google/wiki40b huggingface dataset:
הים הידוע

הים הידוע (בלטינית: Mare Cognitum - "מארה קוגניטום") הוא ים ירחי הממוקם באגן אוקיינוס הסערות שעל הירח. הים הידוע, בדומה ליתר הימים הירחיים, אינו ים אלא עמק המכוסה בזלת. צפונית מערבית לים הידוע מצוי רכס הרי ריפאאוס. הים קיבל את שמו בשנת 1964 לאחר שנחתה בו הגשושית האמריקאית ריינג'ר 7.

גאולוגיה

האגן בו מצוי הים הידוע נוצר בעידן האמבריאני התחתון. הבזלת כיסתה את הים בעידן אימבריאני העליון.

מחקר

מספר גשושיות וחלליות נחתו בים הידוע ובהן לונה 5, ריינג'ר 7, סורבייר 3 ואפולו 12.
אפולו 14 נחתה בסמוך לים הידוע.
אכסדרת אוקטביה

אכסדרת אוקטביה (בלטינית: Porticus Octaviae - "פורטיקוס אוקטביה", באיטלקית: Portico di Ottavia - "פורטיקו די אוקטביה") הוא מבנה אכסדרה שהיה ממוקם בשדה מרס שברומא העתיקה.

היסטוריה ותיאור המבנה

האכסדרה נבנתה על ידי הקיסר אוגוסטוס להנציח את שמה של אחותו אוקטביה, ככל הנראה בשנת 27 לפנה"ס, במקום בו עמד קודם לכן אכסדרת מטלי. האכסדרה נשרפה בשנת 80 ושוקמה מחדש על ידי הקיסר דומיטיאנוס. המבנה נשרף שנית בשנת 203 ושוקם על ידי הקיסרים ספטימוס סוורוס וקרקלה. המבנה כלל מקדש, ספריה שהוקמה על ידי אוקטביה לזכר בנה מרקוס קלאודיוס מרקלוס, קוריה (אשר שמשה את הסנאט הרומי בחלק מפגישותיו) ובית ספר.
אכסדרת העמודים הקיפה מספר מקדשים קדומים יותר לאלים יופיטר ויונו. אורכה של האכסדרה כ-120 מטרים ורוחבה כ-118 מטרים. הכניסה לחצר המוקפת על ידי האכסדרה הייתה בחזית הדרומית - מערבית של המבנה. האכסדרה כללה שורות עמודים קורינתיים עשויים שיש שחלקם הגיעו לגובה של 8.6 מטרים.
בימי הביניים שימש המבנה כשוק דגים אשר פעל במקום עד המאה ה-19.
כלי נשק במלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה חלה התפתחות טכנולוגית משמעותית בכלי נשק רבים. המלחמה הביאה לפיתוח חילות-אוויר, טנקים, צוללות, ארטילריה וחילות שדה, כמו גם טקטיקות לחימה חדשניות.  
על אף ההתפתחות הטכנולוגית המשמעותית, בשנים הראשונות למלחמת העולם הראשונה הצבאות הלוחמים עדיין לא השכילו להבין כיצד להשתמש בהם ביעילות בשדה הקרב. את השנים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה אפשר לתאר כהתנגשות בין טכנולוגיה מהמאה ה-20 עם מלחמות מהמאה ה-19, התנגשות שהובילה למאבקים לא יעילים עם מספר עצום של נפגעים משני הצדדים על כל מטר אדמה שנכבש. ביבשה, רק בשנה האחרונה של המלחמה עשו הצבאות הגדולים צעדים יעילים במהפכה בענייני פיקוד ובקרה וטקטיקה להסתגל לשדה הקרב המודרני, ולהתחיל לרתום את הטכנולוגיות החדשות הרבות לביצוע מטרות צבאיות בצורה יעילה.
עם זאת, בסוף מלחמת העולם הראשונה כבר היה אפשר לראות בבירור שינוי במבנה הצבא ובאסטרטגיות לחימתו. מצבא המחולק ליחידות גדולות המשתמשות בכלי נשק פשוטים, תוך ריכוז הסמכות אצל הפיקוד הבכיר, הפך הצבא לצבא המחולק ליחידות קטנות המשתמשות בכלי נשק מתקדמים, תוך האצלת סמכויות לקצינים זוטרים, הלוקחים החלטות "בזמן אמת". מגמה זו נמשכה ובאה לידי ביטוי עוד יותר במלחמת העולם השנייה, וממשיכה במידה רבה עד ימינו אנו.
במלחמת העולם הראשונה נעשה לראשונה גם שימוש בנשק כימי, שנאסר שנים קודם לכן באמנות האג ב-1899.

מטוסים

תעופה בשירות הצבא השיגה התקדמות מרשימה, מפיתוחן של מכונות ירייה אוויריות (שהיו פרימיטיביות למדי בתחילה) על ידי חיל האוויר הגרמני בסתיו 1915 ועד לשימוש במפציצים כנגד לונדון (יולי 1917).

ארטילריה רבת עוצמה וארוכת טווח

הגרמנים טיפחו את פיתוח הרעיון של תותח על, וזאת בעיקר באמצעות מפעלי קרופ. יעילותה של ארטילריה כבדה במיוחד לטווחים ארוכים הייתה לקח שנלמד מהמצור על פורט ארתור במלחמת רוסיה-יפן. במסגרת מאמצים אלה פותח ההוביצר ברטה השמנה, שנועד לניפוץ ביצורים בגבול בלגיה, כחלק מתוכנית שליפן. כן פותח תותח פריז שנועד לירי הפחדה ודמורליזציה על פריז, ממרחק 130 ק"מ. תותחי ענק ארוכי טווח הונעו לשדה הקרב על מסילות ברזל בתצורה של תותחי רכבת.
הזאבה הקפיטולינית

הזאבה הקפיטולינית (באיטלקית: Lupa Capitolina) הוא פסל ברונזה המוצג במוזיאון הקפיטוליני בקמפידוליו שעל גבעת הקפיטולין שברומא. הפסל הוא סמל העיר רומא ומוצג במוזיאון מאז שנת 1473. במשך שנים נטען כי הפסל שייך לאמנות האטרוסקית, אך תיארוך פחמן-14
שבוצע בשנת 2012 הראה שהפסל נוצר, ככל הנראה, בין השנים 1021 ל-1153.

תיאור הפסל

על פי המסורת של ייסוד רומא, נומיטור מלכה החוקי של העיר הלטינית של אלבה לונגה, וסבם של רמוס ורומולוס, הודח על ידי אחיו אמוליוס שתפס את השלטון על אלבה. לאחר מכן כפה אמוליוס על ריאה סילביה להפוך לבתולה וסטלית ובכך למנוע ממנה להביא יורשים חוקים לנומיטור ולכס המלכות. למרות זאת, היא נכנסה להריון, שבסופו ילדה ריאה את התאומים רמוס ורומולוס. כאשר נולדו התאומים ציווה אמוליוס לקבור בחיים את ריאה (העונש המסורתי לכוהנת וסטה שאיבדה את בתוליה) והכריח את אחד ממשרתיו להרוג את התאומים ולהשליכם לנהר הטיבר. המשרת לא הרג את התאומים, אלא נתן להם לצוף על הטיבר, ואל הנהר טיברינוס, הוביל אותם בבטחה לעץ תאנה. שם הם נמצאו על ידי זאבה שגידלה אותם והניקה אותם.
עד יולי 2008 היה מקובל כי פסל הזאבה נוצר (על פי סגנונו) בין השנים 480 - 500 לפני הספירה, וזאת, בהסתמך על כתביו של קיקרו בן המאה הראשונה המתאר פסל של זאבה אשר רגלה הימנית נפגעה בפגיעת ברק. ב-2008 התפרסם כי בדיקת תיארוך פחמן-14 מראה שהפסל נוצר במאה ה-13, והתאומים נוספו בסוף המאה ה-15. בהתאם למחקר זה, ולמחקר נוסף לפיו הפסל נוצר באמצעות יציקה בשעווה והפגם ברגל הזאבה מקורו בשיטת היציקה ולא במכת ברק, פסל הזאבה הקפיטולינית המוצג במוזיאון אינו הפסל אליו התייחס קיקרו. תארוך נוסף באמצעות פחמן-14 שבוצע ב-2012, העריך את התקופה בה נוצר הפסל לבין השנים 1021 ל-1153.
ממדי הפסל הם 75 ס"מ גובה ו-114 ס"מ אורך.

הפסל כסמל

הפסל הוצג בארמון הלטראנו החל מאמצע המאה התשיעית, ומוזכרת בכתבים מהמאה ה-10 כ"אמא של רומא". הפסל מוזכר בכתבים נוספים עד המאה ה-15 כפסל המוצג בבית המשפט של העיר או באתר ההוצאה להורג ומסמל את העיר. הפסל הועבר בשנת 1473 למוזיאון הקפיטוליני בקמפידוליו בצו האפיפיור סיקסטוס הרביעי.
הפסל היה אהוב במיוחד על ידי בניטו מוסוליני שליט איטליה הפשיסטית אשר ראה את עצמו כבונה "רומא החדשה". במסגרת ניסיונותיו לחזק את קשריה של איטליה עם ארצות הברית, שלח מספר העתקים של הפסל לערים שונות ובהם לעיר סינסינטי שבאוהיו בשנת 1929. בשנת 1931 נשלח פסל נוסף לעיר רומא שבמדינת ג'ורג'יה (הפסל הוסתר במהלך מלחמת העולם השנייה מחשש שיינזק). פסל שלישי נשלח לעיר ניו יורק.
נמרוד שפירא

ביוגרפיה

בין האמנים להם שפירא ביים וידאו קליפים: מובי (Wait for Me), נינט (Child), סינרגיה (אחכה לך), מוניקה סקס (מנגינה), עילי בוטנר (ימים של קיץ, רץ אלייך) ועוד.
סרטו הקצר "תום" (2010), בהשתתפות גאיה שליטא-כץ, אריאל וולף ושלומי ברטונוב, מספר על משולש אהבה בלתי אפשרי בסופשבוע ביער. הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים בעולם וזכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל מזיפטרה הצכ'י, אחד הפסטיבלים הקוויריים הגדולים ביותר בעולם.
סרטו הקצר "ששי קשת לא אוכל פלאפל" (2013), מספר על עידו (יון תומרקין) ששונא לעבוד ב"פלאפל אקספרס", ונשאר שם רק בגלל אחראית המשמרת שלו - הדס (הדס מורנו). עידו היה מתפטר מזמן לו רק היה מצליח לאזור את האומץ ולספר לה איך הוא מרגיש כלפיה. האם ששי קשת, מנחה שעשועון טלוויזיה ותיק, ייתן לו השראה? בסרט מככבים גם מנשה נוי ורועי אסף. הבכורה הבינלאומית של הסרט הייתה בפסטיבל שנגחאי הבינלאומי ה16. הבכורה הישראלית של הסרט הייתה בפסטיבל הסטודנטים הבינלאומי ה-15 של תל אביב. הסרט נתמך על ידי קרן רבינוביץ' לאמנויות, קרן סנונית של הרשות השנייה וקרן גשר.
שפירא כתב ביחד עם אדם סנדרסון את הפתיח לתוכנית הטלוויזיה ארץ נהדרת שהיה בשימוש בעונות 2010–2013.
בין הפרסומות שביים שפירא - שיחה אינטראקטיבית עם נשיא המדינה שמעון פרס לכבוד ועידת הנשיא הרביעית, פרסומת ל"יום שני ללא בשר" של מיקי חיימוביץ' בהשתתפות ירון לונדון ופבלו רוזנברג, ופרסומות לקופת חולים כללית, הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול ועוד.
ג'ורג' וולטר מק'קוי

קורות חייו

מק'קוי נולד בשנת 1876 בעמק קומברלנד שבמדינת פנסילבניה בארצות הברית. הוא התקבל ללימודי הרפואה באוניברסיטת פנסילבניה ועם תום לימודיו בשנת 1898 התמחה במשך שנתיים בבית חולים בעיר ניוארק שבמדינת ניו ג'רזי. בשנת 1900 התקבל לעבודה בבית החולים של השירות הרפואי הימי בסן פרנסיסקו ולאחר פרק זמן קצר הצטרף למעבדה לחקר הדבר מטעם שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית בעיר. במסגרת עבודתו עסק במחקר מיקרוביולוגי ואפידמיולוגי של מחלות הדבר והצרעת וכן במחלות זואונוטיות אחרות שמקורן במכרסמים, דוגמת הטולרמיה. בשנת 1908 מונה למנהל המעבדה, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1911 עת קיבל מינוי בתור מנהל התחנה לחקר צרעת במושבת מצורעים במחוז קאלאוואו (Kalawao) באי מולוקאי שבהוואי. בתפקיד זה נשא עד לשנת 1915.
ב-20 בנובמבר 1915, בשל פרסומו אודות גילוי חיידק הטולרמיה ובשל תרומתו הרבה בתחום חקר מחלות זואונוטיות והאפידמיולוגיה שלהן, התמנה מק'קוי למנהל הרביעי של המעבדות המרכזיות להיגיינה בוושינגטון (בשנת 1930 שונה שמן ל-"המכונים הלאומיים לבריאות"). תפקיד אותו מילא עד ל-31 בינואר 1937, כשנה טרם מעבר המכונים לבת'סדה שבמרילנד. במהלך תקופת כהונתו כמנהל המכונים הלאומיים לבריאות התמקד מק'קוי בחקר מחלות זיהומיות שונות (צרעת, טולרמיה, אבעבועות שחורות, קדחת דנגי, שיתוק ילדים, שפעת, פסיטקוזיס, דיזנטריה אמבית) וכן בפיתוח ובשכלול חיסונים כנגד טטנוס וכלבת.
בשנת 1938, כשנה לאחר פרישתו מניהול המכונים הלאומיים לבריאות, ערך חקירה אפידמיולוגית מקיפה אודות תפוצת הצרעת בארצות הברית ובהמשך אותה השנה מונה לפרופסור ולראש המחלקה בתחום בריאות הציבור ורפואה מונעת בבית הספר לרפואה באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה. בתפקיד זה נשא עד לפרישתו מהאקדמיה בשנת 1945.

גילוי החיידק Francisella tularensis

בעקבות רעידת האדמה החזקה שפקדה את סן פרנסיסקו בשנת 1906 עלה החשש בקרב רשויות בריאות הציבור בקליפורניה מפני התפרצות מגפות שונות וביניהן הדבר. בשנת 1907, החל ד"ר מק'קוי לחקור את מוקדי התפרצות מחלת הדבר שגבתה, במשך השנה שלאחר רעידת האדמה, את חייהם של 160 בני אדם. בשנת 1911, באחד ממחקרי השדה במחוז טולרה, הבחין מק'קוי בגוויית נובחנית שעליה נראו בבירור סימני נגעים המזכירים במידת מה את הנגעים שנגרמים בעקבות הדבקות בדבר. הגווייה נלקחה למעבדתו של מק'קוי במכון לבריאות הציבור בסן פרנסיסקו. במרוצת אותה השנה הצליחו מק'קוי ועמיתו למחקר ד"ר צ'ארלס צ'פין (Charles W. Chapin) לבודד את המיקרואורגניזם שגרם לתמותה של הנובחנית. תוצאות המחקר פורסמו בשנת 1912 והחיידק החדש קיבל את השם - Bacillus (Bacterium) tularense.
שמעון קושניר

שמעון קושניר (כ"ח בכסלו תרנ"ו, 15 בדצמבר 1895 – פברואר 1986) היה סופר עברי ועסקן ציוני ביישוב, ממייסדי מושב העובדים כפר יחזקאל, חבר מועצת ההסתדרות, מנהל המחלקה החקלאית של האיגוד למען תוצרת הארץ, חבר אספת הנבחרים השלישית מטעם מפא"י וחבר המועצה המקומית גבעתיים.

תולדות חייו

קושניר נולד בבאלטה שבפלך פודוליה באימפריה הרוסית (כיום נמצאת באלטה בתחומי מחוז אודסה של אוקראינה) לשיינדל ודוד קושניר. אביו עלה לארץ ישראל בגפו בקיץ תרס"ד, 1904 והתיישב במושבה יהודיה (כיום יהוד). בדצמבר אותה שנה הצטרפו אליו אשתו וששת ילדיו.
קושניר למד בבית הספר החקלאי "קרית-ספר" בבן שמן בניהולו של ישראל בלקינד, ממייסדי תנועת ביל"ו.
קושניר נמנה עם מתנדבי הגדוד העברי, היה בין מייסדי תנועת "אחדות העבודה" בפתח תקווה, ממייסדי ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, וכן השתתף כציר נבחר בוועידת היסוד שלה בשנת 1920. בשנת 1920 נישא לאסתר בת יקותיאל קפלן, והזוג היו הורים לשניים.
בשנת 1921 עלה על הקרקע עם ראשוני המתיישבים במושב העובדים כפר יחזקאל שבעמק יזרעאל, והיטה שכם לבניין המשק והמושב ולפעילות בחיים הציבוריים המקומיים והכלליים. נבחר למרכז החקלאי ולמועצת ההסתדרות, ולתפקידים  במוסדות המרכזיים של המפלגה (מקודם "אחדות העבודה" ואחר כך מפא"י). בשנת 1925 יצא בשליחות הקרן קיימת לישראל לליטא. נבחר ברשימת מפא"י לאספת הנבחרים השלישית. לאחר מכן יצא בשליחות ההסתדרות בשנת 1932 לארצות הברית ובשנת 1949 לדרום אמריקה. בשנת 1933 נבחר לקונגרס הציוני ה-18 בפראג, בשנת 1935 לקונגרס ה-10 בלוצרן ובשנת 1937 לקונגרס ה-כ' בציריך. היה פעיל בארגון "ההגנה" במשך כל השנים. היה מראשי הנאבקים לעבודה עברית בכפר סבא, ואף נשלח על כך לכלא של השלטון המנדטורי. ב-1936 התמנה למנהל המחלקה החקלאית של האיגוד למען תוצרת הארץ. על רקע זה, התמנה במלחמת העצמאות למתכנן מערכת הפיקוח והאספקה.
בשנת 1938 היה בין ששת עסקני התנועה שריצו מעצר בית אדמיניסטרטיבי של שלושה חודשים, בהם התעשיין ד"ר שמואל אריאל, משה חלוץ ויעקב צדקוני.
בשנת 1938 התחתן בשנית, עם לאה קומרוב, והיה אב לשני ילדים נוספים. ב-1939 עזב את משקו בכפר יחזקאל והתיישב בשכונת בורוכוב (לימים חלק מגבעתיים). נבחר כחבר המועצה המקומית גבעתיים.
קושניר הרבה לכתוב על בני דורו, כמו אברהם הרצפלד, נוח נפתולסקי, שמואל יבנאלי, אהרון שר ואחרים.
נפטר ב-1986, בגיל 90.
על שמו גן בגבעתיים.

משפחתו

אחיו מרדכי שניר (1894–1961) היה סופר וחוקר העלייה השנייה, מהוגי הדעות של תנועת העבודה.

אחותו שרה קושניר (נפטרה ב-1969) נישאה לאליהו לויצקי, ממתיישבי עין גנים וממייסדי ירקונה.

אחותו נחמה ניר (נפטרה ב-1974) הייתה גננת בקבוצת גבע.
בנו הבכור של שמעון קושניר מנישואיו לאסתר לבית קפלן, טוביה קושניר, נהרג במלחמת העצמאות עם מחלקת הל"ה בדרך להגנת גוש עציון. קושניר טבע את כינויה של המחלקה "מחלקת ההר".] בנו השני הוא האתלט דוד קושניר.

אשתו השנייה, לאה קומרוב, הייתה אחותם של אברהם קמרון ודוד בית לחמי. מנישואים אלה נולדה בתו פרופ' מיכל אורון ובנו ד"ר אורי קושניר.
עגור כרבלתי

מאפיינים

גובהו כ-175 ס"מ, מוטת כנפיו כ-230 עד 260 ס"מ, ואורכו כ-120 ס"מ. הזכרים גדולים מעט מהנקבות: משקל הנקבות כ-6.4 עד 7.9 ק"ג, לעומת משקל הזכרים: כ-7.5 עד 9 ק"ג. הגב והכנפיים אפורים. הכיפה שחורה, אך שאר הראש, הצוואר ודלדולי העור המנוצים (שיוצאים מהחלק העליון של הגרון) לבנים. המקור אדום; שאר הגוף (בין השאר החזה, הבטן והזנב) שחור. צבע גופם של פרטים צעירים הוא חום-צהבהב, ודלדול העור שלהם בולט פחות.

התנהגות

לעגורים הכרבולתיים יש הרגלי נדידה, אך הם לא ידועים; אך קרוב לוודאי שהם נודדים בעיקר בגלל כמות המים הזמינה באזור המחיה שלהם, ופחות בגלל שינויים עונתיים בטמפרטורה. לאחר שיטפון באזור מסוים, העגורים עשויים להתקבץ בו - מפרטים בודדים לכ-3,000 פרטים. כך שלעגורים אין הרגלי נדידה קבועים, אלא היא מתרחשת באופן אופורטוניסטי.
העגור הכרבולתי הוא מין חברתי: מחוץ לעונת הרבייה, העגורים מתקבצים ללהקות של כ-10 פרטים או יותר בדרך כלל, או אף 89 פרטים. לא נצפתה מעולם טריפה של בוגר ממין זה; גודלו של העגור מונע ממנו להיות לטרף קל. עם זאת, תנים טורפים לעיתים גוזלים.
העגורים מגיעים לבגרות מינית בגיל 3-8 שנים. עונת הרבייה מתרחשת בדרך כלל בסמוך לחודש אפריל; הקנים הם בדרך כלל ערימות עשב שנבנות בסמוך לביצות, אם כי העגורים עשויים להשתמש בקנים ישנים של אווזים. הנקבה מטילה 1-2 ביצים כ-3 שבועות לאחר בניית הקן. הגוזלים בוקעים לאחר כ-33 עד 36 ימים, ופורחים מהקן בגיל 90 עד 130 ימים.
FIM-92 סטינגר

פיתוח

תחילת פיתוחו של הטיל בחברת ג'נרל דיינמיקס בשנת 1967. ניסויים בצבא האמריקני החלו בשנת 1971, והשיגור הראשון נערך בשנת 1975. יצור דגם A החל בשנת 1978, וייצור דגם B (עם מערכת הנחיה חדשה) החל בשנת 1983. עד הפסקת הייצור בשנת 1987, יוצרו כ-16 אלף טילים משני הדגמים הראשונים.
דגם C פותח משנת 1984, יצורו החל בשנת 1987 והוא נכנס לשירות בשנת 1989. דגמי Dו-G הם דגמי C שצוידו במערכת לעקיפת אמצעי הטעייה.
דגם E (עם מערכת הנחיה חדשה) פותח משנת 1992 ונכנס לשירות בשנת 1995. דגמי F הם דגמי E שעברו שדרוג תוכנה, משנת 2001.
דגם בלוק 2 (עם מערכת הנחיה חדשה ותקרת גובה של 7,500 מטר) פותח משנת 1996, וייצורו החל בשנת 2004. נכון לשנת 2007 פיתוח דגם הבלוק 2 נמצא בהשהייה בשל שיקולים תקציביים בצבא ארצות הברית.
משנת 1984, ספינות חיל הים האמריקני באזור המזרח התיכון מצוידות בטילי סטינגר, להגנה נקודתית נגד מטוסים.
המאפיין הבולט של הסטינגר הוא שיטת הביות שלו: ראש הביות שלו מורכב מחיישן המחפש חום תת-אדום הנפלט ממנועי המטוס, ביחד עם חיישן נפרד שמחפש הפרשים בקרינה האולטרה סגולה, שמשמעה גוף (מטוס) שמסתיר את מקור הקרינה האולטרה סגולה (השמש). למעשה, חיישן אחד "רואה" כתם בהיר ביחס לרקע, והשני "רואה" כתם כהה יחסית לרקע.

טבילות אש

טבילת האש הראשונה של הטיל נערכה במלחמת פוקלנד בשנת 1982, כאשר חיילים בריטיים הפילו מטוס ארגנטינאי.
ארצות הברית סיפקה מאות טילי סטינגר למורדים באפגניסטן, שלחמו בכיבוש הרוסי. המורדים הצליחו להפיל כשלוש מאות כלי טיס רוסיים (בעיקר מסוקים), והאיצו את נסיגת ברית המועצות בשנת 1989. בסוף שנות השמונים, ארצות הברית סיפקה טילי סטינגר למחתרת האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה באנגולה, בניסיון להפיל את הממשלה בהפיכה צבאית. מספר טילים אבדו, והגיעו לאיראן.

שירות בחיל האוויר הישראלי

הטיל נכנס לשירות במערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי (שמו שונה למערך ההגנה האווירית) בשנת 1990 כטיל כתף נגד מטוסים וקיבל את הכינוי "ברקן".
ב-8 באוגוסט 2012 נסגר מערך ה"ברקן" בצה"ל.

יחידת ברקן (סטינגר)

יחידת ברקן היא חלק טקטי מרכזי במערך ההגנה האווירית (בראשי תיבות: הגנ"א). היחידה מורכבת מסוללות (בדומה ליחידות חיל התותחנים) שמרוכזות בגדוד אחד. לוחמי ברקן עוברים הכשרת הגנ"א בשילוב הכשרת חי"ר, מה שמאפשר להם לבצע פעילות בט"ש קרקעית בדומה ליחידות חי"ר סדירות, בנוסף לביצוע משימות הגנה אווירית. הלוחמים מתחלקים לסוללות מנוגמשות (הנעות על "נגמ"ש ברקן", שהוא נגמ"ש M-113 שעבר התאמה) ולסוללות האמר (אשר משתמשות בג'יפ "האמר ברקן").
הלוחמים נושאים על גופם משא כבד, שלעיתים מגיע עד כדי חמישים ק"ג למרחקים גדולים (עשרים עד ארבעים ק"מ הליכה). הלוחמים רוכשים יכולת הסוואה גבוהה, ובעלי יכולת הישרדות גבוהה מאוד בתאי שטח "מלוכלכים", כלומר שיש בהם כוחות אויב.
באוגוסט 2012 כלל כוחות הסטינגר במערך ההגנה האווירית הוסבו לפיקוד העורף ולאחר הסבה זו אין לא התקיימו יחידות סטינגר בצה"ל.
שרגא קדרי

שרגא קדרי (טפר) (כ' בטבת תרס"ז, ינואר 1907 – 1982) היה סופר עברי, עורך ואיש ציבור.

תולדותיו

קדרי נולד בלבוב שבגליציה בשם שרגא טפר, בן לדב עקיבא טפר, חזן. למד בחדר ואחר כך גם בישיבה ובגימנסיה. מגיל צעיר סייע בעבודתו לפרנסת המשפחה. הצטרף בנעוריו לתנועת הנוער הציונית החלוץ המזרחי, ועלה ארצה בשנת 1926, לאחר הכשרה במסגרתה.
בארץ היה פועל פרדסים, עבד בבניין ובסלילת כבישים. עלה עם משפחתו למושב כפר פינס, שהיה ממייסדיו. בתחילה היה מקורב לסופרי תנועת העבודה, אך בהמשך חייו התקרב שוב לגופים דתיים לאומיים כגון המפד"ל. משנת 1931 החל לכתוב סיפורת ולפרסם מיצירתו בכתבי העת הספרותיים בארץ, הן של תנועת העבודה: (הפועל הצעיר, דבר) והן של המזרחי והמפד"ל (הצופה, ההד). לאחר שעזב את מושב כפר פינס השתקע עם משפחתו בירושלים.
שרגא קדרי התמחה בענייני נוער עבריין ונשא בשורה של תפקידים בכירים בתחום זה. בין השאר היה המזכיר הכללי של משרד הסעד לאחר הקמת המדינה, חבר בוועדה הקרואה שניהלה את ירושלים ועוד. נוסף לכתיבת הסיפורת שלו, סיפורים קצרים נובלות ורומנים, פרסם שרגא קדרי גם מאמרי פובליציסטיקה. בעיקר בשנותיו האחרונות, כאשר תמך בתנועת ארץ ישראל השלמה.
שרגא קדרי היה גם עורך, וערך כמה ממאספי ירושלים. על עבודתו הספרותית זכה בשנת 1964 ב"פרס שפירא" לספרות, מיסודה של המפד"ל.
היה נשוי לימימה, בתו של קדיש סילמן, ולהם שלושה בנים ובת. אחד מבניו הוא עקיבא קדרי, מרצה למתמטיקה במכללה ירושלים ועורך כתב העת "אלף אפס" לחידות היגיון.
אחיו ברוך קדרי היה שחקן ביישוב בשנות ה-20 וה-30, בונה תפאורות בתיאטרון הבימה.
יזרעאל (קיבוץ)

היסטוריה והווה

הקיבוץ הוקם בשנת 1948 על ידי חיילים משוחררים מהפלמ"ח בסמוך לחורבות הכפר הערבי זרעין. הכפר נכבש בידי חטיבת גולני במאי 1948 לאחר קרב עם "צבא ההצלה", ובתיו הנטושים שימשו את מקימי הקיבוץ בימיו הראשונים. ב-1956 הצטרפה לקיבוץ קבוצת עולים מדרום אפריקה ואוסטרליה. בשנת 1950, במלאת שנתיים להקמת הקיבוץ הוא עבר לנקודת הקבע שלו, על גבעה במרחק כ-800 מטרים ממיקומו הראשוני.
בחגיגות 25 שנים לקיבוץ צויין שהיא נהנית ממגמת קליטה וכי הכפילה את אוכלוסייתה. אחת הסיבות שהובאה להצלחה הייתה המעבר מלינה משותפת ללינה משפחתית.  
שמו של הקיבוץ הוא על שם העיר העתיקה תל יזרעאל מתקופת המקרא, ממנה בא נבות היזרעאלי ועל שמה נקרא העמק עליו צופה היישוב - עמק יזרעאל.
בקיבוץ בית-ספר למוזיקה, המעניק חינוך מוזיקלי לתלמידים מהגיל הרך ועד לכיתה י"ב, וכן למבוגרים.
קבוצת הרוגבי של קיבוץ יזרעאל מובילה ענף ספורט זה ב-50 השנים האחרונות ומחזיקה במספר האליפויות הגדול בליגה הישראלית.
בשנות ה-80 נקלע הקיבוץ לחובות של כ 120 מיליון שקלים (כפליים מההכנסה השנתית) וסבל מנטישת חברים לאחר עשור של הגדלת אוכלוסייתו. הקיבוץ נחלץ מהמשבר בזכות הצלחת המפעל לייצור רובוטים לניקוי בריכות. 
בשנת 1990 הקים הקיבוץ את חברת מיטרוניקס, המייצרת ציוד לבריכות שחייה, ובפרט רובוטים לניקוי בריכות שחייה. כחמישים מחברי הקיבוץ מועסקים בחברה (בנוסף למאות שכירים). בשנת 2017 הועברו לקיבוץ 22.6 מיליוני שקלים מהחברה (כדמי ניהול, שכר עבודה ושכירות)
הזרקת פלסטיק

הזרקת פלסטיק היא שיטה לייצור מוצרי פלסטיק באמצעות הזרקת חומר הגלם לתוך תבנית. בשיטה זו מתאפשר ייצור תעשייתי של מוצרים כמו פקקים, צעצועים וחלקי מכוניות. השיטה מאפשרת מהירות ייצור גבוהה באיכות גבוהה, גם במקרים בהם המוצר הוא מורכב מאד, דבר המאפשר חופש עיצובי גם בייצור בכמויות גדולות. עם זאת, שיטה זו מחייבת שימוש בציוד יקר, דבר הדורש השקעה ראשונית גדולה, לכן עלות הייצור גבוהה ויורדת ככל שכמות המוצרים עולה.
השיטה מבוססת על עיקרון של יציקה לתבניות, תהליך ייצור הקיים אלפי שנים, אך בשונה מיציקת מתכות, הצמיגות של הפלסטיק אינה מאפשרת יציקה פשוטה לתבנית ומצריכה לחץ רב.
מרכז חינוך בנושא השואה (יפן)

חדרים במרכז

בכניסה למרכז ישנה ספריה המכילה ספרים ומידה אודות השואה ביפנית ובשפות אחרות. 
במרכז ישנו חדר ילדים, המשמש לפעילות וליצירה. בחדר נמצאים ספרי ילדים אודות השואה, לשימושם החופשי של הילדים. 
כמו כן, ישנו אולם הרצאות המכיל במה קטנה ופסנתר. הוא משמש גם כגלריה לציורים בנושא השואה. 
במרכז התצוגה ישנו חדר זיכרון המכיל נעל של ילד שנספה בתאי הגזים, כסמל ל 1.5 מיליון הילדים שנספו בשואה. החדר משמש להתייחדות ולקיום טקסי זיכרון.

תצוגה

במרכז החינוך לשואה מוצגים פריטים שנתרמות על ידי קהילות יהודיות באירופה וישראל, כמו גם פריטים שנתרמו על ידי משפחתה של אנה פרנק.
התצוגה ממוקמת בקומה השנייה של הבניין. היא מכילה מוצגים ותמונות מימי השואה.
לקראת סיום התצוגה במרכז מוצבים שישה עמודים שקופים על רקע מגן דוד עשוי עץ, לזכר שישה מיליון היהודים שנספו בשואה. עמודים אלו מלאים ב-1.5 מיליון חרוזים המסמלים את כל אחד מהילדים שנספו בשואה.
בחצר האחורית של המרכז מוצג פסל של אנה פרנק.
אי. ג'יי. רולנד

קריירת מכללות

את קריירת המכללות שלו החל באוניברסיטת המדינה של קליפורניה, דומינגז הילס בשנים 2001–2002. לאחר שנת משחק בקבוצה עבר למכללת הארטנל. בעונת משחק יחידה בקבוצה, הוביל אותה בנקודות, אסיסטים, חטיפות ואחוז קליעות מהעונשין, והיה לשחקן השנה של קואסט קונפרנס  ולחבר חמישיות כל-מדינתיות שונות. הוא סיים את קריירת המכללות שלו בשנתיים של משחק במכללת סנט מרי; היו אלו שנתיים מוצלחות עבורו, והוא הוביל את הקבוצה באסיסטים בשתי השנים. הוצג כ"ראוי לציון" בחמישיות ליגת הווסט קואסט  באותה שנה.

קריירה מקצוענית

את הקריירה המקצוענית שלו החל רולנד בפלורידה פליים מליגת הפיתוח של ה-NBA, ולאחר תקופת משחק קצרה בקבוצה עבר לבארונס ריגה הלטבית. את עונת 2006/2007 העביר באוסטרליה לפני שעבר לארטלנד דראגונס מהבונדסליגה בכדורסל ב-2007. בעונת 2008/2009 היו ממוצעיו 13.6 נקודות ו-3.4 אסיסטים למשחק בטלקום בון. הוא עזר לקבוצה להעפיל לגמר הליגה בשנה השנייה ברציפות.
ביולי 2011 חתם על חוזה לשנה אחת באוניקאחה מאלגה הספרדית. לאחר עונה מוצלחת שלו ושל הקבוצה, השאילה אותו אוניקאחה לאלופת לטביה, ואף ריגה. בריגה הייתה זו עונת הפריצה של אי ג'יי רולנד, והוא הוביל את הקבוצה לעונה מוצלחת שבה זכה במספר פרסים אישיים. לאחר עונה זו עבר לטורקיה וחתם על חוזה בבאנוויט. ב-7 בינואר 2015, במהלך משחק ביורוקאפ נגד בודוצ'נוסט פודגוריצה, היה מעורב באירוע. שתי דקות לסיום המשחק פרץ אוהד מונטנגרי למגרש כדי להכות את סמי מחייה מבאנוויט, וכתוצאה מכך חבט רולנד באוהד בעוצמה רבה. לאחר סיום הקטטה הרחיקו השופטים את רולנד מן המשחק. הליגה קנסה את רולנד על חלקו באירוע ב-30,000 אירו.
באוגוסט 2015 חתם רולנד על חוזה לעונה בהפועל ירושלים עם אופציה לעונה נוספת. רולנד היה שחקן מפתח וממוצעיו בישראל היו 11 נק', 3 ריב' ו-3.9 אס' למשחק. ב-2 ביולי הודיעה לו הפועל ירושלים שלא תממש עליו את האופציה לעונה נוספת. ב-23 באוגוסט 2016 חתם בחימקי מוסקבה לעונת 2016/2017. ב-17 ביולי 2017 חתם רולנד באסקשהיר הטורקית. ב-1 בפברואר 2019 חתם בפואנלברדה הספרדית.
סמואה האמריקנית במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של סמואה האמריקנית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. השתתפות המשלחת הייתה סמלית והיא הגיעה למקומות האחרונים בענפי ההיאבקות, ההרמת משקולות והשיט. בענף השחייה, ספורטאי המשלחת לא התייצב למקצי השחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה סמואה האמריקנית עד כה. המשלחת מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. גם באולימפיאדה זו השתתפות המשלחת הייתה סמלית והיא הגיעה למקומות האחרונים בענפי האתלטיקה וההיאבקות.
וילה שבלי ג'מל

וילה שבלי ג'מל הוא מבנה מפואר המצוי בשכונת טלביה בירושלים ברחוב מנה 6 ונחשב לאחד הבתים המרשימים שנבנו בשכונה בתקופת המנדט הבריטי.
וילת שבלי ג'מל נבנתה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עבור משפחתו של שבלי ג'מל, ערבי נוצרי פרוטסטנטי. אחיו של שבלי התגוררו בסמיכות: אמין ג'מל התגורר בוילה אמין ג'מל ברחוב מנה 4 ואניס ג'מל התגורר בבית אניס ג'מל ברחוב אלקלעי. אבי המשפחה בנג'מין ג'מל התגורר בבית בנג'מין ג'מל שנמצא היום ברחוב חובבי ציון 24. שבלי, הבכור מבין האחים היה איש עסקים בתחום התיירות. את המבנה תכנן האדריכל היווני-אורתודוקסי יאני קורפיאטיס. משפחת ג'מל נמלטה מהשכונה בשנת 1948 בעקבות הלחימה בירושלים במלחמת העצמאות והמבנה הועבר לחזקתו של האפוטרופוס לנכסי נפקדים. משנות ה-70 של המאה ה-20 ועד לתחילת המאה ה-21 הבית היה מושכר להתאחדות עולי אמריקה וקנדה. המתחם נכלל בתוכניתו של האדריכל אמציה אהרן ובחלק מהמתחם נבנו בתי מגורים חדשים.
הווילה היא מבנה בן שלוש קומות מאבן אדמדמה, ולו שתי כניסות המובילות לאגפים נפרדים שבכל אחד דירה דו קומתית. בצד הכניסה נבנו נבנו שני מוסכים עבור מכוניותיהם של דיירי הבית. איכות הבנייה ניכרת בפרטי האבנים השונות מהם נבנה הבית.
מוחיטו

מקור

מוחיטו הוא קוקטייל קובני קלאסי. למוחיטו יש גרסה קדומה מן המאה ה-16 במשקה הנקרא אל דראקו שהוכן לכבודו של פרנסיס דרייק ממשקה שנקרא אטפיה שהוא גלגולו הקודם של הרום של ימינו.

גרסאות

ישנן כמה גרסאות פופולריות למשקה הזה, בחלקן מוסיפים מי סודה או ספרייט.