הספרייה הלאומית (סינגפור)

המבנה הנוכחי

המבנה הנוכחי מכיל 2 גושים של 16 קומות כל אחד ושלושה מרתפים. כל גוש מחובר לרעהו על ידי גשר בכל קומה. ספריית ההשאלה נמצאת במרתף 1, וספריית העיון נמצאת בקומות 7-13. בבניין נמצא מרכז לאמנויות הבמה, שמנוהל על ידי מועצת האמנות הלאומית בקומות 2-5. בקומה ה-16 קיים מתחם סגור לאירועים בשם The Pod. ממתחם זה יש מבט פנורמי על האי סינגפור, ועל האיים השכנים מלזיה ואינדונזיה. בקומה ה-14 מצויים המשרדים של מועצת הספריות הלאומית. בכל המבנה ישנן גינות מרובות, אולם רק שתיין מהן פתוחות לציבור. אחת מהן בקומה ה-5 והשנייה בקומה ה-10. את המבקרים משרתות 3 מעליות שקופות בעלות מבט פנורמי עלך העיר גם כן. בקומה הראשונה, מלבד הכניסה הראשית מצויים גם בית קפה ומתחם שמציג לפעמים מוצגים מהספרייה.

השנים המוקדמות

אבן הפינה לספרייה הונחה בשנת 1823, על ידי סר סטמפורד רפלס (מייסד סינגפור המודרנית), כחלק מ"המוסד הסינגפורי" (בית הספר הסינגפורי הראשון). בנייתה הושלמה בשנת 1837, ומנהלה הראשון היה ד"ר רוברט מוריסון, שהיה נדבן ומחנך. בתחילה הספרייה הייתה פתוחה בחינם רק לתלמידי ולמרצי בית הספר ופתוחה רק בשעות הפתיחה שלו, אולם גם אזרחי העיר היו יכולים להשתמש בשירותיה תמורת 25 סנט לחודש. בשנת 1845, החלה הספרייה לפעול גם מעבר לשעות הפעילות של המוסד הסינגפורי, והפכה לספרייה העצמאית הראשונה בסינגפור. בשנת 1887 עברה הספרייה למבנה חדש, יחד עם המוזיאון הסינגפורי.

תחת הכיבוש היפני

שבועיים לפני הפלישה היפנית לסינגפור, נהפכה הספרייה למרפאה של הכוחות הבריטים והאוסטרלים. הספרייה נפתחה מחדש רק באפריל 1942 תחת השם Syonan Tosyokan  כחלק מתהליך החלפת השמות באי לשמות יפניים. למזלה של הספרייה, מנהלה היה מקורב לקיסר היפני ורק כ-500 מהספרים בה הושמדו, בניגוד לספרייה במלזיה שנפגעה קשות. מנהל הספרייה בתקופה הציל ספרים רבים משריפה בכך שפתח מיזם שבו אזרחי סינגפור הביאו את ספריהם מבתיהם המופצצים לספרייה. בתוך חודש אחד יותר מ-40,000 אלף ספרים חדשים הובאו לספרייה. הספרייה נפתחה מחדש לאחר סיום הכיבוש תחת המנדט הבריטי על האי ב-1945, ובכך הגיע לסיומה תקופת שלטון היפנים על הספרייה.

תחת השלטון הבריטי

תחת השלטון הבריטי נעשו מאמצים להפוך את הספרייה לנגישה יותר לציבור. שיטה חדשה לסידור הספרים שהוחלפה רק ב-1988 בשיטה ממוחשבת והעסקת ספרנים מקצועיים היו חלק מהמאמצים. השינוי המשמעותי ביותר היה העברת הספרייה למבנה חדש ברחוב סטמפורד. כמו כן, בעזרת תרומות של הפילנתרופ לי קונג צ'יין (שעל שמו נקראת הספרייה) הפכו את הספרייה לפתוחה לציבור בחינם. בכך הושלם המהפך של הספרייה מספרייה בית ספרית בתשלום לספרייה ציבורית חינמית. הספרייה החלה לשמש גם כמחסן עבור כל היצירות הספרותיות שנדפסו בסינגפור.

עצמאות סינגפורית

מנהלת הספרייה הסינגפורית הראשונה הייתה הדוויג אנואר. תרומתה החשובה ביותר הייתה התפשטות הספרייה לפרברי העיר, שנעשתה בשיתוף פעולה עם מתכנני העיר. כמו כן, הקימה הספרייה בעזרת תרומות מאונסק"ו שירותי ספרייה ניידים שמטרתם הייתה לעודד ילדים לקרוא. בשנת 2004 עברה הספרייה מהמבנה הישן אל המבנה הנוכחי, שמאגד בכוחו מספר רב של מוקדי תרבות. הצלחתה של הספרייה, והפיכתה למרכז תרבותי חשוב וגדול המכיל מיליוני פריטים יכולה להוות מראה להתפתחות סינגפור לאורך הדורות.

ספריית ההשאלה המרכזית CCL

בספרייה זו מעל ל-200,000 ספרים שהציבור הרחב יכול לשאול, ומתוכם כ-100,000 ספרי סיפורת. בספרייה ישנם 726 מגזינים, 74 עיתונים, דיסקים וספרי שמע. בספרייה ישנם גם ספרים בשפה הסינית, מלאית והטמילית.
בספרייה שתי גינות נוי, שמפרידה ביניהם חומה בעלת 500 לבנים מהבניין הקודם. כמו כן ישנו מקום מיוחד לספרי ילדים וחדר שבו מתקיימים אירועים.

ספריית העיון Lee Kong Chain Library

לאחר שקרן לי תרמה 60,000,000 מיליון דולר להקמת ספרייה זו, הוחלף שמה מספריית העיון הלאומית לספריית לי קונג צ'יין, ע"ש ד"ר לי קונג צ'יין. הספרייה ממוקמת על שטח של 14,265 מטר מרובע, ומחולקת ל-7 קומות. בספרייה ישנם 530,000 פריטים, מודפסים ולא מודפסים, ומאפשרת שירותי עיון דרך SMS, דואר אלקטרוני, טלפון, פקס וכמובן במבנה עצמו. במבנה קיים חיבור אלחוטי לאינטרנט. למרות שלא ניתן להשאיל את הספרים, ישנם חדרי קריאה ואף חדרי דיון בספרים.

מרכז הדרמה Drama Center

מרכז הדרמה מנוהל על ידי מועצת האמנות הלאומית. זהו מרכז לאמנות הבמה בעל קיבולת של 615 צופים. כמו כן, במרכז זה נמצא גם אולם קולנוע, חדר VIP ובר.
הספרייה הלאומית תומכת גם היא באמנות המקומית על ידי רכישה של יצירות אמנות של אמנים מסינגפור ותלייתם על קירות הספרייה.