google/wiki40b huggingface dataset:
גביע ארצות הברית הפתוח

השיטה

התחרות משוחקת בשיטת גביע. אין דירוג מועדף של קבוצות בכירות (בדומה למקובל בטורנירי טניס, למשל) כך שכל קבוצה יכולה להיות מוגרלת לשחק כנגד כל קבוצה אחרת. עם זאת, קבוצות המשחקות בליגות הבכירות משתלבות בתחרות בשלבים מתקדמים יותר, כך שקבוצה קטנה החולמת על מפגש מול מועדון גדול כדי.סי. יונייטד או לוס אנג'לס גלאקסי תצטרך לגבור קודם לכן על מספר קבוצות קטנות יותר בסיבובים המוקדמים.
בכל סיבוב משחקות הקבוצות שהוגרלו האחת נגד השנייה משחק אחד בלבד, בביתה של מי שזכתה לביתיות בהגרלה. במקרה של תיקו נהוג להכריע את המשחק בהארכה או בבעיטות מ-11 מטרים.

השלבים המוקדמים

כל מועדון הרשום בהתאחדות ומשחק באחת מהליגות שמאורגנות תחת הסכמתה זכאי להירשם לגביע. אך רק מספר מוגבל של קבוצות מגיעות למפעל.

השלבים המאוחרים

מכיוון שארצות הברית היא מדינה גדולה, אין אצטדיון לאומי וכל שנה הגמר משוחק בעיר אחרת.

השתתפות בגביע האלופות דצפון אמריקה

הזכייה בגביע לא מקנה לקבוצה הזוכה מקום במפעל גביע האלופות. רק הזוכה בטבלת ליגת ה-MLS והזוכה בפלייאוף עולות למפעל.

הגביעים

בתום משחק הגמר מוענק לקבוצה שניצחה גביע, היה נשאר בחזקתה במשך שנה. שחקני שתי הקבוצות ששיחקו בגמר מקבלים מדליות. 
הגביע הנוכחי הוא השלישי במספר. הראשון, "גביע דהוור", היה בשימוש מ-1914 עד 1979. הגביע נמצא עכשיו בהיכל התהילה. הגביע הנוכחי עשוי מזכוכית.

זכיות רצופות

קבוצה אחת זכתה בגביע שלוש פעמים ברציפות: גריק אמריקנן א.א. החל ב-1967.
אורי גרוס

קורות חייו

גרוס נולד ב-28 במרץ 1974. הוא החל לכתוב לטלוויזיה עם הקמת ערוץ 2 לתוכנית "הקרנבל של מיכל" של מיכל ינאי ששודרה בערוץ 2. לאחר מכן כתב לתוכניתה של ינאי "קצפת" בערוץ הילדים, שם הכיר את ארז טל שהתארח באחת התוכניות. טל הציע לו להצטרף אליו ואל תמר מרום, וביחד לכתוב תוכנית לארז טל ולאורנה בנאי - "רק בישראל". התוכנית זכתה להצלחה ונמשכה חמש עונות. בהמשך פיתחו טל וגרוס יחד את השעשועון הטלוויזיוני "הכספת" שנמכר לערוצים שונים בכ-20 מדינות. בשנת 2001 שימש מנהל פיתוח התוכניות של "קשת" (ערוץ 2). כן עסק בפיתוח הגרסאות הישראליות של תוכניות ראליטי רבות כמו "הישרדות", "המירוץ למיליון" ופרויקט Y של yes. הוא יוצר שותף בפורמט "הכוכב הבא" שנמכר לעשרות מדינות ב-2015. בשנת 2004 כיהן כיועץ תוכן של רשת, שהתמודדה למכרז השני של ערוץ 2 וזכתה בו. כמו כן היה יועץ תוכן במכרז של קבוצת "ישראל 10" שזכתה אף היא בזיכיון להפעיל את ערוץ 10.
בשנת 2004 החל לכתוב עבור יס וטדי הפקות את סדרת הדרמה היומית "השיר שלנו" בכיכובם של נינט טייב ורן דנקר, ששודרה ב-yes במשך ארבע עונות. בשנת 2008 יצר סדרת בת לשיר שלנו בכיכובו של רן דנקר, "דני הוליווד", קומדיה מוזיקלית הכוללת מסע בזמן. הסדרה שודרה ביס, ארכה 200 פרקים וזכתה לפיילוט אמריקאי עבור רשת CW.
ב-2012 יצר עבור הוט את הסדרה "תנוחי" שאיגדה לראשונה ארבע דמויות נשיות מסדרות שונות: חנה לסלאו (נעמי שחר) מ"השיר שלנו", צופית גרנט (מרב בן-בסט) מ"חשופים", אוולין הגואל (ברוריה פסקל) מ"פיק אפ" וגילת אנקורי (עידית לינוביץ') מ"רמת אביב גימל", כשלצידן כיכבה בתפקיד ראשי גם יעל גרובגלס (גבי בר לב).
ב-2017 השיק במקביל את הסדרות "Oboy" המשודרת בערוץ הילדים שזכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריות דרמת השנה לנוער ושחקנית השנה ג'וי ריגר, ואת הסדרה "לצבי יש בעיה" בכיכובו של צביקה הדר המשודרת ב"רשת".
החל משנת 2014 הוא כותב את המחזה, את השירים ואת סרט הפתיחה למופע הפסטיגל ("היי סקול פסטיגל" 2015, "היי סקול פסטיגל 2" 2016, ״סטורי של פסטיגל״ 2017).
בשנת 2018 יצר את הסדרה "פוראבר" המשודרת בערוץ טין ניק לצופי הוט.
בשנת 2019 השתתף בתוכנית הראליטי "האח הגדול VIP עונה 3". הוא הודח בהדחה הרביעית, לאחר 29 ימים. באותה שנה יצר את הסדרה "גיבור אמיתי" בכיכוב ג'וי ריגר ורן דנקר, המשודרת בערוץ KidZ לצופי יס.

חיים אישיים

אורי גרוס חי בתל אביב עם זוגתו לחיים, מעצבת האופנה תמרה סלם. לזוג שני בנים.
אורי זך

ביוגרפיה

בוגר בית הספר למוזיקה "רימון". לפרסומו הראשון זכה זך בשנת 2005, כאשר הפיק ועיבדו יחד עם שמוליק נויפלד את כל שירי אלבום הבכורה של אשתו הזמרת מירי מסיקה. באלבום ניגן זך בפסנתר ובקלידים, ואף הלחין את השיר "שני כוכבים" ("רחוק מכאן") למילותיו של ארז ברזוליק עם מסיקה עצמה. באותה שנה אף הפיק ועיבד את אלבום הבכורה של אוהד חיטמן, וניגן גם בו בקלידים.
בשנת 2006 הפיק ועיבד את שירי אלבום הבכורה של איה כורם, ואת האלבום "ככה מקרוב" של ניר סנדץ'. לאלבום הבכורה של הראל סקעת, שיצא באותה שנה, הלחין ועיבד זך את השיר "הרוח תשנה את כיוונה" למילותיה של אסתר שמיר. כמו כן באותה שנה ניהל מוזיקלית את המחזמר "כמו בסרט".
בשנת 2007 יצא האלבום השני של מסיקה, "שלום לאמונות", אשר גם בו הפיק ועיבד זך את כל השירים. באלבום זה הלחין את השירים "אסופים" (למילותיו של מוטי פרלמן) ו"שירה" לו גם כתב את המילים. בסוף אותה שנה הפיק את אלבומה של יעל נחשון, "פנייך".
כיום זך מנגן בהופעות של דני רובס ובהופעות של מירי מסיקה, לה נישא בשנת 2005.
במאי 2010 הוציא זך סינגל בכורה כזמר, "בלגאן", שכתב והלחין בעצמו.
זך הוא גם המפיק המוזיקלי במספר תוכניות טלוויזיה, ביניהן גם בית ספר למוזיקה. בנוסף, מלמד ומרכז את מסלול הפקה מוזיקלית בבית הספר למוסיקה של הקריה האקדמית אונו.
ב-3 ביולי 2010 נולדה בתם הבכורה של זך ומירי מסיקה, וב-2013 נולדה בתם השנייה.
נעמה ארז

נעמה ארז (לוין-לביא; נולדה ב-1952) היא משוררת, סופרת ואשת חינוך ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה בירושלים בשם נעמה לוין לשלום ודימונה לוין, דור שלישי בעיר מצד אימה. גדלה בתל אביב מגיל שלוש. למדה בבית החינוך לילדי עובדים ע"ש א.ד. גורדון שבתל אביב ולאחר מכן בגימנסיה הרצליה. בצה"ל שירתה בענף הווי ובידור וכתבה בעיתון "איגרת למש"ק חינוך". בחלקו השני של השירות עבדה בספריית צה"ל.
בשנים 1970–1971 פרסמה סיפורים לילדים ב"דבר לילדים". כמו כן פרסמה שירים במוספים הספרותיים "משא" (דבר) ו"על המשמר" בשנות ה-70 וה-80.
נעמה ארז היא בעלת תואר ראשון בספרות וחינוך, עם השלמות בפילוסופיה, ותואר שני ב"מחקר חינוכי", שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
למדה גם ייעוץ חינוכי לתואר שני.
עבודת התזה נעשתה אצל פרופסור מיכאל חן בנושא "תיוג של ילדים במעבר מבית הספר לחטיבת הביניים". בתקופת לימודיה לתואר השני שימשה בין היתר רכזת השתלמויות מורים של נט"ע (ניסוי טיפוח על-יסודי) בראשותו של פרופ' משה סמילנסקי והייתה חברת צוות כתיבת תוכניות לימודים וניסויין בשטח. אחר-כך עבדה כרכזת צוות וחשיבה לחינוך בשכונות בבית ברל, ניהלה פרויקטים מחקריים בחוגים לחינוך באוניברסיטאות תל אביב והעברית, עבדה בעריכה לשונית בהוצאת זב"מ ובהוראת אנגלית. הדריכה מורים בחטיבה העליונה בלימוד לשון עברית ובלימוד על פי סגנונות חשיבה. עסקה בייעוץ חינוכי בתל אביב (עם חבורות רחוב ונערות במצוקה), יפו (שם יזמה ויישמה תוכנית למניעת אלימות) וערד (עם הקהילה האתיופית).
ארז הייתה בעלת טור חינוכי בעיתון "לאישה" ובעלת טור בייעוץ וטור באסטרולוגיה בעיתון הילדים "ראש גדול". הייתה עיתונאית מערכת במקומון בערד.
היא לימדה תקשורת בין אישית באוניברסיטת בן-גוריון. החלה ללמוד לדוקטורט במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון, בהדרכתו של פרופ' דוד גורדון, אולם לא סיימה, ולימדה במחלקה קריאת טקסט מחקרי.
ארז למדה פסיכותרפיה-קוגניטיבית-התנהגותית בתוכנית הישראלית להכשרה בפסיכותרפיה קוגניטיבית בחסות אוניברסיטת בר-אילן (2007-2005). מאז 2007 עובדת כפסיכותרפיסטית קוגניטיבית התנהגותית בקליניקה פרטית.
עד היום (2014) התפרסמו שישה ספרים פרי עטה של נעמה ארז. שלושת ספריה הראשונים כתבה בשם ל. נעמה ושלושת האחרונים תחת השם נעמה ארז. שיריה וסיפוריה התפרסמו לאחרונה בכתבי העת "עתון 77", "מטען","מאזניים" "המוסך" "שבילים" ו"ביטאון שירה". עמנואל בר קדמא, הצייר ומבקר האומנות של העיתון ידיעות אחרונות הזכיר אותה ב-1979 כחלק מקבוצת משוררים נוספים וביניהם מאיה בז'רנו ורוני סומק שלדעתו כותבים שירה מצוינת בארץ.
החל משנת 2013 עורכת את כתב העת המקוון "נתיבים – כתב עת ליצירה ועיון" (יחד עם שמעון רוזנברג).
נעמה ארז נשואה מאז 1991 לפאול ארז, פרופסור נלווה בחוג להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון ולהם בת אחת.
גרגוריוס הארבעה עשר

חייו עד בחירתו

נולד בעיר הזעירה Somma Lombardo בדוכסות מילאנו. אמו, שהייתה בת לבית ויסקונטי, מתה בלידתו. אביו הוכתר על ידי פאולוס השלישי לכומר במעלת קרדינל בשנת 1544.
ניקולו למד בפרוג'ה ובאוניברסיטת פדובה והוסמך לכמורה. ב-1560 (בגיל 25) מונה לבישוף של קרמונה. בין השנים 1561 ל-1563 השתתף במושבי ועידת טרנטו.
ב-12 בדצמבר 1683 מינה אותו גרגוריוס השלושה עשר לקרדינל ולכומר כנסיית סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה ברומא.

אפיפיוריותו

האפיפיור הקודם, אורבנוס השביעי נפטר לאחר שכיהן 12 ימים בלבד. הקונקלווה התקיימה מאז מותו ב-8 באוקטובר ונמשכה כחודשיים, במהלך התנהל קרב בין תומכי פליפה השני, מלך ספרד לבין שאר הסיעות, כאשר כל מועמד שהועלה על ידי הסיעות נחסם על ידי נציגי הכתר הספרדי ולהפך. לבסוף ניסו חלק מסיעות הקרדינלים לשתף פעולה עם נציגות הכתר ולתמוך במועמדה, ניסיון שכמעט והצליח, אך נתקל באופוזיציה חזקה שנתמכה מצדם של קרדינלים ממשפחות האצולה ספורצה ומדיצ'י שהובילו לבחירתו של ספונדראטי בן ה-55, שהיה מועמד נסבל גם מבחינת הספרדים, אם כי לא נחשב למועמד בעל סיכוי בתחילת הקונקלווה. עם הוודע דבר היבחרו קרא לעבר הנאספים: "אלוהים ירחם עליכם, מה עשיתם?!" הוא נטל לעצמו את השם גרגוריוס, לזכר קודמו, גרגוריוס השלושה-עשר.
זמן כהונתו הקצר הסתמן במעורבות גדלה והולכת של מדינת האפיפיור במלחמות הדת בצרפת, תוך זניחת המדיניות הזהירה של הכס הקדוש עד אז, שהעדיף לנסות ולאזן בין אינטרסים של ספרד ואלו של צרפת ולא לתמוך מדי בצד מן הצדדים. ב-1 במרץ 1591 נידה האפיפיור את אנרי הרביעי, מלך צרפת הפרוטסטנטי מן הכנסייה בעוון כפירה. הוא ארגן צבא פלישה לצרפת בראשות אחיינו והקציב סך של 15,000 סקודי לטובת מימון הליגה הקתולית בפריז.
בבולה Cogit nos מ-21 במרץ 1591 אסר על הימורים על תוצאות של קונקלוות או מינויי קרדינלים, והשית על מבצעיהם עונש של נידוי. בבולה Bulla Cum Sicuti מן ה-18 באפריל הורה על שחרור העבדים הילידים בפיליפינים.
הוא מת כתוצאה מסיבוך הכרוך באבני כיס מרה גדולות.
יעלה ויבוא (שיר)

רקע

השיר נכתב לפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1973, על פי הנוהג בתחרות לפיה נכתב השיר תחילה ורק לאחר מכן נבחר המבצע. גידי גוב, שהיה לאחר סיום שירותו בלהקת הנח"ל הסכים להשתתף בפסטיבל מתוך מחשבה שתשומת הלב הציבורית תסייע לקידומה של להקת כוורת, שהייתה בשלבי הקמה. השיר עובד על ידי מלחין השיר, בני נגרי, כששלישיית אף אוזן גרון (הגלגול הראשון של הכל עובר חביבי) ושלישיית בנות חוה ליוו את גוב בשירה.
מורכבות השיר ואופן שירתו של גוב הצעיר, שהיה שונה מהמקובל בפסטיבלים, הובילו לאי הצלחתו בתחרות. עם זאת זכה השיר לפופולריות בתקופה שלאחר הפסטיבל ואף הגיע למקום ה-24 במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה. גוב עצמו משך תשומת לב רבה, מה שאכן סייע לקדם את הקמתה של כוורת.
עד היום נחשב השיר לאחת הקלאסיקות של פסטיבל הזמר וכן של גוב עצמו והופיע באלבומיו "שירים שהתפזרו" (1993) ו"שלל שיריו" (2009). שם השיר ניתן לאוסף התקליטורים "יעלה ויבוא" שכלל את "מיטב השירים של פסטיבלי הזמר", ביניהם שיר זה (הד ארצי, 2009), והוא נכלל גם באוסף "שירת התנ"ך" שיצא שנה קודם לכן (התו השמיני, 2008). בעונתה העשירית של תוכנית הריאליטי "כוכב נולד", בה השתתף גוב כשופט, ביצעה המתמודדת עדי ארגלזי את השיר שהיה חלק מ-100 הקלאסיקות הישראליות מהן התבקשו המתמודדים לבחור.
באותו פסטיבל התחרה גם השיר "ליל חניה" אותו ביצע אפרים שמיר (לצד ירדנה ארזי וחנן יובל), גם הוא מתוך כוונה לקדם את עניינה של כוורת. כמו "יעלה ויבוא", גם שיר זה לא זכה להצלחה בתחרות אך הפך לקלאסיקה מאוחר יותר.
אלכס בנד

ביוגרפיה

בנד נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה לבמאי סרטי האימה דלי התקציב, צ'ארלס בנד, יהודי, ולמֱדָה בנד, נוצרייה. השניים התגרשו כשאלכס היה ילד. כילד הופיע בתפקידים קטנים בשניים מסרטיו של אביו: "אדון הבובות 2" ו"ד"ר מורדריד". בנוסף כיכב בתפקיד הראשי בקומדיה "רחוק" (1993), שיצאה ישירות לספריות הווידאו. החל לנגן על גיטרה ולכתוב שירים בגיל 8, כשהוא מושפע מהלהקות פרל ג'אם, בון ג'ובי ו- U2. גדל בלוס אנג'לס ברחוב הנקרא "Camino Palmero" (כשם אלבום הבכורה של דה קולינג) ולמד ב"Oakwood High School", אולם נשר מהלימודים כשהיה בכיתה י'. בגיל 15 חתם על חוזה הקלטות עם שותפו המוזיקלי, אהרון קמין בחברת התקליטים "תקליטי RCA". ארבע שנים אחר כך קיבל את פרסומו הראשון כשהופיע בסרט "חופשיות על הבר", כשלאחריו החל להתפרסם כסולן להקת "דה קולינג". הוא נודע בזכות קולו הבוגר (יחסית לגילו הצעיר), המזכיר את קולו של בארי וייט והופעותיו האנרגטיות על הבמה.
"דה קולינג" יצאו לסיבוב הופעות מסביב לעולם ב-2002 וב-2004.
בקיץ 2003 שר ביחד עם סנטנה את הלהיט "Why Don't You & I", שכתב צ'אד קרוגר, סולן להקת ניקלבק. הצלחתו של השיר הייתה לסנונית הראשונה לקריירת הסולו של אלכס בנד, כשבראשית 2005 חתם בחברת התקליטים "Geffen Records", כשאלבום הבכורה שלו ייצא במהלך 2007.
בנד נשוי לשחקנית ג'ניפר סקיי מאז ה-25 ביולי 2004.
מלבד היותו זמר, מנגן בנד על גיטרה, פסנתר וסקסופון.
נוסחת ברהמגופטה

בגאומטריה אוקלידית, נוסחת ברהמגופטה, היא נוסחה לחישוב שטח של מרובע בר חסימה, על בסיס צלעותיו. פותחה על ידי המתמטיקאי ההודי בראהמגופטה.
קסר אל-חייר אל-ע'רבי

קסר אל-חייר אל-ע'רבּי (בערבית: قصر الحير الغربي, תעתיק מדויק: קצר אלחיר אלע'רבי - "ארמון הציד המערבי") הוא ארמון עתיק ששימש גם כמצודה, השוכן 60 ק"מ דרומית-מערבית לתדמור, במדבר הסורי על דרך דמשק בסוריה. ארמון זה הוא ארמון תאום לקסר אל-חייר א-שרקי ("ארמון הציד המזרחי"). שני הארמונות נבנו על ידי הח'ליף השאם אבן עבד אל-מלכ מבית אומיה. הארמון נבנה בשנת 727 לפי הלוח האזרחי, שנת 109 להיג'רה, בסגנון האדריכלות הביזנטית.

מתחם המצודה

הארמון נבנה בחלקו התחתון מאבן גיר מסותתת בגובה 2 מטר. המשך הבנייה לגובה נעשה בלבני בוץ מיובשות. מבנה המצודה הוא מרובע, אורך הצלעות הוא 70 מטר. פתח הכניסה לארמון היה מעוטר. פתח זה הועבר בשנת 1940 אל המוזיאון הלאומי של דמשק והוצב בחזית הכניסה של המוזיאון. הפתח מעוצב כמגדלים חצי גליליים המותקנים משני צידי עמודי הפתח. המגדלים מעוטרים בצורות גאומטריות בסגנון האדריכלות הפרסי, ביזנטי וערבי. הכניסה לארמון הובילה לאכסדרה מקורה שהקיפה חצר מרכזית מרובעת. המבנה כלל שתי קומות, כנראה דומות בפריסתן. כל קומה חולקה לשישה אגפים נפרדים. כל אגף כלל מספר חדרים, אולם ושירותים. בכניסה לכל אגף נמצא חלון קמור עם קשת מקושתת בסטוקו. נחלק הפנימי עוטר בפסלים, ציורים ותגליפים, שהועברו למוזיאון בדמשק. העלייה לקומה השנייה נעשתה דרך שני גרמי מדרגות. שלוש מהפינות החיצוניות של מבנה הארמון עוצבו כמגדלים עגולים, ואילו הפינה הצפונית-מערבית היא מגדל מרובע בעיצוב ביזנטי. בין כל שתי פינות נמצא זוג מגדלים חצי עגולים.
המצודה הייתה חלק ממתחם שכלל גם גינה, אגם, טחנה, ח'אן, חמאם וכן תעלת מים תת-קרקעית שהובילה מים מסכר חרבקה (Harbaqa Dam), ששכן 16 ק"מ דרומית-מערבית לארמון. הסכר במקורו היה סכר רומי מהמאה השנייה לספירה. השליטים האומיים התגאו ביכולתם להפוך אזור מדברי לגן שופע. הגינה נבנתה בצורת מלבן שגודלו 1,050 מטר על 442 מטר וכוללת בתוכה שרידי תעלת המים. הח'אן שוכן 10 ק"מ צפונית-מערבית למצודה. הוא בעל צורה מרובעת, כשאורך כל צלע הוא 55 מטר. הוא עשוי מלבני בוץ והוא כולל חצר מרכזית. החמאם שוכן גם הוא צפונית-מערבית למצודה. הוא מורכב משני חלקים: חדר האדים עם 3 תאים, ובריכת מים קרים בעלת 4 תאים.
המצודה סייעה לח'ליף לפקח ולשלוט על תנועת שבטי המדבר באזור ואף היוותה מחסום ונקודת הגנה בעת הצורך. בנוסף לכך, שימשה גם כבסיס למשחקי ציד. לאחר סיום שלטון בית אומיה, היא שימשה גם את השושלת האיובית ואת הממלוכים. המצודה ניטשה סופית לאחר הפלישה המונגולית, במחצית השנייה של המאה ה-13.
חלק גדול מהמצודה נהרס עם השנים. באתר נשארו המאגר לאיסוף מים מסכר חרבקה, מתקן רחצה והח'אן.
לוקווד וסט

ביוגרפיה

וסט נולד בבירקנהד שבמחוז צ'שייר באנגליה בשנת 1905. הוא בנם של מילדרד (שם נעורים הרטלי) והנרי קופ וסט. מצד אמו הוא בן-דוד מדרגה רביעית של השחקנית מרגרט לוקווד .
הופעת הבכורה של וסט בתיאטרון הייתה ב-1926 בתפקיד לוטננט אלן במחזה "Alf's Button" שהועלה בתיאטרון היפודרום במרגייט שבמחוז קנט. ב-1931 הופיע לראשונה בלונדון בתפקיד הנרי ביבאן במחזה "The Barretts of Wimpole Street" בתיאטרון המלכה .
בטלוויזיה הופיע וסט בסדרה לילדים "Just William" (מ-1962), בסדרת הדרמה "Dr. Finlay's Casebook" (מ-1964) בסדרה "No Hiding Place" (מ-1965), בסדרת הטלוויזיה "האסיר" (1968), בסדרה הקומית "Doctor at Large" (מ-1971), בסיטקום "Please Sir" (מ-1972), בדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים" (1972), במיני-סדרה "משפחת פאליסר" (1974), בסדרה ההיסטורית "אני, קלאודיוס", בעיבוד לרומן "Porterhouse Blue" (מ-1987) ובסדרה "Specials" ששודרה אחרי מותו.
בקולנוע השתתף וסט בסרטים: "A Song for Tomorrow" (מ-1948), "Bedazzled" (מ-1967), "Up the Junction" (מ-1968), "ג'יין אייר" (1970), "הטקסים השטניים של דרקולה" (1973), "שרלוק הולמס הצעיר" (1985) ובתפקיד גודפרי בסרט "המלביש" (1983).

חיים אישיים

וסט נשא לאשה את השחקנית אוליב קרלטון-קראו (נפטרה ב-1985) ולבני הזוג היו שני ילדים, בנם השחקן טימותי וסט, CBE ובתם פטרישה.
וסט נפטר ממחלת הסרטן ב-28 במרץ 1989 בברייטון.
רישומון

"רישומון" היא רצועת קומיקס שבועית מאת אילנה זפרן, שהופיעה בעיתון "עכבר העיר" בין השנים 2006-2013. 
רצועת הקומיקס "רישומון" החלה להתפרסם ביולי 2006. באותה עת שימשה זפרן כעורכת הגרפית של המגזין. בתחילה התפרסמה הרצועה על גבי כחצי עמוד, אולם לאחר זמן גדל שטחה לעמוד שלם. הרצועה מבוססת על 
אירועים מחיי היום יום ונושאים אקטואליים, המוצגים דרך נקודת המבט של  "רפי" ו"ספגטי", שני החתולים של דמות מחברת הקומיקס ובת זוגה, המכונות "אמא 1" ו-"אמא 2".
בשנת 2014 יצא לאור אלבום המאגד טורים מתוך הקומיקס בהוצאת "פרדס".
פדרציה יהודית

פדרציה יהודית (באנגלית: Jewish Federation) היא צורת ההתאגדות המקובלת של גופים ומוסדות יהודיים לכדי ארגון מרכזי בקהילות היהודיות השונות ברחבי צפון אמריקה. הפדרציה מרכזת ומכווינה את פעולות המוסדות היהודיים השונים באותה קהילה, ובעיקר את גיוס התרומות מבני הקהילה ואת הקצאת הכספים בין התוכניות והמטרות היהודיות.
פדרציה יהודית פועלת כיום בכל מטרופולין בארצות הברית ובקנדה שבו קיימת קהילה יהודית, ובסך הכול קיימות 157 פדרציות כאלה ברחבי היבשת. בעבר היו מאוגדות הפדרציות השונות תחת מטריית מועצת הפדרציות היהודיות (CJF – Council of Jewish Federations), ובמקביל פעלו כזרוע מקומית לגיוס כספים של המגבית היהודית המאוחדת. מאז איחודה של מועצת הקהילות היהודיות עם המגבית היהודית המאוחדת בשנת 1999, אוגדו הפדרציות היהודיות המקומיות תחת מטריית הארגון המאוחד שנוצר – "איחוד הקהילות היהודיות" (UJC – United Jewish Communities), שבהמשך (2009) שינה את שמו ל"הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה" (Jewish Federations of North America). 
חלק ניכר מפעילות הפדרציה נוגעת בהקמת, אחזקת ופיתוח התשתית לחיים יהודיים קהילתיים במסגרת הקהילה שבה היא פועלת, אך חלק חשוב אחר עוסק בגיוס כספים למטרות ציוניות וישראליות. במקרים רבים מאמצות פדרציות יהודיות קהילות ופרויקטים פילנתרופיים בישראל ומספקות להן תמיכה כספית ואחרת.
אחת לשנה בחודש נובמבר מתאספים נציגי הפדרציות השונות באספה הכללית של הקהילות היהודיות (GA - General Assembly), ועידה רבת משתתפים שמתארחת בכל שנה בעיר אחרת בצפון אמריקה, ואחת ל-5 שנים מתכנסת בירושלים.
פאנינג (צילום)

פאנינג (באנגלית: Panning) היא תנועת מצלמה על הציר האופקי (המצלמה קבועה בנקודה אחת, אך מסתובבת ימינה או שמאלה).
כדי ליצור תנועה חלקה של המצלמה לרוב משתמשים בחצובה.
תנועת הפאנינג יכולה להתלוות גם עם תנועות אחרות כגון דולי וזום ולרוב בסרטים ובתוכניות טלוויזיה משתמשים בה יחד עם תנועת דולי אופקית על מסילה.

שימוש תנועת הפאנינג

תנועת הפאנינג נועדה לעקוב אחר אובייקט שזז אופקית מבלי להזיז את המצלמה, אלא להטותה לכיוון האובייקט. המצלמה נקבעת על זמן חשיפה ארוך באופן יחסי (זמנים מקובלים נעים בין 1/80 ל-1/5 חלקי השנייה), ונעה על ציר Z בסיבוב מתואם עם תנועת האובייקט.
לעומת זאת, בתנועת הדולי, שגם היא עוקבת אחר אובייקט זז, אך המצלמה זזה לאורך המסלול של האובייקט, בניגוד לפאנינג שרק עוקב זוויתית אחר האובייקט מנקודה קבועה.

מקור המושג פאנינג

מקור המושג פאנינג הוא מהמילה פנורמה, מילה אשר הוצגה לראשונה על ידי רוברט בארקר בשנת 1787. באותה תקופה הפנורמה הייתה ציור רחב שאותה גילגלה מכונה לרוחב, וככה יצרה תחושה שסצנת הציור זזה.
יחסי הממלכה המאוחדת–מלטה

תחת שלטון בריטי

בשנת 1800 כבשו הבריטים את האיים מידי הצרפתים וכחלק מהסכם פריז של 1814, עברה מלטה רשמית לשלטון האימפריה הבריטית. האיים שימשו כמפקדת הצי הבריטי בים התיכון (עד שנת 1937).
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה למלטה תפקיד חשוב עקב קרבתה לקווי האספקה הגרמניים. על גילוי אומץ הלב בשעת המצור על מלטה, הוענק לאי כולו עיטור גבורה - צלב ג'ורג', אשר מופיע בסמל ובדגל המדינה. גרמניה הנאצית ואיטליה הכינו בשנת 1942 תוכנית מפורטת לפלישה למלטה ("מבצע הרקולס"), אך היא לא הוצאה לפועל.
אחרי מלחמת העולם השנייה התמודדה מלטה עם קשיים כלכליים. כלכלת מלטה התבססה במידה רבה על עבודה עבור הבסיס הימי הבריטי באי. קיצוצים בתקציב הביטחון של בריטניה הביאו לפיטורים במלטה, ומנהיגי האיים הביעו אכזבה מאי התמיכה של ממשלת בריטניה ובעקבות זאת, דרשו מנהיגי האי עצמאות. באוגוסט 1962, בקשה ממשלת מלטה מבריטניה להעניק לאי עצמאות בהקדם האפשרי.

לאחר העצמאות

בשנת 1964 הוענקה למלטה עצמאות מהאימפריה הבריטית, וחוקת 1964 העמידה את אליזבת השנייה כראש המדינה ומינתה מושל כנציג המלכה באיים. בשנת 1973 הפכה מלטה לרפובליקה החברה בחבר העמים הבריטי ולה נשיא כראש המדינה. מלטה הצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004.
ישנה קהילה מלטזית קטנה בבריטניה. בנוסף, הטריטוריה הבריטית של גיברלטר הושפעה משמעותית במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 מהגירה ממלטה.
מאז משאל העם על פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, מספר הבקשות עבור אזרחות מלטזית על ידי אזרחים בריטיים, המבוסס על קשרי משפחה או מגורים לטווח ארוך מגורים, עלייה חדה מ-382 ב-2016 ל-619 ב-2017 ו-704, רק במהלך עשרת החודשים הראשונים של שנת 2018.

נציגויות דיפלומטיות

מלטה מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון, וקונסוליות בבלפסט, קארדיף, גלאזגו והאי מאן. מאידך, בריטניה מחזיקה במלטה נציבות עליונה בוולטה בלבד.
My Love Is Your Love

ביקורות

האלבום זכה לביקורות חיוביות ממרבית המבקרים והוגדר כאלבום בעל סאונד חדשני שמשלב סיגנונות רבים כגון פופ, R&B והיפ הופ. שירים כגון it's not right but its ok ,my love is your love ו-heartbreak hotel שובחו, אך נמתחה ביקורת על חלק מהבלדות, והמבקרים טענו שהן מיושנות.
האלבום זכה לציון חיובי במגזיני הבילבורד והניו יורק טיימס, 3.5 כוכבים ברולינג סטונס ו-2.5 כוכבים במגזין טיים.

קידום

וויטני קידמה את האלבום באופן מאסיבי בהופעות בטלוויזיה וביצעה שירים מהאלבום בתוכניות מוכרות כגון המופע של אופרה ווינפרי, טקסים כגון טקס פרסי המוזיקה האמריקאית וטקס הגראמי, וגם במופע הדיוות 1999, שקיבץ זמרים וזמרות נחשבים ומוכרים כגון שר, מריה קארי, אלטון ג'ון, וצ'אקה קאן. בסך הכול הופיעה וויטני בטלוויזיה 23 פעמים כולל הופעות פרומו (3 הופעות).
בנוסף לכך יצאה וויטני לסיבוב הופעות לקידום באלבום ב-1999. סיבוב ההופעות נקרא כמו האלבום, הוא החל בשיקגו ביוני 1999, ונגמר בנובמבר של אותה השנה בלונדון. סיבוב ההופעות החל בארצות הברית ובקנדה, והמשיך לאירופה לאחר מכן, ובסך הכול היו בו 62 הופעות שרובן באירופה (44).
בתי כנסת בלוב

בתי הכנסת בלוב היוו מוסד מרכזי בחיי הקהילה היהודית בלוב. בטריפוליטנית כונה בית הכנסת בשם צְלָא.
קיומם של בתי כנסת בלוב ידוע כבר מהמאה ה-4 ומספרם גדל עם הגידול במספרם של היהודים בארץ זו. בשנת 1923 ציין אברהם אלמליח את דבר קיומם של 35 בתי כנסת בעיר טריפולי, ועל כך יש להוסיף את בתי הכנסת בכפרים, אחד או שניים בכל קהילה. 
רוב בתי הכנסת בלוב (בעיקר בטריפולי אך גם בעיירות ובכפרים) היו בנויים תחת כיפת השמים, וברובם היו בין 70 ל-100 מקומות ישיבה, למעט מספר מצומצם של בתי כנסת גדולים יותר, מרביתם כאלה שנבנו בתקופת השלטון האיטלקי ולאחריה.

מבנה בתי הכנסת

בכל בית כנסת ההיכל היה עשוי עץ ומעליו כתר, על פי רוב שני לוחות הברית, קרני שמש (ע"פ הפסוק: "כי באורך נראה אור") או זוג כנפים פרושות (ע"פ הפסוק: "ובצל כנפיך תסתירני"). ספסלי הישיבה היו קבועים וצמודים לקירות וכן מסביב לבימה.

מנהגים בבתי הכנסת שלי

לכל בית כנסת היה חזן קבוע לכל אחת מן התפילות בימי שבת חג ומועד וכן חזן לימי החול. במשך ימי השבוע היו מתקימים ברוב בתי הכנסת כמה מנינים ולכל מנין היה חזן קבוע.
בימי שבת וחג היה עורך הגבאי מכירה פומבית של המצוות השונות (דְלָאלָה) ובהן פתיחת ההיכל (אותה קנו לרוב אנשים שנשותיהם עמדו לפני לידה), הגבהה, ועליות לתורה, משלישי ואילך, למעט הרביעי. העלייה הרביעית כונתה "מדליק" הואיל וכל ההכנסות מעליה זו היו קודש לרכישת שמן לנר התמיד. עלייה זו נמכרה בתחילת השנה ולכל השנה.
רכבת ההרים אותנסיה

רכבת ההרים אותנסיה הוא תכנון של רכבת הרים שמיועדת להרוג את כל נוסעיה. התכנון נוצר על ידי ג'וליוס אורבונאס, דוקטורנט בקולג' המלכותי לאמנות שבלונדון. אורבונאס, שבעברו עבד בפארק שעשועים, ציין שמטרתה של רכבת ההרים שתכנן היא לקיחת חיים "באלגנטיות ובאופוריה". באשר לפרקטיות של התכנון שלו הוא ציין את המילים "המתת חסד" ו"הוצאה להורג". טום אלן, מראשי חברת פילידלפיה טובוגן המייצרת רכבות הרים, תיאר את רכבת האותנסיה כ"רכבת ששולחת 24 נוסעים ומחזירה את כולם מתים".

תוכנית הרכבת

"רכבים ההרים אותנסיה" מתוכננת להיבנות משלד פלדה. הקרון עולה בזווית חדה לגובה 510 מטרים, העלייה לפסגה תיקח שתי דקות ובקרון יהיו 24 נוסעים. עד לעלייה זו נוסעים שירצו לרדת ממנה יוכלו לדרוש זאת והקרון יעצור. משם, תחל ירידה תלולה שתאיץ את מהירות הרכבת ל-360 קמ"ש, וממש לפני המהירות הסופית של הרכבת היא תיכנס לסדרה של 7 לולאות ההולכות וקטנות ונוסעיה יאבדו את הכרתם. קוטרה של כל לולאה יילך וייקטן ביחס ללואה שקדמה לה - הדבר יאפשר הגעה ל-10 כוחות ג'י בעוד שהרכבת מאיטה מכוחות חיכוך ומכוחות נוספים. לאחר מכן הרכבת תסטה אחורה אל מסילה ישרה ויורדו ממנה גופות הנוסעים בטרם טעינת נוסעים חדשים.

ככלי הרג

רכבת ההרים אותנסיה תוכל להרוג את נוסעיה על ידי היפוקסיה של כלי הדם במוח, כלומר על ידי הגבלת החמצן לכלי הדם שבמוח. 7 הלולאות שנמצאות בסופה של המסילה ייכפו על הנוסעים כמות גדולה מאוד של כוחות ג'י לאורך כדקה, עד 10 כוחות ג'י, כוחות אלה ייגרמו לטשטוש הראייה, ראיית מנהרה, עלפון ולבסוף נעילת ג'י (אובדן הכרה כתוצאה מכוחות הג'י החזקים). ריבוי הלולאות והקטנת קוטרן יסיע בשמירה על מהירות הרכבת הגבוהה וכן על כוחות הג'י כך שגם הנוסעים החסונים והחזקים ביותר לא יישרדו את הנסיעה ברכבת.