google/wiki40b huggingface dataset:
פארק גב ים נגב

פארק גב ים נגב הוא פארק תעשיות היי-טק הנבנה בבאר שבע, סמוך לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולמרכז התקשוב העתידי של צה"ל.

מבנה הפארק

הפארק משתרע על כ-93 דונם ומתוכננים בו 15 בנינים, בשטח כולל של 190,000 מטרים רבועים. בהקמת הפארק שותפים חברת גב ים - 56%; אוניברסיטת בן-גוריון בנגב - 11%; עיריית באר שבע - 11%; וחברת KUD ומשקיעי חוץ - 22%. פארק ההייטק גב ים שבבאר שבע הוקם בסיוע אוניברסיטת בן-גוריון, עיריית באר שבע וחברת ההשקעות KUD international.
בניין ראשון בפארק, בן 17,500 מ"ר, אוכלס לראשונה ב-30 ביוני 2013, על ידי חברת EMC. עם החברות המאכלסות אותו נמנים BGN Technologies (אוניברסיטת בן-גוריון בנגב), דויטשה טלקום, נס טכנולוגיות, חברת EMC, חברת JVP ו-INCUBIT - חממה טכנולוגית של חברת אלביט מערכות. הבניין השני אוכלס בסוף שנת 2014. בפארק יש ארבעה בניינים אשר עומדים בתקן של Leed Silver של בנייה ירוקה, המשתמשים במערכות חכמות לניהול אנרגיה ובנוסף יש מערכות חכמות למחזור מים אפורים. בשנת 2018 נחנך ואוכלס הבניין השלישי בפארק.
בשנת 2014, הקימה חברת רד תקשורת מחשבים מרכז פיתוח בפארק גב ים נגב בהשקעה של 110 מיליון שקל.
סמוך לפארק נמצאת תחנת הרכבת הצפונית של באר שבע.  בינואר 2016 נחנך גשר להולכי רגל, "גשר הסליל הכפול", המחבר בין הפארק לתחנה.
ג'ליל וייט

ביוגרפיה

וייט נולד בפסדינה, קליפורניה. וייט הופיע לראשונה בטלוויזיה בפרסומת לקלוגס לאחר שמורה בבית ספרו שיכנע את הוריו המסויגים לקחת את בנם לאודישנים. תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בסדרה "Charlie and Company". לאחר מכן הוא הופיע בסדרות: "משפחת ג'פרסון", "Good Morning, Miss Bliss" ו-"Camp Cucamonga" (בו השתתפו גם צ'אד אלן וג'ניפר אניסטון).
בגיל 12, לאחר שהופיע בפרסומת למשחק וידאו, קיבל וייט את דמותו של סטיב ארקל בסדרה "אריזה משפחתית". תחילה, מטרתה של הדמות הייתה כהופעת אורח, אך בעקבות הצלחתה הפך וייט לשחקן הראשי בסדרה. בנוסף, הוא שיחק בסדרה דמויות נוספות של משפחת ארקל, ואף כתב מספר פרקים בהיותו בן 19 בלבד. 
במהלך שנות שידור התוכנית, הופיע וייט בתפקידי אורח כ"סטיב ארקל" בסדרות: "צער גידול בנות", "אבא חורג, אמא חורגת" ו"מיגו".
כאשר בוטלה הסדרה ב-1998, סיפר וייט בראיון כי אינו מעוניין לשחק את דמותו של ארקל יותר. בעקבות הצלחת הדמות היה קשה לוייט לקבל תפקידים אחרים כיוון שדבקה בו ה"תווית" של סטיב ארקל.
ב-1999, וייט חזר למרקע בקומדיית המצבים "בוגרים", הסדרה, ששודרה ברשת UPN (בארץ בערוץ 3), עסקה בבחור צעיר שמתמודד לראשונה עם החיים כאדם בוגר. וייט גם כתב והפיק מספר פרקים. הסדרה לא משכה קהל רב ובוטלה לאחר עונה אחת.
 בנוסף באותה שנה דיבב וייט את דמותו של מרטין לותר קינג בסרט האנימציה "Our Friend, Martin". וייט גם דיבב את דמותו של סוניק הקיפוד.
ב-2001, סיים וייט לימודי תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה. לאחר מכן הוא המשיך להופיע בתפקידים קטנים בקולנוע.
ב-2007, ביצע וייט הופעות אורח בסדרות "המשחק" ו"בוסטון ליגל".
ביוני 2009 הוא הופיע בסדרת האינטרנט "Road to the Altar", ובספטמבר אותה שנה הוא ביצע הופעת אורח בסדרה "Psych". 
בשנת 2010, ביצע וויט הופעת אורח בסדרה "הוואי חמש-אפס" בתפקיד החשוד ברצח. בשנת 2011 שיחק בסרט הילדים "חופשת הקיץ של ג'ודי מודי" בכיכובה של הת'ר גראהם.
כיכר השוטר (תל אביב)

מראה הכיכר

הכיכר היא כיכר קטנה יחסית, וממקוממת בצומת הרחובות טשרניחובסקי ובוגרשוב, שני רחובות מרכזיים ושוקקי חיים בתל אביב. הכיכר ממוקמת מאחורי דיזנגוף סנטר וסביבה ישנם רמזורים ומעברי חצייה. בסמוך לכיכר ניתן למצוא בתי קפה, מסעדות, חנויות והמקום מהווה מוקד משיכה לתיירים ועוברי אורח רבים. הכיכר מעוטרת בצמחייה ירוקה; עצי אקליפטוס, דקל וכן דשא ירוק. לנוחיות העוברים והשבים ממוקמים בכיכר ספסלי ישיבה מעץ. במרכז הכיכר, מוצבת אנדרטת אבן בהירה לזכר שוטרי מחוז תל אביב שנפלו בעת מילוי תפקידם ועליה הכיתוב "כיכר השוטר, לזכר שוטרי מחוז תל אביב שנפלו בעת מילוי תפקידם". בדופן הימני של האנדרטה מוטבע סמל של משטרת ישראל ובדופן השמאלי של האנדרטה משולבים סמל העיר תל אביב-יפו וסמל קרן תל אביב לפיתוח.

היסטוריה של הכיכר

בעברה של הכיכר, לפני שנקראה "כיכר מוריה" שמה היה "כיכר ט"ו בשבט". עצי האקליפטוס שבכיכר ננטעו על ידי תלמידות כיתה ז' של בית הספר בנווה צדק בשנת 1925. לאחר מספר שנים, שמה שונה ל"כיכר מוריה" על שם בית הספר היסודי "מוריה" שנמצא בקרבת מקום, ברחוב צייטלין. בשנת 1972, לאחר הירצחו של שמואל ויצמן, שמה של הכיכר הוסב ל"כיכר השוטר" לזכרו ולזכר שוטרי מחוז תל אביב שנפלו במסגרת מילוי תפקידם.

שמואל ויצמן

שמואל (מכלוף) ויצמן נולד ב-20 ביולי 1948 במרוקו. הוא עלה לישראל יחד עם משפחתו בשנת 1948 והם השתקעו באשקלון. בשנת 1966 התגייס לצה"ל ובמסגרת שירותו הצבאי, שירת כשוטר צבאי בקריה ובחטיבת הצנחנים.
לאחר מלחמת ששת הימים שירת ויצמן כסוהר במחנה שבויים בעתלית ובמתקני כליאה ברצועת עזה שחלקם היו באותה התקופה תחת ניהולה של המשטרה. לאחר שחרורו מצה"ל, התגייס ויצמן לשורות משטרת ישראל והוצב כסייר במחוז תל אביב. במסגרת מילוי תפקידו השתתף ויצמן במספר רב של פעילויות משטרתיות וזכה בכ-8 פרסים על פעילותו בתוך שנתיים.
ב-22 במאי 1972 שמואל ויצמן ושותפו רס"ל יוסף שק"ל נקראו לטפל בפריצה שהתרחשה בבניין בתל אביב; ברגע שויצמן נכנס לדירה, הוא נורה על ידי הפורץ, חיים בוטיס שניסה להימלט מיד לאחר התקרית ונתפס על ידי שוטרים מחוץ לבניין.
טיליה

בעברית

התרזה מופיעה פעם אחת בתנ"ך: "לִכְרָת-לוֹ אֲרָזִים--וַיִּקַּח תִּרְזָה וְאַלּוֹן, וַיְאַמֶּץ-לוֹ בַּעֲצֵי-יָעַר; נָטַע אֹרֶן, וְגֶשֶׁם יְגַדֵּל:" (ישעיהו מ"ד, יד). רש"י מפרש פסוק זה: "תרזה ואלון - מיני אילני סרק". הדעה המקובלת היא שהכוונה בספר ישעיהו היא לאחד ממיני האלה. פרופ' יהודה פליקס זיהה את התרזה עם אלון הבלוט ואילו ניסים קריספיל מזהה את התרזה עם הקטלב ומביא טענות מוצקות לכך. כמו כן ישנם חוקרים המשערים כי חלה טעות סופרים בשמה של התרזה במהלך השנים וכי שמו האמיתי של העץ הוא תרצה כשמה של תרצה, אחת הערים הראשיות בשומרון בתקופה הישראלית.

בתקופה המודרנית ניתן השם "תרזה" לעץ הטיליה בספרות, ומכאן התגלגל השם גם ללשון־הדיבור. הדוגמה הידועה ביותר היא שירו של ביאליק: "תרזה יפה": 
תִּרְזָה יָפָה וַעֲבֻתָּה
עַל הַיְאֹר עוֹמֶדֶת מֻטָּה;
כָּל-הַיּוֹם בַּמַּיִם צוֹפָה,
חוֹשְׁבָה: מַה-יְּהֵא בְסוֹפָהּ?

באנגלית

באמריקה הצפונית קרוי העץ linden ובבריטניה lime. שני השמות מקורם בשם הגרמני lind. אף על פי שהשם הבריטי זהה לשמו באנגלית של פרי הדר הקרוי בעברית ליים או "לימית" (Citrus spp), מדובר בעצים שונים לגמרי. באמריקה הצפונית מקובל גם שם נפוץ נוסף לעץ והוא Basswood, שם שמקורו במילה bast, הכינוי של קליפת העץ הפנימית.

תיאור

מיני הטיליה הם עצים נשירים אדירים המגיעים בממוצע לגובה של 20–40 מטר וקוטר גזעם עד ל-3 מטר ויותר. צבע הגזע חום אדמדם, כשקליפת העץ אפורה ומחורצת. הקף כותרת הענפים והעצים עשוי להגיע ל-120 מטר ויותר. העלים פשוטים, מסורגים, וצורתם אליפסית או דמוית לב, אורכם 6–20 ס"מ והם משוננים בקצותיהם. צבע העלים ירוק מלמעלה ומעט חיוור יותר מלמטה. פרחי העץ דו־מיניים, ריחניים, מייצרים צוף רב, וערוכים בתפרחת קצרה. צבע הפרחים לבן עד לבן-צהבהב. ציר התפרחת מחובר לחָפֶה, עלה נוקשה המשמש ככנף כשהפרי מבשיל ועוזר להפיץ את הפירות. הפרח מורכב מ-5 עלי גביע ומספר זהה של עלי כותרת והוא מכיל אבקנים מרובים. השחלה עילית, מכילה 2–10 עלי שחלה. הפרי: ענבה או דמוי אגוז.
עצי הטיליה חיים מאות שנים וידועים גם מקרים של עצים מהמין Tilia platyphyllos שגילם מעל 1,000 שנה.
הטיליה גדלה ביערות בחברת אלון, אך היא נפוצה גם כעץ נוי, בודד בגינה, או בחצר, או לאורך שדרות. אחת השדרות הידועות ביותר קרויה על שם העץ - רחובה הראשי ההיסטורי של ברלין אונטר דן לינדן (תחת עצי התרזה).
זחלים של מינים שונים של פרפראים אוכלים את עלי הטיליה, ביניהם עשים מהמינים Mimas tiliae ו-Ptilodon capucina.

בתרבות

עמידותו של העץ, פארו המרשים וחיותו הרבה, העניקו לו במסורות עתיקות מעמד של עץ מקודש, אשר צילו שימש מקום מפגש ופולחן וגזעו הפך למקום המשפט. הטיליה נפוצה מאוד בצפון ובמזרח אירופה. במרכז כפרים רבים ניצבים עצי טיליה עתיקים שתחתיהם נהגו לערוך טקסים כדוגמת חתונות ומשפטים. העץ נחשב למקודש במסורות רבות לדוגמת במסורת של הטבטונים, הבאלטים והסלאבים. במסורת של העמים הסקיתים הוא היה עץ הנבואה. באמונה העממית שוכנים מתחת לעץ הטיליה שדים ורוחות, ומצד שני הוא מגן מברקים ומחלות. העץ היה חביב על משוררים (כדוגמת ביאליק שהוזכר לעיל) ועל נאהבים בשל פארו, ריח פרחיו וצורת הלב של עליו.
בסלובניה הטיליה (בסלובנית Lipa) היא סמל לאומי. פתגם סלובני עממי אומר: "סלובני אמיתי חייב לגדל ילד, לכתוב ספר ולנטוע עץ".
בעיר הרומנית גאלאץ יש טיליות רבות ובעונת הפריחה אוויר העיר מבושם ובגלל ריבוי עצי הטיליה, ניתן לעיר הכינוי "עיר הטיליות" (ברומנית: Oraşul Teilor).
כלי טיס

כלי טיס הוא כל כלי תחבורה המיועד לטיסה באטמוספירה. קיימת הבחנה בין כלי טיס הקלים מן האוויר כגון כדורים פורחים וספינות אוויר לבין כלי טיס הכבדים מן האוויר כגון מטוסים, מסוקים ודאונים.
העובדה שכלי טיס אינם מושפעים מתוואי הקרקע מעליו הם חולפים והעובדה שהם מסוגלים לחצות יבשות וימים במהירות גבוהה במיוחד, הפכו את כלי הטיס לכלי תחבורה נפוצים במיוחד, והביאו להתפתחות טכנולוגית עצומה בתחום התעופה. כיום מטוסים מהווים עורק תחבורה ראשי בין יבשות, מדינות וערים. כמו כן כלי טיס משמשים לחיזוי מזג אוויר, צילום מהאוויר, ספורט, פנאי ועוד. בהיבט הצבאי כלי טיס משמשים למשימות שונות כגון תקיפה, הפצצה, סיור, צילומי אוויר לצורכי מודיעין, שינוע כוחות וציוד, לוחמה אלקטרונית והצנחת כוחות וציוד.

היסטוריה

מאז ומתמיד, שאפו בני האדם להידמות לציפורים ולעוף באופן חופשי בשמיים, אך יצירת כלי טיס שמיש התאפשרה רק בעת החדשה. הראשון עליו ידוע שהציע תכנון מעשי לכלי טיס היה לאונרדו דה וינצ'י שתכנן במאה ה-15 את הדאון הראשון וכן כלי טיס דמוי מסוק. כמו רבות מהמצאותיו האחרות, לאונרדו מעולם לא יישם את התוכניות והן יושמו רק במאה ה-20 לאחר שכבר נבנו כלי טיס רבים אחרים. הדאון שתוכנן אכן טס, אך המסוק לא היה מסוגל להמריא.

האחים רייט

הטיסה הראשונה בכלי טיס כבד מן האוויר התקיימה ב־17 בדצמבר 1903 על ידי האחים רייט. האחים ביצעו ארבע טיסות באותו היום, הראשונה למרחק של 37 מטר ב־12 שניות, והרביעית (והמוצלחת מכולן) למרחק של 279 מטר ב־59 שניות.

אחרי האחים רייט

המסוק הראשון שתועד כשהוא מצליח לנתק מגע מן הקרקע הוטס בצרפת ב-1907, עם זאת המסוק הפרקטי הראשון נבנה בגרמניה הנאצית ב-1936.
הקריירה הצבאית של כלי הטיס החלה במלחמת העולם הראשונה, בה לקחו חלק מטוסים שהותקנו בהם מכונות ירייה ששימשו לסיוע לכוחות קרקע ולקרבות אוויר. במהלך מלחמת העולם השנייה המטוסים כבר שימשו כמערך משמעותי, ובנוסף לתפקידים שמילאו במלחמת העולם הראשונה החלו להטיל פצצות ומילאו תפקיד של "ארטילריה מעופפת".
מטוס הסילון הראשון היה ה-Heinkel He 178 הגרמני שביצע את טיסתו הראשונה כבר ב-1939. מטוס הקרב הסילוני הראשון היה המסרשמיט Me-262 הגרמני שנכנס לפעולה מבצעית רק לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.
כלי טיס חמקניים (שאינם מופיעים על צג המכ"ם) פותחו בארצות הברית במהלך המלחמה הקרה ונחשפו רק לקראת סוף המאה ה-20.

כלי טיס בלתי מאוישים

ברבע האחרון של המאה העשרים החל שימוש גובר ככלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם), למטרות שקודם לכן הוגשמו רק באמצעות כלי טיס מאוישים. הכוונת ובקרת המטוס נעשית בדרך כלל על ידי מפעיל מרוחק (remote pilot) או אף בצורה אוטונומית על ידי מערכת הבקרה של הכטב"ם. רוב הכטב"מים מיועדים לשימושים צבאיים, אך כיום נעשה בהם יותר ויותר שימוש גם ביישומים אזרחיים (משטרה, אבטחה, בקרת תנועה, מחקר ועוד). המגמה כיום היא להעדיף שימוש בכטב"מים על פני מטוסים מאוישים, מאחר שהם יכולים לטוס יותר שעות, לטוס יותר גבוה ללא שיקולי השפעה על הטייס וסיכונו האישי ואף לטוס יותר רחוק. בניגוד למטוס מאויש, העמוס במערכות למיגון ושהיית הטייס, הכטב"ם נושא אך ורק את מערכות המודיעין והתקיפה הנחוצות לביצוע משימותיו, בעוד שמפעיל הכטב"ם מצוי בבסיס ההפעלה בסביבה מוגנת לחלוטין. בנוסף לכטב"מי מודיעין או הטעיה ישנם כטב"מי תקיפה, המסוגלים לירות חימוש מדויק במטרות קרקעיות. הדגם הידוע ביותר של כטב"ם תקיפה הוא ה-RQ-1 פרדטור האמריקני, שנושא טילי AGM-114 הלפייר מונחים.
יהודה אילן

ביוגרפיה

יהודה אילן נולד בחיפה בשנת 1924 ולמד בתיכון הריאלי. בשנים 1939- 1945 היה למפקד גדוד צופים בחיפה וחבר המוסדות המרכזיים של תנועת הצופים. בשנת 1946 השתתף אילן ביסוד י"א הנקודות בנגב והיה ממקימי קיבוץ בארי. בין השנים 1946 - 1948 שירת בפלמ"ח כקצין הסברה בגדוד השלישי ולאחר מכן בחטיבת יפתח, שם נטל חלק במערכות הפלמ"ח בשחרור הגליל ושחרור צפת ואף השתתף בקרב לשחרור לוד ובקרבות בשער הגיא.
בשנת 1948, עם קום מדינת ישראל ופירוקו של הפלמ"ח, שירת אילן בצה"ל כקצין הסברה של חטיבה 7. במהלך שירותו הצבאי היה אילן אחראי גם על הפקת עלונים ועיתונים בעריכתו אשר חולקו לחיילים. לאחר מכן עבר לשרת בחיל החינוך, שם התמנה לקצין חינוך דרום ראשי, עד לשחרורו ממילואים בשנת 1984 בדרגת סא"ל.
בשנת 1954, בזמן ששימש אילן כמזכיר תנועת מחנות העולים, הוקמה מחלקת ההסברה על ידי דוד בן-גוריון. בשנת 1957 הצטרף אילן אל המחלקה להסברה. באותה שנה הפך אילן משנה למנכ"ל ההסברה והיה לאחראי על ההסברה שבע״פ, אירועי יום העצמאות והטקסים הממלכתיים בישראל. מתוקף תפקידו עיצב אילן את טקס הדלקת המשואות בהר הרצל. לאילן היה תפקיד מכריע בעיצובו ובתהליכי ההפקתו של טקס זה במשך 26 שנות פועלו במרכז ההסברה, עד לשנת 1983; הטקס בהר הרצל מתקיים מדי שנה ובא לסמל את המעבר בין יום הזיכרון לחגיגות יום העצמאות.
בשנת 1958 היה אילן אחראי על חגיגות העשור למדינת ישראל. בשנת 1961 נשלח אילן על ידי מזכיר הממשלה באותן שנים, מר טדי קולק, ללימודי תקשורת באירופה.
בשנת 1967 התמנה למנכ"ל מרכז ההסברה. תחת ניהולו של אילן נוספו אגפים רבים, תקנים ותפקידים חדשים למרכז ההסברה. בתקופתו הפך מרכז ההסברה לגוף מטה גדול אשר פעל בחמישה מחוזות ארציים: ירושלים, תל אביב, חיפה, באר שבע ונצרת.
במהלך שנות כהונתו כמנכ"ל מרכז ההסברה תרם אילן גם לעיצובם ולהפקתם של אירועים ממלכתיים נוספים כדוגמת חידון התנ"ך העולמי, יום הזיכרון לשואה ולגבורה בשיתוף יד ושם, יום ירושלים, חגיגות המימונה, חגיגות העדלידע בפורים ועוד.
בשנת 1973 שרת אילן במלואים כקצין חינוך דרום ראשי במלחמת יום הכיפורים. במהלך המלחמה ליווה אילן את המפקדים הבכירים בגזרת הדרום וכן היה אחראי על ארגון ופרסום כל הידיעות מגזרה זו; על תרומתו הועלה אילן לדרגת סגן-אלוף עם תום המלחמה. באותה שנה ארגן אילן את אירועי הזיכרון והעצמאות הכ"ה של מדינת ישראל.
מרכז ההסברה בראשותו של יהודה אילן הוציא לפועל את הסיורים הראשונים של ראשי ממשלות ברחבי הארץ בשנת 1974 בתקופתו של יצחק רבין, במטרה לחזק את הקשר עם הציבור. בשנת 1976 ארגן אילן את העדלידע הראשונה בקריית שמונה, והפך את זו לאירוע המתקיים בכל שנה ברחבי הארץ.
מרכז ההסברה בראשותו של אילן היה אחראי גם על "שירות הסרטים הישראלי" – גוף אשר הוקם בשנת 1957 כחלק ממרכז ההסברה והיה אמוּן באותה העת באופן בלעדי על הפקתם של סרטים בעלי תכנים ממלכתיים ולהפצתם של אלו בארץ ומחוצה לה. 
בשנת 1983, ולאחר שהקדיש שנים רבות מחייו להפיכתו של זה כמוסד מרכזי בישראל, פרש אילן ממרכז ההסברה. במהלך שנות פועלו במרכז נחשב יהודה אילן בעיני רבים ל"מר הסברה" ולאיש בעל הניסיון הרב ביותר בארץ בהפקתם של אירועים וטקסים ממלכתיים. בשנת פרישתו נתבקש אילן על ידי שר החינוך דאז, מר זבולון המר, לחזור ולהפיק את אירועי "35 שנה למדינת ישראל", ובתוכם את אירועי יום העצמאות, וכן טקסים ממלכתיים נוספים ברחבי הארץ. 
במקביל לעבודתו בתחום ההסברה שימש אילן גם כיועץ קרוב לשלושה ראשי ממשלות: לוי אשכול  (1963 - 1969), גולדה מאיר (1969 - 1974) ויצחק רבין (1974-  1977), וכן כיועץ ליו"ר ההנהלה הציונית, מר אריה דולצ'ין, בשנים 1979- 1981.
פרימוס (תואר)

התואר פרימוס שימש בימי הביניים ואחריהם כתואר כבוד לאדם בעל תפקיד ראשון במעלה. התואר גזור מהמילה הלטינית "primus", שפירושה - ראשון במעלה.

בהיררכיה הכנסייתית

בתואר זה כונה הבישוף האחראי של הכנסייה ההגמונית בסקוטלנד.
הפרימאט של פולין (Prymas Polski), כלומר ראש הכנסייה הקתולית הפולנית, הוא הארכיבישוף של גנייזנו.

פרימוס ביהדות צ'כיה

בתואר הכבוד "פרימוס" כונה הפרנס והגבאי הראשי, בקהילות יהודיות מרכזיות בצ'כיה, בבוהמיה ומורביה, והמפורסמת שבהן היא קהילת פראג.
רבים מנכבדי פראג, ששימשו בדרך כלל גם כפרנסים ומנהיגים ודיינים בוררים התכנו "פרימוס". כך למשל חותנו של ר' נפתלי כ"ץ הראשון, הרב ישעיה ליברמן פרימוס; הרב שמעון הלוי ברנדיס חתנו של המהר"ל מפראג, ועוד רבים נוספים. כינוי זה ניתן למנהיגה הראשי של הקהילה, והוא כלל במשמעותו גם את היותו של מנהיג זה שתדלן אצל השלטונות.
בעיר ניקלשבורג, עד לשנת ה'ת"פ היה נקרא אחד מהגבאים הראשונים, החשוב שבהם, בשם "פרימוס". בשנת ה'ת"פ התקבלה החלטה למנות ארבעה גבאי-על ולבטל את משרת ה"פרימוס". בפראג נקרא ראש הקהל בתואר "פרימוס", והמהר"ל בדרשתו לשבת הגדול גינה כינוי זה משום חוקת הגויים. הפרימוס היהודי היה גם מתכבד בכיבודים שונים, כעלייה לתורה ראשון.
I Know What You Did Last Summer

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שון מנדס, קמילה קביו, עידו זמישלני, נואל זנקנלה וביל ווית'רס והופק על ידי זמישלני וזנקנלה גם כן. שיתוף פעולה זה הוא הראשון של השניים, תוך שבשנת 2019, שיתפו פעולה בשנית בלהיט, "Señorita".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, הועלה לערוץ היוטיוב של שון מנדס ב-20 בנובמבר 2015, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את מנדס וקביו מתהלכים במקום רחוק מהציוויליזציה, כשערפל אופף אותם.
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-320 מיליון צפיות.
The Hush Sound

השנים המוקדמות

הלהקה הוקמה על ידי גרטה סלפטר ובוב מוריס. השניים נפגשו כאשר גרטה הייתה בחטיבת הביניים ובוב בתיכון. בעיניהם של רבים מחבריהם, בוב וגרטה היו "זוג מוזר". בוב היה מופיע בהופעות של מוזיקת רוק, בעוד גרטה הייתה פסנתרנית קלאסית.
הלהקה הוקמה באופן רשמי בסוף 2004/תחילת 2005, כאשר בוב וגרטה חשבו שהשירים שכתבו ראויים מספיק לפרסום. שם הלהקה היה במקור "The Hush", אך שונה ל"The Hush Sound", כדי למנוע בלבול עם ראפר בעל שם דומה. בתחילת דרכה, הלהקה ניגנה בעיקר שירים אקוסטיים (ללא כלי נגינה אלקטרוניים). כשבוב וגרטה החליטו שפסנתר וגיטרה אינם מספיקים כדי להגיע לצלילים שרצו להשיג, החלו לחפש מתופף ובסיסט, כך מצאו את דארן ווילסון, כריס פולר ומליקה אל האדי שהיו חברים בלהקה אחרת.

פעילות

לקראת סוף מרץ 2005 החליטו חברי הלהקה להקליט את אלבום הבכורה שלהם. האלבום הוקלט באולפן "Gallery of Carpet", באילינוי שבארצות הברית. האלבום נקרא "So Sudden" (בתרגום חופשי- כה מפתיע). שם האלבום נבחר כדי לשקף את המהירות בה התגלגלו דברים בלהקה. האלבום יצא באופן עצמאי, אך למרות זאת נמכרו 300 עותקים של האלבום תוך שני לילות בלבד. חמישה חודשים לאחר מכן, הלהקה התחילה להופיע. תוך זמן קצר זכו לתשומת לבו של חבר להקת פול אאוט בוי, פיט ונץ; השמועה טוענת כי שמע עליהם דרך אתר האינטרנט "purevolume" ושלח לחברי הלהקה הודעה באמצעות הדואר האלקטרוני בה כתב כי הוא מעוניין להחתים אותם בחברת התקליטים "Decaydance Records" שבבעלותו.
הלהקה אכן הוחתמה בחברה והאלבום "So Sudden" הוצא מחדש. הלהקה הצטרפה למסע ההופעות "Black Clouds and Underdogs" שנערך בשנת 2006, יחד עם להקות רבות ובהן פול אאוט בוי, From First To Last, Hawthorne Heights ו- The All-American Rejects. במקביל החלה להקליט את האלבום השני, שהופק על ידי שון או'קיף וחבר להקת פול אאוט בוי, פטריק סטאמפ. האלבום, שנקרא Like Vines (בתרגום חופשי - כמו גפנים), יצא ביוני 2006.
לאחר צאת האלבום השני, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בשיתוף עם פאניק! אט דה דיסקו שלאחריו נטלו הפסקה בת חודש, רק על מנת לשוב לסיבוב הופעות נוסף, הפעם עם הלהקות Jack's Mannequin, Copeland ו- Daphne Loves Derby. בנובמבר 2006 הלהקה יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה לבד. הלהקה נתמכה על ידי מופעי חימום של הלהקות This Providence, This Is Me Smiling ו- Murder by Death. ב-7 במרץ 2008 עתידה הלהקה לפתוח בסיבוב הופעות יחד עם Straylight Run, Spitalfield ו- Pablo. סיבוב ההופעות יכלול עצירה בפסטיבל SXSW.
חזקת ממון

חזקת ממון הוא כלל במשפט העברי המעניק עדיפות לצד המחזיק בזמן הווה בנכס או ברכוש, כאשר מתגלע ספק בקשר לבעלות על הדבר בין שני צדדים. הכלל מורכב מדין החזקה, בנוסף לדין המוציא מחברו עליו הראיה, לעיתים משמש האחיזה בחפץ מסוים ראיה על הבעלות כמו חזקה כל מה שתחת יד אדם שלו.

המקור בתלמוד

מקרה כזה נידון במסכת כתובות, כאשר אדם קידש אשה, ולאחר נישואיה התגלו בגופה מומים, שברור כי לא הייתה מגיעה עובדה זו לידיעתו של הבעל לא היה מקדשה, אלא שלא ידוע אם המומים  היו קיימים כבר בשעת הקידושין וממילא הקידושין היו בטעות, או שמא נולדו בגופה לאחר הקידושין. במקרה כזה קובע רבן גמליאל (במשנה), כי על פי הכלל של חזקת הגוף, כל עוד לא ידוע אחרת יש לומר כי כשם שנולדה בלא מומים, כך הייתה בשעת הקידושין ללא מומים, ורק לאחר מכן הם נולדו. לעומת זאת, רבי יהושע סבור כי כל עוד לא ידוע אחרת יש לנו לומר כי היא המומין היו בשעת הקידושין, שכן חזקת הממון של הבעל אומרת כי אין להוציא ממנו את דמי הכתובה הנדרשים ממנו ללא כל הוכחה חד משמעית, ולכן כל עוד לא הוכח שהמומין נולדו בגופה לאחר הקידושין, יש לנו לומר שהם כבר היו קיימים בעבר. את דבריו מסייג רבי יהושע בכך שהמומין לא ימצאו לראשונה ברשות הבעל, שכן במקרה כזה יש לומר כי כאן נמצאו וכאן היו, ובטל כוחה של חזקת הממון, ואז תכריע חזקת הגוף את הספק.
לפי שיטה זו של השיטה מקובצת המסבירה את הגמרא במסכת כתובות, נמצא כי בדין "חזקת ממון" יש גם את הדין "חזקה קמייתא", האומר כי מכיוון שהממון היה אצל המוחזק, יש לנו לדון כי גם עתה שלו הוא, עד שיתברר אחרת. 
כך גם סבור היד רמ"ה, במסכת בבא בתרא:
דכל היכא דאיכא רובא וחזקה דמסייעי למוכר, כגון צמד ובקר דרובא לא קרו ליה לבקר צמד, ואיכא נמי חזקה דמסייעא ליה למוכר, דאוקימנא בחזקת מאריה, והמוציא מחבירו עליו הראיה, לא אזלינן בתר דמים וחזקה, וכל היכא דאיכא רובא דמסייע ליה לבעל וליכא חזקה דמסייעא ליה, כגון המוכר שור לחבירו ונמצא נגחן היכא דרובא לרדיא זביני, דאיכא למימר זיל בתר רובא והוה ליה מקח טעות, ואיכא למימר אוקי ממונא בחזקת מריה ולאו מקח טעות, אזלינן בתר דמים כו' דלא אלימא חזקה למידחא רובא ודמים....
ושמעת מינה דרובא וחזקה, חזקה עדיפא, לאוקמי ממונא בחזקת מריה, ודווקא היכא דליכא דמים דמסייעא ליה לחד מנייהו כו'.

חזקת מרא קמא בחזקת ממון

לפי הגדרת הר"ן, הרמב"ן המהרש"א והמהר"ם שיף חזקה זו שווה למעשה לחזקת מרא קמא, ולפי שיטתם כאשר אדם נתבע ממון מחבירו, יש לנתבע חזקת מרא קמא. לעומת זאת סבור החתם סופר, כי אין לנתבע כל חזקה שבעולם מלבד הדין "תפוס", האומר ש"מאן דכאיב ליה כאיבא אזיל לבי אסיא".
הר"ן והרמב"ן משוים זאת לחזקת איסורים, ואומרים שכשם שבתרי ותרי לא מוקמינן אחזקתייהו - באיסורים, כך גם בחזקת ממון אין מוקמינן אחזקת מרא קמא. ובקונטרס הספיקות מוכיח כי לכאורה מכאן מוכח שמדובר בחזקה קמייתא, כמו חזקה קמייתא דאיסורים.

חזקת מרא קמא

חזקה נוספת במשפט העברי, היא הבעלות הראשונית על החפץ. דוגמה כזו היא במקרה שאדם החליף עם חברו שתי בהמות, אך לאחר המכירה התברר כי אחת מהבהמות אינה בחיים, ולא ידוע אם היא מתה כבר לפני ההחלפה וממילא ההחלפה הייתה בטעות, או שהיא מתה לאחריה, במקרה כזה כל עוד לא יתברר הספק, בעל הבהמה החיה הוא זה שיקבל לרשותו את הבהמה החיה, ועל בעל הבהמה המתה להביא ראיה שבהמתו הייתה בחיים בשעת ההחלפה.
חזקה זו היא מהחזקות החשובות ביותר במשפט העברי והיא מכריעה את חזקה דמעיקרא ולפי שיטת המהרש"ל אף את "חזקת ממון" הרגילה. לעומת זאת, המהרש"א וכן משמע בתוספות משמע ש"חזקת ממון" אלימה יותר מחזקת מרא קמא, כלומר כאשר אדם מוחזק בחפץ, לא תכריע חזקת מרא קמא.
וונטיגו קאמינגס

קריירת מכללות

לאחר קריירת משחק ב"תיכון תומסון" שבעיר הולדתו, הצטרף קאמינגס לאוניברסיטת פיטסבורג בה שיחק במדי ה"פנתרס" מ-1995 עד 1999 ויצא לדראפט.

קריירת NBA

בדראפט 1999 נבחר קאמינגס בדראפט במקום ה-26 על ידי אינדיאנה פייסרס, שהעבירה אותו מיד לגולדן סטייט ווריורס בה שיחק בין 1999 ל-2001. לאחר מכן שיחק עונה אחת במדי פילדלפיה 76'.

ליגות חצי-מקצועניות בארצות הברית והמעבר לאירופה

בקיץ של 2003 חתם בקבוצת ווצ'סטר וויילדפייר מה-USBL, לאחר מכן חתם בקבוצת קרסיבו קסטמגיורי מהליגה האיטלקית בכדורסל לעונת 2003/2004.
בקיץ של 2004 שב לווצ'סטר וויילדפייר מה-USBL, ובעונת 2004/2005 חתם בהומפרם וורסץ' הפולנית, איתה זכה באליפות הליגה האדריאטית.
בעונת 2005/2006 חתם בפורט וורת' פליירס מה-NBDL בניסיון לשוב ל-NBA.
בעונת 2006/2007 שיחק בקבוצה הסרבית פרטיזן בלגרד ששיחקה ביורוליג, איתה זכה באליפות הליגה של סרביה ומונטנגרו ב-2006, באליפות סרביה של 2007, ושוב באליפות הליגה האדריאטית ב-2007 ובתואר ה-MVP של הפיינל פור הליגה הזו. 
ביוני 2007 חתם קאמינגס במכבי תל אביב, שם שיחק לצידם של אמריקאים נוספים: ויל ביינום, טרנס מוריס ומרכוס פייזר. אחרי עונה אחת מלאת משברים במדי מכבי תל אביב סיים קאמינגס את חלקו בקבוצה, לאחר עונה שנחשבת כמאכזבת עם אובדן האליפות בקרב צמוד מול הפועל חולון.
לאחר שבועות מספר חתם לעונת 2008/2009 במועדון הכדורסל הספרדי, אסטודיאנטס מדריד. ב-24 בדצמבר 2008 עזב את הקבוצה אחרי ממוצעים מאכזבים של 6.7 נקודות ו-2.8 אסיסטים ב-21 דקות משחק. בהמשך אותה העונה חתם בקבוצת וויבודינה נובי סאד מהליגה הסרבית.
ב-2009/2010 שיחק בצדביטה זאגרב מקרואטיה לפני שעבר לאילסקוס מליגת העל היוונית בכדורסל.
בעונת 2010/2011 שיחק במדי קראבנוס מיוון.
בעונת 2011/2012 שיחק בטרפי סופוט מפולין.
לאחר תום עונת 2011/2012 היה שחקן חופשי במשך שלוש שנים עד שחתם בקבוצת אטנסיס דה מאנאטי מהליגת ה-BSN מפוארטו ריקו ב-21 בינואר 2015, אך שוחרר מהמועדון ב-18 במרץ 2015. למרות ההודעה על שחרורו, המועדון השאיר אותו לשחק עוד שלושה משחקים נוספים בשל התעכבות הגעת המחליף שלו, דומיניק ג'ונס, לקבוצה.