google/wiki40b huggingface dataset:
אלנבי 58

אלנבי 58 היה מועדון לילה שפעל בתל אביב בין השנים 1994–2000.

היסטוריה

המועדון הוקם על ידי אורי שטרק, רל נדל וניצן לב צור ב-1994 ברחוב אלנבי 58, בסמוך לכיכר מגן-דוד, במקום שבו שכן קולנוע אלנבי. מסיבות הטראנס וההאוס שנערכו בו מדי יום חמישי היו לשם דבר, והתקליטנים המובילים בעולם פקדו אותו. המועדון הפך לחוד החנית של סצנת המועדונים התל אביבית בשנות ה-90, סביבה התפתחה תרבות שלמה. פתיחת המועדון השתלבה בגל עולמי של הסבת בתי קולנוע ישנים למועדוני ריקודים. המועדון הוכתר על ידי מגזין "מיניסטרי אוף סאונד" כאחד מעשרים המועדונים הטובים בעולם. ב-1996 החלו במועדון מסיבות "אפטר פארטי", המתחילות עם עלות השחר ונערכות בשעות הבוקר.
בשנת 2000 נסגר המועדון, כתוצאה משילוב של כמה גורמים: מדיניות עיריית תל אביב-יפו לדחיקת אזורי הבילוי ממרכז העיר, פרוץ האינתיפאדה השנייה, עלייתם של מועדונים קטנים יותר וממוסחרים פחות, וכן תחושת מיצוי בקרב הבליינים. מייסדיו הקימו חודשים ספורים אחר כך את "מועדון ה-TLV" בנמל תל אביב.
המבנה נרכש על ידי יזמי נדל"ן. במקומו ייבנה מבנה מגורים, תוך שימור של חזית המבנה.
ארתור וולש

ביוגרפיה

וולש נולד בניוארק שבניו ג'רזי, והתחנך בבתי ספר ציבוריים, בהמשך על ידי מורה פרטי ולבסוף בבית הספר ללימודי מסחר באוניברסיטת ניו יורק. הוא החל את הקריירה המקצועית ככנר עבור תומאס אלווה אדיסון ב-1915 ובהמשך מילא שורה של תפקידים מפתח בארגוניו של אדיסון. משנת 1917 עד 1919 היה סָמַל (sergeant) בחיל הנחתים של ארצות הברית ולחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן היה לוטננט בצי ארצות הברית בשנים 1929–1932, במשמר הלאומי של מדינת ניו ג'רזי היה בדרגת קולונל בשנים 1941–1943.
ב-1932 היה לחבר בוועדה לחקירות פיצויים לפועלים בניו ג'רזי עד לשנת 1933. שימש כמנהל סוכנות השיכון הפדרלית בניו ג'רזי בשנים 1934–1935, ואחר כך כסגן ועוזר מנהל המשרד הראשי של הסוכנות בוושינגטון די. סי., בין השנים 1935–1938. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1940 היה חבר בחבר האלקטורים ובשנת 1943 היה חבר בלשכת הסחר הרוסית-אמריקאית.
ב-1943 התמנה לנציב רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי אך ב-26 בנובמבר אותה השנה מונה לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית לאייש את מושבה של ניו ג'רזי שנותר ריק עם מותו של ויליאם ברבור. הוא כיהן בתפקיד עד דצמבר 1944, אז נבחר יורשו החוקי של ברבור. וולש בחר שלא להתמודד אל הסנאט בבחירות 1944.
וולש כיהן כיושב ראש הוועדה לענייני הצי בקונגרס ה-78 של ארצות הברית. לאחר שעזב את הזירה הפוליטית חידש את נתיבתו המקצועית בעסקים והלך לעולמו בעיר ניו יורק ב-1947. הוא נטמן בבית העלמין "שער שמיים" שבמזרח האנובר, ניו ג'רזי.
מיון טופולוגי

אלגוריתם לביצוע מיון טופולוגי

ניתן לבצע מיון טופולוגי בזמן ריצה ליניארי במספר הצמתים והקשתות שבגרף - . מבחינה רעיונית, האלגוריתם מהווה הרחבה של אלגוריתם חיפוש לעומק, עם תוספת בודדת: כאשר אלגוריתם החיפוש לעומק מסיים את הרקורסיה עבור צומת מסוים, הוא מכניס אותו לתחילת המיון הטופולוגי. דבר זה מבטיח שאיבר ייכנס לתחילת המיון רק לאחר שכל האיברים המחוברים אליו כבר הוכנסו, ולכן הוא יוכנס למקום מוקדם יותר במיון.
אלגוריתם נוסף בסיבוכיות זהה:
 קטע הקוד הבא הוא פסאודו קוד.
TopSort(G)
    k=0
    while  s.t. s's indegree = 0
        Sorted[k]=s
        k++
        remove s and all its outgoing edges
    if k=n then successful
    else failed
באלדומרו פרלאסה

קריירה

פרלאסה נולד בטולואה שבקולומביה, והחל ללמוד כדורגל בבית הספר "Escuela de Fútbol Carlos Sarmiento Lora".
בשנת 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הקולומביאנית במדי הקבוצה העירונית, דפורטיבו טולואה.
לאחר מכן שיחק עונה אחת באתלטיקו וילה, חזר לעונה אחת לדפורטיבו טולואה, שיחק עונה אחת בקוקוטה דפורטיבו, ובשנת 2015 חתם באינדפנדיינטה סנטה פה, במדיה שיחק עד יולי 2019 וערך למעלה מ-150 הופעות ליגה, בהן כבש 10 שערים.
ב-22 ביוני 2019 דווח כי סיכם על חוזה לשלוש עונות בהפועל באר שבע, שתשלם 600,000 אירו על 60% מכרטיס השחקן שלו, אך העסקה לא יצאה לפועל לבסוף.
ב-7 ביולי 2019 עבר לאתלטיקו נסיונל מליגת העל הקולומביאנית.
דובוש

דוֹבּוֹש (Dobos torta) היא עוגת שכבות מהמטבח ההונגרי. היא מורכבת משכבות של עוגת ספוג (דומה ל genoise ול"פנדישפאן") וקרם שאליו נוספו טעמים שונים כגון קפה, פירות וכדומה. במתכון ההונגרי הקלאסי משתמשים בקרם חמאה (חמאה מוקצפת עם סוכר וביצים).

היסטוריה

העוגה נושאת את שמו של השף ההונגרי המפורסם יוז'ף דובוש, שהמציא אותה בשנת 1884 והציג אותה בתערוכה הלאומית השנתית של הונגריה בבודפשט בשנת 1885. הקיסר פרנץ יוזף ואשתו אליזבת היו בין הלקוחות הראשונים שטעמו ואהבו אותה. בשנת 1906 גילה דובוש לחבריו לאיגוד הקונדיטורים את סוד המתכון.

הכנה

העוגה מצופה בשכבה דקה של קרם, ומעליו לרוב ציפוי פריזר (ציפוי שוקולד). במתכון הקלאסי הדובוש היה מעוטר במלבני קרמל ("קרמל-גלזור") קשים שהיו מסודרים מעליו לרוחב באלכסון בצורת רעפים, כאשר הם נתמכים ברוזטות קטנות של קרם. הקרמל היה נמרח בעזרת פלטה משומנת על גבי מלבן של רולדה, ואז נחתך בעזרת סכין משומנת במהירות למלבנים קטנים, לפני שהוא התקשה. שיטה אחרת הייתה חריצת מלבן הקרמל לרוחב בעזרת הסכין המשומנת למלבנים (על מנת לאפשר את חיתוך העוגה), והנחתו בשלמות מעל גבי הדובוש.
במקרים אחרים היו חותכים את עוגת הדובוש באלכסון לשני חצאים של פירמידה, ומדביקים את שני החצאים זה לזה בעזרת קרם תוך יצירת פירמידה גבוהה, שהייתה נמרחת בקרם ומצופה ביריעת מרציפן.
Wikitribune

מודל עסקי

Wikitrubune הוא אתר למטרת רווח, הממומן באמצעות תרומות; ככל שנתרם יותר, כך האתר יכול להעסיק יותר עיתונאים (אם כי כל העיתונאים פוטרו באוקטובר 2018). התורמים מתבקשים לתרום 10 ליש"ט או 15 דולר מדי חודש, בתמורה להבטחת המשך קיום האתר. כמו כן צוין כי אין בעלי מניות, מפרסמים או מנויים אשר ייצרו לחצים מסחריים. עם זאת, אלו שיתרמו לאתר יוכלו להשפיע בנושאים בהם יתמקד האתר.
העיתונאים באתר חייבים לספק מקורות או תמלילים מלאים והקלטות של הראיונות שהם עורכים. הציבור יכול לשנות או לעדכן מאמרים; עם זאת, עדכונים אלו טעונים אישור של הצוות או מתנדבים מהימנים.
"זו תהיה הפעם הראשונה בה עיתונאים מקצועיים ואזרחים יעבדו זה לצד זה כשווים לכתיבת סיפורים בזמן שהם קורים, יערכו אותם בזמן שהם מתפתחים ובכל עת יגובו על ידי קהילה שתבדוק ותבקש לבדוק מחדש את כל העובדות", אמר ויילס. ויילס אמר כי הוא מתכוון שהאתר יסייע במאבק בחדשות מזויפות (פייק ניוז) באינטרנט; עוד הוא אמר כי הוא החליט להקים את האתר לאחר ששמע את קליאן קונוויי, היועצת ומנהלת הקמפיין של דונלד טראמפ, משתמשת בביטוי 'עובדות חלופיות' במהלך ריאיון שקיימה בינואר 2017.
קונטמינציה

קוֹנְטָמִינַצְיָה (באנגלית: Contamination; בעברית: זִהוּם או נִגּוּעַ) הוא מונח המתאר זיהום בחומר, אשר נגרם על ידי גורם חיצוני באופן ישיר.
בהנדסת מזון, משמש המונח לתיאור נוכחות של רעלנים בתוך המזון. בפיזיקה גרעינית, משמש המונח לתיאור נוכחות של קרינה רדיואקטיבית במידת מה.

בביולוגיה

המונח קונטמינציה ברפואה מתייחס לתהליך שבו גורם מזהם נכנס לגוף חי, בדרך כלל באופן ישיר לפצע פתוח חיצוני (ללא תהליך סינון סטרילי כלשהו). כמו כן משמש המונח לבדיקות מעבדה ביולוגיות, ובפרט לבדיקת תרבית דם, שבה מנסים לבחון אם יש גורם מזהם בדם, כך שבכניסת גורם מזהם חיצוני לדם (בדרך כלל באי הקפדה על נוהלי החשיפה של הבדיקה), תוצאת הבדיקה עלולה להטעות את הרופא, וכתוצאה מכך המטופל יקבל טיפול מוטעה שעלול לעלות לו במחיר בריאותי.

שאילת המונח לתחומים נוספים

המונח 'קונטמינציה' מושאל גם לתחומים אחרים, כמו בלשנות, ששם המונח מתייחס לשפות מסוימות אשר מאבדות את טהרתן הלשונית ו'מזדהמות' כביכול בהשאלת מילים משפות אחרות (לעיתים במובן של "תמזיג"). כמו כן מושאל המונח לתחום המשפטים שבה מתאר המונח אופנים העשויים להטות את הדין בעקבות מידע 'מזוהם' המתוייג מראש. גם בספרות והיסטוריה, משמש המונח כעירוב של מספר סיפורים זה בזה והפיכתם לסיפור אחד; לפעמים משמש המונח בספרות במובן של דמויות חיצוניות הבאות לתוך סיפור ומשנות אותו לטוב או לרע. גם בתחום הזיהוי הפלילי משמש המונח לתיאור פריטים 'המזהמים' את אזור החקירה, כמו טביעות אצבע או פריטים בעלי דנ"א שאינם שייכים לביצוע הפלילי.
שם טוב אבן גאון

ספרו 'מגדל עוז'

ספרו זה הוא מראשוני החיבורים על ספר היד החזקה לרמב"ם, שנכתב כמאה שנה לאחר פטירת הרמב"ם - בשנת 1300. אבן גאון מביא בו את המקורות התלמודיים והמדרשיים להלכותיו של הרמב"ם. מטרת החיבור העיקרית הייתה ליישב את השגות הראב"ד על הרמב"ם.
בדרכו ליישב את השגות הראב"ד ישנם כמה אופנים: במקרים רבים הוא מבהיר שקושית הראב"ד היא בעטיה של טעות סופר בעותק הספציפי של היד החזקה שהיה ברשותו של הראב"ד, וכן להפך: בכמה מן המקומות דוחה אבן גאון את השגותיו של הראב"ד על ידי הבאת נוסח מקורי של דברי הרמב"ם שהיה ברשותו; לעיתים הוא מבסס את דבריו על דיון בסוגיות התלמודיות שעל-פיהן הוא מבאר מפני מה העדיף הרמב"ם לפסוק באופן מסוים; ובמקומות מסוימים מבאר הוא כיצד במהלך הסוגיה השתנתה דעת הגמרא אף לגבי עקרונות שנקטה בהם בתחילה כדבר פשוט, והרמב"ם הכריע שלא כפי הנראה מתחילת הסוגיה.
קבוצה נכבדה מגדולי הדורות הסתייגו והשיגו על פירושי המגדל עוז, כאשר טענתם העיקרית כלפיו היא שככל הנראה מחמת רצונו העז ליישב את שיטת הרמב"ם לא העמיק כראוי בדברי הראב"ד. יש שהדברים מגיעים עד כדי כך שהוא תמה על הראב"ד "פה קדוש איך יאמר דבר זה?!", או שמחליט שקושיא כזו לא יצאה מפי הראב"ד אלא נשתרבבה לדבריו השגת תלמידו. דברים חריפים במיוחד נגד הספר נכתבו על ידי המהרש"ל והש"ך. גדולים נוספים שביקרוהו היו רבי יצחק דמן עכו בספרו "מאירת עיניים", רדב"ז והחתם סופר שהיה אמביוולנטי ביחסו אליו.
הרב אפרים בורודיאנסקי חיבר קונטרס בשם "עוז המגדל" (נדפס בסוף ספרו בנין אפרים) ובו מבאר את דרכו העיונית של רבי שם טוב, ומביא דוגמאות ליישב את השגות האחרונים עליו.
יש שטענו כי את הספר 'מגדל עוז' חיבר הריטב"א, אך החיד"א בספרו שם הגדולים דחה זאת בתוקף. ואכן כבר במהדורה השנייה של הספר (ונציה, ה'רפ"ד-1524) מופיע בראשו: "מגדל עוז שחיבר הרב ר' שם טוב ב"ר אברהם בן גאון ספרדי".
ג'רי ראפרטי

ראשית הקריירה

ראפרטי נולד בעיירה פייזלי שבסקוטלנד, לאב חירש-אילם ממוצא אירי ולאם ממוצא סקוטי. בראשית שנות ה-60 הופיע לפרנסתו במופעי רחוב בהם נהג לנגן ולשיר שירי עם איריים. ב-1965 הצטרף להרכב "The Humblebums", ממנו פרש ב-1970. ב-1971 הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו שנקרא "Can I Have My Money Back". ב-1972 הקים ביחד עם המוזיקאי ג'ו איגאן את להקת Stealers Wheel, אשר בשלהי אותה השנה הוציאה את השיר "Stuck in the Middle" שהפך ללהיט והגיע למקום ה-6 במצעד הבילבורד האמריקני וה-8 במצעד הבריטי בראשית 1973. השיר זכה לעדנה מחודשת בראשית שנות ה-90 כאשר היה חלק מפסקול הסרט כלבי אשמורת. ב-1975 פרש מההרכב ופנה לקריירת סולו. נראה היה שהקריירה שלו דועכת ובמשך 3 שנים כמעט ולא פרסם חומר מפרי עטו.

שיא הקריירה

ב-20 בינואר 1978 הוציא ראפרטי את התקליט "City to City" מתוך שאיפה ליצב את הקריירה המדשדשת שלו. האלבום מכר למעלה מ-5.5 מיליוני עותקים ועד 1988 הגיע ל-5 אלבומי פלטינה. הלהיט המפורסם מאלבום זה נקרא "Baker Street" והוא נודע בקטעי נגינת הסקסופון המשולבים בו. ב-1979 פרסם ראפרטי את אלבומו "Night Owl", ממנו התפרסם במיוחד שיר הנושא. האלבום הגיע לזהב, אך מכר פחות מאלבומו הקודם. במהלך שנות ה-80 הוציא ראפרטי 3 אלבומים שלא הצליחו כקודמיהם וכן תרם לפסקול של הסרט "גיבור מקומי" שיצא לאקרנים ב-1983.

דעיכת הקריירה

ב-1993 פרסם ראפרטי את אלבומו "On a Wing and a Prayer" שהגיע למקום ה-73 ברשימת מכירות האלבומים בבריטניה וב-1994 את האלבום "over My Head" שלא הגיע לרשימת 100 רבי המכר. ראפרטי התמכר לאלכוהול, מצבו הלך והדרדר וב-2008 אושפז בבית חולים בלונדון כשהוא סובל משחמת. ב-2009 פרסם את האלבום "Life Goes On" ובמקביל חידש את פעילותה של להקת Stealers Wheel. בינואר 2011 נפטר לאחר מחלה ממושכת.
ראסין (ויסקונסין)

גאוגרפיה ודמוגרפיה

ראסין נמצאת על חוף ימת מישיגן ורחוקה כ-27 ק"מ מגבול מדינת אילינוי ו-45 ק"מ מהעיר מילווקי. העיר נמצאת 188 מטרים מעל גובה פני הים. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, שטחה הכולל של העיר הוא 48.38 קמ"ר אשר מתוכם 40.09 קמ"ר הם יבשה ו-8.29 קמ"ר מים.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, מתגוררים בעיר 78,860 תושבים אשר מתוכם 61.8% לבנים, 22.6% שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.8% אסיאתים, 0.5% אינדיאנים, 10.3% מגזע אחר ו-4.0% משני גזעים או יותר. על פי המפקד משנת 2010, היו בעיר 78,860 תושבים, 30,530 משקי בית, ו-19,222 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,966.9 נפש לקמ"ר. בעיר היו 33,887 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 845.2 דירות לקמ"ר.

תחבורה

בעיר עובר כביש בין-מדינתי מס' 94.
בראסין עובר קו רכבת האמטרק היאוואתה. בעיר עובר גם קו רכבת הפרברים של שיקגו (Metra) .
בעיר ממוקם גם נמל התעופה הבינלאומי באטן.
אריה דוידסקו

ביוגרפיה

דוידסקו נולד בבקאו שברומניה. שימש כשחקן כדורסל ומאמן ברומניה ואימן את נבחרות הנוער והעתודה הרומנית. 
עלה לישראל בשנת 1962. מעונת 1962/1963 שימש כמאמן של קבוצות הפועל חיפה, הפועל חולון, הפועל גבעת ברנר, הפועל גבעת חיים, מכבי חיפה, הפועל ירושלים, בית"ר תל אביב, הפועל תל אביב והפועל עפולה.
בין השנים 1976–1980 שימש כעוזר מאמן של רלף קליין במכבי תל אביב, כשהישג השיא אליו הגיעו הוא זכייתה של הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בכדורסל, לצד זכייה אליפות ישראל בכל ארבע העונות, וארבע זכיות בגביע המדינה. 
עם קליין שיתף פעולה כעוזרו בנבחרת הנוער ונבחרת העתודה הראשונות שהוקמו בישראל בשנים 1965 - 1974. בנוסף שימש דוידסקו כמאמן ראשי בנבחרת הנוער בשנים 1975 - 1977 ו-1987 - 1988. 
משרת האימון האחרונה בקריירה שלו הייתה במכבי גבעת שמואל מהליגה הארצית (השנייה דאז) בעונת 1989/1990. הוא התפטר מתפקידו ב-16 בנובמבר 1989, אחרי המחזור השישי. 
דוידסקו שימש גם כמורה לחינוך גופני בבית ספר תיכון רמלה-לוד, ושימש כרכז קורסי המדריכים והמאמנים בבית הספר למאמנים במכון וינגייט.
מלקולמייה

תיאור הסוג

סוג זה כולל כ-35 מיני עשבים שתפוצתם באסיה ובאגן הים התיכון. שמו העברי של הסוג הוא לפי השם הלטיני. השם הלטיני נגזר משמו של גנרל צבא בריטי. 
ארבעה מינים מסוג זה מופיעים כצמחי בר בארץ ישראל. גודלם צנוע ולרוב הם נחבאים אל הכלים, ועם זאת המגלה אותם ישים לב מיד ליופיים העדין. המין מלקולמייה ימית (Malcolmia maritima) מגודל כצמח גינה חד-שנתי, ושמו העממי באנגלית הוא 'וירג'יניאן סטוק'. השם העממי 'סטוק' משותף לצמחים מסוג זה וגם לצמחים מהסוג מנתור. 
המין מלקולמייה אפריקאית (Malcolmia africana), שמקורו באגן הים התיכון וכיום גדל בר בחבלים היובשניים של הארץ, הופץ בעקבות האדם למערב ארצות הברית ונחשב שם למין פולש במדינות נבדה ויוטה.

תיאור מורפולוגי

עלה המלקולמייה משונן, ולעיתים שסוע. בעוד העלים התחתונים, הצעירים הם בעלי פטוטרת, העלים העליונים צמודים לגבעול (מכונה 'עלה יושב'). הפרח אופייני למשפחה, גדול באופן יחסי. צבע כותרת הפרח אינו אחיד בסוג: לבן, ורוד, סגול וצהוב הם הצבעים הנפוצים. ברוב המינים, צבע בסיס עלה הכותרת שונה מצבע רוב הכותרת. התפרחת היא מטיפוס אשכול, והיא חסרת חפים. 
פרי המלקולמייה הוא מטיפוס תרמיל. התרמיל ארוך.

בספרות

שם הסוג מופיע בשם ספרו של ס. יזהר, "מלקומיה יפהפייה".
רחוב שינקין

היסטוריה

הרחוב היה רחובה הראשי של שכונת מרכז בעלי מלאכה, שהוקמה על ידי מנחם שינקין ב-1913. הרחוב נקרא על שמו של שינקין בשנת 1925. בתקציב עיריית תל אביב לשנת 1930 נכלל תקציב לסיום סלילת הכביש וריצוף המדרכות. בתחילת שנות ה-30 נפתחו ברחוב חנויות רבות וגם בית דפוס של הוצאת אמנות, בניגוד לתוכנית המתאר שייחדה את הרחוב למגורים. העירייה נקטה צעדים נגד החנויות ברחוב. בשנת 1935 נענתה העירייה ללחץ הסוחרים ובעלי הבתים והתירה פתיחת חנויות ברחוב. כן פעלה להרחבת הרחוב על ידי דרישה להכנסת הבתים החדשים הנבנים מטר נוסף פנימה. בשנת 1937 נקבע שהתנועה ברחוב תהיה חד סיטרית.
עם השנים שינה רחוב שינקין את אופיו, מרחוב של בעלי מלאכה למעונם של צעירים ויוצרים, שביקשו בו, תחילה, מקום מגורים זול, ושינו בהדרגה את אופיו. כמה בתי־עסק בולטים שנפתחו בו, ובהם גלריה "תת-רמה" וחנות התקליטים (ואחר־כך דיסקים וסרטי וידאו) "האוזן השלישית", הפכו את שינקין אתר מועדף על בתי־עסק ייחודיים, והרחוב הפך בהדרגה סמל התרבות התל אביבית הצעירה, הפתוחה והחופשית. עם השנים נדחקו בעלי המלאכה מן האזור וגם מספרן של החנויות הייחודיות התמעט, ובמקומן נפתחו בו חנויות רשת וחנויות מוצרי יוקרה, אך הרחוב עדיין משמש מוקד עניין לצעירים, בעיקר בשעות אחר־הצהריים ובמיוחד בימי שישי בשעות הבוקר והצהריים, כשאז נערכים בו לעיתים מופעי רחוב והוא גדוש ערב־רב של ליצנים, נגנים, חסידי ברסלב ואחרים.
באזור רחוב שינקין מתגורר מספר רב של תושבים דתיים וחרדים, חלק גדול מהם חסידי גור, שנשלחו על ידי האדמו"ר של החסידות לשליחות במקום, וכן חסידי בעלזא שבית הכנסת שלהם שוכן ברחוב אחד-העם בין הרחובות שינקין ובלפור. האוכלוסייה הדתית והחרדית חיה לצד האוכלוסייה החילונית במקום ללא עימותים כלשהם. בבית כנסת גאולת ישראל שמאחורי גינת שינקין שוכן בית חב"ד המרכזי של תל אביב, ומתקיימת בו פעילות בנושאי קהילה ומסורת במשך כל השנה ובעיקר בחגים.
בשנים 2011–2012 שיפצה עיריית תל אביב את הרחוב בעלות של כ-30 מיליון שקל. תוכנית הרחוב הוכנה על ידי משרד אדריכלי הנוף דן צור וליאור וולף.
בלי קשר הכרחי למתרחש בו בפועל הפך רחוב שינקין סמל שהשתרש עמוקות בתרבות הישראלית וסטריאוטיפ ה"שינקינאי" העמיק שורש וחל גם היום, כאשר אוכלוסייה אמידה יותר זורמת לרחובות המשיקים לשינקין. ה"שינקינאי" הטיפוסי מתואר, חליפות, כמשכיל, מקורי, פתוח לדעות, מתקדם, רגוע ורודף שלום, ומן העבר השני כ"מנותק", אדיש, אנוכי, יהיר, עצל, ראוותני ושטחי. התואר "שינקינאי" משמש לעיתים קרובות, במיוחד בפיהם של כאלו שאינם מבקרים ברחוב שינקין בפועל, כשם נרדף למי שלכוד ב"בועה התל אביבית", מתייחס בזלזול ובלעג ליושבי כל מקום אחר, ונותן דעתו רק על העניינים הקרובים לו ולבית הקפה האהוב עליו.
הוויית הרחוב מתוארת בסרט "הבועה" של איתן פוקס וגל אוחובסקי, והרחוב מוזכר תכופות ביצירות אמנות; בשיר "לב זהב" (מילים ולחן: דני שושן) מתגאה שרית חדד כי "אין לי שגעונות סטייל שינקין פלורנטין". דוגמה בולטת אחרת היא השיר "גרה בשינקין" שביצעה להקת מנגו ב-1989. השיר מדבר על צעירה שגרה בשינקין ו"שותה בקפה תמר", שהיה מבתי הקפה הוותיקים ברחוב, ובו ישבו אישים ידועים, רובם בני גיל הזהב. להקת הפאנק "קוקו בלוף והיתושים" הקליטה את השיר "שינקין זה רחוב ללא מוצא". השיר מותח ביקורת על אורח החיים הנהנתני והמזויף של התושבים והמבקרים ברחוב.
פארק המשולש הוורוד

פארק המשולש הוורוד (באנגלית: Pink Triangle Park) הוא פארק קטן בצורת משולש הממוקם ברובע הקסטרו בסן פרנסיסקו, קליפורניה שנוצר למטרת זיכרון של הומוסקסואלים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב), אשר הופלו לרעה בגלל נטייתם המינית וזהותם המגדרית. האנדרטה נפתחה ב- 23 ביוני 2003 וזוהי האנדרטה הראשונה באמריקה לזכר עשרות אלפי הלהט"ב אשר נרצחו במחנות ההשמדה הנאצים במלחמת העולם השנייה.

רקע

הפארק ממוקם ברחוב 17 ברובע הקסטרו שבסן פרנסיסקו, הידוע כרובע הומוסקסואלים. יוצרי המיזם הם האמנים רוברט ברוס וסוזן מרטין, חברי אגודת קידום עמק אאוריקה, קבוצה שכונתית הטוענת שהפארק הוא "תזכורת פיזית של כיצד כל רדיפה של הפרט או קבוצה פוגמת בכל האנושות". בניית הפארק החלה ב-10 בדצמבר 2001 באופן סמלי לזכר ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם במטרה להדגיש את הזכות לזכויות האדם ללא קשר לנטייה מינית או זהות מגדרית. בטקס הפתיחה לפארק נכח ראש עיריית סן פרנסיסקו וילי בראון. הפארק מורכב מ-15 עמודי גרניט משולשים, שכל אחד מהם מייצג 1,000 מאנשי הלהט"ב אשר נפלו קורבן במהלך מלחמת העולם השנייה במחנות הריכוז של גרמניה הנאצית. על כל עמוד ישנו משולש ורוד.
העמודים נושאים משולש הוורוד משום שהנאצים אילצו הומוסקסואלים לענוד משולש ורוד על בגדיהם שישמש לאמצעי זיהוי ועל מנת לבייש אותם. לסביות, בדומה לזונות ונשים אשר סירבו ללדת ילדים, הוכרחו לענוד משולש שחור. 
שלט ההנצחה בכניסה לפארק מזכיר שלאחר נפילת המשטר הנאצי, הומוסקסואלים נשלחו חזרה לכלא ועד שנת 2002 השלטון לא הכיר בהם כקורבנות הרייך השלישי. 
בלילו של ה-10 בינואר 2008  הושחת הפארק בידי נאו נאצים שציירו גרפיטי של צלבי קרס על גבי עמודי הגרניט ושלט ההנצחה שבכניסה לפארק.
נטשה פולי

ביוגרפיה

פולי נולדה ב-12 ביולי 1985 בפרם, רוסיה והחלה לדגמן באזור מגוריה בשנת 2000. היא הופיעה לראשונה על המסלול בתצוגה של עמנואל אונגרו ב-2004. זו הייתה שנת הפריצה שלה, היא צעדה ב-54 תצוגות אופנה בין השאר במילנו, פריז וניו יורק,

ותמונתה עיטרה את שערו של ווג הפריזאי פעמיים ברציפות.
מאז 2004 הופיעה פולי בפרסומות רבות, בכללן לגוצ'י, לאנוון, לואי ויטון, רוברטו קוואלי, H&M ‏, סוניה ריקיאל, ניין וסט ודולצ'ה וגבאנה וצעדה בתצוגות אופנה של מותגים כמו באלנסיאגה, אלכסנדר מקווין, שאנל, גוצ'י, ורסצ'ה וויקטוריה'ס סיקרט. פולי צעדה בתצוגת האופנה השנתית של ויקטוריה'ס סיקרט פעמיים, ב-2005 וב-2006. 
פולי הופיעה במאמרי מערכת בווג הרוסי, הצרפתי, האיטלקי, הסיני, היפני והאמריקני. מגזין אמנות האופנה First Face הקדיש את גיליון סתיו 2009 לפולי וצילמו אותה Sølve Sundsbø, טרי ריצ'רדסון ו-Craig McDean. כתב העת גם הביא עבודות של ג'ף קונס, סדריק ריוורן, ריצ'רד פיליפס, Billy Sullivan, מרקו ברמבילה ושנטל ג'וף (Chantal Joffe).
היא חתומה בסוכנות הדוגמנות Women Management בניו יורק, פריז ומילנו, בסוכנות הדוגמנות; Select Model Management בלונדון, בסוכנות Mega Model Agency בהמבורג ובסוכנות Traffic Models בברצלונה.
ווג פריז הכריז עליה כעל אחת מ-30 הדוגמניות של שנות האלפיים.
רופרט גרייבס

ביוגרפיה

גרייבס נולד בווסטון-סופר-מייר שבסומרסט, אנגליה. אמו היא מרי לוסילה, סוכנת נסיעות, ואביו ריצ'רד הרדינג גרייבס, מוזיקאי ומורה למוזיקה.
,
התחנך בבית הספר "Wyvern Community School" שבעיר הולדתו, והפסיק את לימודיו בגיל 15. בית הספר נסגר מאז ונפתח שוב בשם "Hans Price Academy".
אחרי שעזב את בית הספר עבד כליצן בקרקס. במשך השנים השתתף בכ-25 סרטי קולנוע ויותר מ-35 הפקות טלוויזיוניות, כמו כן שיחק בתיאטרון. הוא הופיע לצידה של הלנה בונהם-קרטר בארבעה סרטים: "זכרונות אהבה מפירנצה", "מוריס", "מקום בו מלאכים פוחדים לדרוך" וב"תרגילים בנקמה".
תפקידיו הבולטים הראשונים היו בדרמות התקופתיות "זכרונות אהבה מפירנצה" (1985) ו"מוריס" (1987) עיבודים לרומנים של א. מ. פורסטר. בהמשך הופיע בסרטי קולנוע וטלוויזיה כגון "קומץ עפר" (1988), "נערה שונה" (1996) ו-"Intimate Relations" ‏(1996). עבור תפקידו בסרט "Intimate Relations" זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של מונטריאול.
ב-2005 השתתף בסדרת הדרמה "ההגדה לבית פורסייט" שנוצרה לפי סדרת הרומנים של ג'ון גולסוורתי וזכה לשבחים על גילום דמותו של ג'וליון פורסייט הבן.
גרייבס זכה לשבחים גם על הופעותיו על במת התיאטרון, בהם תפקידים שגילם בתיאטרון ברודוויי בניו יורק בהצגות "קרוב יותר" (Closer) ו"איש הפיל". עוד בתיאטרון השתתף במחזה "The Pitchfork Disney" ב"תיאטרון בוש" שבלונדון, והופיע לצידה של ונסה רדגרייב ב-"A Madhouse in Goa".
החל משנת 2010 ועד היום הוא מופיע בסדרת הטלוויזיה שרלוק של ה-BBC בתפקיד המפקח לסטרייד.
ב-2012 השתתף במיני סדרה "מדינה סודית", מותחן פוליטי בכיכובו של גבריאל ביירן, בו גילם את פליקס דורל, שר בממשלה. עוד ב-2012 שיחק בתפקיד אורח בעונה השביעית של "דוקטור הו" בפרק "דינוזאורים בחללית".
מסמכי וינונה

מסמכי וינונה הם אוסף מסמכים מסווגים שנחשפו לציבור ב-1995. האוסף הוא כמות גדולה של מסמכים מוצפנים, אשר יורטו מתקשורת סובייטית מסווגת על ידי המודיעין הבריטי והאמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה והשנים לאחריה, אך השיטה לפיענוחם נמצאה רק כעבור שנים. המסמכים פוענחו במשך 40 שנה. חלקם היו מפוענחים כבר בתחילת שנות החמישים, ופיענוח חלק מהם נמשך עד לתחילת שנות התשעים. 
מהמסמכים עולה כי מספר רב של תושבי ארצות הברית (אזרחים ושאינם אזרחים) שיתפו פעולה בדרך כלשהי עם המודיעין הסובייטי. על פי המחברים היינס וקלר שכתבו ספר בנושא מדובר ב-349 אנשים, מתוכם ניתן לזהות כמחצית. המסמכים שופכים אור על מספר מקרים ידועים כמו יוליוס ואתל רוזנברג, אלג'ר היס (אם כי יש החולקים על הזיהוי).
המסמכים הוצפנו באמצעות פנקס חד פעמי, שיטה שאם היא מבוצעת כהלכה אינה מאפשרת פענוח. אולם עקב טעות מצד הסובייטים נעשה שימוש רב-פעמי באותו פנקס, מה שאפשר את השבירה. איש ה-NSA מרדית' גארדנר נחשב לדמות החשובה בפענוח.
יחסי אנגולה–שווייץ

היסטוריה

רפובליקת אנגולה והקונפדרציה ההלווטית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים בין שתי המדינות הם יחסים ידידותיים אף על פי שהם אינם אינטנסיביים.
מגלי ארצות ומיסיונרים שווייצרים החלו להתעניין באנגולה, שהייתה קולוניה פורטוגלית באותה העת, באמצע המאה התשע עשרה. היחסים הכלכליים שבין שווייץ לאנגולה כוננו לראשונה באופן לא רשמי במהלך שנות החמישים של המאה העשרים, כאשר חברות שווייצריות החלו לפעול בתעשייה ובשיפור התשתיות שבאנגולה. המעורבות השווייצרית באנגולה נותרה לא גדולה עקב סכסוכים פנימיים.
קונסוליה שווייצרית פעלה בלואנדה החל מ-1962 עד 1975, כשאנגולה קיבלה את עצמאותה מפורטוגל. שווייץ הכירה באנגולה בשם "הרפובליקה העממית של אנגולה" ב-18 בפברואר 1976. שגרירות בראשות הממונה על היחסים נפתחה בלואנדה ב-1977.
הקונפליקטים האזוריים ומלחמת האזרחים האנגולית בין 1975 לבין 2002 הובילה את שווייץ לסגור את שגרירותה במדינה ולהחליף אותה במשרד עזרה הומניטרית ב-1996. לאחר הפסקה של שלוש עשרה שנים, השגרירות השווייצרית בלואנדה נפתחה מחדש ביוני 2009. בין 1996 לבין 2007 היה משרד עזרה הומניטרית במדינה על מנת לעזור לאנשים שנפגעו מהקונפליקט הפנימי המזוין במדינה.
היחסים שבין שתי המדינות התקררו לאחר ששווייץ הקפיאה נכסים מאנגולה. ב-ינואר 2005 הם התחממו מחדש לאחר שנחתם הסכם בנושא קרנות הקיימות באנגולה ובשווייץ. בנוסף, תוכנית עזרה הומניטרית של שווייץ החלה לצאת לפועל באנגולה. שיתוף הפעולה שבין שתי המדינות עלה מדרגה לאחר חתימת הסכם נוסף בנושא ב-17 בדצמבר 2012.

שווייצרים באנגולה

על פי הלשכה המרכזית השווייצרית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו באנגולה מאה שלושים ושמונה אזרחים שווייצרים כאשר מחציתם היו תושבי הבירה לואנדה. מלבדם נמצאים באנגולה גם עשרים אנשי עסקים שווייצרים שזהו מקום מושבם הלא רשמי.