רוק גותי

מבוא

הרוק הגותי החל להתפתח בשנות השבעים המאוחרות של המאה ה-20, מתוך חורבות התפוצצות תנועת הפאנק שהתפתחה אל הפוסט-פאנק. 
בעוד שהפאנק הוא אלים, מוחצן ובוטה, הפוסט-פאנק מהורהר, מופנם ופילוסופי יותר, והמוטיבים המוצגים כ"גותיים" החלו יוצקים לתוכו אסתטיקה ודימויים קודרים. חסרון הפוסט פאנק הוא היעדר השימוש במחאה חברתית, שהוקרבה על מזבח "האני" וכל הקשור בו, מכאן שהתנועה הגותית כתנועה - נטולת סממנים פוליטיים כמעט לחלוטין. 
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 עמד הרוק הגותי כז'אנר עצמאי. 
ההשפעות על הרוק הגותי כללו סרטי אימה, ספרות ופילוסופיה אקזיסטנציאליסטית, תנועות חברתיות כמו התנועה הרומנטית, תנועות אמנות אזוטריות ואוונגארד, בהן הדאדא והבאוהאוס, וכן הספרות הגותית של מרי שלי ואדגר אלן פו וכל העולה מנפש האדם ברגעיה המעוותים, הדרמטיים והקריטיים ביותר.
מלהקות הרוק הגותי הבולטות: הקיור, באוהאוס, סוזי והבנשיז, ג'וי דיוויז'ן וסיסטרס אוף מרסי.
הרוק הגותי הביא באייטיז ליצירת תת-תרבות גותית ולה אופנה, מועדונים, סלנג, ספרות וקומיקס משלה.

הגל הראשון (1979–1985)

הלהקות ה"גותיות" הראשונות לא הגדירו עצמן ככאלה, שכן היה דאז לא יותר מנגזרת של הפאנק. רוב הלהקות היו בריטיות, רק אחדות מהן אמריקאיות או גרמניות.

אנגליה

הלהקות הראשונות שזכו לתיאורן כ"גותיות" היו ג'וי דיוויז'ן וסוזי והבנשיז. התיאור הופיע לראשונה בביקורת על המוזיקה של אותן להקות בעיתון בריטי והפכה לכינוי נרחב לכל הלהקות הדומות, המאופיינות במוזיקה אפלה בעלת תכנים מורבידיים. 
האלבום הראשון של סוזי והבנשיז, 'The Scream', שיצא בשנת 1978, היה לאבן דרך בהתפתחות הרוק הגותי, ובמקביל ג'וי דיוויז'ן, שהציגו אימג' מתון משל סוזי, בעלת האיפור הכבד וההופעה הפאנקיסטית, כונו 'גותיים' בעקבות ההתעסקות החולנית בניכור האורבני בפרט ובניכור חברתי בכלל, שהביאו במישירין או בעקיפין להתאבדותו של הסולן איאן קרטיס בשיא הצלחתה של הלהקה.
במקביל לצמיחת הלהקות הללו הופיעה גם להקת באוהאוס, שהפכה מאוחר יותר לאחת הלהקות הבולטות בז'אנר. הופעת ההרכב הפכה מזוהה עם הרוק הגותי ומעריציו, היא כללה איפור כבד על כל חברי הלהקה, מוטיבים סבנטיזיים מעולם הפאנק והגלאם רוק, למעט הצבעוניות המזוהה איתם - זו הומרה בשחור אחיד, עם הבזקי צבע בודדים. 
הסינגל הראשון של באוהאוס היה "Bela Lugosi is Dead", קטע הזוי באורך 9 דקות שכולו מחווה לשחקן סרטי האימה של שנות ה-40, סמל גותי מודרני, המזוהה יותר מכל עם הרוזן דרקולה. 
במקביל הוקמה להקת הקיור, תחילה כלהקת פאנק של ממש, אחר כלהקת פוסט-פאנק מאופקת, בעלת ציביון אפל יותר, לבסוף זנחה זו את המינימליזם האמנותי לטובת שירים מלודיים קליטים, עם סאבטקסט מחריד ואף שיתפה פעולה עם סוזי והבנשיז.
בשנות ה-80 המוקדמות הוקמו עוד להקות ראויות לציון, בהן הדאנס סוסייטי, סיסטרס אוף מרסי, אליין סקס פינד ודה קאלט. 
בשלב הזה הרוק הגותי החל לעמוד בפני עצמו. 
במקביל פעלו מספר להקות פוסט-פאנק שהשפיעו רבות על הרוק הגותי, בהן אקו אנד דה באנימן, דה דמד והסקס גאנג צ'ילדרן. 
לראשונה נפתחו מועדונים גותיים כמו מועדון ה"באטקייב" (מערת העטלף) הלונדוני ששידר אווירה קודרת ועם זאת בעלת השפעות גלאם מרהיב.

ארצות הברית

בארצות הברית הרוק הגותי התפתח במקביל לאנגליה, אך שם הוא כונה "Death Rock" בתחילת דרכו. המרכז התרבותי היה בקליפורניה, מהידועות שבלהקותיו: כריסטיאן דת'.

אירופה

מרכז רוק גותי נוסף היה בגרמניה, בה הוקמו להקות תעשייתיות רבות כדי קרופס, אקסמל דויטשלנד ו-Einsturzende Neubauten. מאוחר יותר הוקמו להקות בעלות סאונד רקיד וממוכן יותר כמו פרונט 242 בבלגיה ו Clan Of Xymox בהולנד. בגרמניה הוקם מאוחר יותר פסטיבל שנתי למוזיקה גותית ותעשייתית בשם Wave Gothik Treffen שמושך עד היום קהל רב.
ניתן לראות עוד הדים למהפכה הגותית במקומות אחרים - לדוגמה, ניק קייב האוסטרלי שהחל את דרכו בשנות ה-80 המוקדמות עם להקת The boys next door ומאוחר יותר The birthday Party.

הגל השני (1985–1995)

בשנים האלה התפתחה התת-תרבות הגותית וגדלה ההשפעה שלה באנגליה ומאוחר יותר בעולם כולו. להקות כמו הסיסטרס אוף מרסי ו-Fields of The Nephilim זכו להצלחה גם בקרב קהל רוק אלטרנטיבי וזכו להצלחה מתונה באנגליה, ארצות הברית ואירופה. האלבום הראשון של סיסטרס אוף מרסי, First and Last and Always שיצא בשנת 1985 אף הגיע למצעד הבריטי. 
במהלך התקופה הזו הרוק הגותי זכה להכרה בעיתונות ובמדיה, בין אם בעיתונים גדולים כמו NME, ובין אם בעיתונים ספיציפיים למעריצי הרוק הגותי. 
מועדונים נוספים החלו להפתח ולייבלים גדולים וחשובים החלו לבסס את מקומם, כמו 4AD, קלאופטרה ועוד.
במקביל לכך החלה עליה בפופולריות של מוזיקה תעשייתית שעד היום נחשבת לחלק אינטגרלי מהתת-תרבות הגותית, עם להקות כמו סקיני פאפי, פרונט 242 ועוד.
כעת הפופ האינדסטריאלי זכה לכינוי EBM.

הגל השלישי (1995–היום)

בעוד להקות הגל הראשון והשני ממשיכות לפעול, גם בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובימינו מוקמות עוד ועוד להקות גותיות שמאופיינות בסאונד מודרני יותר ופחות מושפע ישירות מהפאנק. באנגליה קמות להקות כמו לונדון אפטר מידנייט, רוזטה סטון וה-Cruxshadows שזוכות להצלחה בקרב חובבי הרוק הגותי ולהקת Apoptygma Berzerk מנורווגיה, במקביל גרמניה הופכת מעין "בירה" גותית עם להקות רבות מאוד, פסטיבלים ומעריצים שנמשכים אליה מדי שנה.
בעקבות השוק-רוקר אליס קופר, בארצות הברית החל במהלך שנות ה-90 שיווק של להקות רוק ורוק כבד כ"גותיות", להקות כמרילין מנסון (ובאופן מתון יותר, גם להקת HIM הסקנדינבית) משכו אל עצמן את אור הזרקורים הודות להופעה מפחידה ואנדרוגינית, מוזיקה כבדה ואלימה ופרובוקציות רבות. 
הרוק הגותי הפך מוכר (ומושמץ) עם פריצתן של להקות אלה למיינסטרים אף על פי שאין שום קשר ביניהם לבין להקות הרוק הגותי.
מועדונים רבים בסצנה עדיין מנגנים רוק גותי, אך רובם משלבים זאת גם עם מוזיקה תעשייתית רקידה יותר שתפסה את מקומו של הרוק הגותי בתור הז'אנר השליט. 
חלק מהלהקות של הגל הראשון והשני עדיין פעילות - לדוגמה, באוהאוס וסיסטרס אוף מרסי עדיין מופיעים, בעוד שקמות להקות נוספות שפונות לכיוון אלקטרוני/אלטרנטיבי יותר, ועדיין יש קהל רב לאירועים, הופעות ולהקות גותיות.

התרבות הגותית

סביב הרוק הגותי התפתחה תרבות המתבטאת בלבוש, התנהגות, מכלול אמונות וכו'. המאפיינים החיצוניים הבולטים הם איפור כבד, שימוש בקטיפה ועור (או ויניל) כמוטיב עיקרי בלבוש, דומיננטיות הצבע השחור בלבוש ובצביעת השיער לשחור, תכשיטים כסופים, התעסקות בנושאים הקשורים למוות, אופל, דיכאון, אימה, פנטזיה, מדע בדיוני ואף ניהיליזם (תאוריה אקזיסטנציאלית המכחישה את ה'משמעות' כגורם המניע הכול ואוחזת אך ורק בהיעדר מוחלט של כל משמעות).