ננסי צ'ודורו

ביוגרפיה

ננסי צ'ודורו נולדה בעיר ניו יורק, ב-20 בינואר 1944, למרווין צ'ודורו, פרופסור לפיזיקה יישומית, וללאה (טוריץ) צ'ודורו. היא סיימה את לימודיה האקדמיים במכללת רדקליף בשנת 1966 ואת הדוקטורט שלה בסוציולוגיה קיבלה מאוניברסיטת ברנדייס בשנת 1975. בשנת 1977 נישאה צ'ודורו למיכאל רייך ויש לה שני ילדים – רחל וגבריאל.
צ'ודורו משמשת כאנליסטית במכון הפסיכואנליטי בבוסטון וחברה בפקולטה במרכז לפסיכואנליזה בסן פרנסיסקו. היא מרצה לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, שמשה שנים רבות כפרופסור במחלקות לסוציולוגיה ולפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, ממנה פרשה בשנת 2005, מאז היא עוסקת בביקורת ספרים עבור כתב העת הבינלאומי לפסיכואנליזה של צפון אמריקה, משמשת כיועצת ועורכת מחקרים במגדר ומיניות, ופעילה באגודה הפסיכואנליטית הבינלאומית. הופעותיה האחרונות בפורומים שאינם פסיכואנליטיים כוללות הרצאה על "פרספקטיבות פסיכואנליטיות על חוק ורוח" באוניברסיטת ייל בפקולטה למשפטים, במאי 2009, ויום העיון, "שינוי פני הפסיכולוגיה: ננסי צ'ודורו וקרול גיליגן," בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת קולומביה, נובמבר 2009. צ'ודורו היא בעלת פרקטיקה פרטית בקייברידג', מסצ'וסטס ומלמדת כיום סוציולוגיה באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה.
צ'ודורו מעידה על עצמה שראתה תמיד את הפסיכואנליזה כמתודה פרשנית (ולא רפואית או מדעית) בהקשר לתאוריית יחסי-אובייקט. היא חולקת דעה זו עם רוב הפסיכואנליטיקאים האמריקאים, בשונה מאקדמאים הומניסטים אחרים הרואים בפסיכואנליזה מדע חברתי המבוסס על תאוריות, והמשמש כמחקר אמפירי המשפיע על החיים.

השלב הפרה אדיפלי- מהלידה עד גיל שלוש

הרעיון המרכזי לגבי שלב זה הוא שלפני שנרכשת הזהות המינית מתחילה להתרחש האבחנה הבין מינית בהתפתחותן של תכונות אופי הקשורות לתפקידי מין. התינוק חווה תהליכים של הזדהות והפנמה, היוצרים את ההמשכיות של העצמי. בניגוד לפרויד, גורסת צ'ודורו, שייתכן שכבר בשלבים אלה קיימות התנסויות שונות בין בנים ובנות.
יחס מצד האם: האם מתנסה בהזדהות כפולה כאשר מידת ההזדהות עם הבת גדולה יותר מאשר עם הבן.

שיעתוק האימהות – פסיכואנליזה והסוציולוגיה של המיגדר (1979)

בשנות ה-70 של המאה ה-20 כתבה צ'ודורו את ספרה "שיעתוק האימהות". ספר זה זכה בפרס "ג'סי ברנרד" בשנת 1979, ונחשב לאחד מעשרה הספרים המשפיעים ביותר ב-25 השנים האחרונות במדעי החברה. הספר תורגם ל-7 שפות והפך לקריאת חובה בכל קורס ללימודי מגדר.
צ'ודורו שרואה באמהות חלק מהבנייה חברתית באה מתוך התאוריה הפסיכואנליטית – ומתבססת על התאוריה של יחסי אובייקט. לפי תאוריה זו, תהליך התפתחות הנפש של הילד קשור ליחסיו עם אנשים אחרים והסביבה. צ'ודורו מעניקה משמעות רבה ליחסי האם והתינוק בתקופה הפרה - אדיפלית. נקודת המוצא שלה היא חלוקת התפקידים בחברה המודרנית, שבה האישה היא בעלת התפקיד האימהי המרכזי. בחלוקת תפקידים זו רואה צ'ודורו משמעות פסיכולוגית רבה בהתפתחותם של הבנים והבנות. צ'ודורו מציעה הורות משותפת, מכיוון שמעורבותם של אבות בטיפול ראשוני בילדיהם, יש בה כדי להשפיע עמוקות על הבדלי המין, הזהות המגדרית וההעדפה המינית, ועל הבנתנו אותם.
לפי צ'ודורו הסיבות להבדלים בין המינים, הן כיוון שהאישיות של גברים ונשים נבדלות זו מזו והדבר נובע בעיקר מההבדלים בהתנסויות מוקדמות ביחסי תלות עם ההורים על כל המשתמע מהם והתנהגויות נבדלות של הורים כלפי בנים ובנות בגיל הרך מקבלות ביטויים ישירים באישיות ילדיהם הבוגרים. עבור הבנים העצמיות והעצמאות מטופחים על ידי ההורים כזהות גברית ועבור בנות מתפתח דפוס יחסים עם הזולת ואישיותן מוגדרת באמצעות יחסים אלה.
התנסויות נבדלות אלה מקורן בראש ובראשונה ב"ארגון לא סימטרי של ההורות" – הנשים הן המטפלות העיקריות והאחראיות לגידול הילדים וישנה חשיבות מרכזית להשפעות מודעות ולא מודעות של המעורבות האינטנסיבית של האמהות בחיי ילדיהן.
צ'ודורו מסבירה כי הסיבות לשיעתוק האימהות נובעות ממאפייני הקשר שבין אמהות לבנותיהן מופנמים ואחראים להתפתחות מבנה האישיות של הבנות וע"י כך משפיעים על חזרתו מחדש של אותו דפוס יחסים גם בדורות הבאים, ומהדפוסים הראשוניים ביותר של זהות מינית נבדלת של ילדים וילדות, אשר נקבעים כבר בשלב הקדם-אדיפלי.

"אסימטריה אדיפלית וקשרים הטרוסקסואליים" - מתוך: פסיכולוגיה נשית: העצמי המתעורר (1981)

היחסים עם הדמויות הקרובות מהווים בסיס להתפתחותה של אהבה הטרוסקסואלית. לפי צ'ודורו, העובדה שהבן והבת מתאהבים קודם כל באימם, יוצרת הבדלים ביחסים ההטרוסקסואליים שלהם בבגרותם. אצל הבן קיים צורך להדחיק את הרגש הראשוני החזק שחווה עם האם, להדגיש את גבולות ה"אני" שלו, ולהתכחש לתלות באהבה המושלמת. כדי שזו לא תבטל את זהותו הגברית, הוא מדחיק את רגשותיו ואת תלותו בקשר מאחר שצרכים אלה נמצאים בסתירה עם צורכי הזהות הגברית ועצמאותו. אולם למעשה, הגברים שומרים על אובייקט האהבה הראשונה ואינם מוותרים עליו ויתור מוחלט.
הבת, לעומת זאת, מחליפה את אובייקט האהבה מהאם לאב, לגבר, אולם קשר זה יהיה תמיד משני לקשר עם האם. על בסיס האהבה הראשונית עם האם היא בונה את אהבתה לאב. התלות באב אינה מוחלטת ולכן אין הוא מהווה איום לאני הנפרד שלה, כמו אהבת הבן לאם. האהבה לאב והיריבות עם האם ממותנים אצל הבת על ידי האהבה לאם. זו הסיבה שנשים מפתחות קשר עם גברים כשהוא מלווה גם בקשר אינטימי עם נשים אחרות, וזאת בניגוד לגברים שמפתחים קשר אקסקלוסיבי עם אישה (גם אם הוא נמצא בקונפליקט לגבי מידת הקרבה והעצמאות ביחסים אלו), שאינו מלווה בדרך כלל בקשרים אינטימיים אחרים.

יחסי אם – בת: קשיי היפרדות

מורכבות הקשר בין האם והבת סובבת סביב שאלת ההפרדות. האם אינה מעודדת את העצמאות של בתה כפי שהיא מעודדת אותה אצל הבן. ההפרדות הופכת למילכוד לגבי הבת והאם. פירושה לגבי האם היא נטישה, בגידה וויתור על ציפיות, למרות רצונה שבתה תהיה עצמאית, ולגבי הבת משמעותה איום באובדן אהבת האם במקרה שתבחר בדרך של עצמאות, או- הישארות במצב של התמזגות וקירבה תוך ויתור על האוטונומיה.

תרומתה לחשיבה הפמיניסטית

צ'ודורו מאתגרת את התסביך האדיפלי המסורתי ואת הפטריארכיה. תיאורה לגבי התהליכים הפסיכולוגיים המגדריים ולגבי הפסיכודינמיקה המשפחתית, נותן לתאוריה שלה משמעות לטווח ארוך. הרעיונות המוצגים בספרה "שעתוק האמהות" הם בעלי רלוונטיות רבה לשיח העכשווי על מגדר וסוביקטיביות, לפי קולין הינאן (Heenan, 2002). רעיונותיה הם מתווי דרך לפמיניסטיות שבאו אחריה, למשל: קרול גיליגן בספרה "בקול שונה: התאוריה הפסיכולוגית והתפתחות האשה".