google/wiki40b huggingface dataset:
היומנים האסטרונומיים הבבליים

היומנים האסטרונומים הבבליים הם אוסף של טקסטים עתיקים הכתובים בכתב היתדות של האימפריה הבבלית המכילים רשומות סדרתיות של תצפיות אסטרונומיות לצד תיעוד של אירועים פוליטיים שונים ותחזיות המבוססות על תצפיות אסטרונומיות. הלוחות מכילים גם מידע נוסף, כמו רשימות מחירים של מוצרים שונים כמו שעורה, צמר, תמרים, וכן מידע על גובה הפרת. כיום הלוחות נמצאים במוזיאון הבריטי.
יש המשערים שהיומנים הללו שמשו כמקור לכרוניקות הבבליות.

היסטוריה

הבבלים הבחינו בשלב מוקדם מאד במחזוריותן של התופעות האסטרונומיות והשתמשו בחישובים מתמטיים בשביל לנבא אותן. הטקסט האסטרונומי המשמעותי העתיק ביותר הידוע הוא לוח 63 מתוך ה"אנומה אנו אנליל"  ששמו "לוח נוגה של עמי-צדוקה" , שמכיל רשימה מסודרת של הזריחה הנראית הראשונה והאחרונה של נוגה לאורך עשרים ואחת שנים. זוהי העדות המוקדמת ביותר לכך שתנועה של כוכב לכת הובחנה כמחזורית.
רישום מסודר של תצפיות ביומנים אסטרונומיים הוחל כנראה בתקופת שלטונו של נבונצר (743-734 לפנה"ס) כאשר הן האיכות והן תדירות של התצפיות השתפרו בהרבה, ומשום כך התחילו האסטרונומים את מנין השנים ששימש אותם לצורך תצפיות אסטרונומיות (הקאנון של תלמי) מתחילת תקופת שלטונו של נבונצר. תצפיות אלו נשתמרו לאורך זמן רב והיו זמינות עדיין בתקופתו של תלמי.

היומנים

היומנים מקיפים בדרך כלל תקופה של ששה או שבעה חודשים - החצי הראשון או האחרון של השנה על פי הלוח הבבלי. ישנם גם לוחות המקיפים תקופות קצרות יותר - של כמה חודשים או אפילו כמה ימים - ועל פיהם כנראה נערכו היומנים הסטנדרטיים של חצאי השנים. חלק מהיומנים המצויים בידינו היום הם עצמם העתקים מאוחרים מתוך היומנים המקוריים.
היומנים האסטרונומים המצויים בידינו כיום מפוזרים לאורך כ-700 שנה, כאשר העתיק מביניהם הוא קטע יומן משנת 651 לפנה"ס והאחרון משנת 50 לפנה"ס. הפיזור של היומנים לאורך תקופה זו אינו אחיד - מן המאות השישית והשביעית לפני הספירה יש בידינו סך הכל ששה יומנים, ומשנת 385 לפנה"ס התדירות עולה בהרבה, ובסך הכל קיים כיום לפחות קטע אחד מתוך יותר ממאה ושמונים שנים שונות.

תרגום

תרגומים של היומנים פורסמו בכרכים של Astronomical Diaries and Related Texts from Babylonia בעריכת אברהם זקס והרמן הנגר.
צ'ארלס מורטרם שטרנברג

קורות חיים

צ'ארלס מורטרם שטרנברג נולד בלורנס, קנזס, למשפחת שטרנברג - משפחה ידועה ומפורסמת של ציידי מאובנים. שטרנברג עצמו מעולם לא רכש השכלה אקדמית באופן מסודר אלא הסתפק בסיום בית ספר תיכון. ב-1912 שטרנברג עבר עם אביו ושני אחיו, לוי שטרנברג וג'ורג' פ. שטרנברג לאוטווה, אונטריו בקנדה. הארבעה החלו לעבוד באלברטה ואספו דינוזאורים עבור "הסקר הגאולוגי של קנדה". עבודה זו התחרתה במשלחת של המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק שאספה שלדים מאובנים רבים ושלחה אותם מקנדה לארצות הברית.
אחרי שלורנס למבה מת ב-1919, תפס שטרנברג את מקומו כמנהל היוזמה הפלאונטולוגית של "הסקר הגאולוגי של קנדה". מאמרו הראשון פורסם ב-1921 והשלים את מחקרו של למבה על הדינוזאור המשוריין פאנופלוזאור.  מאוחר יותר נטל שטרנברג את האחריות על תיאורם המדעי של מאובני בעלי החוליות שמצא במסגרת הסקר הגאולוגי. הוא פרסם 47 מאמרים על מאובני בעלי חוליות, רובם על דינוזאורים, שרבים מהם מבוססים על תגליותיו המדהימות. ב-1948 הוא קודם לדרגת ביולוג-עוזר (Assistant Biologist) במוזיאון הלאומי של קנדה, שהייתה המקבילה לאוצר. ב-1949 הוא התקבל כעמית לחברה המלכותית של קנדה. Although he retired in 1950, his publications continued until 1970. מאוחר יותר עזר שטרנברג בהקמת הפארק הפרובינציאלי דינוזאור באלברטה. על תרומתו הרבה לפלאונטולוגיה הוא קיבל דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלגרי ואוניברסיטת קרלטון באוטווה. 
שטרנברג היה חבר באגודת הבונים החופשיים וב-Civil Service Lodge No. 148 באוטווה.
לעוף על הזמן

עלילה

רג'י הוא תרנגול הודו שקיבל חנינה מארצות הברית, וג'ייק הוא תרנגול הודו שנחוש לשנות את מאכל חג ההודיה. ג'ייק לוקח את רג'י איתו לגנוב את מכונת הזמן ולשנות את המאכל, למרות שרג'י אינו רוצה בכך. לאחר מכן הם נוסעים בזמן על מנת לשנות את המאכל:תרנגול הודו. הם גורמים לשינויים בהיסטוריה ויוצאים לשלל הרפתקאות.

הפקה

תחילת הפיתוח של הסרט, שנקרא במקור "תרנגולי הודו", החל ביוני 2009 וב-2011 החל הפיתוח הממשי. התקציב לסרט ניתן ב-2010 ל-Reel FX ועמד על $35,000,000. במרץ 2013 שונה שם הסרט ל-"Free Birs". במקור תוכנה הפצת הסרט ל-14 בנובמבר 2014 אך ההפצה הוקדמה בשנה כדי לא להתחרות עם מר פיבודי ושרמן.
סרביה במלחמת העולם הראשונה

1915

מלבד האיבה הלאומית שחשו האוסטרו-הונגרים כלפי הסרבים ורצונם בנקמה על מות הארכידוכס, מעצמות המרכז נזקקו לשטחה של סרביה לצורך העברת אספקה יבשתית בין גרמניה לאימפריה העות'מאנית. 
סרביה לא הצליחה לשקם את צבאה ולגייס כוחות נוספים וצבאה עמד ב-1915 על כ-225,000 חיילים. הסיוע שהגיע מצרפת ובריטניה היה דל ומאוחר. 
בראשית אוקטובר 1915 שכנעו הגרמנים את פון הצנדורף לנסות לכבוש את סרביה פעם נוספת. ב-7 באוקטובר חצו כוחות אוסטרו-הונגרים וגרמניים את הנהרות סאווה ודרינה וב-9 באוקטובר נפלה בלגרד. ב-14 באוקטובר הכריזה בולגריה מלחמה על סרביה, אשר, עקב מלחמת הבלקן השנייה (1913), הגדירה אותה כ"אויבתה הטבעית" ותבעה תביעות טריטוריאליות בשטחה. כוחות בולגריה חדרו לסרביה בשני ראשים וכבשו את הערים ניש וסקופיה. 
המרשל פוטניק הכריז על נסיגה כללית של הכוחות הלוחמים, שנסוגו דרך מונטנגרו לדורס שבאלבניה. הנסיגה התנהלה במזג אוויר חורפי, ללא מזון או ציוד מספק וכאשר לחיילים מצטרפים אלפי אזרחים חסרי-כל וכן פטר הראשון, מלך סרביה, בני ביתו וממשלתו. נוסף לתקיפות מצד האויב סבלו הנסוגים מרעב ומחלות. בסופו של דבר הגיעו לחופי אלבניה כ-155,000 איש. נוסף לכ-90,000 הרוגים במהלך הקרבות עוד כ-100,000 קרבנות נפלו במהלך הנסיגה הקשה דרך ההרים האלבניים.
הכוחות הסרבים הלוחמים חולצו במבצע ימי, בסיוע מדינות ההסכמה, ורוב הכוח הכשיר ללחימה פונה לאי קורפו.

המשטר הצבאי בסרביה

בינואר 1916 הפעיל הצבא האוסטרו-הונגרי משטר צבאי בכל שטחה של סרביה ושל מונטנגרו. אדולף פון רמן צו בארנספלד מונה לתפקיד המושל הצבאי של המדינה מטעם מעצמות המרכז. האוסטרו-הונגרים הציבו בסרביה כוחות ז'נדרמריה בלבד לצורכי שיטור פנים והסתמכו על הכוחות הבולגריים והגרמניים לצורך הגנת גבולות המדינה.
כוחות הכיבוש הפעילו יד קשה ואכזרית על האזרחים הסרבים. לפי ההערכות, כ-650,000 אזרחים מצאו את מותם ברעב, במגפת טיפוס הבהרות ובהתקלויות אלימות עם שלטונות הכיבוש.

תוצאות המלחמה

תוצאות המלחמה עבור סרביה היו הרסניות. הממלכה איבדה 1.1 מיליון איש מתוך אוכלוסייה בת 4.6 מיליון איש לפני המלחמה. 275,000 הרוגים נהרגו כחיילים בצבא, כ-175,000 מתו כחיילים ברעב ובמגפות והשאר אזרחים.
ממשלת סרביה גלתה למקדוניה. במהלך תקופת הממשלה הגולה חל שינוי משמעותי בשיווי המשקל של הכוחות הפוליטיים, כאשר המיליטנט הפאן-סרבי קולונל דרגוטין דימיטרייביץ' ("אפיס") (מנהיג ההפיכה ב־1903, וראש ארגון "היד השחורה" שהואשם בקשר לרצח בסרייבו) נשפט והוצא להורג ביוני 1917 בשל האשמות שקשר כנגד הממשלה המלכותית. החוגים הצבאיים מעתה נשלטו בידי הפלג המלוכני, ה"יד הלבנה" של הגנרל פטר ז'יבקוביץ', שהיה לאחר מכן ראש הממשלה (1929-1932). 
בספטמבר 1918 תקפו כוחות מדינות ההסכמה את קווי מעצמות המרכז בחזית המקדונית והצליחו להבקיע אותם. ממלכת בולגריה נאלצה להיכנע והשטחים הכבושים הוחזרו לסרבים. ב־25 בנובמבר אספת העמים של וויבודינה הצביעה בעד הצטרפות לסרביה. ב־29 בנובמבר הצביעה האספה הלאומית של מונטנגרו בעד הצטרפות לסרביה, ויומיים לאחר מכן אספה של מנהיגים מהאזורים הסלאביים בדרום אוסטרו-הונגריה הצביעו גם הם להצטרף למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים, ממנה צמחה ב-1 בדצמבר 1918 ממלכת יוגוסלביה.
סרביה, או יורשתה ממלכת יוגוסלביה, לא קיבלו ייצוג בועידת השלום בפריז. עם זאת, חוזה ניי שנחתם עם בולגריה והסדיר את כניעתה ב-27 בנובמבר 1919 העביר שטחים מבולגריה ליוגוסלביה, במסגרת תיקוני גבול.
יחסי אריתריאה–גרמניה

סקירה כללית

בעקבות מלחמת העצמאות של אריתריאה, כ-25,000 אריתראים מצאו מקלט בגרמניה. פליטים אלה, שרובם חיים כאזרחים גרמנים מן המניין, מקיימים קשרים הדוקים עם ארצם עד היום. אולם, היחסים בין אריתריאה לגרמניה הם חלשים ביותר, שלא מומשו במלואם מאז תום המלחמה. בין המדינות קיים שיתוף פעולה מזערי וסחר דו צדדי דל. עם זאת, ממשלת אריתריאה מצפה לתמיכתה של גרמניה בסוגיית הסכסוך האריתריאי-אתיופי.
טיפולוגיה (פסיכולוגיה)

טיפולוגיה (באנגלית: Typology) היא ענף בתחום הפסיכולוגיה של האישיות המתמקד בתאוריות שונות המסווגות את בני האדם לטיפוסי אישיות שונים. דוגמאות לכך הן סיווגי האישיות של הפסיכואנליטיקאי קרל גוסטב יונג, סיווג מאיירס-בריגס, 16 גורמי האישיות של קטל, האניאגרם של האישיות ועוד.
פסיכולוגים רבים משתמשים בתאוריות טיפולוגיות כדי להכיר את אופי המטופל ולטפל בו בהתאם.
ח'אלד מרדם-ביי

חייו מחוץ לפיתוח mIRC

ח'אלד מרדם-ביי נולד בשנת 1968 בעמאן שבירדן לאם פלסטינית ולאב סורי. 
לפני שהחל לפתח את mIRC, למד לתואר שני במדעים קוגניטיביים באוניברסיטה.
מרדם-ביי מציין באתר הבית שלו כי בעקבות הפופולריות הרבה לה זכתה mIRC החליט לנטוש את לימודיו על מנת להשקיע את מלוא מרצו בפיתוח התוכנה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 ביקר ברשות הפלסטינית כדי להשלים מחקר הנוגע ללימודי התואר השני בתחום מדעי הסביבה.
הוא צמחוני, מסיבות מוסריות ובריאותיות.
מתגורר כיום בלונדון.
שהזאדה מהמט

ביוגרפיה

היסטוריונים אומרים כי שהזאדה מהמט היה דומה מאוד לאחיו למחצה הגדול, שהזאדה מוסטפא. הוא החשיב אותו למודל לחיקוי, הייתה לו מערכת יחסים טובה איתו מאז ילדותם. ישנן דעות שונות על מותו של מהמט. לדברי מספר היסטוריונים, הוא מת מאבעבועות שחורות. על פי דעה אחרת, הוא מת מוות טבעי. יש האומרים כי הוא נרצח תחת פיקודה של מאהידווראן סולטאן, שראתה בו איום עצום שיהפוך לסולטאן אחרי אביו ולא בנה מוסטפא. לאחר מות בנו, ציווה סולימאן המפואר לאדריכל הקיסרי מימר סינאן לבנות את מסגד שהזאדה באיסטנבול כדי להנציח את זכרו של מהמט. למהמט הייתה בת אחת בשם הומשאה סולטאן, שנולדה לאשתו, אסמהאן באהרנז סולטאן.

בתרבות הפופולרית

בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן", מגולם שהזאדה מהמט על ידי השחקן הטורקי גורביי אילרי.
אמלריך השני, מלך ירושלים

נישואי גי לסיביל

בשנת 1180 הגיע המתח הפנימי בחצר הצלבנית למשבר, ריימון מטריפולי ובוהמון השלישי מאנטיוכיה הגיעו לירושלים במטרה להכריח את המלך להשיא את אחותו סיביל לבלדווין מאיבלין. במהלך בזק ובמטרה לסתור את המהלך של אצילי הממלכה השיא בלדווין הרביעי את סיביל לגי דה ליזיניאן, ובלדווין מאיבלין הורחק מחצר המלוכה. צעד זה סיכל את התוכניות של נסיכי הצפון והאצולה המקומית. החפזון בו נערכו הנישואים, יפי תארו של החתן והעובדה כי הנישואים נערכו בשבוע הפסחא בו קיים איסור לערוך טקסי נישואים יצרו את השמועה כי הידידות בין גי לסיביל עברה את גבולות המותר וכי החתונה הוקדמה על מנת למנוע מבוכה בחצר.
כך או כך נישואי סיביל וגי היו חוקיים ושמו קץ למחול השדים סביב השאלה מי יירש את המלך המצורע בלדווין הרביעי, ומנעו אפשרות למחטף מצד האצולה המקומית. סביב המלך ואמו התגבשה באופן ברור מפלגת החצר ובראשה סיביל ובעלה גי דה ליזיניאן שבזכות נישואיו נשא את התואר רוזן יפו ואשקלון. במפלגת החצר היו פעילים גם אנגס ואחיה ז'וסלין (רוזן אדסה וסינישאל הממלכה) דה קורטניי, הקוניטאבל אמלריך דה ליזיאן ורנו (ריינולד) משטיון שליט נסיכות עבר הירדן.

ייסוד הממלכה הצלבנית של קפריסין

במהלך מסע הצלב השלישי חברו האחים לבית ליזיניאן לצבא האנגלי בפיקודו של ריצ'רד לב הארי מתוך תקווה כי בכך יוכלו להחזיר לעצמם את מעמדם לפני קרב קרני חיטין. משהתערער מעמדו של גי דה ליזיניאן בעקבות מות סיביל בשנת 1190 פעל ריצ'רד להסדיר את ענייניו של גי דה ליזיניאן, והעביר לידיו את כיסא המלוכה של האי קפריסין אותו כבש ריצ'רד לב הארי בדרכו ממסינה לעכו. האי נמכר למסדר הטמפלרים אך שלטונם הנוקשה הביא את תושבי האי לידי מרד, המסדר היה מעוניין לחזור בו מהרכישה והיו מוכנים להחזיר את האי בתמורה לדמי הקדימה ששולמו למלך האנגלי. גי דה ליזיניאן שילם דמי קדימה אלו למסדר הטמפלרים ובכך קנה את זכותם על האי והתחייב לשלם את שאר המחיר על האי לריצ'רד. כך עזב דה ליזיניאן את חופי ארץ ישראל ונחת בקפריסין שם ייסד את שושלת בית ליזיניאן ממנה יצאו במאה ה-13 מלכים לממלכת ירושלים הדועכת, ושלטה באי עד סוף המאה ה-15.

מלך קפריסין

בשנת 1194 מת גי דה ליזיניאן מבלי להותיר אחריו יורש ונקבר בכנסיית הטמפלרים בניקוסיה. אחיו אמלריך ירש את כיסא השלטון של האי שלא היה עדיין ממלכה דה יורה - שליט קפריסין יקבל את ההכרה רק בשנת 1195 עם הכתרת אמלריך דה ליזיניאן כמלך הצלבני הראשון של קפריסין, תחת השם אמלריך הראשון, מלך קפריסין על ידי נציגו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

מותו של אמלריך

אימרי מלך קפריסין מת בשנת 1205 בעכו כתוצאה מהרעלה שנגרמה מאכילת דג. זמן קצר לאחר מכן נפטרה איזבל ותואר "מלכת ירושלים" עבר לבתה הבכורה מריה ממונפראטו.
אחד המחקרים המודרניים מעלה השערה כי מסכת הטרגדיות, מוות ונישואים חפוזים שאפיינו את חייה של המלכה איזבל היו גורמים ישירים למותה ורומז כי ייתכן ולקחה חייה בידה.
קוסימה פון בונין

ביוגרפיה

קוסימה פון בונין נולדה במומבסה, קניה ובגיל שש חזרה עם משפחתה לאוסטריה. פון בונין סיימה את לימודיה באוניברסיטת האמנויות של המבורג. בעבודתה המשמעותית הראשונה כסטודנטית, בשיתוף פעולה עם יוזף שטראו, הציגה את עצמה בחלון של גלריה בהמבורג בשנת 1990.

קריירה

אחד המוקדים ביצירותיה של פון בונין הוא הקשר בין יצירות אמנות לבין עולם האופנה, המוזיקה, האדריכלות ושדות נוספים. היא תוהה על תפקידה כאמנית ועל כן לעיתים קרובות היא מתמקדת בייצור אמנותי קולקטיבי, הכולל שיתופי פעולה עם אמנים אחרים, כמו גם מסיבות, הופעות די-ג׳יי, הופעות מוזיקה ותערוכות אודיו ווידאו. התערוכות הן בעלות אופי חולף שנועד לדחות את הרעיון הקלאסי של הגאון האמנותי היחיד. 
פון בונין שגדלה ליד האוקיינוס ההודי, שם הייתה מוקפת חיות ובייחוד דגים, סרטנים, מדוזות, משלבת אותן בעבודתיה בממדים גדולים ובצבעים לא טבעיים.

תערוכות

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: ויקיזציה, סידור וארגון.
טונג צ'ונג

טונג צ'ונג (בסינית מסורתית: 東涌, בסינית פשוטה: 东涌, באנגלית: Tung Chung, קרי "זרם מזרחי") הוא אזור בצפון מערב האי לנטאו שבטריטוריות החדשות של הונג קונג. משמעות השם "הנחל המזרחי".
אזור טונג צ'ונג הוא אחד מאזורי "הערים החדשות" שנבנות בהונג קונג.

היסטוריה

אזור טונג צ'ונג יושב בתקופת שושלת סונג (960 - 1279). באותה עת היה באזור כפר שתושביו התפרנסו מדיג וחקלאות.
בראשית המאה ה-19 נשלט אזור זה של האי לנטאו על ידי שודדי ים עד שצבא שושלת צ'ינג השתלט על האזור והקים, בשנת 1817 שתי מצודות באי - מצודת פאן לאו בדרומו ומצודת טונג צ'ונג בצפונו.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש האזור כבסיס עבור צבא יפן.
עם הקמת נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג החל פיתוח נרחב של האזור אשר כלל ייבוש שטחי ים נרחבים, הקמת תשתיות עבור שדה התעופה והקמת שכונות מגורים עבור עובדי השדה ועובדי שירותי השדה.
פיתוח האזור מבוצע בארבעה שלבים, כאשר בסיום הפיתוח תהפוך העיר לעיר בת 250,000 תושבים. בשנת 1994 החל הפיתוח, ועבודות התשתית הסתיימו בשנת 1997 עם סיום בניית שכונות המגורים הראשונות, בהן מתגוררים 18,000 תושבים העובדים בשדה התעופה הסמוך.
בשלב הפיתוח השני יובשו 350,000 מ"ר מהים בשנת 2000, ובהמשך יובשו 270,000 מ"ר נוספים מים בשנת 2001, ועליהם נבנו שכונות מגורים עבור 69,000 תושבים.
במסגרת שלב הפיתוח השלישי יובשו 260,000 מ"ר נוספים מהים בשנת 2003, עליהם יבנו דירות עבור 22,000 תושבים נוספים.
שלב הפיתוח הרביעי טרם החל.
במסגרת פיתוח האזור הוארך קו טונג צ'ונג של הרכבת התחתית של הונג קונג ונבנו בטונג צ'ונג קניון המותגים סיטיגייט ורכבל נגונג פינג 360 המוביל לאתר התיירות והמנזר בנגונג פינג.
משה דה שליט

משה דה שליט (22 בינואר 1893 - 23 בנובמבר 1971) היה פעיל ציוני ברוסיה ובארץ (לאחר עלייתו ב-1925). יזם נדל"ן שהיה פעיל במיוחד בפיתוח הצד המערבי של העיר הרצליה (הרצליה פיתוח) במסגרת תפקידו כמנהל "חברת פיתוח הרצליה בע"מ".

עדה דה שליט

עדה (אדל), בת רחל ויהודה-לייב רפפורט, נולדה בשנת 1897 בדוינסק שברוסיה. מצד אמה, רחל שניאורסון, הייתה צאצאית של רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד תנועת חב"ד. בבית הוריה קיבלה חינוך עברי והשפה העברית הייתה שגורה בפיה. עם ביטול תקנת "תחום המושב" לגבי היהודים עברה המשפחה למוסקבה ושם הייתה עדה סטודנטית לכימיה, ומילאה תפקיד של מזכירת תא ההסתדרות הציונית. במסגרת פעילותה הציונית התוודעה לבעלה לעתיד, משה דה שליט. בעת המהפכה הבולשביקית נאסרו השניים יחד עם קבוצת צעירים יהודים, שנתפסו בשל פעילותם הציונית. לאחר שחרורם עברו לקובנה שבליטא שם המשיכו בפעילותם הציונית. בקובנה נולד להם בנם הבכור מאיר (ממי). בשנת 1925 עלו ארצה והתיישבו בירושלים, שם עבדה עדה באוניברסיטה העברית במחלקה לכימיה בראשותו של ד"ר משה ויצמן. מירושלים עברה המשפחה לתל אביב. בשנים האחרונות לחייה התגוררה עדה בהרצליה פיתוח. עדה נפטרה בשנת 1980 ונטמנה לצד בעלה בנחלת יצחק.
שדר (עץ)

מאפיינים

עצי השדר הם עצים בינוניים או קטנים או שיחים. עליהם פשוטים ועשויים להיות בעלי אונות או שיניים. באביב צבעם זהוב, בקיץ ירוק ובסתיו צהוב. עצי שדר נבדלים מעצי אלמון, בני אותה משפחה, בכך שהתפרחת אינה מעוצה ומתפוררת בהגיעה לבגרות. כך משתחררת מתוך הפרחים האבקניים אבקה שנקלטת על ידי הפרחים העֶלְיָניים (הנקביים). הפרי קטן ומכונף והרוח נושאת אותו למרחקים רבים.
זחלים מסדרת הפרפראים ניזונים מעצי שדר.
שדרים הם עצים רב תכליתיים. העלים, העצה, הענפים, והשורשים משמשים להכנת כלי נגינה, חומרים רפואיים, חומרי סיכה ועוד כהנה וכהנה. באזורים הצפוניים נחשבת אבקת פרחי השדר לגורם אלרגיה נפוץ למדי. מוערך כי בין 15%-20% מהאוכלוסייה הסובלת מקדחת השחת רגישה לאבקת השדר.
בין היתר משתמשים בעצי שדר להפקת סבון ושמפו. את הממתיק המלאכותי "קסיליטול" ניתן להפיק באמצעותו גם כן. בארצות שונות לשד השדר משמש להכנת משקאות. ניתן גם להכין באמצעותו משקה קוואס. משתמשים בעצי שדר כעצי הסקה בשל ערכם הקלורי הרב ביחס ליחידת משקל. אינדיאנים באמריקה הצפונית היו נוהגים להכין סירות, קערות או אוהלי טיפי מקליפת שדר הנייר בשל משקלה הקל, גמישותה, והקלות שבה ניתן להסירה מעצים שנפלו.
מינים נפוצים או ידועים של השדר, מבין מיניו הרבים, הם שדר לבן, שדר הכסף, שדר ננסי. האחרון הוא שיח נמוך הנפוץ ביערות סיביר אשר עושים שימוש בקליפתו. השניים הראשונים הם עצים המתנשאים לגובה של כ-20 מטרים. שדר צהוב גדל בצפון אמריקה ומשמש לריצוף.

אקולוגיה

עצי שדר נחשבים מינים חלוציים המקדימים לאכלס שטחים פתוחים. הם גדלים מהר אולם אורך חייהם אינו רב. לאחר 50 שנות חיים בקירוב מתחיל שדר הכסף האירופי להיכנע למחלות הנגרמות על ידי מיקרואורגניזמים וחרקים שונים. עצים אחרים בעלי צמיחה אטית יותר אך אורך חיים רב כמו האלון הם האחרונים להשתלט על אזורים כאלה. צמרותיהם הצפופות הסוגרות בעד קרני השמש ומונעות מהאור להגיע לקרקע ולספק אנרגיה חיונית, מונעות את צמיחתם של עצי שדר נוספים. עצי שדר גם מהווים כמה ממיני העצים רחבי העלים המסוגלים לשאת טמפרטורות נמוכות ביותר ולכן גדלים באזורים צפוניים מאוד, שבהם עצים אחרים כמו אלון או אשור אינם מסוגלים להתקיים.
סרטי גבע

סרטי גבע הייתה חברה ישראלית להפקת סרטי קולנוע.
חברת "סרטי גבע" הוקמה בשנת 1949, על ידי מרדכי נבון, יצחק אגדתי ויוסף  נבון. תחילה שכנה החברה במבנה זמני בגבעת רמב"ם שבגבעתיים. ב-1950 עד 1952 החברה סיפקה שירותי מעבדה להסתדרות העובדים, לצה"ל ולסרטי תעודה והסברה ממשלתיים. החברה הייתה שותפה להפקת יומן קולון שהפך ב-1953 ליומן חדשות דו-שבועי המוכר בשם "יומני גבע". בתנאים ששררו בישראל בשנות החמישים היה צורך במאבק הישרדות יומיומי על-מנת  להבטיח את קיום החברה. מנהלי גבע החלו לגבש צוות עובדים מקצועי ומיומן, לדאוג לרצף הזמנות ולשפר באופן מתמיד את איכות היומן וסרטי התעודה. בשנת 1958 עברה החברה למבנה מודרני בגבעתיים, ובו ציוד מתקדם, מעבדות, חדרי עריכה, ואולפן צילומים. בשנת 1963 הפך מרדכי נבון למנהלה היחיד של החברה, עד למותו הפתאומי במהלך צילומי הסרט "שני קוני למל", בתחילת 1966. 
בשנת 1967 נמכרו האולפנים והמעבדה של "סרטי גבע" לשותפות ישראלית-אמריקאית, בראשות אנשי העסקים יצחק (איז'ו) שני ויוסף דיאמנט, ושמם הוחלף ל"ברקי פטה המפריס".
במהלך השנים הפיקה "סרטי גבע" מאות יומני קולנוע, ירחונים לעולים, סרטי תעודה, סרטי הסברה וסרטים עלילתיים, ונתנה שירותי מעבדה ואולפן להפקות חיצוניות.
בחודש ספטמבר 2011 נהרס בנין "סרטי גבע" בגבעתיים ובמקום הוקמו שני מגדלי מגורים (מגדלי גבע).
רודולפו וולש

רודולפו חורחה וולש (בספרדית: Rodolfo Jorge Walsh; ‏9 בינואר 1927 - 25 במרץ 1977) היה סופר ועיתונאי חוקר ארגנטינאי ממוצא אירי. התפרסם מאד בשל "מכתב פתוח מסוֹפר אל החונטה הצבאית" שכתב ופרסם באופן מחתרתי יום לפני שנרצח בארגנטינה בידי החונטה הצבאית ששלטה במדינה, בתקופה שכונתה "המלחמה המלוכלכת".

ביוגרפיה

וולש נולד בלמרקה (ספ') עיירה קטנה בריו נגרו שבצפון פטגוניה, ארגנטינה. ב-1941 עקרה משפחתו לבואנוס איירס שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון. אף שהחל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטה, נטש את הלימודים ועבד בעבודות מזדמנות, בעיקר כסופר ועורך. בשנים 1944–1945 היה חבר ב-"Alianza Libertadora Nacionalista"‏ (ALN) (בתרגום חופשי: ברית השחרור הלאומית) שאותה יגנה מאוחר יותר כ"נאצית".
הוא חיבר סיפורים קצרים וספרות בלשית וזכה בפרסים שונים לספרות.
אחרי שתמך במהפכה הצבאית שסיימה את תקופת נשיאותו השנייה של חואן פרון ב-1955, התנגד ליישום המשטר, הנוקשה מדי לטעמו, של פדרו אאוחניו ארמבורו .
ב-1957 סיים לכתוב את "Operación Masacre" (מבצע טבח), רומן עיון של עיתונאות חוקרת הנחשב לראשון שנכתב בסוגה זו (9 שנים לפני פרסום "בדם קר" של טרומן קפוטה), שעסק במעשים לא-חוקיים שבוצעו בידי הפרוניסטים במהלך ניסיונם הכושל להחזרת הפרוניזם לשלטון ביוני 1956.
ב-1960 נסע לקובה ויסד בה יחד עם חורחה מסטי  את סוכנות הידיעות פרנסה לטינה , בתקופה זו תמך בעמדות "CGT de los Argentinos", הקונפדרציה הכללית של העובדים של ארגנטינה, שהתנגדה לשלטון החונטה הצבאית בארגנטינה. נטען כי בעודו בקובה פענח במסגרת פעילותו העיתונאית החוקרת את הטלקס של סוכנות הביון המרכזית (CIA) שהוביל לחשיפת הפלישה למפרץ החזירים בידי פידל קסטרו.
כשחזר לאגנטינה ב-1973, הצטרף וולש לתנועת השמאל הרדיקלית והחמושה "מונטונרוס" , הוא היה מבוקש בידי שלטון הגנרלים ונמלט בין מקומות מסתור רבים. לאחר שבתו בת ה-26, ויקי, מתה באחד ממחנות המוות, נשבר וולש. הוא פרסם "מכתב פתוח מסוֹפר אל החונטה הצבאית" שבו גולל את כל הנתונים שהיו בידיו על ההשמדה השיטתית של יסודות שמאליים בחברה הארגנטינאית וטען כי המדיניות הכלכלית (של שוק חופשי) שהנהיגה החונטה ושהביאה לדעתו לירידה של מרבית האוכלוסייה אל מתחת לקו העוני, הוא הפשע העיקרי שבשמו מתבצעים כל שאר הפשעים.
למחרת כתיבת המכתב, שעות לאחר שהעביר את העותקים שהכין להפצה מחתרתית, נקלע למארב מתוכנן, נלחם בחוטפיו ונהרג לפני שהובל למעצר. גופתו נשרפה ונזרקה לנהר.
בתו השנייה של וולש, פטריסיה , הייתה לפוליטיקאית.
קריליה סובייטוב סמרה (כדורגל חופים)

היסטוריה

הטורניר הרשמי הראשון שבו השתתף המועדון הייתה ליגת עבר הוולגה בכדורגל חופים שנערכה ביוני 2010. אז קריליה סובייטוב הגיעה עד לגמר הטורניר. ביולי 2010 השתתפה בטורניר הגביע הלאומי בכדורגל חופים ואף זכתה בו במפתיע לאחר שגברה על קבוצת IBS סנקט פטרבורג בתוצאה 4-3 הדרמטית.
הישג השיא של המועדון במפעלים האירופיים הוא ההעפלה לשלב רבע גמר גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים בעונת 2016.
זוליכה

זוליכה, וגם זולייכה, סוליקה וזליכה – הוא על פי המסורת המוסלמית, שמה של אשת פוטיפר, שר הטבחים המצרי.

בספרות העברית

בעקבות חז"ל הפכה דמותה של אשת פוטיפר לדמות נדרשת בספרות העברית והיהודית לדורותיה. בסוף ימי הביניים, כנראה בעקבות מסורת מוסלמית, החל לצוץ שמה של אשת פוטיפר "זוליכה", שנכתב בכמה צורות. השם חדר לקהילות ישראל, ובצורתו "סוליקה" הפך לשם מקובל בקהילות ישראל בצפון אפריקה. הנערה היהודייה-מרוקאית הרוגת המלכות המפורסמת סוליקה חגוואל, שמסרה נפשה על קידוש השם והמיתה עצמה בגבורה כדי שלא להתאסלם ולשמור על יהדותה, היא אולי הנערה המפורסמת ביותר שנקראה "סוליקה". לוי גינצבורג, ב"אגדות היהודים" שלו, מביא כמה אגדות עם המזכירות את שמה של זוליכה.
בספרות העברית החדשה הוזכרה זוליכה ביצירותיהם של אברהם שלונסקי, בשירו "ליל זוליכה", ובסיפוריו של יעקב הורוביץ. והביטוי "ליל זוליכה" הפך לתיאור של ליל פיתויים ארוטי.
האלפבית הקירילי הרומני

האלפבית הקירילי הרומני הוא ואריאנט של האלפבית הקירילי ששימש לכתיבת השפה הרומנית עד שנת 1860, בה הוא הוחלף לאלפבית מבוסס-לטינית. אלפבית זה דומה לאלפבית המולדובני, אך אינו זהה לו.
בשפה הרומנית ישנם צלילים שאין עבורם אותיות באלפבית הקירילי הבסיסי, ולפיכך נאלצו הרומנים להמציא מספר סימנים, כדי לייצג אותם. 
המעבר מהאלפבית הקירילי לאלפבית הלטיני התבצע בהדרגה במשך מספר שנים, ובמהלכן השתמשו ב"אלפבית מעבר", ששילב אותיות קיריליות ולטיניות.
הר ת'ור (אנטארקטיקה)

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת החקר של אוניברסיטת ויקטוריה מוולינגטון שבניו זילנד (שחקרה את האזור בין השנים 1958–1959). 

בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס אסגארד, להר ניתן שם מהמיתולוגיה הנורדית, והוא נקרא על שם האל הנורדי ת'ור.
הכול לטובה

עונה 1

פרקים 1-13 (13 פרקים). החלה ב-13 באפריל 2011 והסתיימה ב-24 באוגוסט 2011.
הסדרה המתרחשת בשיקגו, נפתחת עם נטישתה של אלכס את דייב ביום חתונתם. שאר החבורה חוששים שייאלצו לבחור צד, אך מתברר שאלכס ודייב מנסים להיפרד בצורה ידידותית. החבורה מארגנת לפני מסיבת יום הולדת. פני לא מרוצה מהביקורת המתמידה של מקס ומתיידדת עם דריק. ג'יין עוזרת לאלכס למצוא שותף חדש לדירה לאחר עזיבתו של דייב שעבר להתגורר עם מקס. ג'יין מנסה לשכנע את אלכס לצאת לדייטים שוב ובראד מנסה לסדר לה בחור שעובד איתו. דייב מחליט לעזוב את עבודתו במשרד ולהגשים את חלומו שהיה מאז ומתמיד להקים מסעדה. בסוף העונה כל החבורה מוזמנת לחתונה של חבר ותיק של כולם וכל אחד בדרכו מנסה ליצור רושם אחר ממה שהוא באמת.

עונה 2

פרקים 14-34 (21 פרקים). החלה ב-28 בספטמבר 2011 והסתיימה ב-4 באפריל 2012.
העונה נפתחת כאשר החבורה מחליטה לחגוג שנה מאז היום שהיה אמור להיות החתונה של אלכס ודייב. מקס מתחיל לעבוד במשאית המזון המהיר של דייב אך מתייאש מהר ומוצא עבודה כנהג לימוזינה. פני וג'יין עוזרות לאלכס להתחיל לצאת אך פני מתאכזבת שאלכס מתחילה לצאת עם בחור איתו יצאה בעבר. מקס עוזר לדייב לצלם פרסומת לדוכן המזון שלו. חברה מהעבר של ג'יין מגיעה לבקר ובראד משקר שיש לו נסיעה עסקית כשהוא בעצם מתגורר במלון בעיר. אביו של דייב מגיע לבקר ומציג את חברתו החדשה, דנה, אמא של פני. אלכס מאמצת תוכי אך מתחרטת על כך מהר מאוד. מקס מתחיל לצאת עם בחור בשם גרנט שכל החבורה מחבבת אך מקס עצמו לא בטוח לגביו. דייב משיג רישיון לאלכוהול לעסק. החבורה מתחילה להתחמק ממנו לאחר שהמשקה המיוחד שהוא מכין גורם לכולם לחלום עליו בצורה מינית. אלכס שותה יותר מידי ומתעוררת למחרת בבוקר במיטה של דייב. החבורה חוגגת לפני יום הולדת ומתחילה להאמין שהיום הזה מקולל. העונה מסתיימת כאשר כל החבורה מוזמנת לחתונה כאשר הפעם זו החתונה של דריק יחד עם בן זוגו, אריק.

עונה 3

פרקים 35-57 (23 פרקים). החלה ב-23 באוקטובר 2012 והסתיימה ב-3 במאי 2013.