מילוש אוברנוביץ'

רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

מילוש אוברנוסיץ' נולד כמילוש תאודורוביץ' בכפר דובריניה, על יד פוז'גה, במחוז אוז'יצה כבן לאיכר עני ממונטנגרו בשם תאודור מיכאילוביץ' (מת ב-1802) ושל וישנייה אורושביץ' (או אולי גויקוביץ') (מתה ב-1817). הוא היה בנם הבכור מתוך שלושה ילדים. אחיו הצעירים היו יברם ויובאן. לשני ההורים היו גם ילדים מנישואים קודמים.
עם בעלה הראשון, אוברן מרטינוביץ' (מת ב-1777), נולדו לאם שלושה ילדים: סטאנה (נולדה ב-1773), יאקוב (1767–1817) ומילן (1810-1770). אחרי מותו של אחיו למחצה, מילן, שהיה אחד מגבורי המרד הסרבי הראשון, אימץ מילוש את שם אביו של מילן - וקרא לעצמו "אוברנוביץ'". לא ברור מתי בדיוק אימץ מילוש שם זה. רווחת הדעה שעשה כן אחרי מותו של מילן. אולם גילויים אחרונים חושפים כי השתמש בשם משפחה זה עוד בשנת 1808.
בנעוריו עבד מילוש כשרת במשפחה של אקסנטיה (אקסו) יצ'מניצה, סוחר בקר אמיד בזלטיבור.

חייו הבוגרים

בשנת 1805, בגיל 25, התחתן מילוש עם ליוביצה ווקומנוביץ' (1843 - 1788). מילוש הצטרף למרד הסרבי הראשון נגד השלטון העות'מאני עד לסיומו בשנת 1813. אחיו למחצה, מילן, עלה בימי המרד למעמד של מפקד של אזור הרי רודניק ונהרג. אחרי דיכוי המרד נמנה מילוש עם המנהיגים היחידים שנותרו בסרביה והצטרכו לעמוד בפני נקמת הטורקים. אחרי רציחתו של קאראג'ורג'ה פטרוביץ' ב-1817 הפך מילוש אוברנוביץ' למנהיג הסרבים.
באפריל 1815 הוא אירגן והוביל את המרד הסרבי השני. הטורקים הצליחו להביס את המורדים אולם בסופו של דבר הסכים המושל העות'מאני מרשלי עלי פאשה לשאת ולתת עם אוברנוביץ'. כתוצאה מההסכם שחתמו, קיבלה סרביה אוטונומיה תחת השלטון העות'מאני ומילוש אוברנוביץ' הוכר כשליט שלה הבלתי מעורער, בעל תואר נסיך. החל מסוף שנת 1828 ועד הסתיו 1830 הקים הנסיך מילוש "ועדה חוקתית" שנועדה לתרגם את קוד נפוליאון לשפה הסרבית ולנסח חוקים וכללים למדינה המתגבשת מחדש. אחרי דיונים עם הוועדה, הזמין הנסיך שני משפטנים מומחים משטחי סרביה שהיו תחת השלטון אוסטרי, כדי לכתוב קובצי חוקים פלילים ואזרחיים בשביל הנסיכות הסרבית.
היה מדובר בווסיליה לזרביץ', ראש העיר זמון וביובן חאג'יץ', משפטן ומשורר, חבר במועצת העיר נובי סאד. בינואר 1830 הודיע מילוש אוברנוביץ' לאספה הלאומית שכינס, כי הסולטאן העות'מאני הכיר בצו מיוחד בסרביה כישות אוטונומית בכל הנוגע בניהולה הפנימי. השלטון הטורקי אף השאיר פתוחות אפשרויות של התרחבות טריטוריאלית של ישות סרבית זו בעתיד, ביטל את כל התחייבויות האיכרים הסרבים כלפי הפאודלים העות'מאנים, נתן יד חופשית בהקמת בתי ספר, בתי משפט ומוסדות מנהל אוטונומי.
צווי הסולטאן משנת 1830 ו-1833 הרחיבו זכויות אלה לשטח גדול יותר והפכו את סרביה לנסיכות כשבראשה מילוש אוברנוביץ' כנסיך בעל זכויות תורשתיות. בבלגרד הבירה הוקמה מטרופוליה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, בעלת אוטונומיה ביחס לפטריארך היווני של קונסטנטינופול. בשנת 1837 בנה מילוש את הקתדרלה של בלגרד - "סבורנה צרקבה" בסגנון נאו-בארוקי. הסולטאן העות'מאני הכיר גם במעמדה של רוסיה כערבה לאוטונומיה של סרביה.

המשך שלטונו

העם הסרבי לא רווח נחת משלטונו האוטוקרטי ולעיתים קרובות ברוטלי של מילוש אוברנוביץ' ומרד תכופות נגדו.
בעקבות אחת המרידות, הוא הסכים לאמץ חוקה בשנת 1835, זאת למורת רוחן של שלוש האימפריות באזור: ההבסבורגית, העות'מאנית והרוסית. שלושתן ראו בחוקה תקדים מסוכן לשלטון האוטוקרטי של עצמן. הקנצלר האוסטרי מטרניך לגלג במיוחד לעובדה שלסרביה יש דגל ואף שר חוץ משלה. בסופו של דבר ביטל מילוש את החוקה לפי דרישות הטורקים והרוסים.
בשנת 1839 הוא ויתר על הכתר לטובת בנו מילאן, שמת כעבור שבועות אחדים, ואחר כך לטובת בנו השני, מיכאילו.
הנסיך מיכאילו אוברנוביץ' הודח בשנת 1842 ובית אוברנוביץ' סולק מהשלטון עד שנת 1858.
בשנות הגלות שהה מילוש אוברנוביץ' באוסטריה, בההוטל עליו מאסר, אחר כך בוולאכיה.
בשנת 1858 חזר מילוש בגיל 78 לעוד שנתיים בשלטון בסרביה עד יום מותו. גם בשלטון השני שלו אופי האוטוריטרי של הנהגתו לא השתנה. ב-12 בינואר 1860 הכיר השער הנשגב בשלטונו אך סירב להכיר בזכותו להוריש אותו לצאצאיו. אחרי מות מילוש, שוב הוכתר במקומו בנו, מיכאילו.