google/wiki40b huggingface dataset:
עוזיה גליל

ביוגרפיה

נולד בבוקרשט שברומניה, קיבל בילדותו השכלה רחבה, כולל רכישת ידע בשפות אנגלית, צרפתית וגרמנית. עם הנהגת חוקי הגזע נגד היהודים בשנת 1940, נאלץ להפסיק את לימודיו בתיכון "ספירו הארט" שבבוקרשט. באווירה הקשה שנוצרה, בין היתר בעקבות הפוגרום בבוקרשט בינואר 1941, בעודו בן 16, בחר עוזיה, בהסכמת הוריו, לעלות לארץ ישראל. הוא עשה זאת על סיפון האונייה "דאצ'יה" בשנת 1941.
בשנת 1947 סיים את לימודיו בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, ועם קום מדינת ישראל גויס לחיל הים הישראלי, מטעמו נשלח בשנת 1952 ללימודי הנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת פרדו בארצות הברית. לאחר מכן נותר שנה נוספת בארצות הברית, בשיקגו, ועבד ביחידת המחקר ופיתוח של TRW מוטורולה. בשנת 1954 שב לישראל, ומונה למנהל מחקר ופיתוח מערכות אלקטרוניות בחיל הים, תפקיד בו הוא שירת עד 1957.
בשנים 1957–1962 עמד בראש המחלקה לאלקטרוניקה בפקולטה לפיזיקה של הטכניון. במקביל, החל לפתח מעבדת פיתוח למוצרי אלקטרוניקה, אותה ייסד כחברה פרטית בשם "אלרון" בשנת 1962, ואשר פעלה תחילה מתוך דירתו. במשך 37 שנים, כיהן גליל כראש החברה, כמנכ"ל וכיו"ר מועצת המנהלים. אלרון הייתה לקונצרן של חברות פרטיות וציבוריות בתחום המחשבים והאלקטרוניקה, ומחזור מכירותיה הגיע בשנותיו האחרונות בתפקיד ליותר ממיליארד דולר לשנה.
נוסף על תפקידיו באלרון, היה גליל יו"ר דירקטוריון אלביט (משנת 1981), יו"ר דירקטוריון "צורן קורפ" וחבר דירקטוריון במספר חברות, בהן אלסינט ואורבוטק. פנה גם לפעילות ציבורית, וכיהן כיו"ר הקורטוריון הבינלאומי של הטכניון (1980–1990) וכסגן יו"ר המועצה המייעצת של בנק ישראל.
בשנת 1999 פרש מתפקידיו באלרון ובאלביט, והקים את חברת "Uzia Initiatives and Management Ltd". לטיפוח עסקים חדשים בתחום התקשורת הסלולרית, מסחר אלקטרוני ותקשורת מידע רפואי. הוא מכהן כנשיא וכמנכ"ל החברה, לצד המשך תפקידיו כחבר דירקטוריון במספר חברות, בהן פרטנר תקשורת.
גליל זכה על פועלו לקידום התעשייה בישראל בפרסים ובעיטורי הוקרה שונים, בהם: פרס התעשייה מטעם התאחדות התעשיינים בישראל (1976), פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים (1986), תוארי דוקטור לשם כבוד מטעם הטכניון (1977), מכון ויצמן למדע (1991), המכון הפוליטכני של אוניברסיטת ניו יורק (1995) ואוניברסיטת בן-גוריון, פרס סלומון בובליק מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, עיטור כבוד מיוחד מטעם המכון הבינלאומי להנדסת חשמל ואלקטרוניקה (1984) ופרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה (1997).
גליל נישא פעמיים. ציפורה, אשתו הראשונה, שימשה מורה לאנגלית בבית הספר הריאלי בחיפה והיא אם בנותיו - רות אלון, מייסדת חברת נטוויז'ן, ודניאלה. לאחר גירושיו נישא גליל לאלה לביא, אשר עבדה לצדו באלרון במשך כ-30 שנים.
גומבוץ (מאכל הונגרי)

גומבוץ (בהונגרית: Gombóc) הן כופתאות העשויות מבצק המוגשות במטבח ההונגרי כקינוח. 
לגומבוץ מספר גרסאות, התלויות בזמינות הפירות ובעונות השנה: בקיץ ובסתיו כופתאות הבצק ממולאות בשזיפים (נקראות סילבש גומבוץ Szilvás Gombóc) או באפרסק (נקראות בָּרָצקוֹש גומבוץ Barackos Gombóc). הכופתאות עשויות כדור בצק תפוחי אדמה, מבושל ברותחים ומגולגלת בפרורי לחם המטוגנים בחמאה ואבקת סוכר. יש לנגוס בכופתאה בזהירות כיוון שהיא מלאה במיץ פירות רותח. לעיתים הכופתאות מוגשות ברוטב העשוי שמנת חמוצה ויש המטגנים את פרורי הלחם במלח לפני גלגול הכופתאות בתוכם.
בחודשי החורף ממולאות הכופתאות בריבת פובידל או שזיף מיובש שאת גלעינו מחליפה קוביית סוכר ויש גם גרסאות ממולאות קונפיטורה של דובדבנים.
כופתאות אלה דומות לכופתאות המַרילֵנקנדל (Marillenknödel) - בגרמנית: כופתאות משמשים, מהמטבח האוסטרי ולכופתאות הקניידלי המוגשות במטבח הצ'כי.
כופתאות גבינה (טורוש גומבוץ Túros Gombóc) הן סוג כופתאה קלילה יותר, העשויה מקמח, סולת, ביצים וגבינה. הכופתאות מבושלות במים ומוגשות מגולגלות באבקת סוכר (ולעיתים גם בפרג).
שמואל שפר

חייו

שפר גדל במושב באר טוביה. במלחמת העצמאות לחם כחייל וקצין בגדוד 52 של חטיבת גבעתי. אחרי המלחמה התנדב לקורס טיס מס' 5. שירת כמדריך בבית הספר לטיסה וטייס מטוסי ספיטפייר. ערך הסבה למטוסי מטאור. במלחמת סיני שירת בטייס מטוסי אוראגן. ב-1957 מונה למפקד טייסת 109, טייסת מטוסי מיסטר. 
שפר היה מטייסי המיראז' 3 הראשונים בחיל האוויר, והשתתף במשלחת של שישה הטייסים הראשונים שלמדו על המטוס בצרפת. בשובו מונה ב-1962 למפקדה של טייסת 117, טייסת שהוקמה מחדש כטייסת מטוסי מיראז' 3 ברמת דוד. עבר קורס פיקוד ומטה בארצות הברית ובמרץ 1965 מונה למפקד טייסת תעופה וסגן מפקד בסיס תל נוף. במהלך שירותו הוזעק יחד עם רן פקר ללוות את נחיתתו של מוניר רדפא שערק מחיל האוויר העיראקי עם מטוס מיג 21. 
בתפקידו הבא מונה למפקד תל נוף ופיקד על הבסיס בתקופת מלחמת ששת הימים, תחת פיקודו במלחמה פעלו חמש טייסות מבצעיות: טייסת 119 של מטוסי מיראז', טייסת 116 של מטוסי מיסטר, טייסת 114 של מסוקי סער סופר פרלון, טייסת 124 של מסוקי סיקורסקי S-58 וטייסת 103, טייסת תובלה. שפר השתתף בגיחות מבצעיות במלחמה וביום האחרון נפגע מטוסו והוא נאלץ לנטוש בסוריה, משם חולץ על ידי מסוק. הוא המשיך לפקד על הבסיס גם במלחמת ההתשה, בו נוספה לבסיס גם טייסת 115, טייסת מטוסי סקייהוק. 
ביולי 1970 מונה למפקד מחלקת המודיעין במטה חיל האוויר, במסגרת זו התמודד עם האתגר שהוצב לחיל האוויר של פריסת סוללות נ"מ רוסיות ניידות באזור תעלת סואץ ותכנון מבצעי שיער נגד מערכים אלו בשלהי מלחמת ההתשה. השתחרר משירות הקבע ב-1973. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ומונה למפקד חפ"ק חיל האוויר בפיקוד הדרום.
לאחר שחרורו היה יזם ומייסדי חברת יסקל שעסקה תחילה במתן שירותי ייעוץ לשדות תעופה ולמתקנים אוויריים, הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב ב-1987 והפכה לחברת השקעות.
גלשן פיליפיני

מאפיינים

הגם ש-34 שיניו מזכירות שיני טורף, הוא צמחוני, וניזון מעלים צעירים, פירות רכים ופרחים. הגלשן אנדמי לאיי הפיליפינים. אוכלוסייתו מתרכזת באזורים מינדנאו ובוהול. הגלשן הפיליפיני הוא אחד משני המינים החיים היחידים בסדרת הגלשנאים, והמין האחר הוא גלשן מלאי.
מכונה "למור מעופף", אך אינו יכול לעוף והוא אינו למור כלל (ואף אינו פרימט)- בדומה לסנאי המעופף, הוא קופץ מעץ לעץ ודואה בעזרת "כנפיו".
גלשן פיליפיני ממוצע שוקל 1 עד 1.7 קילוגרם, ואורכו 36-43 ס"מ. ראשו רחב, אוזניו קטנות ועיניו גדולות. רגליו הגדולות בעלות הטפרים מחוברות יחד כמו קרומי שחייה, ובנויות כך לטיפוס נוח על עצים ודאייה. זנבו, שאורכו כ-36 ס"מ, מחובר לרגל הקדמית. מבנה גוף זה מאפשר לו לדאות למרחקים של עד כ-100 מ', ושימושית למציאת אוכל והימלטות מטורפים, דוגמת העיט הפיליפיני. הוא פעיל בלילה, ומבלה את היום בעצים חלולים או נאחז בעלווה הצפופה. נקבת הגלשן הפיליפיני מולידה גור אחד לאחר תקופת היריון של שני חודשים. הגלשן הצעיר הוא חסר אונים, ונאחז בבטנה של אמו, בנרתיק שעוצב במיוחד למטרה זו.
הגלשן הפיליפיני הוא שוכן עצים, ובדרך כלל שוכן ביערות. הגלשן נחשב למזיק - מכיוון שהוא אוכל פירות ופרחים, הוא ניצוד בידי האדם. בשרו גם מבושל כמעדן, ופרוותו משמשת ליצירת כובעים של מקומיים. בשנת 1996, IUCN הכריז על הגלשן הפיליפיני כמין בסיכון בגלל הרס היערות השפלה לציד, ומצב השימור שלו שונה ל"ללא חשש" בשנת 2008, בגלל שכעת אוכלוסייתו גדולה מספיק על מנת שהגלשן לא יחשב כמאויים.
טונגרירו

ההתפרצות באוגוסט 2012

במשך כמה שבועות לפני ההתפרצות חלה עלייה בפעילות הסייסמית בסביבת הר הגעש – שהיה רדום במשך 115 שנים – אך לא היו סימנים נוספים שיצביעו על התפרצות קרבה דוגמת רעשים פתאומיים.
ההתפרצות הפריאטית החלה ב-6 באוגוסט לקראת חצות ונמשכה כ-30 דקות, ולאחריה נרשמה פעילות סייסמית ערה שנמשכה 15-20 דקות.
ההתפרצות המתפוצצת שילחה עמוד התפרצות לגובה של 7 ק"מ ופצצות געשיות למרחק של קילומטר. האפר הגעשי שנפלט בהתפרצות נע למרחק של 200 ק"מ לעבר עיר הנמל נפייר במערב האי הצפוני, ולווה בריח עז של גופרית. כתוצאה מכך ביטלה אייר ניו זילנד טיסות שמסלוליהן עוברים בסמיכות להר הגעש ובכיוון התפזרות האפר.
נראה שההתפרצות החלה בלוע טה מארי (Te Mari). עדי ראייה מדווחים על פעירת שלושה לועות חדשים, אך תנאי מזג האוויר אינם מאפשרים בחינה ישירה של האזור. עם זאת, הוחל באיסוף דגימות אפר ובבדיקת הסיבות המדויקות להתפרצות.
מיון בועות

מיון בועות (באנגלית: Bubble Sort), הידוע גם בכינוי מיון החלפה הוא מיון השוואתי פשוט הפועל בסיבוכיות של . המיון קיבל את שמו מהדרך בה מבעבעים אלמנטים במערך: האלמנטים הכבדים בכיוון אחד, והקלים בכיוון ההפוך, וכך גם בינם לבין עצמם.

פסאודו קוד

procedure bubbleSort( A : list of sortable items ) defined as:
        n := length( A )
        do
                swapped := false
                n := n - 1
                for each i in 1 to n do:
                        if A[ i ] > A[ i + 1 ] then
                                swap( A[ i ], A[ i + 1 ] )
                                swapped := true
                        end if
                end for
        while swapped
end procedure

ניתוח זמן הריצה

סיבוכיות הזמן של האלגוריתם היא , (כיוון שעבור קבוצה של  מספרים דרושים עד  מעברים על הקבוצה, ויהיה צורך לבצע  מעברים במקרה ש- הוא המספר הקטן ביותר בסדרה) דבר שהופך אותו ללא יעיל עבור נתונים רבים. לעומת זאת, עבור נתונים מעטים מאוד זהו המיון היעיל ביותר בשל פשטותו. עבור קלט ממוין חלקית או כמעט ממוין ייתכן שזמן הריצה יהיה נמוך יותר כיוון שהאלגוריתם יסיים את סידור המערך בפחות מ- מעברים על המערך.

צבים וארנבים

המרחק והכיוון אותו האיברים ברשימה צריכים לעבור משפיעים על הביצועים של האלגוריתם בגלל שאיברים זזים לכיוונים שונים במהירויות שונות. איבר שצריך לזוז לעבר סוף הרשימה יזוז מהר בגלל שהוא יוכל להשתתף בהשוואות רציפות. לדוגמה - האיבר הגדול ביותר ינוע כבר במעבר הראשון לסוף הרשימה בגלל שהוא יזוז בכל השוואה, בעוד שהאיבר הקטן ביותר ינוע רק מקום אחד אחורה בכל סיבוב. אם האיבר הקטן ביותר יהיה בסוף הרשימה, ידרשו n-1 מעברים לפני שהרשימה תהיה מסודרת. בשל הבחנה זו מכנים את האיברים האלו "צבים וארנבים" בהתאם לדמויות במשלו של איזופוס הצב והארנב.
כדי להתגבר על הבעיות בזמן ריצה שגורמים הצבים, פותחו וריאנטים של מיון בועות שמתגברים על הבעיה. מיון שייקר עובר על הרשימה לשני הכיוונים, וכך הצבים זזים מסוף הרשימה להתחלתה. מיון מסרק עובר על הרשימה בפערים קטנים והולכים, וכך נפטר מהצבים די מהר, ועובר לפערים קטנים יותר כדי לסדר את הרשימה.
סינמה פרדיסו

סיפור העלילה

גיבור הסרט הוא סלווטורה המכונה "טוטו", במאי סרטים מפורסם המתגורר כבר שנים רבות ברומא. הסרט מתאר בית קולנוע בשם "סינמה פרדיסו", בעיירת הולדתו הקטנה שבסיציליה. סלווטורה, שנשבע לעצמו שלא לחזור עוד לעיירה, ובמשך 30 שנה לא ביקר במקום, חוזר לעיירת הולדתו בעקבות מותו של אלפרדו, האדם שגידל אותו כאב, ושהיה המדריך הרוחני שלו, מקרין הסרטים של "צ'ינמה פרדיזו". (אותו מגלם השחקן הצרפתי פיליפ נוארה).
שובו של סלווטורה לעיירה מחזיר אותו לימי העיירה הסיציליאנית הקטנה, לשנים של נוסטלגיה שבהן עוצבה אישיותו, לאהבות הראשונות, לכאב ולתקוות, לילדות קסומה שלא תשוב עוד.
במהלך הסרט מוצגים חיי העיירה האיטלקית, כאשר ציר העלילה סובב סביב בית הקולנוע, אך שזורים בה גם מוטיבים רבים אחרים, כאישיותו של שוטה העיירה שהיה טוען שוב ושוב שכיכר העיירה שייכת אך ורק לו, וכומר העיירה שעם היותו דתי מאוד נמצאו בו גם חולשות אנושיות. הכומר היה נוהג לצפות בסרטים לפני הצגתם והיה מורה לצנזר קטעים המכילים פעילות "לא מוסרית", כגון התנשקות.
באחת ההופעות, כאשר המון זועם לא הצליח להיכנס לבית הקולנוע מחוסר מקום, העביר להם אלפרדו בטוב לבו את תצוגת הסרט על קיר בית בכיכר. תוך כדי כך לא שם לב לחיכוך הפילם במכונת ההסרטה שהבעירה את הפילם, ובית הקולנוע עלה בלהבות. טוטו הילד הציל אותו ממוות במאמץ רב, אך אלפרדו איבד את מאור עיניו. מאז הפך טוטו למקרין הסרטים, ואלפרדו היה מגיע פעמים רבות לבית הקולנוע לשוחח עמו. אמרות חכמה רבות שמע טוטו מאלפרדו, שהיה תמיד מייחס אותן לדמויות שונות מהסרטים.
בהמשך הסרט התאהב טוטו בנערה בניגוד לרצונם של הוריה, ואלפרדו לימדו פרק בחיזור. כך המתין טוטו ימים רבים תחת חלון ביתה של הנערה, עד שהתייאש ממנה, ובאותו יום, האחד בינואר, היא באה לבית הקולנוע וגילתה לו שגם היא אוהבת אותו. הוריה של הנערה שדעתם לא הייתה נוחה מפרשה זו, עקרו מסיציליה, כדי שהקשר ביניהם ינותק.
אלפרדו טען שלטוטו אין עתיד בעיירה, ועליו לעקור לעיר ולהתפתח שם. אלפרדו הכריחו שלא לחזור לעיירה, ואף אסר עליו לבקר אותו אם בכל זאת יחזור. במותו של אלפרדו חזר טוטו לעיירה, כדי להשתתף במסע ההלוויה, וגילה שהעיירה שינתה את פניה לגמרי. טוטו אף היה עד להריסת בית הקולנוע השומם כדי שעל מקומו תבנה העירייה מגרש חניה.
אלפרדו השאיר לטוטו מזכרת - הוא שמר את כל הקטעים המצונזרים וחיבר אותם לקטע אחד ארוך. בסצנת הסיום רואים את טוטו יושב בבית קולנוע מפואר ברומא, צופה בקטעים אלו ודמעות בעיניו.

גרסת הבמאי

אורך הסרט בגרסת הבמאי הוא 174 דקות. גרסת הבמאי מתרכזת הרבה יותר בסיפור האהבה של טוטו, ומופיעות בו סצנות נוספות. 
בגרסת הבמאי פוגש טוטו באהובתו כחלוף 30 שנה - היא נישאה לחברו מבית הספר (שהפך לפוליטיקאי), ויש לה בת שמזכירה את דמותה בנעוריה. מתברר שהיא לא עזבה אותו - אלא השאירה לו פתק כיצד ליצור עימה קשר - אך הוא לא ראה אותו. מתברר שאלפרדו היה זה ששכנע אותה שלטובתו של טוטו מוטב שהם יפרדו, ואף לא אמר לו שהיא באה לפגוש אותו.
הרעיון המרכזי של הסרט הוא אהבת הקולנוע, ויש שטוענים שהקטעים הנוספים בגרסת הבמאי מטשטשים רושם זה.
מיקאל אזירה

קריירת מועדונים

אזירה התחיל לשחק כדורגל בגיל 19 כאשר קיבל גרין קארד והצטרף לליגת המכללות של ארצות הברית, בה שיחק שלוש שנים.
בשנת 2012 חתם בצ'ארלסטון באטרי מליגת הכדורגל של ארצות הברית.
ב-6 במרץ 2014 אזירה חתם בסיאטל סאונדרס מה-MLS. ב-23 במרץ אזירה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד מונטריאול אימפקט. בעונת 2014 אזירה זכה עם סיאטל בגביע ארצות הברית.
בדצמבר 2015 הצטרף לקולורדו ראפידס.
ב-8 באוגוסט 2018 נבחר בסיבוב הרביעי של הסופר-דראפט על ידי מונטריאול אימפקט.

קריירה בינלאומית

בשנת 2016 אזירה זומן לראשונה לסגל נבחרת אוגנדה. ב-11 בינואר 2017 אזירה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-0 לחוף השנהב.
אזירה השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2017, בו שיחק שני משחקים.

קריירת אימון

אזירה שימש כמאמן בקבוצות נערים באקדמיית דניאל איסלנד.
בשנת 2011 זכה עם אוניברסיטת מובייל באליפות ליגת המכללות.
שנות ה-30 של המאה ה-3

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
יאן ראוכוורגר

אודות

יאן ראוכוורגר נולד בעיירה באיראמאלי (Baýramaly) שבטורקמניסטן  לסופיה ולמרדכי (מקס) רייכוורגר, במשפחה בת שני ילדים.
אביו, מרדכי, עזב את משפחתו בגיל 13 ורצה לחיות כצייר. נזרק מן האקדמיה הסובייטית כיוון שסבו, יוסף, היה רב.
דודו, אחי אביו, נספה בגולאג בשנות ה-30, לשם נשלח לאחר שהורשע כפעיל ציוני.
בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה מאוקראינה לתוככי ברית המועצות והשתקעה בטורקמניסטן.
אחרי המלחמה המשפחה חזרה לקייב. יוסף, סבו של יאן, שימש כרבה הראשי של פולין בשנת 1946. 
בשנים 1954-1961 למד במחלקה לציור בבית הספר התיכון שעל יד האקדמיה לאמנות בקייב.
בית ספר תיכון  התיכון שעל יד האקדמיה לאמנות בקייב. כשהיה בן 19 גויס לצבא הרוסי שם שירת (בשנים 1961 - 1964) כצייר צבאי.
אחרי הצבא למד בפקולטה לגרפיקה שימושית במכון הפוליגרפי במוסקבה (1964-1968). במהלך הלימודים באקדמיה לאמנות הוא הכיר את הצייר ולדימיר וייסברג, אשר בעקבותיו שינה את סגנונו לחלוטין.
בשנת 1972 עלה ארצה עם הוריו, אחיו ואשתו, אירה, פסלת וציירת (שהתפרסמה בארץ בזכות פיסול בובות מבדים). הוא התגורר בצפת והתחיל ללמד ציור במכון אבני בתל אביב,  אחר כך עבר לתל אביב, לבת ים ולבסוף בשנת 1979 התיישב ביפו. הוא לימד במשך השנים בבית הספר לאמנות קלישר בת"א, בבצלאל בירושלים ובמדרשה למורים לאמנות בבית ברל. הוא שהה תקופה ארוכה לצורך עבודה בפריז ובין השנים 2001-1998 שהה בלונג איילנד סיטי שבניו יורק.
בשנת 1986 זכה בפרס אוסקר הנדלר מטעם קיבוץ לוחמי הגיטאות. בשנת 1997 הוענק לו פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול. בשנת 2007 הוענק לו פרס רפפורט לאמן ישראלי בכיר. בשנת 2004 נערכה לכבודו תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון ישראל.
הוא נישא לראשונה בעת לימודיו באקדמיה, כשהיה בן 22, ומנישואים אלה הוא אב לאנדרי. לאחר מכן התגרש ונישא שנית לאחת מתלמידותיו. הוא נישא בשלישית לאירה, ומנישואים אלה הוא אב למירה ומוטי, פסל. בתחילת שנות ה-80 הוא התגרש מאירה ובשנת 1986 נישא לגלית אלוני, אמנית וגרפיקאית, ממנה הוא אב לשני בנים. אלוני היא אחד מן המודלים החוזרים ביצירותיו העכשוויות של ראוכוורגר.  
בשנת 2012 הציג ראוכוורגר תערוכת יחיד בשם "ציוני דרך, יאן ראוכוורגר" בגלריה בינט שבתל אביב. בין היתר הוצגו בתערוכה ציורי שמן על בד וציורי פסטל על נייר מתקופות שונות בחייו. הגלריה, שבאמצעות תערוכת היחיד של ראוכוורגר ציינה יובל להיווסדה, ייצגה אותו במשך שניים וחצי עשורים והיא מחזיקה באוסף הגדול ביותר של עבודותיו. 
כיום מתגורר ופועל ביפו.
בשנת 2007 ראה אור הספר "פנים, שיחות עם יאן ראוכוורגר", מאת מיכל פלג בהוצאת כרמל, העוסק ביצירתו.
לאו נוצ'י

ביוגרפיה

נוצ'י הופיע לראשונה על הבמה בעיר ספולטו, בתפקיד פיגארו באופרה "הספר מסביליה" של רוסיני, בשנת 1967. לאחר מכן הצטרף אל בית האופרה לה סקאלה במילאנו, והופיע שם לראשונה בתפקיד ראשי בשנת 1975, שוב בתפקיד פיגארו. מאז התפתח המוניטין הבינלאומי שלו במהרה, כאשר הופיע לראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1978, (בתפקיד מילר ב"לואיזה מילר" של ורדי), ובשנת 1980 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק כרנאטו ב"נשף המסכות". בתפקיד זה גם הופיע לראשונה בפריז באופרה גרנייה בשנת 1981, ובפסטיבל זלצבורג תחת שרביטו של המנצח הרברט פון קאראיין. במהלך הקריירה שלו הופיע נוצ'י בהפקות חשובות בעולם האופרה, בין היתר עם הזמרים לוצ'אנו פבארוטי, ג'ואן סאת'רלנד, פלאסידו דומינגו ועוד.
הרפרטואר של נוצ'י מקיף את הרפרטואר האיטלקי, מהבל קאנטו ועד הוריזמו, אך קולו העמוק, הטכניקה הבטוחה ויכולותיו הדרמטיות מוצגים בצורה הטובה ביותר באופרות של ורדי, בפרט כמקבת', ריגולטו, לונה, ז'רמון, רודריגו, אמונסארו, יאגו ופלסטף. את תפקיד ריגולטו שר נוצ'י מעל ל-400 פעמים.
נוצ'י נהנה מקריירה ארוכה, והוא עדיין שר ומופיע. הוא נשוי לסופרן אדריאנה אנלי, ולזוג יש בת.
בוברובניקי (פרובינציית לובלין)

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במסמך משנת 1375, ככפר בבעלות משפחת אצולה, ובשנת 1485 הוענקו לו זכויות מגדבורג. לאחר חלוקת פולין הראשונה צורף היישוב לממלכת הבסבורג, ומשנת 1815 נכלל בשטחי פולין הקונגרסאית. בתקופה זו נבנתה ביישוב טירה. בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות, בעקבות מרד ינואר.

יהודי בוברובניקי

על קהילה יהודית מאורגנת ביישוב ידוע מהמאה ה-18. ב-1857 מנתה הקהילה היהודית ביישוב 519 נפשות, אך מספר אנשיה התדלדל לקראת סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ומנה ערב מלחמת העולם השנייה כ-200 איש.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הוטלו על תושביו היהודים גזירות שונות. ביום 6 במאי 1942 נכנסו ליישוב שוטרים גרמנים, אשר הוציאו את היהודים מבתיהם באלימות, תוך רצח קשישים וחולים.
יהודי הכפר הובלו ברגל לדמבלין אירנה, ורוכזו במקום איסוף עם יהודים נוספים מהסביבה, שם נערכה בהם סלקציה. חלק מהיהודים הועבר למחנות עבודה, ורובם נשלח בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור.
קולז' דה נוואר

קולז' דה נוואר (צרפתית collège de Navarre) נוסד ב 1304 בפריז על ידי ז'אן הראשונה, מלכת נווארה אשתו של פיליפ הרביעי (היפה), מלך צרפת.

היסטוריה

ז'אן הורישה את ביתה בפריז להקמת מוסד חינוך לתלמידים עניים שבאו מממלכת נווארה, ארץ הולדתה. עם מותה הוחלט למכור את הבית ולבנות מבנה חדש ברובע הלטיני. האבן הראשונה הונחה ב 1309. הכניסה הייתה פתוחה לכל צרפתי עני, ללא הבדל גיל או מוצא משפחתי, שהתעתד ללמוד דקדוק, לוגיקה או תאולוגיה (אך לא רפואה או משפטים).
לאחר סגירתו תחת המהפכה הצרפתית עבר אליו ב 1804 האקול פוליטקניק, שנפתח בזמן אותה מהפכה עשר שנים קודם לכן. במהלך המאה ה-19 נהרסו המבנים שהרכיבו אותו בזה אחר זה.
הכל אבוד

עלילה

אי שם באוקיינוס ההודי, הדמות הראשית המגולמת על ידי רוברט רדפורד מקריאה: "אני מצטער. אני יודע שזה בעל משמעות מועטה כרגע, אבל אני באמת מצטער. ניסיתי. אני חושב שתסכימו שניסיתי. ניסיתי להיות אמיתי, להיות חזק, להיות אדיב, לאהוב ולהיות צודק. אבל לא הצלחתי. הכל אבוד".
שמונה ימים קודם, מתעורר הגיבור ביאכטה "ורג'יניה ג'ין" המוצפת במים. הוא עולה לסיפון ומגלה שבספינתו נפער חור כתוצאה מהתנגשות במכולה תועה. הוא מרחיק את הספינה מהמכולה ומתקן את הנזק על ידי הדבקת חתיכות עץ לחור. לאחר מלאכת התיקון, הוא מגלה שמערכת הניווט נהרסה. הוא עולה על התורן כדי לחבר מחדש את מערכת התקשורת. אך חרף ניסיונתיו הוא לא מצליח להפעיל את המכשיר לאורך זמן. 
מאוחר יותר מתחילה סערה והוא מנסה בכל כוחו להשאיר את הספינה במסלולה הנוכחי. במהלך ניסיונותיו הוא מועף מהסיפון אל האוקיינוס, ורק לאחר מאבק ממושך הוא מצליח לעלות חזרה לספינה. לאחר שהסערה שוככת, הוא מגלה את הנזק המרובה שנגרם לגוף הספינה. הגיבור מחליט לנטוש אותה לטובת סירת הצלה מתנפחת. הוא אוסף מהספינה ההרוסה ציוד חירום, ומיד לאחר עזיבתו היא שוקעת.
הגיבור מנסה ללמוד איך לתפעל את מכשיר הניווט סקסטנט, הוא מעריך שסיכויו להימצא יגדלו כאשר הוא יגיע לנתיב הספינות המסומן במפה. במהלך מסעו הספקתו מתמעטת, והוא מגלה שהמים שהוא לקח מהספינה אינם ראויים לשתייה. הוא מאלתר ומצליח לאדות חלק מהמים תוך שימוש ביריעת פלסטיק.
כשהוא מגיע לנתיב, שתי ספינות סוחר חולפות על פניו למרות ניסיונותיו לאותת להם באמצעות נורים. הוא נסחף מחוץ לנתיב כשההספקה שלו הולכת ואוזלת. במהלך היום השמיני לתאונה הוא כותב מכתב (אשר הוא הקריא בתחילת הסרט), ומכניס אותו לצנצנת שאותה הוא זורק לאוקיינוס.
באותו הלילה הוא מבחין באור קלוש, כנראה של ספינה הנמצאת במרחק. ללא נורים נוספים הוא מדליק אש בתוך סירת ההצלה. האש יוצאת במהרה משליטה ומתפשטת בסירת ההצלה. הסירה נהרסת והוא נאלץ לקפוץ למים. הגיבור שאיבד כל תקווה מניח לעצמו לשקוע למצולות, אולם לאחר רגעים ספורים הוא מבחין שהספינה התקרבה אליו ושוחה לפני המים, שם הוא אוחז ביד המושטת לעברו.

תגובות

הסרט זכה לביקורות מהללות. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסרט ציון של 94% בהתבסס על 156 ביקורות.
האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 87 מתוך 100 על בסיס של 43 ביקורות.
הסרט זכה להשוואות לסרט "חיי פיי" (2012) שגם כלל סט צילום מצומצם והתרחש ברובו בלב ים. השחקן רוברט רדפורד והמלחין אלכס איברט זכו לביקורות מהללות על חלקם בסרט. כאשר הסרט הוקרן בפסטיבל קאן רדפורד זכה ל"קימת כבוד".
כלור

תכונות

מולקולת הכלור היא מולקולה דו אטומית המסומלת כ-Cl₂. שני אטומי הכלור שבמולקולה קשורים ביניהם בקשר קוולנטי יחיד (Cl-Cl). 
הכלור הוא גז צהוב-ירקרק, רעיל ובעל ריח צורב.
אחרי הפלואור, הכלור הוא הגז הקל ביותר בקבוצת ההלוגנים, אך הוא כבד פי שניים וחצי מן האוויר. כלור מתעבה ב-34- מעלות צלזיוס.
האלקטרושליליות של הכלור (3.16) היא הרביעית בגובהה בטבלה המחזורית (אחרי פלואור, חמצן וחנקן).

היסטוריה

הכימאי השוודי קרל וילהלם שלה זיהה את הכלור הטבעי לראשונה ב-1774, כמעט במקרה, אגב חקירת תכונותיו של המינרל פירולוזיט (מנגן דו-חמצני), אך עדיין לא זיהה את הכלור כיסוד אלא החשיב אותו לתרכובת. רק ב-1810 גילה המדען הבריטי סיר המפרי דייוי, מאבות מדע הכימיה, שהכלור הוא יסוד, לאחר שניסה להפריד אותו (תוך מחשבה שהכלור הוא תרכובת) ונכשל. דייוי העניק ליסוד שנתגלה את השם "כלור", שם שמקורו במילה היוונית "כלורוס" שפירושה "צהוב-ירקרק".
הכלור הוא הגז הראשון בו נעשה שימוש כנשק כימי. בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה עשה הצבא הגרמני שימוש בגז כנגד כוחות קנדיים שספגו אבדות רבות בעקבות כך. ראו בהרחבה: לוחמת גז במלחמת העולם הראשונה.

צורה בטבע

הכלור מתרכב בנקל ובמהירות עם יסודות רבים אחרים, ובטבע הוא נמצא במצב חופשי רק בכמויות זעירות, בגזים הנפלטים בעת התפרצות געשית. לעומת זאת, תרכובות עם כלור שכיחות בטבע, במיוחד נתרן כלורי, המצוי בטבע בצורת סלעים, במי הימים והאוקיינוסים, וכן במימיהן של ימות מלוחות כגון ים המלח, הים הכספי וימת המלח הגדולה שביוטה.

תפקיד ביולוגי

מלחי הכלור נמצאים במרבית נוזלי גופו של האדם ושאר היונקים, ומיץ הקיבה מכיל חומצה מלחית, שמרכיביה הם כלור ומימן.

אמצעי זהירות

כלור מגרה את מערכת הנשימה, במיוחד אצל ילדים וזקנים. בצורתו הנוזלית הוא גורם לכוויות בעור. כלור מזוהה על ידי חוש הריח כשהוא בריכוז ppm 3, מסוגל לגרום נזק לאדם כבר בריכוז של 10 ppm, ומסוגל לגרום למוות תוך דקות ספורות בריכוז של 800 ppm. בגלל רעילותו, כלור שימש כנשק כימי במלחמת העולם הראשונה, ולעיתים נמצא בשימוש זה גם היום.
חשיפה לריכוזים גבוהים של כלור יכולה לגרום לבצקת בריאות, ריכוזים יותר נמוכים מחלישים את הריאות וגורמים נזק לרקמות הריריות של הגוף.
פניניית החושן

מאפיינים

פניניית החושן מקננת יציבה בצפון-מזרח אפריקה, מצפון אתיופיה דרך קניה ולתוך הקצה הצפוני של טנזניה.
היא מזדווגת בבתי-גידול יבשים ופתוחים עם שיחים ועצים מפוזרים, כמו סוואנה או דשא פתוח. פנינית זו בדרך-כלל מטילה 4-8 ביצים בצבע קרם בדשא הגבוה.
פניניית החושן היא עוף גדול (61-71 ס"מ) עם גוף עגול וראש קטן. היא ארוכה יותר בצוואר, ברגליים ובזנב מפניניות אחרות. לפרטים בוגרים פנים כחולות עירומות וצוואר שחור, ולמרות שלכל הפניניות האחרות פנים נקיות מנוצות, מין זה דומה מאוד לנשר בגלל הצוואר הארוך והעירום והראש הקירח. הצוואר הרזה יוצא מתוך "גלימה" של נוצות צוואר לבנות וכחולות. החזה בצבע כחול קובלט, כששאר נוצות הגוף שחורות, ומנוקדות ומפוספסות בלבן. הכנפיים מעוגלות וקצרות, והזנב ארוך יותר משאר הפניניות.
הזוויגים דומים, למרות שהנקבה בדרך-כלל קטנה במקצת מן הזכר ודורבנותיה בשורש כף הרגל יותר קטנים. הצעירים הם ברובם חומים-אפורים, עם חזה כחול כהה יותר ונוצות צוואר קצרות יותר.
פניניית החושן היא מין חברותי, שיוצר להקות של בדרך כלל 25 עופות מחוץ לעונת ההזדווגות. מזונן העיקרי הוא זרעים וחסרי-חוליות קטנים. פנינית זו היא יבשתית, וכשהיא מבוהלת היא תרוץ יותר מאשר תעוף. חוץ מסביבת המחיה הפתוחה, היא נוטה להסתתר, ונחה בעצים. היא קוראת קריאות צ'ינק-צ'ינק-צ'ינק-צ'ינק-צ'ינק רמות.
הבנק למסחר

היסטוריה

הבנק הוקם בשנת 1935 בשם "בנק כללי לעסקי מסחר". במשך שנים רבות מנכ"ל הבנק ובעל השליטה בו היה נחמן שטרן.
במהלך שנות ה-80 רכש איש העסקים שמיל ובר בהדרגה את השליטה בבנק עד שהגיע להחזקה של 72% ממניות הבנק. וב-1990 הנפיק את מניות הבנק בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1995 מכר שמיל ובר 20% ממניות הבנק לאברהם אירני, שהקים את "החברה המרכזית לניירות ערך" (שהפכה למגדל שוקי הון). וב-1999, רכשה חברת הכשרת היישוב חברה לביטוח 10% ממניות הבנק. בשנת 2000, עבר הבנק לבנין משרדים ברחוב לילינבלום 33 שאותו שיפץ אך הוא שימש את הבנק פחות משנתיים עד קריסתו, נמכר והוסב לבית דירות.