google/wiki40b huggingface dataset:
La Isla Bonita

וידאו קליפ

את הווידאו קליפ שצולם בלוס אנג'לס, ביימה מרי למברט. מרי ביימה כמה סרטונים של מדונה בשנות ה-80, ביניהם הווידאו קליפים ל-"Like a Virgin", ו-"Like a Prayer". הווידאו קליפ נראה לראשונה ב-MTV ב-29 במרץ 1987. הווידאו קליפ מתחיל כאשר מספר אנשים לטינים רוקדים ברחוב בעוד מדונה צופה בהם מהחלון שלה. היא משחקת בעצם שתי דמויות שונות בווידאו קליפ: אישה קתולית לבושה בבגדי נעורים ורקדנית פלמנקו צבעונית. הדמויות מנוגדות לגמרי בהגדרות שלהן. ראשית, הווידאו קליפ מציג חדר מעוצב בדלילות עם מזבח ותמונות של אנשים היספנים על הקיר. מדונה משחקת אישה צעירה, חיוורת וחסודה, לבושה בשמלה לבנה ושערה הקצוץ מסורק לאחור, בעוד היא מזילה דמעות בחדרה ומתעלמת באי רצון מהזמנתם של הלטינים ברחוב להצטרף אליהם. הצנע והפסיביות של התו הראשון, לעומת זאת, מנוגדים באופן חי עם התשוקה והפעילות של הדמות השנייה. מדונה ברגע הזה לובשת שמלה אדומה ומרווחת בסגנון ספרדי (לבושה כמו רקדנית פלמנקו), כאשר ההגדרה השנייה כוללת חדר אדום בוהק עם נרות אדומים. בעוד המדונה הרוחנית והכנועה מביטה בביישנות בלטינים ומתפללת בחדרה, רוקדת המדונה הלוהטת עם השמלה האדומה אל מחוץ לחדר כדי להצטרף לרקדנים שברחובות.
גוסטבוס דטלף הינריכס

קורות חייו

הינריכס נולד ב-1836 בעיר לונדן אשר בחבל הולשטיין (אז חבל ארץ בדנמרק, היום חלק מגרמניה). הוא התחנך בבית הספר הפוליטכני המקומי ואחר-כך באוניברסיטת קופנהגן. במהלך לימודיו פרסם מספר ספרים אשר בין היתר מתארים את השדה המגנטי של כדור הארץ, ואת האינטראקציה שלו עם אתר.
עם סיום לימודיו, בעקבות מלחמות שלזוויג הוא היגר לעיר דבנפורט במדינת איווה בארצות הברית שם לימד תחילה בבית ספר, ולאחר מכן בעיר איווה סיטי, וב-1863 התמנה כפרופסור לפילוסופיה של הטבע, כימיה ולשונות מודרניים באוניברסיטת איווה. בתפקידו זכה הינריכס לפרסום כמרצה מצטיין השם דגש רב על עבודת מעבדה ניסיונית, ומעבדתו נחשבה לאחת מארבע המעבדות המובילות בארצות הברית של התקופה. מנגד הוא נודע גם באישיותו היומרנית, הנוקשה, הוכחנית ונוטרת הקנאה שהובילה לחיכוכים רבים עם חבריו לסגל. בשנות ה-60 של המאה זכו מעבדותיו של הינריכס לשגשוג רב. ב-1871 התמנה ג'ורג תאכר (George Thacher) כנשיא אוניברסיטה איווה, וקיצץ בצורה משמעותית מתקציב המעבדות הניסיוניות של הינריכס, דבר שהוליד ויכוח ציבורי בין השניים. בתקופה זאת הקים הינריכס את התחנה המטראולוגית הראשונה בארצות הברית והחל להקדיש את רוב זמנו לתחנה. בשנת 1886 פוטר הינריכס מאוניברסיטת איווה בשל יחסיו הגרועים עם חברי הסגל האחרים בפקולטה. בשנת 1889 התמנה כפרופסור לכימיה באוניברסיטת סנט לואיס, שם כיהן עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1907. גם לאחר פרישתו לגמלאות המשיך הינריכס בפעילות מדעית עד למותו בשנת 1923 בגיל 86.

החוק המחזורי

עיקר פרסומו של הינריכס בא מגילויו בתחום התכונות המחזוריות של היסודות הטבעיים, אחת מהעבודות שקדמו, והיוו בסיס לטבלה המחזורית שפרסם דמיטרי מנדלייב. בשנת 1867 פרסם היינריכס ספר בשם Programme der Atommechanik. בספר הציג הינריכס שיטה מאורגנת להצגת היסודות הכימיים המבוססת על הידע הנרחב שלו בתכונות הכימיות שלו, הידע של במינרולוגיה, התכונות הספקטרליות שלהם, וכן על אנלוגיות בין תכונות היסודות לבין תופעות אסטרונומיות. בקשירה בין מגוון התחומים הללו נקט הינריכס בגישה פיתגוריאנית כלומר בהנחה שחוקים מתמטיים ותכונות של מספרים טבעיים עומדים מאחורי חוקי הטבע.
הטיה (סטטיסטיקה)

בסטטיסטיקה, הטיה או הטיה סטטיסטית היא תכונה של אלגוריתם לאמידה, בו התוחלת של האומד שונה מהתוחלת של הפרמטר הסטטיסטי אותו מבקשים לאמוד.
בשימושים פרקטיים, ההטייה לרוב נגרמת מהעובדה שהמדגם המקרי אינו מייצג את האוכלוסייה. עם זאת, ברמת התאורטית, ניתן להשתמש באומדים שונים, שההטייה שלהם אינה בהכרח אפס, אפילו אם המדגם מייצג את האוכלוסייה היטב.

הגדרה פורמלית

בהינתן מודל סטטיסטי  ואומד  לפרמטר , ההטיה מוגדת להיות:

באופן כללי יותר, לכל פונקציה של הפרמטר  ואומד , מוגדרת ההטיה,

כאשר  היא התוחלת של המשתנה המקרי X.
אליפות ישראל באופני כביש

אליפות ישראל באופני כביש הוא מרוץ אופניים הנערך מדי שנה על ידי איגוד האופניים בישראל והמנצח בו מוכרז כאלוף ישראל. ברוב שנות קיום האליפות נערך רק מרוץ הכביש לגברים. החל מהשנים הראשונות במאה ה-21, נערכים באליפות גם מקצה נפרד של מרוץ הכביש לנשים וגם אליפות נפרדת במרוץ אישי נגד השעון לגברים ולנשים, אשר נערכת שבוע או שבועיים לפני האליפות במרוץ הכביש.
בחלק מהשנים נערכו מספר מרוצים לקביעת האלוף, בעיקר משנות ה-60 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20. לעיתים בצורה של מרוץ קטעים שבו מתחרים יום אחרי יום, ועיתים בצורת סבב מרוצים שבו המרוצים מתקיימים בהפרש של לפחות שבוע זה מזה. בשנים האחרונות מרוץ האליפות הוא מרוץ אופניים חד-יומי. החל מהשנים הראשונות במאה ה-21 מתקיימות חלק גדול מהאליפויות במרוץ הכביש במסלול המכונה "בית גוברין", המורכב ממספר סיבובים של 24.5 ק"מ (שריגים-בית גוברין-בית ניר-עגור-שריגים). מסלול זה נחשב כ"קלאסי" בישראל והוא בעל אופי גבעי. מדי פעם נערכת האליפות במיקום שונה כדי לאפשר גיוון במסלול.
עד סוף שנות ה-80 נערכו מרוצי האליפות בסמוך לסיום עונת המרוצים, בחודשים אוקטובר-דצמבר. כיום נערכת האליפות במחצית השנייה של חודש יוני, בהתאם למועד האליפויות הלאומיות שנקבע על ידי ה-UCI לגבי רוב המדינות שבחצי הכדור הצפוני.
במרוץ האליפות, כמו גם במרוצים רגילים, קיימות קטגוריות רבות (חלקן על פי גילאים), שרובן מוזנקות בזינוקים נפרדים. הקטגוריות הבכירות הן "גברים עילית" ו"נשים עילית". אחת מהקטגוריות היא מרוץ באופני יד. המנצחים בקטגוריות השונות לובשים במרוצי השנה העוקבת את חולצות אלוף ישראל בצבעי תכלת-לבן.
דגל הרפובליקה הדרום-אפריקאית

עיצוב

הדגל מורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום, לבן וכחול, בתוספת פס אנכי ירוק בסמוך לתורן, ועל כן כינויו היה "דגל ארבעה צבעים". הצבעים האופקיים זהים בצורתם ובצבעיהם לדגל הולנד. צבעי הדגל ההולנדי מייצגים את הקשר הלאומי, התרבותי וההיסטורי בין הרפובליקה הדרום אפריקאית לבין מדינת האם שלה בעיני מייסדיה - ממלכת הולנד. הפס הירוק מסמל את עולם הטבע העשיר של יבשת אפריקה, המקום בו ביקשו המתיישבים האפריקאנרים להקים את מולדתם.

היסטוריה

כחמש שנים לאחר הקמת הרפובליקה הדרום אפריקאית, הוחלט על הצורך בקביעת דגל רשמי. עקב זאת, ב-6 בינואר 1857 התכנסו נציגים בעיר פוצ'פסטרום, והחליטו על עיצוב מוסכם. ב-18 בפברואר 1858, הובא דגל ארבעה צבעים לאישורה של מועצת העם, הגוף המחוקק העליון של הרפובליקה, וזה קיבל את אישורה. עקב כך הדגל נכנס לתוקף. הדגל היה בשימוש רשמי 16 שנים, עד לאוקטובר 1874. באותה השנה, החליט נשיא הרפובליקה דאז, תומאס פרנסיס בורחס, להביא למועצת העם הצעה לדגל חלופי. ההצעה, "הדגל האזרחי" (Burgers Vlag), התבססה על דגלם של ראשוני האפריקאנרים שנדדו בטרק הגדול, כארבעים שנה קודם לכן. היא כללה רקע כחול עם צלב אנדראס אדום בעל מסגרת לבנה. למרות מטענו ההיסטורי וההרואי של הדגל החדש, הוא היה לא פופולרי, וב-10 במאי 1875, מועצת העם חזרה בה מהחלטתה הקודמת, והחזירה את דגל ארבעת הצבעים למעמדו כדגל הרפובליקה. הדגל היה בתוקף עד ה-31 במאי 1902, אז הרפובליקה הדרום אפריקאית הובסה על ידי בריטניה במלחמת הבורים, וחדלה מלהתקיים.
לאחר ניצחון הבריטים על הרפובליקה הדרום אפריקאית, הם הקימו על חורבותיה את מושבת טרנסוואל, אשר התקיימה עד שנת 1910. למושבה זו בחרו הבריטים נס אדום כללי, האופייני לדגלי מושבותיהם, כאשר אין בדגל שום ייצוג לדגל ההיסטורי של המקום - דגל הרפובליקה הדרום אפריקאית. בשנת 1910 אוחדו שטחי הרפובליקה עם שאר המושבות הבריטיות באזור, ועל בסיסן הוקם איחוד דרום אפריקה. בשנת 1928 אימצה המדינה החדשה דגל חדש, אשר כלל ייצוג בולט לדגל הרפובליקה הדרום אפריקאית. במרכז הדגל החדש עמד דגם מוקטן של דגל הרפובליקה, כאשר ברקע הדגל נמתחים בין השאר פס כחול ופס לבן, אשר ניתן לזהותם עם הפסים המופיעים בדגל הרפובליקה הדרום אפריקאית. לאחר נפילת האפרטהייד והקמת דרום אפריקה החדשה, יש אשר זיהו את ייצוג האדום, הלבן והכחול בדגלה החדש כנקודות השראה מדגל הרפובליקה הדרום אפריקאית, וכניסיון לתת בדגל ביטוי לנוכחות ההולנדית בתולדותיה של דרום אפריקה.
לצד ייצוג רשמי, במאה השנים האחרונות זכה לא פעם דגל הרפובליקה הדרום אפריקאית לשימוש לא פורמלי, בדרך כלל כסמלה של הלאומיות האפריקאנרית. כך היה למשל במסגרת מרידת מאריץ בשנים 1914 ו-1915, אז המורדים האפריקאנרים בטרנסוואל הכריזו עליו כעל דגל מדינתם החדשה. בשנים מאוחרות שימש הדגל גם כן למטרות דומות, בעיקר תנועות לאומניות פאשיסטיות אפריקאנריות שהתנגדו לביטול האפרטהייד, ארגונים כדוגמת חזית ההתנגדות האפריקאנרית.
פלאונזם

פְּלֶאוֹנָזֶם, פלאונאזם (מיוונית: πλεονασμός, פלאונזמוס, נגזר מ-πλέον, פלאון, שמשמעו "המון, יותר מדי"), הוא יתירות סמנטית, כלומר שימוש ביותר מילים או חלקי מילים מהדרוש לביטוי נהיר וחד-משמעי. חזרתיות כזו נחשבת מבחינה רטורית לטאוטולוגיה. 
ישנם מספר סוגים של פלאונזמים, למשל פלאונזם תחבירי או מורפולוגי, המצביע על קיומם של מורפמות או צירופים שאינם מעבירים מידע לשוני מחדש על יתר המשפט. דוגמה טובה לכך היא השלילה הכפולה בצרפתית, השייכות הכפולה באנגלית, והמושא הישיר הכפול ברומנית.
לרוב, בפי לא-בלשנים, המונח מתייחס לפלאונזם הסמנטי, שמהותו משימוש בשני פריטים לקסיקליים בעלי משמעויות חופפות או זהות, זה לצד זה. בחלק מהמקרים השימוש בפלאונזם סמנטי הוא לצורך הדגשה, למשל "תעלה למעלה", "סרטן ממאיר", או "מתנה חינם", ובאחרים הוא נובע משחיקה במשמעות של מילה או ביטוי בשפה, למשל "שוב פעם", "חוט תיל" או "לצרף ביחד".
לעיתים פלאונזמים סמנטיים נוצרים מחוסר הכרעה האם לתרגם שם מקום או לתעתקו משפת המקור, למשל "בניין האמפייר סטייט בילדינג", "הר מון בלאן", "מגדל בורג' חליפה", "מקדש ואט פהו" ואחרים. תופעה זו מתרחשת לעיתים קרובות גם עם מונחים בראשי תיבות, למשל "וירוס ה-HIV", "מחלת הסארס" או "תאגיד ה-BBC", אך במקרים אלה הכפילות מורגשת הרבה פחות מכיוון שראשי התיבות נוטים להפוך לשם פרטי שמתנתק מרכיביו המקוריים. לעיתים דוברים משתמשים בפלאונזם מסוג זה במודע ובכוונה הומוריסטית, למשל בביטויים כמו "רחוב המלך קינג ג'ורג'" או "ארצות הברית הברית".
סמל העיר ירושלים

סמלה של ירושלים נקבע בשנת 1949 בעקבות מכרז שפרסמה "ועדת הסמל" של עיריית ירושלים. הוא מורכב מאריה שואג, על רקע חומות ירושלים ומסביבם עלי זית.

הצעות לסמל ירושלים בתקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי לא היה לעיריית ירושלים סמל, אף כי לעיריות גדולות אחרות בארץ ישראל, כמו עיריית חיפה ועיריית תל אביב, היו סמלים רשמיים. 
בשנת 1942 פנתה הגרפיקאית אסתר יואל-ברלין לראש העירייה מוסטפא אל-ח'אלידי, והציעה כמה הצעות לסמל עיריית ירושלים. הצעותיה כללו שרטוט סכמטי של העיר העתיקה, יונה עם עלה זית כסמל השלום, ובאחת ההצעות גם שרטוט סכמטי של שלושה הרים. מתחת לאיור הופיע שם העיר בארבע שפות: ערבית, עברית, אנגלית ולטינית, באופן שאינו מעדיף שפה אחת על פני האחרת. העירייה אימצה את אחת ההצעות של אסתר יואל-ברלין ב-20 במאי 1943, אך הייתה זקוקה לאישור "מכון הסמלים הבריטי" (Royal College of Arms), אישור שהתעכב בשל מלחמת העולם השנייה. ביולי 1946 פוזרה עיריית ירושלים בידי שלטונות המנדט עקב המשבר החמור ששרר בעיר בתום תקופת המנדט, כך שהאישור לא ניתן בסופו של דבר, והסמל נגנז.

דגל העירייה

דגל עיריית ירושלים מבוסס על דגל ישראל. הוא מורכב מחמישה פסי רוחב מתחלפים בלבן וכחול. הפסים הלבנים בראש הדגל ובתחתיתו דקים כדי עשירית מרוחב הדגל, ועם הפסים הכחולים הם תופסים מחצית הרוחב. את המחצית האחרת תופס הפס הלבן האמצעי, ובמרכזו סמל ירושלים. לעיתים קרובות מונף הדגל בצורה אנכית, אולם במקרה כזה מטים את הסמל במרכזו ב-90 מעלות כדי שייראה ישר.
הדגל נבחר בתחרות שנערכה בשנת 1949, ולאחר מלחמת ששת הימים הפך לדגל ירושלים המאוחדת.

סמליל קו רקיע

בשנים האחרונות משתמשת עיריית ירושלים בפרסומים שונים בסמליל קו רקיע של העיר, בליווי הסיסמה "משהו טוב קורה בירושלים!". זאת במקביל לשימוש בסמל העיר המקורי. השימוש בסמליל קו הרקיע הוא חלק ממגמה ארצית שהחלה בתל אביב. בשנת 2011 עדכנה העירייה את סמל קו הרקיע לגרסה מעוצבת יותר, הכוללת בין היתר גם את כיפת הסלע, סמל קו הרקיע עוצב בסטודיו "דוד ויוסף תקשורת חזותית".
שמרקה קצ'רגינסקי

שמריהו (שְׁמֶרְקֶ'ה) קָצֶ'רְגִינְסקי (ביידיש: שמערל או שמערקע קאַטשערגינסקי; בכתיב לועזי: Shmerke Kaczerginski;‏ 1908, וילנה – 28 באפריל 1954, מנדוסה, ארגנטינה) היה סופר, עיתונאי ומשורר יידיש, פרטיזן במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

שמרקה קצ'רגינסקי נולד בווילנה שבליטא (אז באימפריה הרוסית) בשנת 1908. למד במוסדות דתיים והשתלם בענף הדפוס בווילנה. מגיל צעיר החל לכתוב שירים וסיפורים ולפרסמם. היה בין המייסדים והפעילים של חבורת משוררי היידיש הצעירים בווילנה, "יונג וילנה" ("וילנה הצעירה"). קצ'רגינסקי היה בעל השקפות שמאלניות, והצטרף מצעירותו למפלגה הקומוניסטית. בווילנה היה כתב של העיתון היידי מאמריקה "מאָרגן פֿרייַהייט". כבר מצעירותו נתחבבו כמה משיריו על ההמונים היהודים בווילנה ובפולין, והפכו לשירי עם מושרים.
עם ההסכם בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית, הסכם מולוטוב-ריבנטרופ (1939), התרכזו בווילנה עשרות אלפי יהודים שנמלטו מפולין, ובהם משוררים וסופרים רבים. תוך זמן קצר קמו מוסדות ספרותיים קומוניסטיים, לפי הדגם הסובייטי, וקצ'רגינסקי תפס מקום בולט בהתארגנויות החדשות.
ביוני 1941 החלה הפלישה הנאצית לברית המועצות. יהודים רבים הצליחו להימלט מזרחה עם הקומוניסטים, אך רבים יותר נותרו בווילנה בגטו. קצ'רגינסקי לא הצליח להימלט מזרחה, ונמלט כשנה מהגרמנים כשהתחזה למשוגע חרש אילם. באביב של שנת 1942 חזר לווילנה והשתקע בגטו. נטל חלק פעיל בחיי התרבות הענפים והאינטנסיביים שהיו בגטו. פעל בגטו יחד עם המשורר אברהם סוצקבר ואחרים, והיה בין השאר בין מצילי אוצרות היהדות העצומים שהיו בווילנה: באפריל 1943 החלו הנאצים לבזוז את ספריית "ייווא", כחלק מ"מבצע רוזנברג", וכפו על קצ'רגינסקי לסייע להם באיסוף מסמכים מייווא על מנת להעבירם לברלין. היות ש-"ייווא" שכן מחוץ לגטו, עלה בידו של קצ'רגינסקי, בסיוע סוצקבר ואחרים, להציל ספרים, כתבי-יד ומסמכים מארכיון גטו וילנה.
בספטמבר 1943 נמלט קצ'רגינסקי מגטו וילנה, והצטרף ליחידת פרטיזנים סובייטים ביערות הסמוכים. בשל חברותו במפלגה הקומוניסטית, קוּדם לתפקידי ארכיון, עיתונאות, רישום ותעמולה בחטיבת הפרטיזנים הרוסית. בקיץ 1944 היה בין ראשוני השבים לווילנה ולגטו החרב. קצ'רגינסקי התמסר לפעולות הצלה שימור ואיסוף של יצירות התרבות היהודית שנמחקה. ובשנת 1948 בשיתוף עם דוד בוטביניק הוציא אנתולוגיה גדולה של שירת יידיש שחוברה בגטאות ובמחנות ההשמדה. לשירים צורפו לחנים והאסופה הזו הפכה לאבן פינה ביצירת היידיש של תקופת ההשמדה.
קצ'רגינסקי עצמו חיבר בתקופת המלחמה שירים, שרבים מהם היו ללהיטים, בהם: "פֿרילינג" (אביב), שנכתב לאחר מות אשתו בגטו; "יוגנט הימן" (המנון הנוער), שהיה להמנון מועדון הנוער בגטו; "דאָס עלענטע קינד" (הילדה הגלמודה), שנכתב בעקבות סיפורה של בתה של חברתו, המורה רחל פופקו-קרינסקי, שהוחבאה על ידי העוזרת הנוצרייה של המשפחה; "איציק וויטענבערג" (איציק ויטנברג), המתאר את ההקרבה של מנהיג הפרטיזנים בגטו וילנה; וכן "שטילער, שטילער" (שקט, שקט), אולי שירו הידוע ביותר, שנכתב כתגובה לרצח ההמוני של יהודי ליטא בפונאר שליד וילנה.
קצ'רגינסקי לא היה ציוני; הוא התנכר לעברית, ובחר שלא לשבת בישראל, בניגוד לחברו המשורר אברהם סוצקבר. הוא היגר בשנת 1950 לארגנטינה, שהיה בה עדיין באותה עת ציבור דוברי יידיש ניכר. ואכן, חמישה מספריו, ביידיש, יצאו לאור בבואנוס איירס. 
ב-28 באפריל 1954 נהרג שמרקה קצ'רגינסקי בתאונת מטוס בארגנטינה.
היה נשוי ואב לבת.
שמרקה קצ'רגינסקי פרסם עשרות ספרי שירה וסיפורת ביידיש. רק שירים בודדים מיצירתו תורגמו לעברית.
גרגורי לנגייל

ביוגרפיה

לנגייל הוא בנם של מרגרט ולורן. הוא נולד בצפון-מזרח ארצות הברית וגדל בסן אנטוניו שבטקסס. אביו שירת כטייס קרב במהלך מלחמת וייטנאם, מטוסו הופל בעת משימת צילום באוגוסט 1967 והוא שהה בשבי עד מרץ 1973. לאחר שחרורו חזר לשירות בוייטנאם. ללנגייל אחות ושני אחים. אחיו הגדול הוא הגנרל ג'וזף לנגייל המשרת כמפקד המשמר הלאומי.
לנגייל סיים ב-1985 תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת טכנולוגיה מאוניברסיטת טקסס A&M אותו עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית.
החל את שירותו כקצין מערכות לווין בפיקוד החלל של ארצות הברית. ב-1988 סיים קורס טיס והוכשר כטיס מסוקים. שירת כטייס בל UH-1 אירוקווי בטייסת חילוץ והצלה, עבר הסבה למסוקי MH-53 ושירת בטייסת המבצעים המיוחדים ה-31 בקוריאה הדרומית, בטייסת המבצעים המיוחדים ה-20 בפלורידה ובטייסת המבצעים המיוחדים 551 בניו מקסיקו. שימש קצין מדיניות ואסטרטגיה ועוזר לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. 
בשנים 2001–2004 שירת בטייסת המבצעים המיוחדים ה-21 באנגליה, תחילה כקצין מבצעים ולאחר מכן כמפקד הטייסת. בתפקידו הבא שימש עוזר צבאי למזכיר ההגנה של ארצות הברית. 
ביולי 2007 מונה למפקד הכוח המשותף למבצעים מיוחדים אוויריים בבסיס באלד שבעיראק. באוגוסט 2008 מונה לעוזר קצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. 
בנובמבר 2008 מונה למפקד כנף המבצעים המיוחדים הראשונה. ביוני 2010 מונה לעוזרו של מפקד כוחות נאט"ו. במהלך תפקיד זה קודם לדרגת בריגדיר גנרל. ביוני 2012 מונה למפקד הצוערים באקדמיית חיל האוויר. 
באוגוסט 2014 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל. ביוני 2016 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2018. 
במהלך שירותו צבר 3,900 שעות טיסה על מסוקי בל UH-1 אירוקווי, TH-55, ‏TH-53, ‏MH-53, ‏CV-22, מי-17 ומטוסי אימון. 
הוא השתתף במבצעים מיוחדים רבים, בין השאר בהאיטי, בבלקן, בעיראק ובאפגניסטן. עוטר שלוש פעמים במדליית האוויר. העיטור הראשון הוענק לו בעת ששירת כטייס MH-53 בטייסת המבצעים המיוחדים ה-21. במהלך מבצע חופש לעיראק באפריל 2003 פיקד על מבנה של ארבעה מסוקים שהוביל כוח של 32 אנשי יחידת אריות הים להשתלטות על סכר צפונית לבגדאד. עם תחילת המשימה סבל המסוק מבעיות טכניות, נורתה עליו אש נ"מ וכן נתקל בלהקת ציפורים שניפצה את שמשת תא הטייס, אף על פי כן השלים לנגייל את המשימה. 
לנגייל בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת המדינה טרוי, הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בוגר מכללת המלחמה של חיל האוויר ועמית במכון ברוקינגס. נשוי לדיאן, שני בניהם משרתים כקצינים בחיל האוויר.
סלט

סלט הוא סוג של מזון המוגש הן כמנה ראשונה, הן כתוספת למנה עיקרית או כמנה עיקרית ואף כקינוח. הסלט הוא תערובת של מזונות קרים, ובעיקר ירקות או פירות עם רוטב. לעיתים נוספים לסלט אגוזים, קרוטונים ופיסות דגים, בשר וגבינה. מקורה של המילה "סלט" הוא במילה הצרפתית: "סלד" salade, שמקורה במילה הלטינית: salata "מומלח" מ- sal - "מלח".
סלט ירוק, סוג הסלט הבסיסי ביותר, מורכב מתערובת של עלים שונים עם רוטב. בין סוגי העלים הנכללים בסלט הם: חסה לסוגיה, תרד, רוקט, שן ארי, ריחן ועוד. בין סוגי הסלט הירוק הבולטים ניתן למנות את סלט הקיסר, סלט השף וסלט הקוב. ישנם סלטים שאינם כוללים עלים ירוקים, אלא ירקות אחרים וכן התוספות האחרות לסלטים מגוונות ביותר וכוללות לעיתים בשר, מאכלי ים, ביצים, דגים, פירות וכן הלאה.
סלטים רבים נהוג לתבל בעזרת רטבים או שמנים כדי להעשיר ולעדן את טעמם. בין רוטבי הסלטים הבולטים ניתן למנות את הרטבים על בסיס המיונז: רוטב החווה, רוטב רוסי ורוטב אלף האיים ואת הרטבים על בסיס שמן זית: רוטב צרפתי, רוטב איטלקי, ויניגרט ועוד. בנוסף, יש המוסיפים לסלטים מרכיבים נוספים כגון: פטריות, בשר עוף, בשר בקר, דגים, פירות ים, דגנים, מאפים כגון: קרוטונים, פסטה, אורז וגבינות. 
סלט ירקות, המכונה, בהתאם לאופן הכנתו "סלט ישראלי", "סלט ערבי" או "סלט יווני" כולל ירקות קצוצים. מגוון ירקות משמשים להכנתו, ביניהם: עגבנייה, מלפפון, פלפל, בצל, גזר וצנון או צנונית. סלט יווני מכיל בדרך כלל גם חסה וגבינת פטה.
האלגוריתם של נייגל

האלגוריתם של נייגל Nagle Algorithm הוא אמצעי לשיפור יעילות ברשתות TCP/IP על ידי הפחתת מספר חבילות המידע הנשלחות ברשתות תקשורת. האלגוריתם הוצג במסמך Congestion Control in IP/TCP Internetworks (נגיש ב-RFC 896) ונקרא על שם ממציאו ג'ון נייגל (John Nagle). הוא מאפשר את ייעול השימוש במשאבי רשת על ידי הימנעות מבעיה אותה הוא מכנה "בעיית החבילות הקטנות".
האלגוריתם נמצא בשימוש נרחב באימפלמנטציות TCP, אך יש מקרים שעדיף שלא יעבוד, לדוגמה באפליקציות WINDOWS שבהן יש תנועה של עכבר, המצריכה זמן תגובה קצר.

בעיית החבילות הקטנות

הבעיה מתרחשת ביישומים השולחים מידע על גבי TCP בחבילות קטנות במיוחד, לעיתים קרובות בגודל של בייט בודד. היות שגודל הפתיח של חבילת TCP הוא 40 בתים (20 עבור פתיח ה-TCP ו-20 נוספים עבור פתיח ה-IP), החבילה הנשלחת היא בגודל של 41 בתים עבור בייט בודד של מידע יעיל - תקורה עצומה שמעמיסה מאוד על הרשת. בין הפרוטוקולים הנפוצים שבהם התופעה מתרחשת ניתן למנות את פרוטוקול Telnet, שבו כמעט כל הקלדה מיצרת בית אחד של מידע הנשלח מיידית.

הפתרון

האלגוריתם של נייגל מייעל את התקשורת על ידי מיזוג מספר חבילות מידע קטנות המיועדות לשליחה לחבילה יחידה. וליתר דיוק, המידע היוצא נאגר כל עוד יש חבילה שנשלחה ועליה עדיין לא התקבל אישור (ACK) מהמקבל או עד אשר הצטברה כמות המידע המקסימלית שניתן לשלוח בחבילת מידע יחידה.

האלגוריתם

if there is new data to send
  if the window size >= MSS and available data is >= MSS
    send complete MSS segment now
  else
    if there is unconfirmed data still in the pipe
      enqueue data in the buffer until an acknowledge is received
    else
      send data immediately
    end if
  end ifend if
כאשר MSS הוא גודל חבילת המידע המקסימלית שניתן לשלוח על גבי TCP.
האלגוריתם הוא חלק מ Transmission Control Protocol.
המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה (מדריד)

היסטוריה

המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה הוא המוזיאון האנתרופולוגי הראשון שנוצר בספרד ובמקורו ביוזמה של הרופא מסגוביה פדרו גונזלס דה לסקו (בסוף המאה תשע עשרה), שרצה ליצור מוזיאון לאספנים שלו, על פי הדגם של המוזיאון הבריטי בלונדון. במותו של ד"ר לסקו בשנת 1882 המדינה קנתה את המוזיאון והאוספים.

אוסף המוזיאון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
חורבת עסליה

לקריאה נוספת

א' שילר, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 50 - הגולן, תשמ"ז-1987, עמ' 161-159.
מוחמד נשיד

מוחמד נשיד (בדיבהי: މުހައްމަދު ނަޝީދު) היה הנשיא השלישי של האיים המלדיביים, שכיהן מאוקטובר 2008 עד לפברואר 2012.
נשיד נולד ב-17 במאי 1967 במאלה והוא מוסלמי-סוני, כיום (2010) נשוי ללילה אלי ולהם שתי בנות. בתחילת דרכו היה דייג, לאחר מכן יצא ללימודים בסרי לנקה ובבריטניה, שבסיומם הקים מפלגה פוליטית והתמודד על הנשיאות בבחירות הדמוקרטיות הראשונות של האיים המלדיביים. בסיומן גבר על הנשיא הקודם מאומון עבדול גאיום. ב-7 בפברואר 2012 התפטר נשיד לאחר שבועות של הפגנות נגדו במדינה, בטענה כי: "חמושים הכריחו אותו להתפטר". סגנו מוחמד וואהיד חסן החליף אותו בתפקיד הנשיאות.

לימודים

בשנים 1971 עד 1981 למד בבית הספר majeediyya במאלה שבאיים המלדיביים. בשנת 1981 עבר לבית הספר overseas school of colombo בעיר קולומבו בירת סרי לנקה, שם למד עד 1982. באוגוסט 1982 עבר נשיד לבריטניה ולמד בבית הספר dauntsey's בעיר ווילטשייר עד שנת 1984 ולאחר מכן המשיך בלימודיו באוניברסיטת ג'ון מוריס בעיר ליברפול עד 1989.

קורות חיים

בשנת 1990 עזר מוחמד נשיד לייסד את העיתון הפוליטי "סאנגו", העיתון נסגר לאחר שנה על ידי השלטונות והוא נשלח למאסר. ב-1991 הכריז עליו ארגון אמנסטי אינטרנשיונל בתור אסיר מצפון. ב-8 באפריל 1992 הוא נשלח לכלא לשלוש שנים, אך שוחרר ביוני 1993. הוא נאסר שוב ב-1994 וב-1995.  ב-1996 הוא נשלח לכלא לשנתיים. ב-1999 נכלא וישב שנה וחצי בכלא. ב-10 בנובמבר 2004 הוא חבר למוחמד לטיף ויחד הקימו את מפלגת האופוזיציה הראשונה באיים המלדיבים המפלגה הדמוקרטית המלדיבית (MDP) ממקום מושבו בסרי לנקה. ב-2004 הוכר נשיד בבריטניה כפליט פוליטי. ב-30 באפריל 2005 הוא חזר למאלה לאחר שנה וחצי בסרי לנקה. ב-12 באוגוסט 2005 הוא נעצר שוב תוך כדי הפגנה לא אלימה והואשם בפעילות טרור.

הניצחון בבחירות לנשיאות

באפריל 2008 נערכו פרימריס במפלגת MDP ונשיד נבחר להיות מועמד המפלגה לנשיאות. ב-28 באוקטובר 2008 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות באיים המלדיביים, נשיד התמודד בראשות מפלגתו לנשיאות. בסיבוב הראשון קיבל 44,293 קולות (כ-25%), ואילו גאיום (הנשיא המכהן) קיבל 71,731 קולות (כ-40%). שניהם עלו לסיבוב שני, ובו קיבל נשיד כ-54% מהקולות, לעומת 46% בלבד לגאיום, 30 שנות נשיאות של מאומון עבדול גאיום הגיעו לסיומן. ב-11 בנובמבר 2008 הושבע נשיד כנשיא.

התפטרות

ב-7 בפברואר 2012 התפטר נשיד מהנשיאות לאחר שבועות של הפגנות במלדיביים שנערכו נגדו לאחר שהורה לצבא לעצור את נשיא בית המשפט העליון. חלק מן אנשי הצבא תמכו במפגינים ונשיד התפטר בטענה שאם לא היה עושה כך, הייתה מתרחשת הפיכה צבאית עקובה מדם במדינה. סגנו מוחמד וואהיד חסן החליף אותו בתפקיד.
לאחר ההתפטרות יצא להפגין כנגד השלטון החדש ונעצר והוכה על ידי הצבא.

פועלו כנשיא

כנשיא הציב נשיד בראש סדר העדיפויות את עצירת ההתחממות הגלובלית אשר מסכנת מאוד את קיומם של האיים המלדיביים. כדי להעלות את הנושא לתודעה הציבורית בעולם ערך נשיד ב-17 באוקטובר 2009 ישיבת ממשלה מתחת לפני המים.
מודל אלקטרונים כמעט חופשיים

מודל אלקטרונים כמעט חופשיים הוא מודל קוונטי בפיזיקה של מצב מוצק לחישוב מבנה הפסים של מוצקים בעזרת ההנחה שהאלקטרונים נעים בתוך המוצק כמעט ללא הפרעה.
מבחינה מתמטית, המודל אומר שפונקציית הגל של האלקטרונים מתנהגת בקירוב כמו גל מישורי של חלקיק חופשי.
על פי משפט בלוך, בהינתן הפרעה מחזורית כמו זאת של סריג, פתרון משוואת שרדינגר יינתן על ידי
כאשר ל יש את אותה מחזוריות כמו הגביש.
ההנחה של המודל היא שאפשר להחליף איבר זה בפונקציית הגל של חלקיק חופשי:
פונקציית הגל הנ"ל מוצבת במשוואת שרדינגר ומתקבל סט משוואות שפתרנו מנבא את צורת הפסים ומביא חלק חשוב מתכונותיהם, כמו פער האנרגיה.
מודל זה שימושי במיוחד לחישוב מבנה הפסים של מתכות.
בורקיני

בורקיני (בערבית: بوركيني, הלחם של המילים "בורקה" ו"ביקיני") הוא סוג של בגד ים לנשים, אשר המציאה המעצבת הלבנונית-אוסטרלית אהדה זנטי. העיצוב נועד להתאים למצוות הקוראן הקורא לנשים מוסלמיות להתלבש בצניעות. החליפה מכסה את כל הגוף למעט הפנים, הידיים וכפות הרגליים, ובה בעת קלה מספיק כדי לאפשר שחייה. מראיה מזכיר חליפת צלילה באורך מלא עם כיסוי ראש מובנה, אבל מעט רופפת יותר ועשויה מחומרים של בגד ים במקום ניאופרן. בישראל הרעיון התפשט הן במגזר היהודי-חרדי והן במגזר הערבי, ומכונה "בורקיני" או "בגד ים צנוע".
החברה של זנטי, אשר מוכרת את הבורקיני ברחבי העולם, דיווחה באוגוסט 2016 ש-45% מרוכשות בגדי הים אינן מוסלמיות, ויש ביניהן נשים ממגוון דתות ומוצאים.

מחלוקת

בקיץ 2016, לפחות 11 ערים צרפתיות העבירו חוק האוסר על לבישת בורקיני בחופים, בטענה שזהו בגד המפר את החילוניות הצרפתית. נשים רבות הפרו את האיסור, ביניהן עשרות שהתבקשו לעזוב את החופים, וכך גם נשים שלא היו לבושות בבורקיני, אלא רק בבגדים לא חושפנים, כולל אחת בבגד שחייה אולימפי.
כאות מחאה, הודיע היזם הצרפתי-אלג'יראי ראשיד נקאז שישלם את הקנסות עבור נשים שיקנסו בשל לבישת הבורקיני.
ב-26 באוגוסט 2016 השעה בית המשפט המנהלי בצרפת את האיסור לנשים ללבוש את בגד הים המוסלמי בעיירה ליד ניס.