google/wiki40b huggingface dataset:
אשר הניא

מחבר הפיוט

שם מחבר הפיוט אינו ידוע. הפיוט הובא בספרי ההלכה והמנהג של ראשוני אשכנז כמו מחזור ויטרי, שיבולי הלקט, תניא רבתי והגהות מיימוניות.
הפיוט נחשב לקדום, וזאת על פי סגנונו, משקלו וסידורו לפי א' ב' ולא לפי חרוזים. במחזור ויטרי נכתב שהוא "מיסודם של אנשי כנסת הגדולה".

אמירתו

ביהדות אשכנז התפשט המנהג לאומרו בליל פורים לאחר קריאת המגילה. ביום פורים אין אומרים אותו, משום שאמרו כבר פיוטי קרובות בחזרת הש"ץ אשר כוללים את תוכנו של פיוט זה. על אף זאת, נהוג לומר ביום פורים את סופו של הפיוט, משושנת יעקב ואילך. בקהילות בהן אין אומרים קרובות, יש שכתבו שיש לומר את אשר הניא כולו, כבערב, אולם ברוב המקומות השתרש המנהג שאין אומרים את הפיוט גם אם לא אומרים קרובות.

שושנת יעקב

שני הבתים האחרונים של הפיוט הם הבתים המפורסמים בפיוט, "שושנת יעקב צהלה ושמחה בראותם יחד תכלת מרדכי, תשועתם היית לנצח ותקוותם בכל דור ודור". לאחר בתים אלו מופיעה שורה נוספת "להודיע שכל קוויך לא יבושו, ולא יכלמו לנצח כל החוסים בך", ואחריה פיסקה נוספת "ארור המן אשר ביקש לאבדי, ברוך מרדכי היהודי, ארורה זרש אשת מפחידי, ברוכה אסתר בעדי, ארורים כל הרשעים, ברוכים כל הצדיקים, וגם חרבונה זכור לטוב".
הפיסקה האחרונה אינה קשורה כלל לפיוט, והיא נוספה כחובת אמירה בימי הפורים על פי מסכת סופרים והתלמוד ירושלמי. בתלמוד ירושלמי (תלמוד ירושלמי, מסכת מגילה, פרק ג', הלכה ז') נאמר:"רב אמר צריך לאמר ארור המן ארורים בניו אמר רבי פנחס צריך לומר חרבונה זכור לטוב", ובמסכת סופרים (פרק יד הלכה ו):"...ואחר כך מקלס לצדיקים ברוך מרדכי ברוכה אסתר ברוכים כל ישראל, ורב אמר צריך לומר ארור המן וארורים בניו, אמר רבי פנחס צריך לומר חרבונא זכור לטוב". גם בתלמוד בבלי נרמזת חובת אמירה זו, באימרתו של רבא (תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ז', עמוד ב') "מיחייב איניש לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי", והתוספות והרא"ש ציינו לדברי הירושלמי. וכך נפסק בטור ובשולחן ערוך. 
לפיסקה זו גרסה אחרת הנאמרת גם בנוסח עדות המזרח (שאינם אומרים את הפיוט "אשר הניא") המתחילה:"ברוך ה' אלקי ישראל". גרסאות נוספות מופיעות במחזורים וסידורי תפילה קדומים. 
גם הפיסקה "להודיע שכל קוויך לא יבושו וכו'" אינה חלק מהאקרוסטיכון של הפיוט, ונראה שהיא שייכת לפיסקה שאחריה.
New Super Mario Bros. U

עלילה

באמצע שפיץ' הכינה ארוחה חגיגית למריו, לואיג'י, ושני הטודים (הצהוב והכחול), באוזר, באוזר ג'וניור וילדי הקופא מחליטים להגיע לארמון של פיץ' ולחטוף אותה אבל בטעות, במקום לחטוף אותה, באוזר תופס את מריו, לואיג'י ושני הטודים וזורק אותם רחוק מאוד. באותו הזמן, מריו מגלה בונוס חדש, פטריית בלוט, אשר מאפשרת למריו להפוך לסנאי מעופף. באוזר מחליט להשתלט על הארמון של הנסיכה פיץ' וכך להשתלט על ממלכת הפטרייה כולה, ומריו לואיג'י ושני הטודים יוצאים להציל אותה ולהציל את ממלכת הפטרייה. במשחק ישנם שמונה עולמות ואחרי העולם השמיני, השלב הסופי, יש שלב נוסף שהוא סיום המשחק.

New Super Luigi U

בקיץ 2013 יצאה גרסה נוספת של המשחק לכבוד 30 שנה ללואיג'י. בגרסה זאת הדמויות הם לואיג'י, שני הטודים ונביט הארנב (נביט לא נפגע על ידי אויבים, והכוחות לא משפיעים עליו. בסוף כל רמה הוא מקבל פסילה נוספת על כל כוח שהוא אוסף), ונוספו שלבים חדשים למשחק.
נדין גורדימר

קורות חיים

נדין גורדימר נולדה בספרינגס, ליד יוהנסבורג, חבל טרנסוואל שבדרום אפריקה. בת למשפחת מהגרים יהודים: אביה, איזידור גורדימר, שען במקצועו, הגיע מריגה, לטביה ואימה, חנה "נאן" לבית מאיירס, הייתה בת למשפחה יהודית מתבוללת מהמעמד הבינוני באנגליה. למדה בבתי ספר פרטיים, ובאוניברסיטת ויטווטרסראנד. נישאה לראשונה ב-1949, לג'רלד גברון, התגרשה ונישאה בשנית ב-1954 לריינהולד קסירר, לו הייתה נשואה 47 שנים, עד מותו ב-2001. היו לה שני ילדים, אחד מכל נישואין.
גורדימר התחילה לכתוב בגיל צעיר, וכבר כשהייתה בת 14 פרסמה את ספורה הראשון. ב-1953 פרסמה את הרומן הראשון שלה "The Lying Days", אך לא זכתה לתשומת לב מרובה. בשנות השישים והשבעים היא לימדה בכמה אוניברסיטאות בארצות הברית.
פריצת הדרך הספרותית שלה הייתה ב-1974 בעקבות פרסום הרומן "The Conservationist", שזיכה אותה בפרס בוקר. הסיפורים שלה, שכונסו בשישה כרכים, זיכו אותה בפרס הצרפתי היוקרתי נשר הזהב הגדול. על ספרה אורח כבוד הוענק לה פרס ג'יימס טייט בלק. היא זכתה להכרה והערכה וב-1991 קיבלה את פרס נובל לספרות. נדין גורדימר גם פעילה מרכזית בעולם הספרות הדרום אפריקאי, על ספרו של אחמת דנגור- קללת קפקא, כתבה: "הפרוזה של דנגור
היא הישג נדיר: כעוצמת האנרגיה הלירית שלו, כן עוצמת הרעננות, זוהי דרום אפריקה שטרם נתקלתם בה בספרות, הנאה עצומה."
בספריה עסקה בהשפעות האפרטהייד בדרום אפריקה, וביחסים בין הלבנים והשחורים. היא כתבה נגד גזענות, ובעד סובלנות והגנה על חופש הביטוי. עמדתה זו זכתה לשבחים בעולם, וספריה זכו בפרסים רבים, לעומת זאת בדרום אפריקה התקבלו ספריה בביקורת, וחלקם אף הוחרמו על ידי משטר האפרטהייד.
בנוסף לרומנים, כתבה גורדימר גם קובצי סיפורים, מסות ותסריטים, ועסקה בעשיית סרטים דוקומנטריים. במהלך חייה פירסמה יותר מ-30 ספרים, אשר כמה מהם ראו אור בעברית ובהם: "המציאה", "הנוטר", "המשפחה של יולי", "תעלול של הטבע", ו"בתו של בורגר".
גורדימר נודעה גם בפעילותה העיקשת במאבק במחלת האיידס.
נבחרה לחברת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1980.
ב-2008, למרות לחצים פוליטיים שהופעלו עליה שלא לבקר בישראל, היא ביקרה בירושלים והשתתפה בפסטיבל הסופרים במשכנות שאננים.
הלכה לעולמה ב-13 ביולי 2014.
מזמור קנ"א

תהילים קנ"א הוא מזמור המופיע בכמה נוסחים של ספר תהילים, שלא נכלל בנוסח המסורה העברי של המקרא, ועל כן שייך לספרים החיצוניים. לדעת כמה חוקרים, לשונו של המזמור וסגנונו מעידים על חיבור מאוחר. 
המזמור מופיע בתרגום השבעים היווני ובתרגום הפשיטתא הסורי, וניכר שהוא תורגם מעברית. כמו כן במגילות מדבר יהודה נמצא מזמור זה יחד עם מזמורים חיצוניים נוספים באחת ממגילות תהילים (11QPsᵃ).

תוכן המזמור

בראש המזמור בתרגום השבעים, נאמר: "זה המזמור לדוד כתוב בידו, והוא מחוץ למניין, אחרי הלחמו את גלית".
המזמור עוסק בבחירתו ובמשיחתו של דוד. להלן הנוסח של מגילות מדבר יהודה:
הַלְלוּיָהּ לְדָוִד בֶּן־יִשַׁי:

קָָטֹן הָיִיתִי מֵאֶחַי / וְצָעִיר מִבְּנֵי אִמִּי:

וַיְשִׂימֵנִי רוֹעֶה לְצֹאנֹו / וּמוֹשֵׁל בִּגְדִיּוֹתָיו:

יָדַי עָשׂוּ עוּגָב / וְאֶצְבְּעוֹתַי כִּנּוֹר / וְאָשִׂימָה לַיהוה כָּבוֹד:

אָמַרְתִּי אֲנִי בְּנַפְשִׁי / הֶהָרִים לֹא יָעִידוּ־לוֹ / וְהַגְּבָעוֹת לֹא יַגִּדוּ עָלָיו:

הָעֵצִים אֶת־דְּבָרוֹ / וְהַצֹּאן אֶת־מַעֲשָיו:

כִּי מִי יַגִּיד וּמִי יְדַבֵּר / וּמִי יְסַפֵּר אֶת־מַעֲשָיו:

אֲדוֹן הַכּוֹל רָאָה / אֱלוֹהַ הַכֹּל הוּא שָׁמַע / וְהוּא הֶאֱזִין:

שָׁלַח נְבִיאוֹ לְמָשְׁחֵנִי / אֶת־שְׁמוּאֵל לְגַדְּלֵנִי:

יָצְאוּ אֶחַי לִקְרָאתוֹ / יְפֵי־הַתּוֹר וִיפֵי הַמַּרְאֶה:

הַגְּבֹהִים בּקוֹמָתָם / הַיָּפִים בִּשְׂעָרָם / לֹא־בָּחַר יהוה אֱלוֹהִים בָּם:

וַיִּשְׁלַח וַיִּקָּחֵנִי מֵאַחַר הַצֹּאן / וַיִּמְשָׁחֵנִי בְּשֶׁמֶן הַקּוֹדֶשׁ:

וַיְשִׂימֵנִי נָגִיד לְעַמּוֹ / וּמוֹשֵׁל בִּבְנֵי בְּרִיתוֹ:
בתרגום השבעים מופיעים בסוף המזמור פסוקים ו–ז, העוסקים בניצחון דוד על גלית: "יצאתי לקראת הפלשתי ויקללני באליליו, ואנכי שלפתי חרבו ואכרות ראשו מעליו, ואסיר חרפה מבני ישראל". לעומת זאת, במגילת מזמורים שנמצאה בקומראן נזכרת מפלת גלית בראש מזמור קטוע, המופיע מיד לאחר מזמור שמקביל בתוכנו למזמור קנ"א כפי שהוא מופיע בתרגום השבעים: "תהלת גב[ו]רה ל[דו]יד משמשחו נביא אלהים. אז רא[י]תי פלשתי מחרף".
דאריו ארג'נטו

ביוגרפיה

ארג'נטו נולד ב-1940 ברומא, בנם הבכור של אלדה לוקסרדו, צלמת ברזילאית וסאלבטורה ארג'נטו, מפיק סרטים איטלקי עוד מימי הסרט האילם. דאריו הושפע בילדותו מכתביהם של אדגר אלן פו והנס כריסטיאן אנדרסן.

קריירה

את דרכו הקולנועית החל ארג'נטו דווקא בצדו השני של המרקע, כמבקר קולנוע במקומון רומאי. ב-1968 כתב את התסריט למערבון האפי "Once Upon A Time In The West", ביחד עם ברנרדו ברטולוצ'י וסרג'יו ליאונה (שגם ביים). 
סרטו הראשון של ארג'נטו כבמאי, "The Bird With The Crystal Plumage", מותחן איכותי במסורת סרטי הג'אלו האיטלקיים, הפך להצלחה מסחרית. ארג'נטו שיכלל את הז'אנר בסרט זה.
שני סרטיו הבאים של ארג'נטו, "Four Flies On Gray Velvet" ו-"The Cat O'Nine Tails", השלימו את מה שמכונה כיום "טרילוגיית החיות". ב-1975 יצא סרטו "Profondo Rosso", סרט ג'אלו נוסף, הכולל תערובת של אלימות אופראית, עבודת מצלמה באיכות גבוהה, ועלילה מוזרה שהצופה בה לוקח חלק פעיל. גם פסקול הסרט, שהולחן על ידי להקת הרוק הפרוגרסיבי האיטלקית "גובלין", זכה להצלחה, וארג'נטו המשיך לעבוד עם הלהקה גם בסרטיו הבאים.
ב-1977 ביים ארג'נטו את סרטו המצליח ביותר מסחרית, "סספיריה" ("Suspiria"), בו עבר לז'אנר הפנטזיה והאימה. סרטו הבא, "Inferno", נחשב להמשכון בלתי רשמי ל-"Suspiria".
ב-1982 חזר ארג'נטו לטריטוריית סרטי המתח עם הברט "Tenebre", שנחשב סרטו האלים ביותר. לאחר מכן יצאו הסרטים "Phenomena", בו שיחקה ג'ניפר קונלי כילדה, ו-"Opera", שסימן את סוף "תקופת הזהב" של הבמאי.
שלוש שנים לאחר מכן שיתף פעולה עם במאי סרטי האימה האמריקני ג'ורג' רומרו, כשכל אחד מהם ביים סרט בן שעה לפי סיפור של אדגר אלן פו. סרטו הבא, "טראומה" ("Trauma"), היה הסרט היחיד שביים בארצות הברית, והוא נחשב לסרטו הגרוע ביותר.
ב-1996 חזר ארג'נטו לביים, עם הסרט "The Stendahl Syndrome", סרט שנחשב ביזארי ומהפנט, בכיכובה של בתו, השחקנית אסיה ארג'נטו, בתפקיד הראשי, ובת זוגו, השחקנית דריה ניקולודי, בתפקיד משנה. ב-1999 ביים גרסה למחזה הידוע "פנטום האופרה". ב-2000 הפיק את סרטה הראשון של בתו אסיה כבמאית ותסריטאית, "Scarlet Diva".
ב-2001 ביים את "Non Ho Sonno", בו חזר לז'אנר הג'אלו. ב-2004 יצא סרטו "The Card Player", ושנה לאחר מכן יצא "Do You Like Hitchcock?". ב-2005-2006 ביים שני סרטי טלוויזיה, "Jenifer" ו-"Pelts", בסדרת סרטי האימה האמריקנית "אשפי האימה" ("Masters of Horror"). ב-2007 ביים את "אם הדמעות" ("The Mother of Tears"), בו כיכבו אסיה ארג'נטו ומורן אטיאס. ב-2009 ביים את "Gialio".
פרידריך הראשון, מרקיז מייסן

ביוגרפיה

פרידריך נולד בשנת 1257 באייזנך, לאלברכט השני, מרקיז מייסן ומרגרטה מסיציליה. לפי האגדה, אמו, שנמלטה מבעלה ב-1270, ניסתה להתגבר על הכאב של הפרידה, ונשכה את פרידריך על לחיו, ובשל כך הוא נודע בתור הנשוך.
לאחר מותו של קונראד השלישי, מלך ירושלים בשנת 1268, הוא הפך ליורש החוקי של טענות בית הוהנשטאופן, וטען לזכותו על ממלכת סיציליה, ועל התארים מלך ירושלים ודוכס שוואביה (למרות שהוא לא היה צאצא של מלכי ירושלים, סבא שלו פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, טען לזכותו על התואר).
אולם, טענות אלו לא הביאו לו תועלת. שוואביה, שהוחזקה בידי קונרדין לפני המערכה האחרונה, התפוררה כיחידה טריטוריאלית. הוא לא זכה להכרה באוטרמר, ושארל מאנז'ו היה מושרש עמוק בדרום איטליה. פרידריך הציע פלישה לאיטליה בשנת 1269, ומשך אליו קצת תמיכה מן גיבלינים של לומברדיה, אולם התוכניות שלו לעולם לא יצאו אל הפועל, והוא לא מילא עוד חלק בעניינים האיטלקיים. משנת 1280, הוא נחשב לפלטין של סקסוניה.
מכיוון שאביו העדיף את אחיו למחצה אפיץ, פרידריך ואחיו דיצמן הכריזו עליו מלחמה. פרידריך נלכד בשנת 1281, אבל אחרי מלחמה ארוכה אביו הכיר בזכויות האחים ב-1289. לאחר מותו של בן דודם פרידריך טוטה, מרקיז מייסן (1291), שני האחים השתלטו על אדמותיו ופרידריך קיבל את מרקיזות מייסן, והם השאירו לאביהם רק את מרקיזות לנדסברג. עם זאת, המלך אדולף מנסאו-ויילבורג חשב כי מרקיזות מייסן והמרקיזות המזרחית צריכות לחזור אל הכתר אחרי מותו של טוטה, וקנה את תורינגיה מאלברכט שהיה שקוע בחובות. שני האחים שוב יצאו להילחם על הגנת הירושה שלהם, אולם לבסוף נאלצו לוותר על הנחלות. פרידריך נשאר הרחק מביתו עד מותו של אדולף, ורק לאחר מכן חזר לנחלותיו, ואף השלים עם אביו. אולם, מיד לאחר מכן, אלברכט הראשון, מלך גרמניה טען לזכותו על תורינגיה, ונתמך על ידי הערים, אשר השתוקקו להיות עצמאיות (reichsunmittelbar). משפחתו של פרידריך הושמה במצור שהוטל על וארטבורג בידי כוחות מאייזנך, אולם פרידריך הצליח לשחרר אותם. אולם רק הניצחון בלוקה ב-31 במאי 1307 העניק את הניצחון לאחים, מאחר שאלברכט מת קודם שהצליח לאסוף כוחות חדשים.
אחרי מותו של דיצמן (1307) נשבעו הווסלים אמונים לפרידריך בלבד, כי אלברכט ביטל את חוקי הארנונה. רק הערים היו עדיין נגד פרידריך, אולם ארפורט נכבשה בכוח, והוא אף השלים עם היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1310 העניק לו את אדמותיו כפייף.
עם זאת, המאבק עם ברנדנבורג עדיין המשיך, ולאחר שפרידריך נתפס על ידי ולדמאר, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל, הוא נאלץ לקנות את חירותו ב-32,000 מארקים, ולוותר על לוסאטיה התחתית באמנת טרנגרמינדה בשנת 1312. הסכסוך התחדש בשנת 1316, אולם הסתיים בשנת 1317 בשלום מגדבורג. לאחר היכחדותו של בית אסקניה, פרדיריך החזיר לעצמנו חוץ מלנדסברג ולוסאטיה התחתית.
פרידריך היה משותק עקב שבץ מוחי מאז 1321, ומת ב-16 בנובמבר 1323 באייזנך.
הפילוסופיה של הטכנולוגיה (ספר)

תוכן

בהנחה שהטכנולוגיה היא בחלקה אמנות ובחלקה מדע, הרי כל חידוש הוא יצירה, כל תגלית היא כוח מקורי הנובע מהיכולת של האדם. לכן כל חידוש הוא בחלקו חד-פעמי בחלקו נדיר. היות שאמנות ומדע משיקים ביניהם, התיחום בין שניהם לא תמיד נשמר בבהירות. 
פרופ' אגסי טוען בספרו כי תכנון טכנולוגי כולל גם תכנון חברתי וגם פיזיקלי, אך את ההיבט החברתי נוטים להזניח. אגסי טוען כי ניתן לשפר במידה רבה את ההישגים הדלים של ניסיונות הניבוי הטכנולוגי והמדעי לתקופה ארוכה, אילו היו מבהירים היטב את ההנחות הכוללות, ולו היו בוחנים מחדש הנחות אחרות ומשווים אותן להנחות אלטרנטיביות. כדי להצליח בפיקוח על תוצרי הטכנולוגיה שעלולים להיות אסון לאנושות, לדעתו, איננו זקוקים לפחות פיתוחים ושכלולים או שיפורים טכנולוגיים, אלא לעוד קידום ופיתוח. לשם כך יש לשיטתו להרחיב את החינוך לטכנולוגיה תוך כדי הרחבת המימד הדמוקרטי בפיקוח על מדע ופיתוח טכנולוגי. הצרה היא שזיהום סביבתי, עוני, מחלות, מלחמות, פיתוחי נשק, התפשטות כלי נשק אטומיים הרסניים, התפוצצות אוכלוסין וכו' מהווים איומים על עתיד האנושות. 
על הרפורמות הדמוקרטיות של גופים ציבוריים לקום בתוך הערים והכפרים כדי לפקח מקרוב על פעילויות מסוכנות מסוג זה כדי לדון, אך גם כדי לקבל החלטות נגד הכלים המאיימים על כולנו באסון. לדעת אגסי, חינוך דמוקרטי זה הוא הדרך הטובה ביותר להתמודד עם איומים של פיתוח וקידום מדעי וטכנולוגי, למען עתיד טוב יותר לילדינו.
סחודניצה

תולדות היישוב

סחודניצה נזכרת מהמאה ה-15, ולקראת סוף המאה ה-19 הוענקו לה זכויות עירוניות, לאחר שנתגלו בסביבתה מאגרי נפט. מתקופה זו ובמהלך המאה ה-20 התבססה כלכלת היישוב על הפקת ועיבוד הנפט.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סחודניצה

יהודים ישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-19, והיו כפופים לקהילת דרוהוביץ. בתקופה זו תרמו היהודים חלק מרכזי בפיתוחו התעשייתי של היישוב. בשנים 1897 ו-1898 ערכו פולנים מקומיים פרעות ביהודי העיירה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה עברו דרך העיירה אלפי יהודים מהסביבה, שנמלטו מאימת הצבא הרוסי לכיוון הונגריה, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 689 יהודים, למעלה מרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, שכללה תנועות נוער וקיבוץ הכשרה. בשנת 1936 הכו פולנים מקומיים יהודים מהעיירה בזמן הימים הנוראים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נערכו האוקראינים המקומיים לבצע פוגרום ביהודי העיירה, אך הדבר נמנע בשל כניסת הסובייטים לאזור בסוף ספטמבר 1939. בתקופה הסובייטית הולאמו מפעלי התעשייה בעיירה.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש האזור בידי הגרמנים, ב-1 ביולי 1941, ערכו האוקראינים והפולנים המקומיים, בסיוע הגרמנים, פוגרום ביהודי העיירה, בו נרצחו באכזריות כ-200 איש. בסתיו 1941 עוד נמצאו בעיירה 280 יהודים, חלקם פליטים מדרוהוביץ ומבוריסלב, אך רבים מהם מתו ברעב, ממחלות ומרציחות. באוגוסט 1942 שולחו כ-60 יהודים מהעיירה לבוריסלב, וממנה הועברו למחנה ההשמדה בלז'ץ. ב-22 באוקטובר 1942 גורשו אחרוני יהודי העיירה למחנות עבודה בסביבתה, וסחודניצה הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים".
שלמה וינר

פרופסור שלמה וינר (נולד ב-1937) הוא משורר עברי, מורה ומתמטיקאי ואיש חינוך מתמטי.

ביוגרפיה

נולד בירושלים בשנת תרצ"ז 1937. את שלושת תאריו במתמטיקה למד וקיבל מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט עשה בהנחיית פרופסור עזריאל לוי. סיים לימודי המשך באוניברסיטת ברקלי, חזר ללמד מתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, וחקר בה את תחום הוראת המתמטיקה במשך למעלה משלושים שנה, וכיהן פעמיים כראש החוג להוראת המתמטיקה בתקופה זו. ב־1997 הצטרף לאוניברסיטת בן-גוריון, הקים בה את התוכנית לתואר שני להוראת המדעים ועמד בראשה, ובהמשך היה לראש התוכנית לתואר שני לחינוך מתמטי לבית הספר היסודי במכללת אחווה.
שלמה וינר החל לפרסם את שיריו בכתבי העת בסוף שנות השישים ובראשית שנות השבעים. בשנת 1972 יצא לאור ספר שיריו הראשון, "רק לשעות ספורות". בשנת 1986 יצא לאור ספר שיריו "הרעש והאדמה". ובשנת 1992 ראה אור ספר שיריו "פתאום החיים". שימש כמה שנים כראש ועד אגודת הסופרים בירושלים, והיה יו"ר הנהלת בית הסופר בעיר. שיריו נדפסו בכמה אנתולוגיות חשובות, כגון "לנצח אנגנך - על המקרא בשירה העברית", של מלכה שקד. אסופה משיריו נדפסה באנגלית, ויצאה לאור בארצות הברית ובבריטניה.
גאורג סל

ביוגרפיה

סל נולד בבודפשט, אבל גדל בווינה. הוא למד בווינה ובלייפציג אצל אזביוס מנדיצ'בסקי (וכן, לתקופה קצרה, אצל מקס רגר). ריכרד שטראוס מינה אותו לעוזרו באופרה המלכותית של ברלין, משם המשיך למספר כהונות ניצוח ברחבי אירופה: בברלין, שטרסבורג (שם החליף את אוטו קלמפרר בתיאטרון העירוני), פראג, דרמשטאדט, דיסלדורף וגלאזגו, לפני שנעשה מנצח ראשי, בשנת 1924, של האופרה הממלכתית של ברלין (שהחליפה בינתיים את האופרה המלכותית). בשנת 1930 ניצח סל לראשונה בארצות הברית, על תזמורת סנט לואיס.
סל היה בארצות הברית כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, והוא נשאר והשתקע שם. משנת 1942 עד 1946 היה מנצח קבוע במטרופוליטן אופרה בניו יורק. בשנת 1946 התאזרח בארצות הברית וקיבל את משרת המנצח הראשי (מנהל מוזיקלי) של תזמורת קליבלנד. הוא החזיק במשרה זו עד מותו, בשנת 1970. מייחסים לו את העלאת קרנה של תזמורת קליבלנד, שהייתה תזמורת אזורית ברמה סבירה, לרמה בינלאומית. מסוף שנות החמישים עד מותו של סל נחשבה התזמורת לאחת המשובחות בעולם. לא זו בלבד שסל לקח את התזמורת למסעות שנתיים אל קרנגי הול ולחוף המזרחי, הוא אף הוביל אותה למסעותיה הבינלאומיים הראשונים באירופה, בברית המועצות, באוסטרליה וביפן.
סל יצר קשרים טובים עם תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, שם היה מנצח אורח תדיר, וכן הרבה להופיע בפסטיבל זלצבורג. בשנות חייו האחרונות שימש גם כיועץ מוזיקלי לפילהרמונית של ניו יורק.
עבודתו של סל כמלחין ידועה פחות. נוסף לכתיבת יצירות מקוריות, עיבד את רביעיית המיתרים מס' 1 של סמטנה, "מתוך חיי", לתזמורת.
עלות היסטורית

בחשבונאות, עלות היסטורית הוא מושג מרכזי המתאר את מחירו המקורי של נכס בזמן הרכישה או התשלום. זאת בהשוואה למחירי שווי שוק (מחיר מכירה). כלכלנים משתמשים בעלות האלטרנטיבית כדי להבדיל בין עלות הוויתור לבין העלות ההיסטורית הרשומה בדוחות הכספיים.

עקרון העלות ההיסטורית

על פי עקרון העלות ההיסטורית, על רוב הנכסים והתחייבויות להירשם במחיר המקורי. עקרון זה הוא אחד מארבעת העקרונות הראשיים של העקרונות החשבונאיים המקובלים בארצות הברית (GAAP). לדוגמה, ייתכן שחלקת אדמה אשר נרכשה לפני 50 שנה בתמורה ל-10,000 ש"ח נאמדת כיום במיליון ש"ח; אולם, בספרים ובמאזן נרשמת וצריכה להופיע העלות ההיסטורית: 10,000 ש"ח. את עקרון העלות ההיסטורית קבעו בעקבות המהימנות וחוסר האפשרות ליצור מניפולציות בערך ההיסטורי. ברם, העלות ההיסטורית אינה תמיד מציגה מידע שימושי ורלוונטי. תחת העקרונות החשבונאיים המקובלים בבריטניה ניתן לרשום נכסים בהתבסס על אומדן שווי שוק אף על פי שרישום מסוג זה יכול להביא לידי הכרה ברווחים לא ממשיים כהכנסה לכל דבר.
ראש ממשלת מלטה

ייסוד המשרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

המשרד הרשמי של ראש הממשלה

משרד ראש הממשלה ממוקם באכסניית קסטיליה שבעיר ולטה מאז ה-4 באפריל 1972.

מעונות רשמיים

וילה פרנקיה היא המעון הרשמי של ראש הממשלה, וארמון גירג'נטי הוא מעון הקיץ.
יפתח (אורטוריה, קריסימי)

יפתח (Jephte או  Historia di Jephte) היא דוגמה חשובה לצורת האורטוריה של אמצע המאה ה-17 שחיבר ג'אקומו קריסימי בסביבות 1650 (כנראה 1648), על פי סיפורו של השופט יפתח מספר שופטים. היצירה תואמת למה שנחשב לצורת האורטוריה הקלאסית של ראשית תקופת הבארוק, לטקסט תנ"כי שנמסר בפי זמרים סולנים ומקהלה עם דברי קישור של קריין. הפרטיטורה היחידה מזמן חיבור האורטוריה היא לעוגב קונטינואו בלבד, אם כי יש ומתגברים אותו בכינורות וקונטרבס, שסימוכין לשימוש בהם קיימים ביצירות אחרות של המלחין.
קריסימי ביסס את המוניטין שלו כאמן האורטוריה הלטינית בשנת 1650, כשחיבר את "יפתח", הנחשבת ליצירה המשובחת ביותר שלו בצורה זו. תאורטיקאי המוזיקה אתאנאזיוס קירשר הזכיר ב"מוזורגיה אוניברסליס" שלו את האורטוריה וציין את יכולתו של קריסימי להטות "את רוח המאזינים אל כל רגש שיחפוץ בו". 
גרסה של האנס ורנר הנצה משנת 1976 היא עיבוד ל-7 קולו סולו, מקהלה ב-6 קולות, חלילים, כלי הקשה ופיציקטו בכלי מיתר.
אליזבת, נסיכת בלגיה

ביוגרפיה

אליזבת נולדה בניתוח קיסרי בבריסל, בלגיה ב-25 באוקטובר 2001. היא נקראה על שם סבתו של סבה, הנסיכה אליזבת מבוואריה. הוטבלה לנצרות ב-9 בדצמבר 2001 בטירת סיארגנון (Château Ciergnon), המשמשת כמעונה הרשמי בקיץ של משפחת המלוכה הבלגית, על ידי ארכיבישוף בריסל וראש הכנסייה הקתולית בבלגיה. סנדקיה היו בן דודה הנסיך אמדאו (בנה של הנסיכה אסטריד) ודודתה הרוזנת הלנה ד'אודקם ד'אקוז (אחותה הצעירה של אמה). 
אליזבת היא הבכורה מבין ארבעה ילדים שנולדו להוריה ולה שני אחים, הנסיך גבריאל (2003) והנסיך עמנואל (2005) ואחות, הנסיכה אלאונור (2008). לאחר שב-1991 כעשר שנים לפני הולדתה בוטל בבלגיה חוק העדפת הבן הבכור היא נמצאת ראשונה בסדר הירושה לכתר על אף שיש לה אחים זכרים. עם זאת היא לא מכונה בתואר "הרוזנת מאנו" (Comte de Hainaut) המוענק באופן מסורתי לבנו של יורש העצר. מצד אביה אליזבת היא צאצאית של בתי אצולה איטלקים רבים כגון אורסיני וקולונה ולמספר אפיפיורים והיא בעלת קרבה משפחתית אל בית בורבון ובית ויטלסבאך ואל משפחת המלוכה הנורווגית, השוודית, הדנית, הבריטית וההולנדית. מצד אימה היא צאצאית של משפחות המלוכה של פולין שרבות מהן שלטו בעבר ברחבי מזרח אירופה, כגון רדזיוויל וזמויסקי והיא אף קרובת משפחה של נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי.
ב-2007 החלה אליזבת ללמוד בבית ספר יסודי בבריסל שבו למדו גם בני דודיה. זו פעם ראשונה שמלכה לעתיד של בלגיה רוכש את חינוכו והשכלתו בשפה ההולנדית. בנוסף אליזבת לומדת מחול באקדמיה למוזיקה הלאומית של בלגיה. ב-2006 היא מילאה באופן רשמי את חובתה המלכותית הראשונה כשלקחה חלק בחגיגות יום העצמאות. בנוסף היא גם נכחה לצד אביה באירוע הפתיחה של מוזיאון המדע הבלגי והיא גם השתתפה בתחרות המוזיקה הנערכת מדי ארבע שנים בארמון המלכותי בבריסל. ב-2009 נוסד בארץ המלכה מוד שבאנטארקטיקה המרכז הבלגי לחקר אנטארקטיקה על שם הנסיכה אליזבת.
משה שטרן (דברצן)

ביוגרפיה

נולד לרב אברהם שטרן ולטובה גיטל לבית טיגרמן שנספו בשואה.
התחתן עם מלכה בתם של מרדכי ניסן הכהן שטרסר ורעייתו צירל (לבית פולק), וממנה נולדו לו בן ובת, הרב שלמה שטרן, ובתו שנשאה לרב שאול קליין איש חינוך. הרב משה שטרן שימש כמו"ץ בדברצן עד לשנות השואה. בשואה הוא שהה חודשים ארוכים במחנה ברגן בלזן. לאחר מכן היה תקופה קצרה רב בבואנוס איירס. משם עבר לניו יורק.
אחיו הבכור הוא הרב בצלאל שטרן מחבר השו"ת בצל החכמה, אחיו הצעיר, הרב מרדכי שטרן מחבר 'רב חסד' חתנו של הרב שאול בראך מקאשוי נפטר בחיי אביו בשנת ה'תרצ"ה בגיל 28.
ונטית (שפה רומאנית)

היסטוריה

מוצאה של הוונטית  מלטינית וולגארית (עממית), וככל הנראה הושפעה מלשון שדוברה באזור קודם לכן (Substratum), אולי הוונטית האיטלית, ומשפות גרמאניות שהובאו על ידי שבטים גרמאניים כמו הגותים והלומברדים במאה ה-5. הכתבים הראשונים בוונטית הם מהמאה ה-13 ולשפה נודע מעמד יוקרתי בתקופת רפובליקת ונציה, אז שימשה כשפה רשמית ברפובליקה וכלינגואה פרנקה ברחבי הים התיכון.
בשפה נכתבו מחזות של הקומדיה דל'ארטה, שירה ואפילו האיליאדה תורגמה לוונטית. למרות זאת, הוונטית הכתובה הלכה ונסוגה מפני הניב הטוסקני ומפני שפות רומאניות אחרות. עם חלוקתה של רפובליקת ונציה בסוף המאה ה-18, חדלה הוונטית בהדרגה מלשמש כשפה רשמית, ועם איחוד איטליה במאה ה-19 הונהג הניב הטוסקני כבסיס לאיטלקית המודרנית. מאז נמצאת הוונטית בנסיגה מתמדת וכל דובריה באיטליה דוברים גם איטלקית. מאידך, מהגרים מוונטו במחצית השנייה של המאה ה-19 הקימו קהילות דוברות ונטית בדרום אמריקה וברומניה. ב-28 במרץ 2007 הכירה האספה האזורית של מחוז ונטו בוונטית כשפת המחוז, עם קבלת חוק "החסות והשימור של השפה והתרבות הוונטית" (Tutela e valorizzazione della lingua e della cultura veneta).

תפוצה

ונטית מדוברת בעיקר במחוזות ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה בצפון-מזרח איטליה וכן באיסטריה, ובחופי מפרץ קוורנר ודאלמטיה בסלובניה ובקרואטיה. קהילות קטנות יותר מצויות ברחבי איטליה גם במחוזות לאציו, לומברדיה, אמיליה-רומאניה ובטרנטינו. מחוץ לדרום אירופה יש קהילות דוברות ונטית בעיר טולצ'אה (Tulcea) ברומניה, במקסיקו ובמדינות ריו גראנדי דו סול וסנטה קטרינה בברזיל.
דמוגרפיה של הממלכה המאוחדת

היסטוריה

במהלך המהפכה התעשייתית תוחלת החיים של אזרחי בריטניה עלתה באופן דרמטי. מספר הפטירות בלידה ירד מ-74.5 ל-1,000 לידות בשנים 1730–1749 ל 31.8 פטירות ל-1,000 לידות בשנים 1810–1829.
לפי מפקד האוכלוסין של האי הבריטי בשנת 1801 מנתה האוכלוסייה כ-10.5 מיליון תושבים. אוכלוסיית בריטניה מנתה באותה השנה כ-4.5 עד 5.5 מיליון תושבים.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1841 מנתה אוכלוסיית בריטניה וווילס כ-15.9 מיליון תושבים, אירלנד כ-8.2, ו-סקוטלנד כ-2.6.
רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד אשר החל בשנות הארבעים של המאה ה-19, גרם למותם של מעל למיליון אירים ולהגירה של מעל למיליון נוספים, בעיקר לארצות הברית. ההגירה ההמונית התחזקה בעקבות הרעב ואוכלוסיית אירלנד המשיכה לרדת עד לאמצע המאה ה-20.
אוכלוסיית אנגליה כמעט והכפילה את עצמה בשנים 1851 ל-1901 כאשר גדלה מ-16.8 מיליון תושבים ל-30.5 מיליון. אוכלוסיית אירלנד צנחה מ-8.2 מיליון בשנת 1841 לפחות מ-4.6 מיליון בשנת 1901. אמנם במחקר שבוצע על ידי אניד צ'ארלס בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הוכך שגידול אוכלוסייה באנגלי הצפוי לרדת
נא'בית

פיתוח

פיתוח השפה הנא'בית החל ב-2005 למטרות הסרט. השפה פותחה כך שהשחקנים יוכלו להבינה וללמוד אותה. ג'יימס קמרון ביקש שהשפה תישמע "חוצנית" אולם שעדיין תהיה נעימה לשמיעה.  פרומר, יוצר השפה, היה בצילומים ועזר לשחקנים לדבר באופן נכון ואף נתן עצות כיצד להגות את המילים בשפה הנא'בית במצבי רוח שונים (ברגעי לחץ, שמחה וכדומה). 
פרומר המשיך לפתח את השפה עבור המשחק "אווטאר" שיצא בדצמבר 2009. במשחק מופיעות מילים חדשות שנוצרו כדי להעשיר את המשחק. בנוסף, פרומר אף תרגם לשפה הנא'בית מספר שירים שקמרון ביקש ממנו לתרגם. שירים אלה מופיעים בפסקול של הסרט.
ביום יציאת הסרט היו בנא'בית כ-1,000 מילים.