google/wiki40b huggingface dataset:
טים קוק

ראשית חייו

קוק נולד בעיר מוביל שבאלבמה, ארצות הברית למשפחה נוצרית-בפסטיסטית. אביו היה ספן ואימו הייתה עקרת בית. בשנת 1982 קוק קיבל תואר ראשון בהנדסה תעשייתית מאוניברסיטת אובורן, וב-1988 קיבל תואר שני במנהל עסקים מבית הספר לעסקים על שם פיוקווא של אוניברסיטת דיוק.

קריירה

קוק עבד 12 שנים בהפצה וייצור ב-IBM, וב-1994 החל לעבוד באינטליג'נט אלקטרוניקס בתפקיד סמנכ"ל התפעול של מחלקת המחשבים. ב-1997 שימש קוק כסגן נשיא בחברת המחשבים קומפאק. לאחר חצי שנה בתפקיד עזב את קומפאק ובמרץ 1998 הצטרף לאפל; ותפקד כסגן נשיא בכיר לתפעול בינלאומי.
לאחר הצטרפותו של קוק לאפל, החלה החברה לפשט את קווי הייצור שלה באמצעות סגירת מפעלים ברחבי העולם והעברת חלק מהייצור למיקור חוץ. הודות לכך, החברה הצליחה לצמצם את המלאי המנופח שלה ולייעל את שרשרת האספקה שלה ובכך הגדילה משמעותית את רווחיה.
ב-2000 קוק מונה לראש חטיבת המכירות הגלובליות של אפל, וב-2004 קודם לראש חטיבת מחשבי המק. ב-2007 קודם לתפקיד מנכ"ל התפעול (COO) באפל.
ב-2004 כיהן קוק כמנכ"ל זמני למשך חודשיים, כשסטיב ג'ובס יצא לחופשת מחלה בשל מחלת סרטן הלבלב. ב-2009 שוב מילא קוק את מקומו של ג'ובס, שנטל חופשת מחלה בת חצי שנה בשל השתלת כבד. בינואר 2011 יצא ג'ובס לחופשת מחלה שלישית. באותה תקופה, קוק היה אחראי לניהול השוטף של החברה, והמנכ"ל ג'ובס קיבל את ההחלטות הגדולות. ב-24 באוגוסט 2011 מונה קוק לתפקיד המנכ"ל בעקבות התפטרותו של ג'ובס, וב-4 באוקטובר 2011 הציג את iPhone 4S. יום לאחר ההשקה, ב-5 באוקטובר 2011, נפטר המנכ"ל לשעבר סטיב ג'ובס.
קוק חבר גם בדירקטוריון של נייקי.

חיים אישיים

קוק הוא חובב כושר גופני ובשעות הפנאי נהנה מטיפוס הרים, רכיבה על אופניים והליכה למכון כושר. באופן קבוע הוא מתחיל לשלוח הודעות אימייל ב-4:30 בבוקר ובעבר אף נהג לערוך ישיבות צוות טלפוניות ביום ראשון בלילה כדי להתכונן לשבוע הבא.
ב-2010 נאם קוק בטקס חלוקת התארים באוניברסיטת אובורן. בנאום הדגיש את חשיבות האינטואיציה בבחירות הגדולות שעשה בחייו, והוסיף שהכנה ועבודה קשה הם הכרחיים ונלווים לאותה אינטואיציה.
ב-2011 הופיע קוק במקום הראשון ברשימת ה-Power 50 השנתית של מגזין אאוט - רשימת 50 אנשי הלהט"ב המשפיעים ביותר.
ב-29 באוקטובר 2014 יצא קוק מהארון, והצהיר רשמית כי הוא הומוסקסואל בכתבה למגזין ביזנסוויק: "אני גאה להיות הומו, ואני רואה בלהיות הומו את אחת המתנות הגדולות ביותר שאלוהים נתן לי."
משפחת אלדוברנדיני

משפחת אלדוברנדיני (באיטלקית: Aldobrandini) היא משפחת אצולה איטלקית. מקורה של המשפחה בפירנצה, אך היא עברה לרומא עם בחירתו של בן המשפחה איפוליטו לאפיפיור קלמנס השמיני ב-1592. חמישה מבני המשפחה כיהנו כקרדינלים. ארמון המשפחה, פלאצו אלדוברנדיני, הוקם על גבעת הקווירינאליס ברומא. כן מוכרת וילת אלדוברנדיני בפרסקטי שבלאציו, אותה העניק קלמנס השמיני לאחיינו הקרדינל פייטרו אלדוברנדיני ב-1598.
המשפחה נקשרה בקשרי נישואין עם משפחות פארנזה (רנוצ'יו הראשון פארנזה, דוכס פארמה ופיאצ'נצה נשא לאשה את מרגרטה אלדוברנדיני ב-1600) ובורגזה (פאולו בורגזה נשא לאשה את אולימפיה אלדוברנדיני ב-1638). 
המשפחה ממשיכה להתקיים כנצר לאולימפיה בורגזה-אלדוברנדיני ותואר הבכיר בבניה הוא "נסיך אלדוברנדיני". כך למשל דון קאמילו בורגזה, נסיך אלדוברנדיני (1816-1902) היה מראשי "האצולה השחורה" ("nobiltà nera" או "aristocrazia nera"), קבוצה של משפחות אצולה רומאיות (בהן גם משפחת אורסיני ומשפחת קולונה) שתמכה באופן מסורתי במדינת האפיפיור ולא בשלטון החילוני ששלט ברומא, בעיקר לאחר כינון ממלכת איטליה ב-1870. יורש התואר כיום הוא הנסיך קאמילו אלדוברנדיני (יליד 1945) ובנו דון קלמנטה אלדוברנדיני (יליד 1982)‏.
בת המשפחה, הנסיכה אולימפיה-אנה אלדוברנדיני (ילידת 1955), נישאה ב-1974 לדוד רנה דה-רוטשילד (מן הענף הצרפתי של המשפחה, יו"ר דה בירס לשעבר). 
אוסף האמנות של המשפחה כולל ציור של המדונה והילד מאת רפאל, הנקראת "המדונה של אלדוברנדיני".
אך בך מולדתי

אך בך מולדתי הוא שיר אהבה לארץ ישראל שחיבר רבי דוד בוזגלו בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעת שעלה ארצה, לאחר פעילות רבת שנים במרוקו.

אודות השיר

מהשיר, שנכתב כדו-שיח בין בוזגלו למולדת בסמוך לעלייתו לישראל בשנת 1965, ניחנת התרגשותו של הכותב, על כך שזכה לעלות ארצה, וניתן לראות בו את תמונת המציאות המורכבת, סביב ארץ ישראל והעלייה אליה, כדוגמת השבח לגיבורים שמסרו את נפשם על הארץ, מצוקת העם בישראל בשל אויביו והכיסופים לגאולה.
בשיר מבהיר בוזגלו שלמרות קשיים ואויבים, ארץ ישראל היא עדיין ארצו, ומעלה את זכרם של בני הארץ שדמם נשפך בה.
מפלגת החופש הגרמנית

היווסדות המפלגה

המפלגה נוסדה באוקטובר 2010 על ידי חבר הפרלמנט הברלינאי רנה שטטקביץ, אשר היה חבר המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית עד אשר הועזב עקב אירוע שלא תאם את דעות שאר חברי המפלגה.
לאור עליית כמות המהגרים באירופה בכלל ובגרמניה בפרט, הזמין רנה שטטקביץ את הפוליטיקאי ההולנדי חרט וילדרס לביקור פוליטי בגרמניה. חרט וילדרס אשר ידוע כפוליטיקאי ימני המעביר ביקורת חריפה מאוד על האסלאם באירופה, לא התקבל בברכה על ידי שאר חברי המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, דבר אשר גרם לעזיבתו של רנה שטטקביץ ולהקמת מפלגת החופש הגרמנית.
בבחירות ברלין 2010, זכתה המפלגה באחוז אחד מכלל הבוחרים, עקב כך איבד ראש המפלגה את מקומו  בבית המחוקקים המדיני.
מקפת

מקפת היא גשושית אשר מקיפה כוכב לכת או גרם שמים אחר. לעיתים נשלחת מקפת יחד עם נחתת כחלק ממשימת גשושית.
ייבוא

ייבוא היא פעולה שבה סחורות מוכנסות לתוך תחום השיפוט של רשות מסוימת על ידי מקורות חיצוניים. לעיתים קרובות פעולה זו כרוכה במעבר של הגבול בין מדינות. הגורם שמכניס את הסחורה לתחום השיפוט נקרא היבואן. היבואן עבור הארץ המקבלת משמש כמייצא של המדינה שממנה נשלחה הסחורה. יבוא ויצוא הם הבסיס לעסקאות פיננסיות של סחר בינלאומי. 
בסחר בינלאומי, יבוא ויצוא של סחורות מוגבלים על ידי מכסות יבוא. תחומי שיפוט מדיניים יכולים להטיל מס על ייבוא וייצוא של סחורות. בנוסף, יבוא ויצוא של סחורות כפופים להסכמי סחר בין מדינות שונות. 

מאזן הסחר

מאזן הסחר מייצגת שינוי ערכי היבוא והיצוא עבור מדינה מסוימת. הדרישה ליבוא מתרחשת כאשר הייצור הביתי אינו עומד בביקוש של השוק המקומי, או כאשר המחיר של הסחורות והשירותים בשוק העולמי נמוך יותר מזה של השוק הביתי.  
מאזן הסחר, המסומן בדרך כלל ב- NX, הוא ההפרש בין הערך של הטובין (השירותים) שמדינה מייצאת וערך הסחורה שהמדינה מייבאת:  
, או 
גירעון בסחר מתרחש כאשר היבוא גדול ביחס ליצוא.
משפט טיכונוף

בטופולוגיה, משפט טיכונוף קובע שאם  משפחה של מרחבים טופולוגיים קומפקטיים, אז גם מרחב המכפלה  קומפקטי. המשפט נחשב אחד המשפטים החשובים ביותר בטופולוגיה כללית, אם לא החשוב שבהם, והוכיח אותו אנדריי טיכונוף בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20.
כאשר מדובר במכפלה של מספר סופי של מרחבים, ההוכחה נובעת בקלות יחסית מן ההגדרה של טופולוגיית המכפלה. אלא שהמשפט תקף גם עבור מכפלות מכל גודל (ואפילו שאינן בנות מנייה) עם טופולוגיית המכפלה (המכונה גם טופולוגיית טיכונוף). משפט זה מספק גם צידוק משמעותי להעדפת טופולוגיית המכפלה על פני טופולוגיית התיבות.
מלבד היישומים של המשפט בטופולוגיה ובאנליזה פונקציונלית, משפט טיכונוף מוכר בתורת הקבוצות האקסיומטית כניסוח שקול לאקסיומת הבחירה הקובעת שאם כל הקבוצות במשפחה  אינן ריקות אז גם קבוצת המכפלה אינה ריקה. הגרסה המוחלשת של המשפט, המתייחסת רק לקומפקטיות של מכפלת מרחבי האוסדורף קומפקטיים, אינה גוררת את אקסיומת הבחירה. עם זאת, גם הגרסה המוחלשת אינה ניתנת להוכחה במסגרת אקסיומות צרמלו-פרנקל (ZF, ללא אקסיומת הבחירה).
היקארו נו גו

העלילה

היִקַארוּ שינְדוּ בן ה-12 מגיע יחד עם חברתו אקארי לבית של סבא שלו. בעודו מחפש מציאות שיוכל למכור כפיצוי על ביטול דמי הכיס שלו בעליית הגג, הוא מוצא לוח גו מוכתם בדם. אקארי לא מצליחה להבחין בדם, והיקארו המבולבל רואה כי מהלוח יוצאת רוח רפאים. לאותה רוח קוראים פוג'יווארה נו סאי, שחקן גו מתקופת הייאן. נשמתו של סאי מתערבת בתודעתו של היקארו והוא הופך למין דיבוק של היקארו. 
להיקארו אין כל עניין במשחק הגו, אבל סאי, שמשחק הגו הוא כל מהותו, מפציר בהיקארו לתת לו לשחק ולבסוף היקארו מחליט להסכים. היקארו לוקח את סאי לאולם הגו בו משחק סבא שלו, ושם הוא פוגש ילד בן גילו. היקארו משחק איתו כאשר סאי מכתיב לו מהלכים והוא מבצע אותם. סאי מגלה כי הילד מוכשר מאוד, אך הוא אינו ברמה של שחקן כמו סאי. שמו של הילד הוא אקירה טויה, ולמרות גילו הצעיר הוא שחקן מוכשר במיוחד, ברמה של שחקן מקצועי. אביו של אקירה, שחקן גו מקצוען והשחקן המוביל כרגע ביפן, מגלה עניין בשחקן שניצח את בנו ומזמין אותו למשחק. המשחק נקטע כאשר היקארו נבהל ובורח. לאט לאט מתחיל היקארו להתעניין בגו ולשחק בעצמו. הוא מתקדם במטרה להביס את אקירה טויה בעצמו, בלי עזרת סאי, ולהפוך למקצוען גו. 
היקארו נו גו היא אנימה פופולרית מאוד שהציתה מחדש את האהבה למשחק בקרב צעירים במזרח הרחוק ובעולם כולו.
גשר הידידות הסינו-קוריאני

רקע והיסטוריה

במרחק של כ-100 מטר במורד הזרם מהגשר שוכן גשר ישן, אשר כיום מכונה הגשר השבור על נהר היאלו, אשר נפתח לתנועה בין סין לקוריאה בחודש אוקטובר 1911.
העבודה על הגשר החדש החלה בשנת 1937, כאשר במהלך שנת 1943 הושק לתנועת רכבות בין שתי המדינות.
במהלך מלחמת קוריאה, בין נובמבר 1950 ועד לפברואר 1951, חיל האוויר האמריקני עשה שימוש במפציצי B-29 סופרפורטרס ובמטוסי קרב מסוג לוקהיד F-80 שוטינג סטאר לשם התקפות חוזרות ונשנות על הגשרים שלאורך נהר היאלו, בניסיון לעצור את תנועת צבא השחרור העממי דרומה ולפגוע באספקה השוטפת שלו מכיוון סין העממית. הפצצות אלו הובילו גם להריסתם של שני הגשרים.
בהמשך, הגשר החדש תוקן והוחזר לפעילות. במקביל, הגשר הישן נותר הרוס בחלקו הצפון-קוריאני, וכיום משמש כאטרקציה תיירותית.
נכון לשנת 2018, לאורך הגשר עובר כבל סיב אופטי אשר מעניק לקוריאה הצפונית גישה לרשת האינטרנט דרך ספקית האינטרנט הסינית China Unicom. בדומה לכבל דומה אשר נמתח לאורך גשר הידידות (קוריאה-רוסיה) מטעם ספקית האינטרנט הרוסית TransTelekom.

תיירות

גשר הידידות הסינו-קוריאני מהווה אטרקציה תיירותית בסין, ומדורג בסולם AAAA במדד התיירות הסיני הלאומי. נכון לימינו, סירות תיירות מסין נוהגות לשוט בסמוך ומתחת לגשר, תוך שיט בסמוך לחופי קוריאה הצפונית.
גאורג, נסיך בוואריה

ביוגרפיה

גאורג נולד במינכן ב-2 באפריל 1880, ללאופולד, נסיך בוואריה ולגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה. היו לו שתי אחיות גדולות אליזבת מריה ואוגוסטה ואח צעיר בשם קונרד. 
ב-1 באפריל 1897 התגייס גאורג לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט הרגלים של המשמר הבווארי המלכותי. ב-8 בפברואר 1903 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, והועבר לרגימנט הפרשים המלכותי ה-1 (קרל, נסיך בוואריה). ב-27 באוקטובר 1905 הוא הועלה לדרגת ריטמייסר, וב-26 באוקטובר 1906 לדרגת מיור. ב-17 באוגוסט 1908 הוענקה לו דרגת כבוד של ריטמייסר ברגימנט הדרגונים ה-11 (מורביה) של הצבא האוסטרו-הונגרי. בזמן שירותו בצבא הוא גם הפך למתאגרף אלוף.
בדצמבר 1911 התארס גאורג עם איזבלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ואיזבלה, נסיכת קרוי. החתונה נערכה בארמון שנברון ב-1 בפברואר 1912, ולאחר מכן יצא הזוג לירח דבש בפריז ואלג'יר. זמן קצר לאחר נישואיהם, הסתכסכו בני הזוג קשות. הם התווכחו כל ירח הדבש ועוד במהלכו סיכמו להיפרד. לאחר ירח הדבש הם עברו לגור במינכן, שם הסכסוך החריף כיוון שאיזבלה נפגעה מהתנהגותם של האצילים הבווארים אליה. כעבור שלושה ימים חזרה איזבלה לווינה בני המשפחה ניסו להביא לפיוס, ואביו של גאורג אף נסע לווינה במיוחד כדי לנסות לשכנע אותה לחזור, אולם ללא הועיל. ב-11 באוקטובר 1912 יצאה הודעה רשמית על הפרידה מטעם בית המלוכה הבווארי. ב-17 בינואר 1913 הם התגרשו, וב-5 במרץ הצהיר הכס הקדוש שהנישואים למעשה לא הושלמו מעולם.
במלחמת העולם הראשונה לחם גאורג בצבא הקיסרות הגרמנית בחזית המערבית, בין היתר בקרב אראס (1914) ובקרב איפר הראשון. לאחר מכן הועבר לחזית המזרחית ובהמשך סופח למטהו של אריך פון פאלקנהיין ולחם במערכה על סיני וארץ ישראל. במהלך המלחמה הוא קיבל את שתי הדרגות של צלב הברזל, וב-14 בדצמבר 1917 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1919 התפטר גאורג מהצבא והחל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת אינסברוק. ב-19 במרץ 1921 הוא הוסמך ככומר קתולי. זמן קצר לאחר מכן קיבל תואר דוקטור למשפט קאנוני מן הפקולטה לתאולוגיה הקתולית באוניברסיטת אינסברוק. הוא המשיך את לימודי הדת שלו ברומא ובשנת 1925 סיים את האקדמיה הכנסייתית האפיפיורית. הוא המשיך להתגורר ברומא אולם שמר על קשר שוטף עם משפחתו, כמו גם עם משפחות אצולה אחרות. 
גאורג נפטר ברומא ב-31 במאי 1943 בגיל 63.
יצחק בן בשט

ביוגרפיה

בן בשט התגייס לצה"ל, שובץ בחטיבת גולני והתקבל ליחידת אגוז. עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס, שב ליחידת אגוז ומונה למפקד צוות. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה מסייעת בגדוד 51. בהמשך עבר לשרת ביחידת שלדג, ושימש במספר תפקידי פיקוד. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת אגוז, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע צוק איתן. במהלך המבצע החליף זמנית את מפקד היחידה, יונתן רום, לאחר פציעתו.
בינואר 2015 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדס"ר גולני, הוא שימש בתפקיד עד 22 ביוני 2016. לאחר מכן שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בין השנים 2016–2018. ב-22 באוגוסט 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שגיא. תחת פיקודו  ב-28 בנובמבר 2018 פורקה החטיבה, והוקמה במקומה חטיבת פארן.
יהודה לאון טמפלו

רבי שלמה רפאל יהודה לאון טמפלו (במקורות אחדים גם: יעקב, אריה; ה'שס"ג, 1603 - אחרי ה'תל"ה, 1675) היה מחכמי יהדות אמסטרדם במאה ה-17, יוצר דגם בית המקדש.

ביוגרפיה

נולד בבוארקוס  שבפורטוגל למשפחה ממגורשי ספרד. למד באמסטרדם אצל רבה של קהילת "נוה שלום", הרב יצחק עוזיאל, שאף הסמיך אותו לכהן כרב. הוא התמנה כרב ור"מ ב"בית המדרש השישי" בעיר.
התפרסם מאד בשל סדרת ספריו שעסקו במבנה בית המקדש, שתורגמו מספרדית להולנדית ולצרפתית מיד לאחר צאתם לאור. הוא עצמו תרגם את ספרו "תבנית היכל" לעברית ומהמהדורה העברית תורגם הספר ללטינית וממנה לגרמנית בהוראת הדוכס אאוגוסט הצעיר מבראונשווייג . לאור הצלחת הספרים, יצר דגם של מקדש שלמה עם כלי המקדש בקנה מידה תואם. הדגם התפרסם מאד והקנה לו בעולם המדעי האירופי של זמנו את הכינוי "טמפלו". הוא קיבל רישיון מווילם השני, נסיך אורנז'  להציג את הדגם בתשלום בכל רחבי הרפובליקה ההולנדית, תוך שהוא אוסר על אחרים להעתיק את הרעיון. ב-1675 נסע עם הדגם ללונדון והתקבל בחצרו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
בנו יצחק היה מדפיס באמסטרדם.
מלבד הספרים שהספיק להדפיס, הניח אחריו עוד ספר על העבודה בבית המקדש, ספר ראיות לשיטותיו בנושא בית המקדש ומידותיו, חידושים ומחקרים בדברי חז"ל בתלמוד, ואוסף ויכוחים תאולוגיים שעברו בינו לבין בכירים בכנסייה.
ז'אן-מרי לבלאן

ז'אן-מרי לבלאן (בצרפתית: Jean-Marie Leblanc; נולד ב-27 ביולי 1944), הוא רוכב אופניים צרפתי (רוכב עבר), עיתונאי ומנהלו של מרוץ האופניים הטור דה פראנס בשנים 1989–2005.
נולד בצפון צרפת והפך לרוכב מקצועני ב-1966. עד פרישתו ב-1971, השיג הישגים בינוניים בלבד. הצטיין במרוצי קריטריום ובמרוצי קטעים קצרים. הישגו הבולט ביותר הוא המקום השני, בדירוג הכללי, במרוץ הצרפתי "Les Quatre Jours de Dunkerque" (ארבעת הימים של דנקרק), ב-1970.
לאחר פרישתו, הפך לעיתונאי ספורט בל'אקיפ. ב-1989 נתמנה למנהלו של מרוץ האופניים החשוב בעולם - הטור דה פראנס. בניהולו, הפך המרוץ למודרני יותר והגיע לשיאים חדשים של פופולריות בכל רחבי העולם. 
בחלק משנותיו כמנהל המרוץ, היה לבלאן במוקדם של ויכוחים חוזרים ונשנים, כאשר הזמין לטור דה פראנס קבוצות צרפתיות, שנחשבו כחלשות, והעדיפן על פני קבוצות מארצות אחרות שנחשבו כחזקות יותר ובעלות סיכויים להשפיע על מהלך המרוץ. 
ב-2005 פרש מניהול הטור דה פראנס לטובת סגנו, בשנים שלפני כן, כריסטיאן פרודום, אך נשאר כמנהל בחברת Amaury Sport Organisation אשר מלבד הטור דה פראנס, מארגנת גם את מרוצי האופניים של פריז-ניס, פריז - רובא ולייז'–בסטון–לייז' ואת מרוץ המכוניות ראלי דקר.
פרש מעבודתו בחברת A.S.O. ב-31 בינואר 2007. אקורד הסיום שלו היה ארגון מרוץ האופניים בקטר, הטור של קטר, בינואר 2007. הודיע כי לאחר פרישתו יתמסר לתחביבו - מוזיקה ולנגינה בקלרינט בהרכב ג'אז בו הוא חבר.
K-1 (משגר)

משגר הקיסטלר K-1 (באנגלית: Kistler K-1 launch vehicle), היה אמור להיות משגר בעל שני שלבים, בעל יכולת שימוש חוזר שהיה בפיתוח מסחרי בחברת Rocketplane Kistler. הוא תוכנן לבצע מגוון רחב של משימות, כולל שליחת מטען למסלול לווייני נמוך, שליחת מטען למסלולים גבוהים יותר, הצגת יכולות טכנולוגיות, שיגור מטען מסחרי לחלל, אספקת מטען לתחנת החלל הבינלאומית, חילוץ ועוד. לאחר שלא הצליחו הגורמים שהיו אמורים להוביל את הפרויקט להגיע להסכמים פיננסיים ראויים, הודיעה נאס"א באוקטובר 2007 כי היא מפסיקה את מימון הפרויקט.
ג'ינה רודריגז

קורות חיים

רודריגז נולדה בשיקגו, אילינוי להורים פורטו ריקנים, ג'נרו מאמן אגרוף ומגלי.
רודריגז היא בוגרת "בית הספר לאומנויות טיש" שבחסות אוניברסיטת ניו יורק.

קריירה

רודריגז התגלתה לראשונה בשנת 2011 באופרת הסבון "היפים והאמיצים" בה הופיעה במשך כשנה בתפקיד בוורלי, המתמחה הצעירה בבית משפחת פורסטר. ב-2012 זכתה רודריגז להערכה רבה בקרב פסטיבלים של סרטים עצמאיים על משחקה בסרט "פילי בראון".
לקראת סוף 2014 החלה רודריגז לשחק ככוכבת ראשית בסדרה הקומית "ג'יין הבתולה", בסדרה היא הופיעה בתור הצעירה הלטינית ג'יין גלוריאנה וילאנואבה הנכנסת להריון מהפריה מלאכותית לא רצונית. בינואר 2015 זכתה רודריגז במפתיע בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית/מוזיקלית. בשנים 2016 ו-2017 הייתה שוב מועמדת לפרס גלובוס הזהב אך לא זכתה.

בימוי

בשנת 2018 ביימה פרק אחד בעונה הרביעית של "ג'יין הבתולה", וב-2019 ביימה שוב פרק בעונה החמישית. כן, ביימה פרק בסדרה "מכושפות: הדור החדש".

חיים אישיים

בינואר 2019 התארסה למתאגרף והדוגמן ג'ו לוסיסר, ובמאי 2019 נישאה לו.
קרל השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ

חייו

קרל השני נולד בהיידלברג ב-31 במרץ 1651, לקרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ ושארלוטה, רוזנת הסן-קאסל, בתם של וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל ואמליה אליזבת, רוזנת הנאו-מינצנבורג. בשנת 1670 ביקר קרל במסגרת הטיול הגדול בשווייץ ובצרפת, ובשנת 1671 התחתן עם וילהלמינה ארנסטינה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק השלישי, מלך דנמרק וסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1680 מת אביו קרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ, וקרל עלה לשלטון במקומו. קרל היה בעל אופי חלש וחסר ביטחון, ומינה את מחנכו הכושל לשעבר פאול הכנברג לראש ממשלתו. קרל שילם את כל חובותיה של אמו בקאסל, וחי בעיקר חיי צבא, תוך הקפדה רבה על הדת הקלוויניסטית.
בשנת 1685 מת קרל השני ללא יורשים, וקרוב משפחתו פיליפ וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג עלה לשלטון במקומו. אולם אחותו של קרל אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ שהייתה נשואה לפיליפ הראשון, דוכס אורליאן טענה אף היא לזכותה לשלטון, ובעקבות כך פרצה בשנת 1688 מלחמת הירושה הפלטינית.
פולין באירוויזיון לרוקדים צעירים

הישגים

פולין נטלה חלק בתחרות 11 פעמים מתוכם ניצחה 3 פעמים. כיום נמצאת פולין במקום השני בטבלת הזכויות לבדה, שבמקום השלישי מאחוריה נמצאת הולנד עם שני ניצחונות. נכון להיום, פולין ביחד עם ספרד הם המדינות היחידות שניצחו בתחרות פעמיים ברצף.
פולין זכתה במקום הראשון 3 פעמים: בפעם הראשונה ב-2001, בפעם השנייה ב-2015 ובפעם השלישית ב-2017. פולין זכתה גם במקום השני פעם אחת ב-2005.
ו.פ.ר. אאלן

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1921 ושיחק לאורך השנים בליגות אזוריות בגרמניה. עד שנת 2008 הליגה הגרמנית השלישית הייתה ליגה אזורית ובשנה זו נוסדה ליגה ארצית והמועדון הצטרף לליגה זו בשנתה הראשונה. בסוף העונה 2008/2009 סיים במקום הלפני אחרון בליגה וירד לליגה הרביעית שהיא ליגה אזורית. לאחר עונה אחת בליגה הרביעית חזר המועדון לליגה השלישית. 
בסוף העונה השנייה 2011/2012 בליגה השלישית סיים במקום השני והעפיל בפעם הראשונה לליגה הגרמנית השנייה בכדורגל. המועדון סיים את העונה הראשונה בליגה השנייה במקום 9 מתוך 18 קבוצות. בעונה זו הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע הגרמני והפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד. בעונת 2013/2014 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע הגרמני והפסיד לקבוצת וולפסבורג. בעונת 2014/2015 הגיע בפעם הראשונה לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת הופנהיים. בסיום העונה ירד לליגה השלישית.
הר וורן (ויומינג)

מקור השם

ההר נקרא על שם פרנסיס אי. וורן (Francis E. Warren), שהיה סנטור מטעם מדינת ויומינג, וכן מושל ויומינג הראשון.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו קארל בלאורוק (Carl Blaurock) ואלברט אלינגווד (Albert Ellingwood) בשנת 1924.
הקלעים החופשיים

הקלעים החופשיים (בצרפתית: Francs-tireurs), היו כוח צבאי צרפתי בלתי סדיר, אשר הופעל במלחמת פרוסיה-צרפת. לעיתים שימש שם זה, בהשאלה, עבור ארגוני התנגדות לכיבוש הגרמני בצרפת, בשתי מלחמות העולם.

רקע

בשורת המלחמות, אשר היוו חלק מאירועי המהפכה הצרפתית, פעלו, לצד המסגרות הצבאיות הסדירות, כוחות קלים של חיל רגלים, אשר פעלו מחוץ למסגרתן. אלה כונו בשם 'קלעים חופשיים'. בשנת 1867, בעת משבר לוקסמבורג, אליו נלווה חשש מפני מלחמה עם פרוסיה, התארגנו בצפון מזרח צרפת מועדוני קליעה אזרחיים. חבריהם של אלה, היוו גרעין לכוחות רגליים קלים, אשר נועדו להצטרף לכוחות המיליציה באזורי מגוריהם. לעת עתה הם התארגנו באופן רופף, ללא מדים, ובחרו לעצמם את קציניהם. כן התנגדו חברי אותם מועדונים לכל הניסיונות להכפיפם לפיקוד צבאי.

אחרית דבר

בשתי מלחמות העולם חזרו צרפת וגרמניה, יורשתה של פרוסיה, ונלחמו זו בזו, ובשתיהן נכבשה טריטוריה צרפתית נרחבת על ידי הגרמנים.
במלחמת העולם הראשונה הביאה ההתנסות הגרמנית בתופעת 'הקלעים', לידי נקיטת אמצעים חמורים כנגד כל גילוי של תופעת התנגדות צבאית, צרפתית או בלגית, אשר התגלתה לאחר נסיגת הצבאות הסדירים. הדבר התבטא, בין היתר, בצעדי עונשין, או מניעה, אכזריים, כולל הוצאות להורג בהיקף נרחב, הן של חשודים, הן של בני ערובה מקרב האוכלוסייה האזרחית. כן גרמו הגרמנים בתגובה להרס רב במקומות יישוב בשטחי הכיבוש. בפועל, רבים מאותם קלעים חופשיים, כפי שכינו אותם הגרמנים, היו חיילים סדירים בשלבי נסיגה.
הקלעים החופשיים היוו השראה לתנועת ההתנגדות לגרמנים שקמה בהמשך לכיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה. ביולי 1940, מעט לאחר תבוסת צרפת לגרמנים, הוכרז על הקמת תנועת 'הקלעים החופשיים והפרטיזנים' (בצרפתית: Francs-tireurs et partisans, FTP). זו הייתה חלק מתנועת המחתרת הצרפתית באותה מלחמה.
ג'ובאני קורנארו הראשון

ג'ובאני קורנארו הראשון או ג'ובאני קורנר הראשון (באיטלקית: Giovanni I Corner או Cornaro ; ‏ 11 בנובמבר 1551 - 23 בדצמבר 1629) היה הדוכס ה-96 של ונציה. קורנארו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-24 בינואר 1625 ועד פטירתו.

קורות חיים

ג'ובאני קורנארו נולד בוונציה למארקאנטוניו קורנארו וצ'צ'ילה ג'וסטיניאן. קורנארו נשא לאישה את קיארה דולפין ב-10 בפברואר 1578, ולבני הזוג נולדו 12 ילדים.
קורנארו כיהן כקפיטאנו של ורונה, ובשנת 1597 נבחר לאחד מחברי מועצת העשרה. בשנת 1600 מונה לתפקיד הפודסטה של פדובה וב-1603 לפודסטה של ברסצ'יה. במאי 1609 מונה לתפקיד הפרוקוראטור של כיכר סן מרקו (האחראי על מבני השלטון של לה סרניסימה המצויים בכיכר סן מרקו).
בעקבות מותו של הדוג'ה פרנצ'סקו קונטאריני ב-6 בדצמבר 1624, נערכו בחירות לתפקיד. בישיבה ארוכה שנערכה ב-4 בינואר 1625 נבחר ג'ובאני קורנארו לתפקיד. ילדיו של קורנארו התנגדו לבחירתו בשל חוק הרפובליקה שאסר על מינויים לכל תפקיד ממלכתי בזמן כהונתו. קורנארו ניסה לנצל את מעמדו לטובת משפחתו, ובשנת 1626 מינה האפיפיור אורבנוס השמיני את בנו של קורנארו - פרדריקו קורנארו לתפקיד קרדינל. תפקיד זה קיבל את אישור הסנאט של ונציה אולם ניסיונות מאוחרים יותר למנות את פרדריקו לתפקיד בישוף ויצ'נזה ובישוף פאדובה הוכשלו על ידי הסנאט.
בשנת 1627 האשים רנייר זן, ראש מועצת העשרה את קורנארו בכך שהוא מקדם את טובת משפחתו (ומעלים עין מהברחותיו של בנו, ג'ורג'ו). ב-27 באוקטובר, באספה של המועצה הגדולה של ונציה האשים זן את קורנארו בשחיתות, אולם המועצה הגדולה לא הענישה את קורנארו. ב-30 בדצמבר באותה שנה הותקף זן על ידי אלמונים לובשי מסכות. מספר ימים לאחר מכן התברר כי אחד התוקפים היה ג'ורג'ו קורנארו, בנו של הדוג'ה. בעקבות ההתקפה ומשהתבררה זהות התוקף, התחלקה העיר ונציה בין שתי סיעות - תומכי קורנארו ותומכי זן. מהומות פרצו ב-23 ביולי 1623 ואלה החמירו והפכו למלחמת אזרחים גלויה. בפועל - החל משנת 1628 ועד מותו של קורנארו ב-23 בדצמבר 1629 לא תפקדה ממשלת לה סרניסימה.
קורנארו ורעייתו נקברו בטולנטיני.
רות חשין

ביוגרפיה

רות חשין נולדה בירושלים, והיא דור שישי למשפחה ותיקה בעיר. מצד אביה היא הנינה של יואל משה סלומון. סבה, חיים סלומון, היה סגן ראש העיר ירושלים בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. באותה תקופה, ראש העירייה מונה על ידי השלטון הבריטי, והיו לו שני סגנים, ערבי ויהודי. הוא היה בין מייסדי חברת התרופות "אסיא", שלימים הפכה לחברת טבע. אביה של רות חשין, נחמן סלומון, היה מנהל בחברה, ולימים מנכ"ל "טבע".

הקרן לירושלים

בשנת 1965 סייעה חשין לראש עיריית ירושלים, טדי קולק, להקים את מחלקת התיירות של העירייה. בשנת 1967, שנה לאחר השקתה של הקרן לירושלים, החלה חשין לשמש רכזת כללית של הקרן. רות חשין ניהלה את הקרן לירושלים עד שנת 2012, אז החלה לשמש כנשיאת הכבוד של הארגון, בהיותה האישיות המזוהה עם הקרן. תחת הנהלתה גייסה הקרן בסך הכל כחמישה מיליארד ש"ח, והייתה גורם משמעותי מאד בתמיכה במפעלי התרבות החילונית העיקריים בעיר. חשין היא דמות מוכרת מאד בקרב אישים יהודים רבים בישראל ובעולם, והיכרותה האישית ויוזמתה סייעו לה לגייס סכומי כסף גדולים ולהקים אחדים ממפעלי התרבות הכללית העיקריים בירושלים, ובהם: מוזיאון המדע בירושלים, תיאטרון החאן, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, מרכז התרבות משכנות שאננים, המרכז העירוני למוזיקה ע"ש אלפרט, סינמטק ירושלים, גן החיות התנ"כי, מכון ירושלים לחקר ישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים, אצטדיון טדי ופארק טדי.
על תפקידה של הקרן בטיפוח תרבות כללית בירושלים אמרה חשין: "היא אפשרה לירושלים להתפתח מעבר ליכולותיה הכלכליות. ידוע שירושלים היא העיר הכי ענייה בארץ, ואם היינו מתבססים על המיסים של התושבים לא היינו מגיעים לאן שהגענו. פעילות הקרן מאפשרת לשתף את יהדות העולם בענייניה של ירושלים".

תפקידים נוספים

חשין יושבת במועצות של כמה מוסדות תרבות בירושלים, ובהם: פסטיבל ישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים, המוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד, המרכז למוזיקה ירושלים, תיאטרון ירושלים, תיאטרון החאן הירושלמי, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ובית ההארחה במשכנות שאננים.
חשין היא גם חברה במועצת המנהלים של חברת טבע תעשיות פרמצבטיות, ובבעלותה מניות של החברה. אביה של חשין היה מנהל החברה, ולאחריו ניהל אותה במשך שנים רבות גיסהּ, אלי הורוביץ. רבים מבני משפחתה המורחבת מעורבים בחברה, ובבעלותם של חלק מהם מניות בחברה.
בנוסף, חשין חברה במועצה הציבורית של תנועת יש דין ושל הקרן החדשה לישראל.

משפחתה

רות חשין נישאה לשופט מישאל חשין, ולהם שלושה ילדים – אפרת, מדריכת איינגאר-יוגה; שניאור (נקרא על שם שניאור זלמן חשין, סבו מצד אביו) ויואל (על שם סב-סבו, יואל משה סלומון).
בני הזוג היו נשואים עד מותו של חשין בשנת 2015.
בנם שניאור חשין, לוחם בשייטת 13 והבעלים של חברת טיולי ספורט אתגרי, נהרג ב-18 ביוני 2010 בתאונת פגע וברח, בעת שהתאמן ברכיבה על אופניים בשול הדרך של כביש 5.