google/wiki40b huggingface dataset:
ישראל שלום יוסף פרידמן

רבי ישראל שלום יוסף פרידמן (י"ג בתשרי תרט"ז, 1855 -כ"ג בניסן תרפ"ג, 1923, הפאר ישראל) היה האדמו"ר השני מבוהוש.

תולדותיו

נולד בפוטיק, אחוזת רבי ישראל מרוז'ין, לרבי יצחק פרידמן האדמו"ר מבוהוש ולשיינא רחל, בתו של רבי דוד הגר מזבלטוב. נקרא על שם אבי סבו, רבי ישראל מרוז'ין ובנו רבי שלום יוסף מסדיגורה, שנולד ביום לידתו. נישא למלכה, בתו של רבי משה אברהם צוקרמן מרשקוב. לאחר נישואיו התגורר אצל חמיו, וקיבל ממנו את הטלית והתפילין של הבעל שם טוב, שקיבלם בירושה מרבי ברוך ממז'יבוז'. לאחר פטירת אביו מונה לממלא מקומו. כל זמן שאחיו שהו בבוהוש, סירב להתנהג בגינוני אדמו"רות, מלבד נטילת קוויטלאך. בי"ז בשבט תרס"ו התאלמן ונישא בשנית למלכה בת רבי יוסף מרימנוב. בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה תקופה ברימנוב אצל חמיו, שם לא התנהג באדמו"רות, אך לאחר תקופה החלו להגיע אליו חסידים רבים והוא עזב את העיר.
יחד עם אחיו עמד בנשיאות כולל רומניה ובימיו נבנו בארץ ישראל ששה בתי כנסת של חסידי בוהוש, ארבעה בצפת, וכן בטבריה ובירושלים. הקים ישיבה ראשונה באזור בוהוש, בשם "בית ישראל". הישיבה הייתה תחת פיקוחו האישי, וחתניו (לימים ממלאי מקומו) כיהנו כמשגיחים.
דברי תורתו יצאו בשנת תשל"ט, מכתבי החסידים, בספר פאר ישראל ובהוצאה מחודשת בשנת תשס"ט. בין חסידיו היה רבי אליעזר זוסיא פורטוגל מסקולען.
לא השאיר בנים, ושני חתניו-אחייניו, רבי מנחם מנדל פרידמן (בעלה של בלומה רייזל) ורבי דוד טברסקי (בעלה של גיטל), מילאו את מקומו. שתי בנות נוספות היו חוה לאה אשת רבי יעקב יוסף טברסקי מסטניסלב, בנו של רבי מנחם נחום מרחמסטריווקה שהתאלמן בחיי חמיו והשנייה אשת רבי גדליה אהרן רבינוביץ ממונוסטריץ'.
רוז'ה ואדים

ביוגרפיה

ואדים נולד כרוז'ה ולדימיר פלמיאניקוב (Roger Vladimir Plemiannikov) בפריז. אביו, איגור פלמיאניקוב, היה ממוצא ביילרוסי, היגר לצרפת דרך אוקראינה, נעשה אזרח צרפתי ושירת כסגן הקונסול של צרפת במצרים. ואדים שיחק בתיאטרון מגיל 16. הוא נעשה תסריטאי משנה לצד במאי הסרטים מרק אלגרה (Marc Allégret) בשנת 1947. 
סרטיו של ואדים נתפסו, בדרך כלל, כקולנוע קליל, אוורירי, עם דגש יתר על סגנון וקישוטיות. יחד עם זאת, הוא היה הראשון שגילה ועיבד לקולנוע את הרומן המזהיר "יחסים מסוכנים" של שארלו דה-לאקלו, ובסרטו "בארבארלה" (1968) עיצב למעשה מגמה של פופ בקולנוע העולמי. מבין סרטיו המאוחרים רק "סוף המשחק" (על פי נובלה של אמיל זולא) השאיר רושם כלשהו.
ואדים, ציניקן שנון, כריזמטי אך גם ריקני משהו, היה ידוע ברומנים שלו עם שחקניות ידועות. הוא חי עם קתרין דנב, ונולד להם ילד, כריסטיאן ואדים. לאחר מכן נישא לג'ין פונדה. בתקופה האמריקאית שלו בלטו שני סרטים : "ברבארלה" (אחד הראשונים לשילוב אמנות הפופ והקומיקס) ו"נערות יפות כולן בשורה" (עם רוק הדסון). לאחר מכן התדרדרה הקריירה שלו במהירות. הוא כתב על כך ספר שיצא לאור ב-1986, ‏"Bardot, Deneuve & Fonda".
קנדי דרלינג, אשת חברה שהייתה קרובה לאנדי וורהול, כתבה על רומן לכאורה שהיה לה עם ואדים ביומנה My Face for the World to See. בנוסף לקריירת התיאטרון והקולנוע של ואדים, הוא גם כתב מספר ספרים, בכללם האוטוביוגרפיה "D'une étoile à l'autre" (מכוכב אחד למשנהו).

מותו

ואדים נפטר מלימפומה בגיל 72, והוא קבור בבית הקברות של סן טרופז, צרפת.
הקורפוס השביעי (ארצות הברית)

מלחמת העולם הראשונה

הקורפוס הוקם ב-19 באוגוסט 1918, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה. הקורפוס השתתף בקרבות האחרונים בחזית המערבית, ופורק ב-1919.

מלחמת העולם השנייה

הקורפוס הוקם מחדש ב-25 בנובמבר 1940, ומטהו היה בפורט מק'קלאן, אלבמה. הקורפוס השתתף בתימרוני לואיזיאנה, ובסוף שנת 1941 הועבר מטהו לסן חוזה, קליפורניה. הקורפוס המשיך באימונים עד 1944, עת הועבר לחזית המערבית תחת פיקודו של ג'וזף לוטון קולינס ("ג'ו הברק"). במהלך הפלישה לנורמנדי נחת הקורפוס בחוף יוטה, וכלל פרט לדיוויזיה ה-4 של ריימונד בארטון גם את הדיוויזיות המוצנחות ה-101 וה-82. לאחר מכן לחם הקורפוס במערכה בנורמנדי כחלק מהארמייה הראשונה של עומר בראדלי. הקורפוס השתתף גם במבצע קוברה, קרב פאלז, קרב יער הורטגן, קרב הארדנים ופלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה.

לאחר המלחמה

הקורפוס הוקם מחדש ב-1950 במהלך המלחמה הקרה, ויחד עם הקורפוס החמישי היווה את הכוח המרכזי שצבא ארצות הברית הקצה לכוחות נאט"ו בגרמניה. הקורפוס השביעי הוצב בדרום גרמניה ומפקדתו הייתה בשטוטגרט. בתחילה הוצב הקורפוס החמישי בצפון גרמניה, אולם בהמשך הועבר גם הוא לדרום. במקרה של מלחמה עם ברית ורשה, היה אמור הקורפוס השביעי לכלול תחתיו גם את הדיוויזיה הקנדית ה-1.
ב-1990, לאחר הפלישה העיראקית לכווית, הועבר הקורפוס לערב הסעודית כחלק מהגל השני של פריסת הכוחות האמריקניים. במהלך מלחמת המפרץ, היה הקורפוס העוצבה הגדולה ביותר של צבא ארצות הברית שחדרה לכווית במטרה לשחרר אותה מכוחותיו של סדאם חוסיין. הקורפוס כלל שלוש דיוויזיות, וכן יחידות תגבורת ארטילריה והנדסה. על הקורפוס פיקד במהלך המלחמה פרדריק מלווין פרנקס הבן. ב-27 בפברואר 1991 יחידות הקורפוס, בשיתוף פעולה עם כוחות בריטיים, נחלו ניצחון חד צדדי לחלוטין בקרב רכס מדינה, קרב 73 איסטינג וקרב נורפוק, והביסו את המשמר הרפובליקני העיראקי. בסה"כ במתקפת הקורפוס השביעי נהרגו 47 מחייליו ונפצעו 192. כ-100 שעות לאחר שהתחילה המערכה הקרקעית, ב-28 בפברואר, הכריז נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש על שחרור כווית והפסקת אש.
לאחר סיום הלחימה, רוב יחידות הקורפוס הוחזרו לארצות הברית. מפקדת הקורפוס הוחזרה לגרמניה, וב-1992, בעקבות התפרקות ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה, פורק הקורפוס.
קורט לינגנס

קורט לינגנס (Kurt Lingens;‏ 1912, דיסלדורף - ?), הוא חסיד אומות העולם מגרמניה.

רקע משפחתי

אביו של קורט לינגנס היה מפקד המשטרה בקלן. ב-1936 הוא איבד את עבודתו עקב השתייכותו למפלגה הקתולית צנטרום (Zentrum) שהתנגדה באופן מסורתי לנאציזם וכיוון שניסה למנוע את רדיפת הקתולים על ידי האס אה.

לפני המלחמה

על קורט לינגנס נאסר ללמוד באוניברסיטאות בגרמניה בגלל פעילות אנטי פשיסטית כסטודנט. הוא עבר לווינה, אוסטריה, שם נפגש עם אלה לינגנס. כאשר הנאצים סיפחו את אוסטריה, החלו בני הזוג לינגנס לעזור ליהודים.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בני הזוג לינגנס הסתירו בדירתם יהודים בשנים 1941–1942 בעזרת חברים שסיפקו כרטיסי חלוקת מזון. ב-13 באוקטובר 1942 נעצרו בני הזוג לינגנס על ידי הגסטאפו בעקבות הלשנה. קורט לינגנס נשלח לחזית הרוסית כעונש על סיועו ליהודים, ובחזית הרוסית נפצע באורח אנוש אך שרד.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה עבד לינגנס במרפאת ילדים בווינה. לאחר מכן היגר לינגנס לארצות הברית, שם עבד כפסיכיאטר. ב-1980 הכיר יד ושם בבני הזוג קורט ואלה לינגנס כחסידי אומות העולם.
קרומהורן

הקרומהורן הוא כלי נגינה ממשפחת כלי נשיפה מעץ, שהיה נפוץ בעיקר בתקופת הרנסאנס. בעידן המודרני הכלי שב לשימוש כאשר החלה התעניינות ותחייה של מוזיקה זו.
השם קרומהורן מקורו במלה גרמנית שמשמעה "קרן מכופפת" או "קרן עקומה".
אמצעי הפקת הצליל בכלי הוא פייה כפולה של עלים הדומים לאלה שבאבוב או בקלרינט, אשר מהודקים זה לזה בדבק ובחוטים. לפייה יש בתחתיתה צינור מתכת קטן המוכנס לקצהו העליון של כלי מעץ הדומה לחליל. על הפייה מגן מכסה שפתח נשיפה מצוי בראשו. הנשיפה אל הפתח מזרימה אוויר אל הפייה הכפולה הרועדת ומפיקה את הצליל. הפקת גובהי צליל שונים מופקת מה-"חליל" בעזרת חורים ואצבועים הדומים לאלה של חלילית.
לקרומהורן יש צליל מזמזם ומאנפף חזק מאוד, המזכיר חמת חלילים. משערים שעקב חוזק הצליל השתמשו בקרומהורנים באירועים מוזיקליים באוויר הפתוח. מנעד הצלילים מוגבל בדרך כלל לטווח של נונה גדולה. ישנם קרומהרנים שבהם מכניזם המאפשר הפקת מספר צלילים נוספים.
בגלל המנעד המוגבל של הכלי, התפתחה משפחה של קרומהורנים בגדלים שונים ולכן בגובהי צליל שונים, בדומה לחליליות: סופרן, אלט טנור ובס, בדומה להרכב המקהלה וקונסורטים של כלי נגינה אחרים מתקופת הרנסאנס. כיום גם מיוצרים קרומהורנים מסוג סופרנינו ובס גדול.
כמעט ולא נכתבה מוזיקה שנועדה מפורשות לקרומהורנים, פרט לכמה יצירות מתקופת הרנסאנס (כמו היצירה טאנדרנאקן לחמישה קרומהורנים מאת מלחין אלמוני) או מהבארוק המוקדם (פאוואן בארבעה קולות לארבעה קרומהורנים מאת יוהאן הרמן שיין, מתוך הקובץ "משתה מוזיקלי" משנת 1617). יצירה זו בנוסח המקורי אינה מתאימה לנגינה בקרומהורנים מודרניים. למרות זאת, אפשר ומקובל כיום לנגן בקרומהורנים ריקודים מתקופת הרנסאנס והברוק המוקדם, כמו אלו שנאספו בספרים של טילמן סוזאטו, פייר אטניין, קלוד ז'רבז, מיכאל פרטוריוס ואחרים. יצאו לאור אנתולוגיות של מוזיקה להרכבים בעיקר של ארבעה קרומהורנים. באנתולוגיות אלה נעשו פעמים רבות טרנספוזיציות כדי להתאים את היצירות לקרומהורנים. גם בהקלטות מוזיקה של ימי הביניים אפשר לשמוע קרומהורנים, אך השימוש בהם הוא משוער ומסתמך הרבה על תמונות ותיאורים ספרותיים מהתקופה.
מיכאל פרטוריוס הציע להשתמש בקרומהורנים בכמה מיצירותיו הדתיות כאלטרנטיבה אפשרית לטרומבונים, דולציאנים וכלים אחרים.
בשנות השבעים של המאה העשרים נעשה שימוש מחודש בכלי בקרב להקות רוק פרוגרסיבי שנטו לשלב מוזיקת בארוק ביצירותיהן. דוגמה טובה לכך היא להקת גריפון הבריטית, שאת שימושה בקרומהון ניתן לשמוע באלבומה השלישי והמוערך Red Queen to Gryphon Three.
קרחון שיפלי

גילוי הקרחון

שפך הקרחון שלחוף הים מופה לראשונה על ידי המשלחת הצפונית של משלחת טרה נובה, שחקרה את האזור בהנהגתו של ויקטור קמפבל. 
הקרחון כולו מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1963–1960.

מקור השם

ויקטור קמפבל נתן לקרחון את שמו. 
הקרחון נקרא על שם סר ארתור שיפלי (Arthur Shipley) המאסטר של מכללת קרייסט בקיימברידג', אנגליה.

לקריאה נוספת

• Raymond E. Priestley, Antarctic adventure Scott's Northern party, PP 170 - 172 
• Gunter Faure,  Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 125
ישיבת דבר ירושלים

ישיבת דבר ירושלים (באנגלית: האקדמיה הירושלמית ללימודי יהדות) היא ישיבה לחוזרים בתשובה בירושלים בראשות הרב ברוך הורוויץ.
בשנת 1970 עלה הרב ברוך הורוויץ ממנצ'סטר לישראל והתיישב בירושלים. עם בואו הקים את ישיבת דבר ירושלים כמסגרת תורנית לנוער ולסטודנטים ממדינות אנגלוסקסיות.
בתקופה הראשונה שכנה הישיבה בשכונת סנהדריה, משם עברה לבניין ישיבת חברון בשכונת גאולה. בשנת 1997 עברה לשכונת הר נוף. הישיבה מציעה שיעורי תורה בכמה שפות ורמות. כמו כן היא מפעילה אולפן עברית.
בישיבה מכהן כמשגיח וכר"מ הרב יואל שוורץ, ואת ספריו פרסם בהוצאת הישיבה. כמו כן כיהנו בה הרב בן ציון לופיאן, בנו של הרב אליהו לופיאן, והרב אביעזר וולפסון אביו של הרב דניאל וולפסון.
הפרעת התפרצות לסירוגין

הפרעת התפרצות לסירוגין (Intermittent explosive disorder) היא הפרעת התנהגות שמאפייניה הן התפרצויות זעם בלתי נשלטות, אשר אינן הולמות את הסיטואציה שעוררה אותן. במדריך הפסיכיאטרי האמריקני DSM, היא מסווגת כהפרעת שליטה בדחפים, וב-ICD כהפרעה של הרגלים ודחפים (F63.8).
מעריכים ששכיחות ההפרעה היא 6%, והיא מופיעה אצל גברים יותר מאשר אצל נשים. הטיפול המומלץ הוא טיפול קוגניטיבי התנהגותי. לעיתים נעשה גם שימוש בתרופות פסיכיאטריות.
סאני בצ'ירוביץ'

מועדונים

את הקריירה המקצוענית שלו החל בצ'ירוביץ' בשנת 1999 באולימפיה ליובליאנה, איתה היה שותף לזכייה בגביע הסלובני בעונת 1999/2000 ובגביע ובאליפות סלובניה בעונת 2000/2001. לאחר מכן עבר בצ'ירוביץ' לשחק באיטליה בקבוצת קינדר בולוניה. בולוניה זכתה בגביע האיטלקי ב-2002 והגיעה עד לגמר היורוליג, שם הפסידה לפנאתינייקוס 89:83. פציעה קשה בברכו השביתה אותו לתקופה ארוכה. גם לאחר ששב לשחק כדורסל ההחלמה לא הייתה מלאה  והפציעה המשיכה לתת אותותיה גם בשנים הבאות. תביעה שהגיש נגד קבוצתו, יחד עם קשיים כלכליים שבהם היה מצוי המועדון, גרמו להורדת המועדון לליגה השנייה על ידי בית המשפט.
בדראפט 2003 נבחר בצ'ירוביץ' במקום ה-46 על ידי דנוור נאגטס אולם נשאר באירופה ושיחק בנובו מסטו בעונה שלאחר מכן. בעונת 2004/05 שיחק בקסטיגרופ וארזה ובסיומה עבר לעונה אחת בקלימאמיו בולוניה.
ב-2006 עבר לפנאתינייקוס. בשנתיים ששיחק בפנאתינייקוס נהנתה קבוצתו משליטה מוחלטת בכדורסל היווני וזכתה בשתי אליפויות ובשני גביעים. בנוסף, זכתה הקבוצה באליפות היורוליג ב-2007. ביולי 2008, עקב סכסוך שהתגלע בין בצ'ירוביץ' למאמנו ז'ליקו אובראדוביץ' בנושא דקות המשחק שקיבל, עזב את פנאתינייקוס וחתם בוירטוס רומא. לאחר עונה אחת בקבוצה האיטלקית שב בצ'ירוביץ' לליובליאנה.

נבחרת סלובניה

בשנת 2000 היה בצ'ירוביץ' השחקן הבולט של נבחרת סלובניה באליפות אירופה עד גיל 20. בגמר הוביל את נבחרתו לזכייה בטורניר כשקלע 17 נקודות בניצחון על נבחרת ישראל 66:65.
במדי נבחרת הבוגרים של סלובניה שיחק בצ'ירוביץ' באליפויות אירופה ב-1999 (מקום 10), 2001 (מקומות 13-16) ו-2005 (מקום 6). את האליפות ב-2003 החמיץ בשל הפציעה בברכו ולפני האליפות ב-2007 הודיע שלא יגיע בשל החשש שהשתתפות בטורניר תיצור עומס נוסף על ברכו, ממנה סבל כאבים לאורך העונה. ב-2006 השתתף באליפות העולם עם נבחרתו שסיימה במקום ה-12.

קריירת אימון

בעונת 2015/2016 היה בצ'ירוביץ' עוזרו של המאמן אלכסנדר ג'ורג'ביץ' בפנאתינייקוס.

חיים אישיים

בצ'ירוביץ' מחזיק בדרכון איטלקי בעקבות נישואיו לאיטלקייה. לזוג שני ילדים. אביו, ממי בצ'ירוביץ', הוא מאמן כדורסל.
קאוס אוסטרליס

תכונות

קאוס אוסטרליס הוא ענק כחול - לבן מסוג ספקטרלי B9.5 III במרחק של כ-145 שנות אור ובהירות נראית מדרגה 1.79. מסתו כ-5 מסות שמש ורדיוסו גדול פי 7 מרדיוס השמש. עוצמת ההארה שלו היא קצת יותר מפי 300 משל השמש בתחום הנראה ופי 375 בתוספת הקרינה בתחום העל-סגול. ככל הנראה הכוכב נמצא בשלב התפתחות מתקדם והוא כבר כילה את המימן שבליבתו והוא מתיך מימן בשכבות חיצוניות יותר.
ניתוח ספקרוסקופי של אור הכוכב מראה על שכיחות נמוכה מהרגיל של יסודות כבדים מהליום. ככל הנראה הסיבה לכך היא מהירות הסיבוב הגבוהה של קאוס אוסטרליס סביב צירו שמעיפה מפניו יסודות קלים ויוצרת מסביבו ענן של מימן והליום שמסתיר את הרכבו הכימי האמיתי.
לקאוס אוסטרליס בן זוג עמום במרחק של 32 שניות קשת עם בהירות נראית מדרגה 14, שנקרא קאוס אוסטרליס B.
קורין רוטשפטר

ביוגרפיה

רוטשפטר נולדה בצפון הולנד, וב-1957 נבחרה למיס הולנד ובאותה שנה נבחרה גם למיס אירופה היא הייתה נציגת הולנד ראשונה שזכתה בתואר זה. אלי קוט הצליחה לשחזר הישג זה בשנת 1964. היא השתתפה בתחרות מיס תבל 1958, שם עלתה לשלב חצי הגמר וזכתה בתואר "מיס פוטוגניק".
ב-1959 נתבקשה לייצג את הולנד גם בתחרות מיס עולם, מכיוון שהנציגה המקורית ויתרה על התחרות. כמה שעות לפני הטקס היא גילתה מספר חורים בשמלה שלה ונציגת ישראל בתחרות, זיווה שומרת, השאילה לה שמלת ערב. לבסוף גם בתחרות זו היא זכתה במקום הראשון. 
היא עבדה כדוגמנית ברחבי העולם ובסוף שנות השישים היא פתחה סוכנות דוגמנות בינלאומית משל עצמה.
צפון ארצות הברית

צפון ארצות הברית הוא האזור הגדול ביותר בארצות הברית. מבחינה גאוגרפית, המונח כולל את מדינות ארצות הברית ואת האזורים של ארצות הברית הממוקמים ברחבי החלק הצפוני ביותר של המדינה. מדינות אלה ממוקמות לאורך גבול קנדה–ארצות הברית.
לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מחלקת את החלק הצפוני של ארצות הברית למערב התיכון ולצפון-מזרח ארצות הברית. מפקדי האוכלוסין כוללים גם את המדינות הצפוניות של מערב ארצות הברית, ללא אזכור של המונח "צפון ארצות הברית".

 המושג ההיסטורי

לפני ההתרחבות מערבה במהלך המאה ה-19, המושג "צפון ארצות הברית" התכתב עם אזור ניו אינגלנד של ימינו. בשנות ה-30 של המאה ה-20 המושג התאים את עצמו לצפון-מזרח ארצות הברית של ימינו.

מלחמת האזרחים האמריקנית

במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, צפון ארצות הברית הייתה מורכבת ממדינות האיחוד. בהקשר זה, "הצפון" הוא שם נרדף לאיחוד. ובהקשר נוסף, "דרום ארצות הברית" הוא שם נרדף למדינות שניסו לפרוש מהאיחוד ולהקים את קונפדרציית המדינות של אמריקה. עם זאת, מושג "הצפון" יכול להיכלל בהקשר של המחלוקת ההיסטורית. חמש מדינות מחזיקות עבדים בארצות הברית, נקראו מדינות הגבול, שנותרו באיחוד עם – מיזורי, קנטאקי, וירג'יניה המערבית, מרילנד ודלאוור (הטריטוריה האינדיאנית השנויה במחלקות).
נחמה ריבלין

ביוגרפיה

נחמה ריבלין נולדה במושב חרות למנחם מנדי ודרורה קיילה שולמן, ממקימי המושב. אמה, שעלתה לארץ ישראל מאוקראינה, התאלמנה כאשר נחמה הייתה כבת חמש שנים. נחמה למדה בבית הספר התיכון האזורי רופין שבעמק חפר. מסיבות רפואיות, לא התגייסה לצבא הגנה לישראל.
בשנת 1964 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום הלימודים קיבלה תואר ראשון בביוטכנולוגיה ובזואולוגיה, יחד עם תעודת הוראה במדעי הטבע. במשך שנים ארוכות עבדה באוניברסיטה העברית כמזכירה מדעית במכון למדעי החיים. תחילה עבדה כמזכירה במחלקה לזואולוגיה, ואחר כך במחלקת אקולוגיה.
בשנת 1971 נישאה לראובן ריבלין ולהם שלושה ילדים משותפים. לראובן ריבלין יש בן נוסף, יואל, מאשתו הראשונה. היא ליוותה אותו, הרחק מעין התקשורת והציבור, מאז בחירתו הראשונה לכנסת השתים עשרה בשנת 1988. היא התלוותה אליו לאירועים ממלכתיים וטקסים רשמיים.
לאחר יציאתה לגמלאות בשנת 2007, התמסרה ריבלין לתחום האמנות, נרשמה ללימודי תולדות האמנות (ללא תואר אקדמי), והקדישה את זמנה גם לאהבתה למחול.

כרעיית נשיא מדינת ישראל

ריבלין נחשפה לציבור הרחב לאחר בחירות 2014 לנשיאות ישראל, במסגרתן נבחר בעלה. לאחר בחירתו, אמרה כי קשה לה להתרגל למעמד החדש. במהלך כהונתה כרעיית הנשיא פעלה למען אימהות שכולות וקידום נושאים שונים כמו איכות הסביבה וילדים פגועים.
ריבלין הייתה תומכת נלהבת של נשים וילדים. בימיה הראשונים כרעיית הנשיא, היא אירחה במשכן הנשיא כ-200 פעילי אקים במטרה לקדם את התמיכה בילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. כמסר של שלום וסובלנות, היא אירחה יחד עם בעלה תלמידים ומורים מהמרכז "יד ביד: המרכז לחינוך יהודי ערבי בישראל" בבית הנשיא לאחר שבית הספר שלהם הוצת. ריבלין אירחה באפריל 2015 במשכן הנשיא את השקת הספר "טעם לחיים" (בהוצאת עמותת "משפחה אחת") אשר מאגד 124 מתכונים שנאספו במשך שש שנים ממטבחיהן של אימהות שכולות, אשר בחרו את המתכון למאכל האהוב ביותר על הבן שאיבדו.
בחודש מרץ 2016 נפגשה ריבלין עם 16 נשים שהותקפו מינית ושהסכימו לחשוף את סיפורן בפומבי בבית הנשיא.
בשנת 2018 ייסדה ריבלין את פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית והשתתפה בדיבוב הסרט "הדוב פדינגטון 2".

פטירתה

ריבלין סבלה במשך שנים מפיברוזיס ריאתי, וב-11 במרץ 2019 עברה השתלת ריאה במרכז הרפואי רבין. מאז הייתה מאושפזת, וב-4 ביוני 2019 (א' בסיוון תשע"ט) נפטרה. 
למחרת פטירתה הוצב ארונה בתיאטרון ירושלים והציבור עבר על פניו. היא הובאה למנוחות באותו יום בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים. לבקשת הנשיא ריבלין נפתח טקס ההלוויה לקהל הרחב.
גאורגי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

ביוגרפיה

גאורגי נולד במדריד ב-13 במרץ 1981, לפרנץ וילהלם, נסיך פרוסיה ולמריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולאונידה גאורגייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. ב-6 במאי אותה שנה הוטבל גאורגי במדריד, וסנדקו היה קונסטנטינוס השני, מלך יוון. בנוסף נכחו בטקס חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, סופיה, מלכת ספרד, סימאון השני, מלך בולגריה ומרגריטה, מלכת בולגריה. גאורגי קיבל מסבו ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה את התואר "הנסיך הגדול של רוסיה", אולם וסילי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה, שכיהן כנשיא אגודת משפחת רומנוב, הגיב על כך שזה מאורע משמח למשפחת האצולה הפרוסית, ולא קשור למשפחת האצולה הרוסית. בשנת 1982 נפרדו הוריו, ובשנת 1985 התגרשו הוריו באופן רשמי ואביו חזר לתוארו הפרוסי.
בשנת 1992 ביקר גאורגי לראשונה ברוסיה, במהלך הלוויית סבו ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ובשנת 1996 חזר יחד עם אמו מריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה וסבתו לאונידה גאורגייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה לרוסיה.
גאורגי התחנך במכללת רונימיד במדריד, ולאחר מכן למד באוניברסיטת אוקספורד. לאחר מכן עבד גאורגי בבריסל בפרלמנט האירופי, שם שימש כעוזר ללויולה דה פלאסיו, הנציב האירופי לשעבר לתחבורה ואנרגיה. מאוחר יותר הוא עבר ללוקסמבורג, שם הועסק בוועדה האירופית לאנרגיה אטומית וביטחון.
ב-12 בדצמבר 2008 מונה גאורגי ליועץ למנכ"ל נורילסק-ניקל - חברת כרייה רוסית למתכות, ובשנת 2012 הוא היה מועמד למנכ"ל של מטאל סחר בחו"ל, מרכז המכירות העיקרי עבור נורילסק-ניקל בשווייץ.
בשנת 2014 הקים גאורגי את חברת רומנוף ושות', בבריסל.
ג'ון ויין גייסי

ג'ון ויין גייסי (באנגלית: John Wayne Gacy‏, 17 במרץ 1942 - 10 במאי 1994), הידוע גם בכינוי Killer Clown, היה רוצח סדרתי אמריקאי.

ילדותו

ג'ון ויין גייסי נולד בשיקגו שבאילינוי, והיה השני מבין שלושה ילדים. ממוצא דני ופולני. אביו, ג'ון סמואל גייסי, היה אלכוהוליסט, ונראה שנהג לכנותו בכינויי גנאי לעיתים תכופות. גייסי היה קרוב לאמו, מריון אליין רובינסון.
כשהיה בן 11 קיבל גייסי מכה בראש מנדנדה, המכה גרמה להיווצרות קריש דם במוחו. הדבר לא זוהה עד גיל 16, אז החל לסבול מאירועים של איבוד הכרה.

הרציחות

גייסי נהג לשוטט באזור כיכר בגהאוס בשיקגו ולהציע מריחואנה לנערים, וכך פיתה אותם להיכנס למכוניתו. אלה שנענו לפיתויו שוחררו מוכים ומדממים. אלה שסירבו הורדמו בכלורופורם, נאנסו ונרצחו. גייסי נהג להציע לנערים גם עבודה בחברת הבנייה שלו בתשלום גבוה.
גייסי נעצר בדצמבר 1978. כאשר שוטרים דפקו על דלת ביתו ושאלו אותו מספר שאלות לגבי רוברט פיאסט בן ה-15, נער שפנה לגייסי בבקשה לעבודה ימים ספורים לפני היעלמותו. תשובותיו של גייסי (שהיה באותו זמן בן 36) סיפקו את השוטרים, אך לאחר שגילו שבעבר הורשע גייסי במעשה מגונה בקטין, שבו למחרת אל ביתו ועצרוהו.
מבלי שנתבקש הראה גייסי לשוטרים דלת ברצפה המובילה לחלל מדופן מתחת לבית. בתוך החלל התגלו גופות רבות של נערים, שנאנסו קודם ואחר כך נחנקו למוות. גייסי הודה כי מתחת לבית ובמוסך, קבורות עשרים ושבע גופות וכי חמש גופות נוספות (כולל גופתו של רוברט פיאסט) הושלכו לנהר הסמוך, מפאת חוסר מקום בחלל מתחת לבית. בפועל נמצאו מתחת לבית עשרים ושמונה גופות - גופה אחת נשמטה מזכרונו של גייסי.
הגופות היו קבורות ללא סדר ושיטה, וכל הקורבנות היו זכרים בני חמש עשרה עד עשרים וחמש. זיהוי כל הגופות ארך מספר שנים.
ב-13 במרץ 1980 הורשע גייסי בשלושים ושלושה אישומי רצח. הוא נדון למוות ובמשך ארבע עשרה שנים נאבק לביטול פסק הדין, אך לשווא. ב-10 במאי 1994 הוצא גייסי להורג בזריקת רעל.

בתרבות

השיר ".John Wayne Gacy Jr" מאת סופיאן סטיבנס (מופיע באלבומו "אילינוי" מ-2005) מספר את סיפורו של גייסי.
אישה שטן

עלילת הסרט

רות פצ'ט (בגילומה של רוזאן בר) היא עקרת בית מרושלת, בעלת משקל עודף המנסה נואשות לרצות את בעלה בוב (אד בגלי הבן) אך מתקשה. באירוע חגיגי בו הם משתתפים מתחיל בוב עם סופרת הרומנים היפה וגונבת הלבבות מרי פישר (בגילומה של מריל סטריפ) ורות מתחילה להבין שהיא לא תוכל לעצור את בעלה. לאחר עימות בין השניים אומר בוב לאשתו שהיא אמא רעה, רעיה גרועה, טבחית נוראית ויש לה מראה של אישה שעובדת בשדה. מיד לאחר מכן הוא עוזב את הבית ונוסע לביתה המפואר של חברתו החדשה מרי. רות מחליטה לנקום וכותבת על פתק ארבעה נכסים חשובים בחייו של בעלה אותם היא מתכוונת להרוס. "ביתו, משפחתו, הקריירה, חירותו" היא כותבת בפתק ומתחילה צעד אחר צעד להרוס את חייו של בעלה.
כצעד ראשון מציתה רות את הבית בו היא מתגוררת ולוקחת את שני ילדיה עם הכלב המשפחתי לביתה של מרי פישר המתגוררת באחוזה מול הים, ומשאירה שם את הילדים והכלב. מרי, שאוהבת ניקיון וסדר לא כל כך אוהבת את הרעיון שיסתובבו לה ילדים וכלב בבית, אך היא לא אומרת דבר. עם היציאה מהבית מסמנת רות בקו את הסעיף הראשון בפתק, "ביתו".
לאחר מכן מתנדבת רות, תחת השם הבדוי וסטה רוז, בבית אבות ומתיידדת עם אמא של מרי (סילביה מיילס) הנמצאת שם. אחרי תקופה קצרה היא דואגת שהאם תסולק מבית האבות ותעבור להתגורר עם ביתה. גם את המהלך הזה מרי לא אוהבת במיוחד וסדקים מתחילים להופיע בחיי הזוגיות שלה ובקריירה שלה כסופרת שאינה מצליחה לכתוב רומן חדש.
יחד עם חברתה החדשה הופר (לינדה האנט) פותחות השתיים משרד כוח אדם. אוליביה האני (מריה פיטילו) מחפשת עבודה ונשלחת לעבוד כמזכירתו של בוב במשרד רואי החשבון שלו. היא מתאהבת בו, שוכבת איתו ואחרי שהוא נפרד ממנה – בעצתה הטובה שהיא מקבלת מרות – היא מתחילה לזייף ולהעלים קבלות וספרי חשבונות של הבוס שלה.
רות מודיעה למשטרה על העבירות של בוב ובמהלך מסיבה גדולה בביתה של מרי, מגיעים שוטרים לעצור את בוב. במשפטו הוא מקבל שנה וחצי מאסר ובכך רות מסיימת את מטרתה כשהיא מוחקת מהרשימה את הנכס האחרון שהיה לבעלה, חירותו.
שמונה עשר חודשים לאחר מכן מפרסמת מרי פישר את ספרה החדש הזוכה להצלחה. היא חותמת על ספריה בחנות ספרים ומפלרטטת עם אחד הקונים ומראה כי חזרה לסורה.

ביקורות

הסרט לא קיבל ביקורות מחמיאות וזכה לציון 41% מתוך 17 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
נתן רועי

נתן רועי (נולד ב-22 באוגוסט 1957) הוא עיתונאי, עורך, סופר, מורה ומדריך להיסטוריה, ספרות וארץ ישראל.

ביוגרפיה

נולד ביפו כנתן שוורץ - זומפף. שירת בצה"ל בחיל התותחנים. לחם במבצע ליטני כרב-סמל סוללת תותחים. הדריך תותחנות שדה בבית הספר לתותחנות שדה והוכתר כמדריך מצטיין.
רועי הוא בוגר האוניברסיטה הפתוחה במדעי הרוח והחברה, מוסמך בהצטיינות במחשבת ישראל במכון שכטר בירושלים ובעל תואר LLB במשפטים ממכללת שערי משפט בהוד השרון.
רועי החל את דרכו כעיתונאי בשנת 1979 במקביל ללימודיו האקדמיים. היה ממייסדי המגזינים "יומן השבוע" "רחוב ראשי" (רשת מקומונים) ו"עולם האישה" ובמקביל עבד בעיתונים בישראל ומחוצה לה.
בשנים 1991 - 1993 היה דובר ההסתדרות הכללית.
היה מרצה אורח בחוג לתקשורת באוניברסיטה העברית בקורסים של משה נגבי ואבי ווינברג. היה חבר במשלחות של עיתונאים לקהילות יהודיות בצפון אמריקה מטעם איחוד הקהילות היהודיות בצפון אמריקה והוועד היהודי אמריקני וליווה משלחות יהודיות מצפון אמריקה.
היה עורך יומנים בגלי צה"ל כפרילנסר.
במלחמת לבנון הראשונה (יוני 1982) ביחד עם הצלם צביקי עשת, נלכד בווילה שבה נהרגו האלוף יקותיאל אדם ואל"ם חיים סלע, בדוחא שליד ביירות. הכתבה שלו על האירוע, ביחד עם הצילום של צביקי עשת פורסמו ב"ידיעות אחרונות" וב"במחנה".
כתבתו ב"דבר השבוע" על "הפולני הטוב", סטפן רצ'ינסקי (נובמבר 1985), וסדרת הכתבות בעקבותיו הוביל לחשיפת מצבם העגום של חסידי אומות העולם שהצילו יהודים וחיו במצב כלכלי קשה וללא זכויות ותיקון חוק הביטוח הלאומי. סייעה לחשיפה זו כתבה חשובה ב"כלבוטק" בעריכתו של רפי גינת.
ערך ושידר סדרה של כתבות הן ביומן גלי צה"ל והן ב"דבר השבוע" מאתיופיה, לשם יצא עם צעירים וצעירות שעלו לישראל במבצע משה. הסדרה פורסמה ב"דבר" ושודרה בגלי צה"ל בשנת 1995.
שידר וכתב בעת המלחמה בגיאורגיה, בסיועו של השליח הראשון של הסוכנות היהודית בגיאורגיה, יצחק (איציק) משה.
בשנים 2002–2019 ניהל את אתר האינטרנט של הסוכנות היהודית בשפה העברית.