וצפון-מערב רוסיה בנפת פצ'ורסקי של מחוז פסקוב.
ברנרדו פאסקוויני

חייו

פאסקוויני נולד במאסה א קוצילה (איט') בוואל די נייבולה שבחבל טוסקנה. הוא היה תלמידם של אנטוניו צ'סטי ולורטו ויטורי. עוד בצעירותו הגיע לרומא והתקבל לשירות הנסיך בורגזה. בהמשך היה לנגן העוגב בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה. פאסקוויני נהנה מחסותה של המלכה כריסטינה משוודיה ואופרה שכתב לכבודה, Dov'è amore è pieta, הוצגה בשנת 1679.
במהלך שהותו השנייה של אלסנדרו סקרלטי ברומא (1703-1708), הרבו פאסקוויני וארכאנג'לו קורלי להיפגש עם סקרלטי במופעי מוזיקה, בעיקר אלה שהיו קשורים לאקדמיה של ארקדיה, שבה היו שלושתם חברים. פאסקוויני מת ברומא ונקבר בכנסיית לורנצו אין לוקינה. 
פאסקוויני זכור גם כמלחין נמרץ לצ'מבלו; אחת מיצירותיו לכלי זה עובדה לתזמורת בידי אוטורינו רספיגי לסוויטה שלו, "הציפורים". 
קטלוג יצירותיו של ברנרדו פאסקוויני, בלוויית הערות ביוגרפיות ופרשנות לסגנונו - עבודת מוסמך אוניברסיטה של גלוריה אלנה טרווילגר (פאסקוויני) משנת 1952 - אפשר למצוא בספרייה של אוניברסיטת אינדיאנה.
חלק מן העבודה נסרק.
אם היינו

רקע

האלבום "אם היינו" יצא עשר שנים לאחר צאת אלבום הסולו האחרון של גוב, "בקצה ההר". בשנים אלו הוציא גוב אלבום אוסף בשם "שלל שיריו", הוציא מחדש את אלבום הבכורה שלו, "תקליט ראשון", הופיע בסיבוב האיחוד המצליח של להקת "כוורת" והקליט מספר שירים במסגרות שונות, אך נמנע מלהתחייב על צאת אלבום חדש.
גוב נימק את ההפסקה הארוכה בקושי למצוא שירים מתאימים ובעומס של עיסוקיו כזמר וכמנחה טלוויזיה. הקלטת האלבום נעשתה לבסוף בעידודם של ערן ויץ ויובל שפריר, חברי להקתו הקבועה של גוב שהפיקו את האלבום ועיבדו מוזיקלית את השירים שבו.
במאי 2015 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום, "אם היינו", שהתקבל בתגובות אוהדות; לאחריו יצאו הסינגלים "ארץ תכלת לבנה" ו"יום אחד בשמש" ו"אני אומר מילה".
האלבום המלא יצא באוגוסט 2015, והתקבל בביקורות חיוביות על ידי המבקרים, ששיבחו את איכות השירים, ההפקה המוזיקלית ושירתו של גוב, אך לא הצליח מסחרית. רבות מהביקורות לאלבום ציינו את פטירת אשתו של גוב ענת, כשלוש שנים לפני צאת האלבום, וגוב עצמו ציין כי האובדן עמד ברקע הבחירה בשירים.

שירי האלבום

בניגוד לאלבומיו הקודמים של גוב, אין באלבום זה נוכחות משמעותית לשיריו של מוזיקאי יחיד כלשהו. במקום זאת קובצו השירים ממספר רב של כותבים ומלחינים, בהם המשוררים נתן אלתרמן, חיים גורי, נתן זך ודורי מנור, המוזיקאית רונה קינן שמנגנת עם גוב בהופעותיו מאז 2009 ואחרים. כמו כן, גוב ביצע באלבום גרסת כיסוי לשירו של יוני רכטר למילותיו של מירון ח. איזקסון, "אדם מביא" (השיר יצא במקור בביצוע של רכטר באלבום "סימנים" משנת 2004, שהוקדש לשירי איזקסון).
זולה באד

ביוגרפיה

באד נולדה בבלומפונטיין בירת הפרובינציה המדינה החופשית.
בתחרות שנערכה ב-1984 קבעה באד בהיותה בת 17 בלבד בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 15:01.83 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של יריבתה מארי דקר מארצות הברית (15:08.26 דקות). אך מאחר שהיא הייתה אתלטית דרום אפריקאית, תוצאה זו לא הוכרה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית בגלל משטר האפרטהייד שהיה נהוג בדרום אפריקה.
העיתון "דיילי מייל" הבריטי, עודד את אביה של באד להגיש בקשה לאזרחות בריטית, בטענה שסבה הוא בריטי, על מנת לעקוף את החרם הספורטיבי הבינלאומי על דרום אפריקה, כדי שתוכל להתחרות באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). ביולי אותה שנה היא קבעה בריצת 2000 מטר שיא עולם חדש של 5:33.15 דקות. במשחקים עצמם היא ייצגה את בריטניה. במהלך ריצת הגמר ל-3,000 מטר, עקפה באד את מארי דקר מארצות הברית המועמדת העיקרית לזכייה במדליית זהב ויקירת הקהל המקומי ורצה בנתיב הפנימי וכנראה לא הגבירה את מהירותה בהתאמה. דקר נתקלה תחילה ברגלה בבאד וכשבאד מעדה קלות והתנדנדה, התנגשה דקר בבאד שנית ומעדה בכבדות על אבן השפה. מפרק הירך של דקר נפגע ולא היה באפשרותה לסיים את המירוץ. היא הורמה מהמסלול ונישאה בידי חברה דאז ובעלה לעתיד ריצ'רד סלייני, תוך שהיא מתייפחת. במסיבת עתונאים היא אמרה שבאד אשמה בהתנגשות (באתלטיקה קלה בדרך כלל מוטלת על האתלט העוקב האחריות להימנע ממגע עם הרץ המוביל; מצד שני, יש מוסכמה בין רוב האצנים למרחקים ארוכים שעל המוביל להיות ביתרון של צעד שלם לפני שהוא חותך למסלול הפנימי). באד, שסיימה במקום שביעי בתוצאה של 8:48.80 דקות, נפסלה על ידי רשויות האתלטיקה בעוון הכשלה, אולם הפכו את החלטתם כעבור שעה, אחרי שצפו בקלטת המירוץ והשיבו לה את המיקום שנקבע. בשנת 2016, יצא לאור הסרט הדוקומנטרי 'הנפילה' (באנגלית: The Fall) העוסק ברקע של שתי האתלטיות, וכן בהתרחשויות של אותה תחרות.

אלופת עולם בריצת שדה

באליפות העולם בריצת שדה שנערכה בליסבון, פורטוגל ב-24 במרץ 1985 זכתה באד במדליית זהב בריצה למרחק של 4.99 ק"מ בתוצאה של 15:01 דקות, 23 שניות לפני השנייה אחריה.

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בלונדון, בריטניה ב-26 באוגוסט 1985 קבעה באד בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 14:48.07 דקות, שיפור לשיא בן השנה וחודשיים של אינגריד כריסטיאנסן מנורווגיה (14:58.89 דקות). שיאה זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי אינגריד כריסטיאנסן (14:37.33 דקות). 
שנה לאחר מכן, באליפות העולם בריצת שדה שנערכה בקולומבייה שבקנטון נשאטל, שווייץ לפני השני ב-23 במרץ היא הגנה על תוארה וזכתה שוב במדליית זהב בריצה למרחק של 4.65 ק"מ בתוצאה של 14:49.6 דקות, 18 שניות לפני השנייה אחריה. 
באולימפיאדת ברצלונה (1992) ייצגה באד את דרום אפריקה וסיימה במקום 25 בריצת 3000 מטר בתוצאה של 9:07.10 דקות.