google/wiki40b huggingface dataset:
El pueblo unido jamás será vencido

El pueblo unido jamás será vencido (נהגה: [el ˈpweβlo uˈniðo xaˈmas seˈɾa βenˈsiðo] ; מספרדית: "עם מאוחד לעולם לא ינוצח") הוא שיר של הלהקה הצ'יליאנית קילאפאיון. השיר הוקלט ביוני 1973, לאחר שנכתב בידי חברי הלהקה והולחן בידי סרחיו אורטגה, והוא נחשב לאחד השירים המייצגים את תנועת הנואבה קנסיון.
השיר נכתב כהמנון עבור קואליציית מפלגות השמאל "האחדות העממית", שסלוודור איינדה נבחר מטעמה לנשיא צ'ילה ב-1970. הקריאה "El pueblo unido jamás será vencido" הייתה אחת מסיסמאות הבחירות שלו. לאחר ההפיכה הצבאית ב-1973 הפך השיר להמנון בלתי רשמי של המתנגדים למשטר הצבאי של אוגוסטו פינושה. בביצועה של להקת אינטי-אילימאני הפך השיר מוכר גם ברחבי העולם.
מאז שנות ה-70 של המאה העשרים הפך השיר, בווריאציות שונות, למזוהה עם מהפכות ומחאות פוליטיות שונות. השיר "ברפאחיז" (בפרסית: بر پا خیز; מילולית: "תקומה") נכתב למנגינתו ושימש את הפלג השמאלי של המוחים במהפכה האיראנית ב-1979. השיר זכה לעדנה מחודשת גם במחאות 2009. המלחין האמריקני פרדריק ז'בסקי הלחין את היצירה המוזיקלית "The People United Will Never Be Defeated!", המבוססת על השיר. יצירה זו הושמעה במהלך מהומות ליל וייט בסן פרנסיסקו ב-1979, על רקע מתן גזר הדין במשפט רוצחו של הארווי מילק. במהלך המהפכה הכתומה באוקראינה ב-2004 כתבה להקת גרינג'ולי שיר בשם ראזום נאס בגאטו, נאס נה פודולאטי (באוקראינית: Разом нас багато, нас не подолати; מילולית: "יחד אנו רבים! לא יוכלו לנצחנו!") המבוסס על השיר הצ'יליאני. השיר הפך להמנון בלתי רשמי של המהפכה, ואף ייצג את אוקראינה באירוויזיון 2005 שנערך בקייב. מפלגת קואליציית השמאל הרדיקלי ביוון השתמשה בשיר במהלך הבחירות שנערכו במדינה ב-2007.
Wachet! betet! betet! wachet!, רי"ב 70

!Wachet! betet! betet! wachet (בעברית: עורו! התפללו! התפללו! עורו!), רי"ב 70, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון השני של הציפייה ב-6 בדצמבר 1716 בוויימאר וגרסה זו ממוספרת 70a. בלייפציג, באך הרחיב אותה וביצע את הגרסה המחודשת ביום ראשון ה-26 שלאחר חג השילוש הקדוש, ב-21 בנובמבר 1723.

רקע

באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה העשרים ושלוש שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 90. ב-18 בנובמבר 1731 ביצע באך את הקנטטה שוב, לרגל אותו מועד.
ב-1868 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 16 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 26 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1976), טון קופמן (ב-1998), מסאקי סוזוקי (ב-2000) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
מגי סיף

ביוגרפיה

סיף נולדה בברונקס, ניו יורק ולמדה משחק ב"Tisch School of the Arts". 
לפני שהחלה לעבוד בטלוויזיה, סיף הייתה שחקנית תיאטרון. היא הופיעה בתור מדריכת אלכוהוליסטים אנונימיים באחד מפרקי העונה השנייה של הסדרה "הצילו", ושיחקה בתפקיד משני בסרט "אנשים מצחיקים".
ליגת החלומות

ליגת החלומות הוא שעשועון ספורט לאוהדים שמופעל תמיד על ידי כלי תקשורת או אתרי אינטרנט המסקרים את תחום הספורט, בעיקר תחום משחקי כדור כמו כדורגל או כדורסל.

מקור

מקורה של ליגת החלומות מצוי בספורט פנטזיה. מדובר בקונספט שבבסיסו מצוי הרעיון שבו האוהד זוכה להרכיב קבוצה דמיונית מספורטאים קיימים ואיתה ניתן להתחרות על פי סט חוקים ומגבלות שנקבע מראש, בהתאם לסטטיסטיקה האישית של כל ספורטאי. הראשון להגות זאת בשנות ה-60 המוקדמות היה אחד הבעלים של קבוצת הפוטבול אוקלנד ריידרס, וילפריד "ביל" ויקנבאך. לאחר שניסה זאת בגולף ובבייסבול, חבר ויקנבאך לעוד שני עיתונאי ספורט ויחדיו הם יצרו את ליגת הספורט פנטזיה הרשמית הראשונה, שעסקה בפוטבול. במהרה התפשטה התופעה לאורך צפון קליפורניה. ב-1980 יצר לראשונה דניאל אוקרנט, כותב ועורך, ליגת ספורט פנטזיה בפגישה שנערכה במסעדה בניו יורק, וביסס אותה על "תקציב" שניתן מראש למשתתף, ועל ניקוד מסוים שנקבע מראש, וסטטיסטיקה שחולקה לקטגוריות, ובכך הניח את היסודות לספורט הפנטזיה שאותו מכירים כיום. בהמשך, הודות למחשוב ואינטרנט, התחום צבר תאוצה והתפשט מארצות הברית לכל העולם.

מתודולוגיה

כל טורניר "ליגת החלומות" מתנהל בצמוד לליגה מקצועית כלשהי, לרוב הליגה הבכירה במדינה מסוימת, כגון ליגת העל בכדורגל. במסגרת הטורניר האוהד מקבל "תקציב" התחלתי ובכסף זה עליו לבנות קבוצה על ידי "רכישת" שחקנים המשחקים באותה ליגה (לרוב תחת מגבלות מסוימות), כאשר השחקנים הטובים ביותר עולים הכי הרבה כסף ושחקנים לא מוכרים (כגון שחקני נוער) עולים הכי מעט. השחקן נדרש לאזן בין רכישת "כוכבים" לרכישת "תגליות" כדי לבנות קבוצה חזקה. בכל שבוע, כאשר מתקיימים משחקים אמיתיים בליגה, כל שחקן מקבל ניקוד בהתאם לביצועיו (למשל בכדורגל כל שחקן מקבל 4 נקודות לכל שער שהבקיע ו-3 נקודות לכל שער בישל, ושוער מקבל 5 נקודות אם שמר על שער נקי ו-2- בשער הראשון שהוא ספג ועל כל שער נוסף מינוס נקודה). בסיום המחזור מסכמים את הניקוד של כל השחקנים בקבוצה ומעניקים לקבוצה של האוהד ניקוד שבועי. ישנם שני מסלולי תחרות: הטורניר השבועי שבו הקבוצה שזכתה בהכי הרבה נקודות מזכה את האוהד שבנה אותה בפרס (לרוב קטן יחסית) והמסלול העונתי, שבו סופרים את הנקודות עד סוף העונה ואז קובעים מי המנצחת לפי הניקוד המצטבר, והאוהד המנצח זוכה בפרס גדול.
"ליגת החלומות" הוא שעשועון מקובל בישראל שאורגן מספר פעמים על ידי גופים שונים בהם "מעריב ספורט", "ידיעות ספורט", "ערוץ הספורט" וגופים נוספים.
לופית מצויה

מאפיינים

לופית מצויה היא המין רחב-התפוצה ביותר בסוג, והיחיד המיוצג בצמחיית ארץ ישראל. הוא נפוץ בחבל הצומח הים תיכוני בישראל, בבתי גידול מגוונים: בתות, מקומות סלעיים, מקומות צל, גינות ושטחי מעזבה. הוא מתרבה באופן נמרץ לאחר שריפה או פגיעה אחרת בקרקע הטבעית.
הלופית המצויה היא גאופיט בעל פקעת. עליה צצים בראשית החורף, לאחר הגשמים הראשונים, ופריחתה מוקדמת, סמוך ללבלוב. הפריחה נמשכת מאוקטובר עד אפריל, מוקדמת יותר במקומות מושקים ומאוחרת תחת צל כבד. התפרחת מאריכה ימים, כנראה בשל מיעוט המאביקים בעונת החורף.
תפרחת הלופית אופיינית למשפחה מבחינה מורפולוגית, אך בשונה משאר סוגי המשפחה המיוצגים בארץ ישראל, צבע המתחל בהיר והוא אינו מפיק ריח של תסיסה או פגרים. המתחל צינורי, צבעיו ירוק ולבן לרוב בדגם מפוספס. השזרה מעוטת פרחים יחסית, וחסרת פרחים עקרים. 
יש המלקטים את הצמח על פקעותיו לשימושים שונים, למאכל לאחר טיגון או בישול וכן לשימוש ברפואה עממית, בה מיוחסים לו סגולות לריפוי פצעים, מחלות בדרכי השתן ובמערכת הנשימה. 
הלופית המצויה זכתה לכינוי עממי מוכר, "מטה אהרון", על שום צורת התפרחת הדומה למקל מכופף ומזכירה את מטהו של אהרון הכהן. ייתכן גם שהכינוי קשור לשם aron, שיוחס ביוון העתיקה לצמחים ממשפחת הלופיים (וממנו נגזר גם שמו המדעי של הלוף, Arum).
וורהאמר 40,000

וורהאמר 40,000 הוא משחק מלחמה שולחני מסדרת וורהאמר. משחק זה מתרחש בעולם בדיוני באווירה גותית. המשחק מכיל יסודות רבים של לוחמה מודרנית ובהם לוחמה במבנים פזורים, לוחמת שריון וכדומה. בשונה מוורהאמר פנטסיה, קרב הפנים אל פנים הוא יסוד חשוב במשחק.

רקע ועלילת המשחק

המשחק מתרחש בשנת 40,000 לספירה. הגזע האנושי נתון בסכנת הכחדה, אף על פי שהאימפריה שבנה גדולה וחזקה. על מנת להגן על האימפריה יצר הקיסר את נחתי החלל. בעזרתם יצא הקיסר לכבוש את שאר הגלקסיה. בשנת 30,000 לערך, הגיעה האימפריה לשבר בעקבות בגידה, הידועה בשם "בגידת הורוס" (The Horus Heresy) - הורוס, המשנה לקיסר בגד בו ופנה לצד האפל של כוחות הכאוס. הורוס משך אחריו חלקים שלמים של נחתי חלל שהיו תחת פיקודו. הנחתים שנשארו נאמנים לקיסר הגנו עליו מפני הורוס. הקיסר שוגר לחללית של הורוס, ובה נלחם בו קרב עקוב מדם. הקיסר אומנם ניצח והרג את הורוס, אך נפצע קשה. הדרך היחידה לשמור על הקיסר בחיים היא על ידי מערכת תמיכת חיים ייחודית שמכונה "כס הזהב" (The Golden Throne).הדלק שמפעיל את המכונה הוא נשמות בני-אדם כדלק ועל מנת שהקיסר ישרוד מקריב המין האנושי עבורו מאות נשמות ביום.
גיל רביב

גיל רביב הוא אורולוג ישראלי, פרופסור לאורולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר אוניברסיטת תל אביב, מנהל היחידה לפריון הגבר במחלקה האורולוגית במרכז רפואי שיבא.
מעיסוקיו המחקרים והקלינים: פריון הגבר (אנדרולוגיה).

ביוגרפיה

רביב בוגר הפקולטה לרפואה, באוניברסיטת תל אביב.
רביב השתלם בכירורגיה אורולוגית של ניתוחי שופכה באוניברסיטת גנט  בעיר גנט, בבלגיה (1994).
בין השנים 1994–1996 רביב השתלם בכירורגיה אורולוגית, בטיפול בבעיות של אין אונות ופריון הגבר במרכז הרפואי במרכז הרפואי ERASME ("Erasmus Hospital" ) בבריסל, בלגיה.
רביב מונה לפרופסור-חבר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
רביב רופא בכיר במרכז לבריאות מינית בבית החולים שיבא ומנהל היחידה לפריון הגבר, במחלקה האורולוגית, בבית החולים שיבא.
רביב חבר באיגודים האורולוגים הישראלי והאירופאי, חבר באיגוד הישראלי, האירופאי והאמריקאי בחוג להפרעות בתפקוד מיני, חבר באיגוד הישראלי והאירופאי של ה- "AGING MALE "The Aging Male .
תחומי עניין של רביב: פריון הגבר, הפרעות בזקפה ובתפקוד מיני, בדיקות אולטרהסאונד טרנס רקטלי, גידולי שלפוחית השתן, גדלה שפירה של ערמונית.

רביב שותף בניסויים קליניים

גישה חדשה שפותחה במכון ויצמן לגילוי של סרטן הערמונית ופורסמה בשנת 2010.
מסתבר שמדידת האבץ ומיפויו בערמונית עשויים להצביע הן על מיקומו המדויק של הגידול והן על מידת אלימותו.
הגישה החדשה התפתחה ממחקרים בני כ-30 שנה, שהראו כי ריכוז האבץ – יסוד כימי המצוי בשפע באופן טבעי בבלוטת הערמונית – נמוך יותר אצל חולים בסרטן הערמונית שהגידול בהם מצוי בשלב מתקדם. בעשור האחרון הושגו תובנות על התפקיד שממלא האבץ בערמונית – התברר כי לחומר זה, בין היתר, תפקיד חשוב בשמירה על הרכבו הכימי של נוזל הערמונית המופרש מתאי האפיתל של הערמונית.
פרופ' עמוס ברסקין וד"ר רחל צ'צ'יק, יחד עם ד"ר סנה שילשטיין ותלמיד המחקר מרקו קורטזי מהמחלקה לפיזיקה של חלקיקים ואסטרופיזיקה במכון ויצמן למדע, ובשיתוף עם ד"ר דוד ורצקי מהקריה למחקר גרעיני בנחל שורק, פיתחו באחרונה גישה חדשה לגילוי של סרטן הערמונית. שיטה זו נבחנה בניסויים קליניים בשיתוף עם הרופאים פרופ' יעקב רמון, ד"ר אדוארד פרידמן, ד"ר גיל רביב, ד"ר אלכסנדר וולקוב וד"ר ניר קליינמן מהמרכז הרפואי על-שם שיבא בתל-השומר, וד"ר אביתר מוריאל, ד"ר מוניקה הוסר, ד"ר גבריאל קוגן וד"ר ואלרי גלדיש מהמרכז הרפואי קפלן ברחובות
בית כנסת בית שלום

היסטוריה

בית הכנסת נבנה ב-1935 משיש פנטלי בסגנון התחייה היוונית. ב-1975 שופץ המבנה. בית הכנסת מנוהל על ידי רבה הראשי של יוון הרב גבריאל נגרין שנבחר לתפקיד בשנת 2014 לאחר מותו של רבה הוותיק של אתונה, יעקב אראר.
ישרס

בעלות

חברת ישרס הוקמה בשנת 1950 כשותפות של רסקו ומשקיעים משווייץ. החברה גייסה כספים להשקעה בנדל"ן במכירת מניות ואגרות חוב. בשנת 1956 אושרה בקשת החברה להרשם למסחר בבורסה בוושינגטון, ובכך הייתה החברה הישראלית הראשונה להסחר בבורסה בארצות הברית.
ישרס הייתה במשך שנים רבות בשליטת רסקו. בתחילת 1986, לאור מתיחות בין בעלי השליטה ברסקו, נייטי קירש מדרום אפריקה מצד אחד, וקבוצת תג'ר נאמן מצד שני, הוסכם על הפרדת ישרס מרסקו, כאשר ישרס יוחזק על ידי קירש ורסקו תוחזק בידי קבוצת תג'ר נאמן. לאחר זמן לא רב, מכר קירש את אחזקותיו בישרס לשלמה אייזנברג. אייזנברג החזיק לבד 7.5% מישרס, קבוצת אג"ש של אייזנברג גזונדהייט ושפיצר החזיקה ב-30% וחברת ערד השקעות ופתוח תעשיה, שהייתה גם היא בשליטת שלמה אייזנברג ושותפיו, החזיקה במעל 20% ממניות ישרס. בשנת 1996 במסגרת רה-ארגון של החברות רכשה חברת ערד את האחזקות של אייזנברג בחברה לפי שווי של 200 מיליון דולר, שהיה גבוה משמעותית ממחיר השוק. על המהלכים שעשה אייזנברג כדי לאשר את הרכישה נגד התנגדות של בעלי מניות מיעוט בערד, הוא הורשע ונדון לשנת מאסר.

פעילות

חברת ישרס השקיעה ברכישה ובניהול של נדל"ן, שכלל בשנות ה-50 בעיקר מרכזים מסחריים, בנייני משרדים, מבני תעשייה, פרדסים, ודירות להשכרה. לצורך ניהול הדירות להשכרה הקימה בראשית שנות ה-50 חברת בת. בשנות ה-60 נוספו גם מלונות ומפעלי תעשייה.
בשנת 1990 רכשה ישרס, ביחד עם מרלז, של מרדכי יונה, את רסקו. בשנת 1994 רכשה ישרס את חלקה של מרלז ברסקו. 
בראשית שנות ה-90 זכתה ישרס במכרז להקמת הגן הטכנולוגי מלחה, פרויקט שמבוצע על ידי חברת ג.ט.י. הגן הטכנולוגי ירושלים בע"מ, ש-74% ממנה מוחזקת על ידי ישרס. הפרויקט היה לאחד המניבים ביותר של ישרס. 
ישרס מחזיקה גם ב-66% מהבעלות באוסיף השקעות ופיתוח בע"מ, 85% מעוגן נדל"ן מניב בע"מ (85%), ומעל 90% מ-א. ארנסון בע"מ העוסקת בתשתיות בעיקר עבור גופים ממשלתיים. 
באוקטובר 2008 רכשה ישרס את מניותיו של ארקדי גאידמק ב"אוסיף", על פי הערכת שווי של 210 מיליון ש"ח. אוסיף עברה בשליטת ישרס מהפסדים בשנים 2008-2009 לרווח של 7 מיליון שקלים ב-2010. בשנת 2011 ביקשה ישרס לרכוש את אחזקות הציבור באוסיף על פי שווי של 193 מיליון שקל, אך ההצעה נדחתה על ידי משקיעי מיעוט שטענו שהחברה שווה הרבה יותר. לאחר מספר חודשים הוצעה לבעלי המניות הצעה משופרת שאושרה, ואוסיף עברה לשליטתה המלאה של ישרס.
בנובמבר 2018, רכשה מקרן הנדל"ן "ריאליטי", תמורת 255 מיליון שקל את קריית התקשורת נווה אילן.
גלריה שיתופית

גלריה שיתופית היא גלריה לאמנות עכשווית שאינה מסחרית, המופעלת על ידי קבוצת אמנים שותפים באופן עצמאי. התופעה מתקיימת ברחבי העולם, לרוב ממניעים דומים, וניתן להבחין בין קולקטיבים  - התאגדויות של אמנים למימוש מטרות אמנותיות ספציפיות, מטרות כלכליות, פוליטיות או אחרות,  לבין קואופרטיבים שהם ארגונים שיתופיים שיוויוניים  שרובם ללא מטרות רווח, המספקים לחבריהם כל מה שאמנים צריכים - חלל תצוגה או סטודיו או יחסי ציבור וכדומה.

גלריות שיתופיות בישראל

קבוצות אמנים החלו  לפעול בישראל להקמת גלריות ללא מטרת רווח בתחילת שנות אלפיים.  כולן פועלות ממניעים אמנותיים־חברתיים ויוצרות פלטפורמה לאמנים ואוצרים. בגלריה השיתופית  האמנים החברים משתתפים באופן פעיל בכל האספקטים של פעילות הגלריה, לרבות אוצרות, תפעול, השתתפות בהוצאות וכמובן הצגת תערוכות.  תופעת הגלריות השיתופיות נבעה  מתוך רצון האמנים להיות עצמאיים ובלתי תלויים בגלריות המבוססות, המקיימות את שוק האמנות הישראלי. הגלריה השיתופית מאפשרת לחבריה מצע רחב של עשייה והתנסות הן בסוגי אמנות שונים והן בפעיליות רלוונטיות כמו אוצרות וניהול, כל זאת לצד הקידום האישי האמנותי של כל אחד מחבריה והאמנים האורחים המציגים בה (תוך מתן חלל תצוגה והפעלת יחסי ציבור). אופן פעולה זה  מגדיל את שדה האמנות ומביא להרחבת השוליים  שלו בתל אביב, ולהתפתחות שדה האמנות בירושלים ובחיפה. האופי השיתופי של הגלריה מאפשר סביבה תומכת ודינאמית לאמנים להציג את עבודותיהם ולקדם את פעילותם המקצועית. אפשרות קידום זו עומדת בבסיס העלייה במספרן של הגלריות השיתופיות עם השנים. 
הגלריות השיתופיות ברובן רשומות כעמותות הפועלות ללא מטרות רווח, ובכך מתאפשרת עקרונית תמיכת משרד התרבות, אם כי המהלך ממושך ותובעני.
בין הגלריות שיתופיות בישראל: גלריה אלפרד, גלריה P8, גלריה "8 ביפו", "שלוש שלושים" גלריה אינדי, גלריה חנינא, גלריה מקום לאמנות, גלריה אגריפס, גלריה האגף, גלריה כברי וגלריה בנימין.
מנפרד אשנר

קורות חיים

אשנר נולד בשנת 1901 ברטיבור, אז בגרמניה. בשנת 1923 הוא למד בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין (Landwirtschaftliche Hochschule Berlin) שהיה מסונף לאוניברסיטת הומבולדט. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ועבד כחלוץ. במהלך עבודתו פגש את פרופסור תאודור שהזמין אותו להצטרף ליחידת מחקר של המלריה בחיפה. 
בשנת 1926 הוזמן אשנר על ידי פרופסור ישראל קליגלר לאוניברסיטה העברית ועסק בחקר מחלות המועברות על ידי חרקים. כעבור ארבע שנים הוא הוסמך לדוקטור על ידי אוניברסיטת ברסלאו בגרמניה, על דוקטורט שעסק ביחסי סמביונט-מאכסן בין חיידקים וזבובים מקבוצת Puppipara. לאחר מכן הצטרף למחלקה להיגיינה ולבקטריולוגיה באוניברסיטה העברית והתגורר במושבה נווה יעקב. 
בזמן שביתת הנשק של מלחמת העצמאות, התנדב אשנר לחיל המדע "חמ"ד" ועסק עם עוד מספר מדענים בהכנת חיסונים נגד טיפוס. בתקופה זו התגורר עם משפחתו בתל אביב לרגל עבודתו ולאור פינויה של נווה יעקב. בשנת 1950 שב אשנר לירושלים ועבד כמרצה בבית הספר לרפואה. עם הקמת הפקולטה להנדסת מזון ולביוטכנולוגיה בטכניון, בשנת 1956, הצטרף פרופ' אשנר לסגל הפקולטה ועבר לחיפה. באתה שנה זכה על תרומתו לחקר מדעי החיים בפרס ישראל לשנת תשט"ז. מפאת סלידתו מטקסים לא הגיע לטקס וביקש לתרום את הפרס לקרן המגן. 
תחומי המחקר של פרופ' אשנר נגעו לתחומים שונים במיקרוביולוגיה, בהם אקולוגיה מיקרוביאלית ותהליכים ביוכימיים. יחד עם פרופ' קרל רייך ואחרים הוא גילה בשנת 1946 מין אצה חדש (Prymnesium parvum) וזיהה אותה כגורם לתמותה בבריכות דגים. יחד עם שותפיו למחקר מצא אשנר דרך להגבלת הגידול של האצה.
בשנת 1973 הוא פרש ממחקר פעיל כדי לטפל באשתו החולה.
אננינדאואה

היסטוריה

אננינדאואה הייתה למעשה תחנת רכבת בין בלם לברגנסה במאה ה-19. תחנת הרכבת מוקמה במקום שבו מצא היום בניין העירייה. מסביב לתחנת הרכבת התיישבו אנשים שלבסוף יצרו שכונה, שבתחילה סופחה מוניציפלית לבלם. ב-1938 סיפח מושל פארה את אננינדאואה לשטח המוניציפלי של סנטה איזבל. ב-1943 יצא צו המורה על הפיכת אננינדאואה לרשות מוניציפלית עצמאית, ובשלושה בינואר 1944 הפכה אננינדאואה לעיר באופן רשמי.
אמה פירסון

ביוגרפיה

פירסון נולדה בפלימות' שבמחוז דבון. אביה, צ'ארלס היה איש הצי המלכותי הבריטי והוצב בבסיס חיל הים פסליין  על נהר קלייד, שם גדלה בשנותיה הראשונות.
כשהייתה בגיל העשרה חיה פירסון עם משפחתה בנורת' ברדלי השוכנת בסמוך לעיר טרוברידג'  במחוז וילטשייר. היא למדה בבית הספר גרילטון האוס ואחר כך בבית הספר סנט לורנס בברדפורד און אייבון שם החלה ללמוד משחק.
ב-1997, אחרי שסיימה את הלימודים, הופיעה פירסון בתיאטרון חובבים של שחקני נורת' ברדלי, ושיחקה במחזות כמו "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב.
היא למדה משפטים בבאת' קולג  ואז קיבלה תפקיד בתוכנית דרמה לילדים "גראנג' היל" של ה-BBC.
אחרי "גראנג' היל" הופיעה פירסון בתפקיד ג'קי בורגט בסדרה "Days Like These", סיטקום של ITV המתרחש בעיר לוטון, ושהוא עיבוד לסדרה הקומית האמריקאית "מופע שנות ה-70". אבל הסדרה לא נחלה הצלחה והיא הורדה אחרי שידור של 10 פרקים בלבד מתוך ה-13 שצולמו.
פירסון המשיכה להופיע בסדרות קומיות בין השאר בתוכנית המערכונים של ערוץ 4 "ארמסטרונג ומילר", ב-"Beast" יחד עם אלכסנדר ארמסטרונג וב-"The Worst Week of My Life" עם בן מילר. ב-2002 אחרי פרישתה של ג'וליה סוואלה מהסדרה "Time Gentlemen Please" הצטרפה פירסון לעונה השנייה בתפקיד ברמנית בשם קוני. עוד שיחקה פירסון בפרק בסיטקום "זיווגים".
היא שיחקה גם בדרמות קומיות כמו "Bedtime" ו-"Legend of the Tamworth Two". ב-2010 כיכבה בסדרה קומית רדיופונית בשם "House on Fire" ששודרה ברדיו 4.
פירסון הופיעה בדרמות רבות בהן "Stranded", שהוא עיבוד של ערוץ הולמרק ל"משפחת רובינסון השווייצרית", בדרמה הפוליטית "The Project" של ה-BBC, ובסרט הבריטי "The Engagement" בבימויו של ג'ון דויגן .
ב-2005 שיחקה פירסון בתפקיד השוטרת ג'סטין הופקין בדרמה בשני חלקים של ITV בשם "Bloodlines". תפקידים נוספים שלה היו בדרמה התקופתית "Riot at the Rite" על הרקדן הרוסי ואצלב ניז'ינסקי. בסדרה "מלון בבילון" של ה-BBC, המבוססת על ספר באותו שם מאת אימוג'ן אדוארדס-ג'ונס, שיחקה בתפקיד עובדת במלון לונדוני.
בקולנוע הופיעה פירסון בסרט האינדי "The Lives of the Saints" שביימו במשותף כריס קוטם והצלם רנקין , ובו גילמה דמות בשם טינה. היא השתתפה בתפקידים קטנים בסרטים "יחסים וירטואליים" ו"מלון פרדיסו".
מיכאל גולדמן-גלעד

מיכאל (מיקי) גולדמן-גלעד (נולד בקטוביץ, 1925) הוא ניצול שואה, מקציני המשטרה שניהלו את חקירתו של אדולף אייכמן לאחר לכידתו. סיפורו האישי היווה השראה לסרט "המכה ה-81". הוא נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות התשע"א, 2011.

בתקופת השואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח גולדמן-גלעד עם הוריו, אחיו ואחותו בת השמונה לעיר פשמישל, משם גורש למחנה שבניה. בנובמבר 1943 גורש לאושוויץ ונשלח למחנה בירקנאו. לאחר כחודש וחצי הועבר למחנה בּונה-מונוביץ (אושוויץ III) שם עבד במפעלי אי גה פארבן עד לפינוי המחנה בינואר 1945. גולדמן-גלעד הוצא בצעדת המוות, הצליח לברוח ממנה, והסתתר אצל משפחה פולנית עד השחרור. בפברואר 1945 התנדב לצבא האדום ונפצע בקרב.

לאחר השואה

בספטמבר 1945 הגיע למחנה העקורים פוקינג שבגרמניה, ובמאי 1947 עלה על אניית המעפילים "התקווה", שהפליגה ארצה. האונייה נתפסה בלב ים על ידי הבריטים, והוא גורש עם יתר העולים למחנות המעצר בקפריסין, שם שהה כשנה וחצי במחנה הסגר. לאחר קום המדינה עלה ארצה, התגורר בתל אביב והתגייס למשטרה.

משפט אייכמן

בשנת 1960, לאחר לכידתו של אדולף אייכמן, צורף גולדמן-גלעד כקצין חקירות ללשכה 06 – יחידה מיוחדת שהוקמה לשם ניהול החקירה. הוא היה עוזרו האישי של גדעון האוזנר, היועץ המשפטי לממשלה, שעמד בראש התביעה. 
במהלך המשפט נחשף מעט מעברו של גולדמן כנער בזמן השואה, כאשר תושב גטו פשמישל, רופא השיניים ד"ר בוז'מינסקי (לשעבר דיאמנט), סיפר בעדותו שראה נער שהוכה 80 מלקות על ידי פרנץ שוומברגר, מפקד הגטו מטעם הס"ס. כאשר נשאל על ידי האוזנר אם הוא רואה באולם בית המשפט את הנער שהוכה, ענה בוז'מינסקי: "זהו קצין המשטרה שיושב לידך" והצביע על גולדמן. שם הסרט "המכה ה-81" לקוח מעדותו זו, באשר המכה השמונים ואחת באה, לדבריו, כתוצאה מההתעלמות שהייתה בארץ לסיפורי הניצולים.
בתום המשפט, נכח גולדמן בהוצאתו להורג של אייכמן. בשנת 1987 עצרה משטרת ארגנטינה את שוומברגר ולאחר מכן הסגירה אותו לשלטונות גרמניה.

לאחר משפט אייכמן

בשנת 1963 עזב גולדמן-גלעד את המשטרה. הוא נשלח פעמיים כשליח מטעם הסוכנות היהודית לאמריקה הלטינית. עם שובו ארצה שימש ראש המינהל המרכזי לשליחות בהנהלת הסוכנות היהודית עד לפרישתו בשנת 1995. כיום הוא חבר מועצת יד ושם, חבר הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם וחבר בדירקטוריון של מוסד ביאליק.
נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות התשע"א, 2011.
בנו הוא התסריטאי והסופר טל גלעד.
עוזי ברעם

ביוגרפיה

ברעם, בנם של גרציה ושל שר העבודה ושר הסעד משה ברעם, נולד וגדל בשכונת נחלת אחים שבירושלים. בשירותו הצבאי היה מדריך ידיעת הארץ. בעל תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה. היה יושב-ראש ארגון הסטודנטים, מזכ"ל המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה ויושב-ראש מפלגת העבודה במחוז ירושלים. בשנים 1984–1988 כיהן כמזכ"ל עבודה.
כיהן כחבר הכנסת בשנים 1977–2001. היה חבר בוועדת החוץ והביטחון, ועדת הפנים וועדת הכנסת. בכנסת העשירית כיהן כיושב ראש ועדת העלייה והקליטה. בכנסת ה-13 כיהן כשר התיירות בממשלות רבין ופרס, וכן נוסף לתפקיד זה כיהן כשלושה חודשים (בשנת 1995) כשר הפנים. אהוד ברק לא צירף אותו ב-1999 לממשלתו, על אף הבטחה מפורשת לכך, ובמקום זאת הציע לו להיות שגריר באחת מבירות העולם שיבחר. ברעם סירב, והיחסים ביניהם הפכו למתוחים. בעת ניסיונו של ברק לזכות מחדש בראשות מפלגת העבודה ב-2007, הוא שב והתפייס עם ברעם.
לאחר הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בשנת 2001, פרש מן החיים הפוליטיים.
ברעם מכהן כיו"ר ההנהלה הציבורית של תיאטרון בית ליסין משנת 2004.
כיום עומד בראש עמותת club50, עמותה שנועדה לעזור לבני 50+, ומוציאה עיתון בשם club50, בעריכתו.
ברעם היה נשוי לרותי עד למותה ב-1995 ולזוג שלושה ילדים, בהם הסופר ניר ברעם. כיום ברעם נשוי בשנית לאביבה. הוא אחיו של פרשן הספורט חיים ברעם.
מפרצון בארן

היסטוריה

המפרצון התגלה על ידי משלחת דיסקברי שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904. המפרצון נקרא על שם סגן מייקל בארן, איש הצי המלכותי הבריטי, חבר המשלחת, אשר מיפה את החוף בו ממוקם המפרצון (וגילה אותו) בשנת 1903.
מייקל רד

שנותיו הראשונות וקריירת מכללות

רד נולד ב-24 באוגוסט 1979 בקולומבוס, אוהיו. הוא שיחק 3 שנים באוניברסיטת המדינה של אוהיו, בין 1998–2000. בשנתו השנייה הוא הוביל את קבוצתו לפיינל פור של טורניר אליפות המכללות. בשלוש עונותיו במכללה קלע רד ממוצעים של 21.9, 19.5 ו-17.5 נקודות למשחק, בהתאמה.

מילווקי באקס

מייקל רד נבחר בדראפט 2000 על ידי מילווקי באקס בסיבוב השני, בבחירה ה-43 בלבד. בעונת הרוקי התקשה רד לשחק בצילו של כוכב הקבוצה ריי אלן ושותף בשישה משחקים בלבד. בשתי העונות הבאות השתפר בהדרגה, וקלע ממוצעים של 11.4 ו-15.1 נקודות למשחק, בהתאמה. באוקטובר 2002 חתם רד על חוזה בדאלאס מאבריקס ל-4 עונות עבור 12 מיליון דולר, אך הבאקס השוו את ההצעה והשאירו את רד במילווקי.
בעונת 2003/2004, לאחר שכוכב הקבוצה ריי אלן הועבר בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, הציג רד יכולת מצוינת כשקלע 21.7 נקודות למשחק, נבחר למשחק האולסטאר ונכלל בחמישיית העונה השלישית של העונה. בפלייאוף של אותה עונה הודחו הבאקס כבר בסיבוב הראשון, בו קלע רד 18 נקודות למשחק. לפני עונת 2004/2005 חתם רד על הארכת חוזה, שנכנסה לתוקף רק בעונת 2004/2005, בסכום של 91 מיליון דולר ל-6 עונות. בעונת 2006/2007 היה רד הקלע החמישי בטיבו ב-NBA, לאחר שקלע 26.7 נקודות למשחק, אך לא הצליח להוביל את הבאקס לפלייאוף, בין היתר בשל פציעות מרובות (רד החמיץ 29 משחקים באותה עונה).
ב-11 בנובמבר 2006 קלע רד שיא קריירה של 57 נקודות בתצוגת כדורסל מרשימה נגד יוטה ג'אז. 57 שניות לסיום אותו משחק קלע רד סל שלוש שהביא לשוויון זמני, אך בסופו של דבר הפסידה קבוצתו לאחר סל הניצחון שקלע שחקן הג'אז מאט הארפרינג, שנייה אחת לסיום המשחק.
הנסיגה בקריירה של רד החלה בעונת 2006/2007, בה שיחק ב-33 משחקים בלבד, בעקבות מספר פציעות ברצועות ברכו השמאלית. בשתי העונות הבאות התקשה רד לשחזר את היכולת שהציג לפני הפציעות, והוא שותף בסך הכול ב-28 משחקים בעונות 2010-2011. בסיום עונת 2010/11 עזב רד את הבאקס, לאחר שהעמיד בשורותיה ממוצע של 20 נקודות למשחק ו-11,554 נקודות בסך הכול, לאורך 11 עונות בקבוצה. נכון ל-2015, מדורג רד במקום הרביעי ברשימת קלעי מילווקי באקס בכל הזמנים, ובמקום השני ברשימת קלעי השלשות של המועדון, עם 1,003.

פיניקס סאנס

ב-29 בדצמבר 2011 חתם רד בפיניקס סאנס לעונה אחת. ב-7 בפברואר חזר רד למילווקי בניצחון חוץ של קבוצתו על הבאקס, כשהוא קולע 14 נקודות. כשעלה למגרש קיבל רד תשואות בעמידה מקהל הבאקס. בסיום אותה עונה, בה קלע 8.2 נקודות למשחק, הודיע רד על פרישה ממשחק.

נבחרת ארצות הברית

רד שיחק רבות במדי קבוצות הנוער של נבחרת ארצות הברית. באליפות אמריקה בכדורסל ב-2007 קלע רד 15 נקודות בממוצע למשחק, ובמהלך הטורניר הוא שבר את שיא השלשות למשחק נגד נבחרת פוארטו ריקו, עם 7, ואת שיא השלשות לטורניר שלם כשקלע 28. כמו כן היה רד שותף לזכייתה של נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב ב אולימפיאדת בייג'ינג 2008.