google/wiki40b huggingface dataset:
שלמה דוד יהושע וינברג

לפני השואה

הרשד"י נבחר לאדמו"ר בגיל 21 לאחר פטירתו הפתאומית של אביו בא' אייר תרצ"ג. נישא ב-ו' אדר תרצ"ד לסימה, בת ר' יצחק מנחם מנדל דנציגר מאלכסנדר והיה סמוך במשך כשנתיים על שולחן חותנו. לאחר מכן שב לברנוביץ שבה אביו ביסס את כהונתו כאדמו"ר. נבחר לנשיא ישיבות "תורת חסד" בברנוביץ שייסד אביו ו"אור תורה" בטבריה. עסק רבות בענייני ציבור, היה חבר באגודת ישראל והשתתף בכנסייה הגדולה השלישית של אגו"י במרינבד. למרות גילו הצעיר היה אדמו"ר חשוב וזכה להערכה רבה מהרבנים חיים עוזר גרודזנסקי ואלחנן בונם וסרמן. נודע בענוותו, בפיקחותו, בהתמדתו בלימוד וכמלחין.

בימי השואה

כהמשך להסכם ריבנטרופ-מולוטוב עבר מזרח פולין (אזור שנלקח בעבר מפולין וסופח לליטא ומכונה "ליטא הפולנית") כחלק מליטא לברית המועצות. ישיבות רבות עברו אז לוילנה שסופחה לליטא לאחר שהייתה מתרצ"ח (1938) בפולין, ועברו משם לשנחאי ובהן ישיבת מיר. חסידיו בארץ ובארצות הברית התחננו שיעבור גם הוא לווילנה ונשלח אליו שליח מיוחד לכך, אולם וינברג סירב] ואמר שלא יוכל לעזוב את חסידיו.
לאחר כיבוש מזרח פולין בידי הנאצים ביוני 1941 הועבר הרב וינברג לגטו ברנוביץ, וזכה להערכה רבה מכולם: פעילי המחתרת השתמשו במרתפו כמחסן נשק וזכו לעידוד ותמיכה ממנו, וחברי היודנראט היו נועצים בו]. הוא כיסה את פניו כדי להסתיר את זקנו כי סירב לגלחו. הרב וינברג הסתובב בגטו וסייע ככל יכולתו לחולים ונזקקים. הוא המשיך לנהוג כאדמו"ר בעריכת שולחנות והמשיך ללבוש את בגדיו החסידיים.
ב-ט' בטבת תש"ג חוסל גטו ברנוביץ לאחר שרוב יושביו נרצחו בידי השומרים האוקראינים בשושן פורים תש"ב, והשרידים כארבעים במספר הועברו למחנה הריכוז והעבודה קולדיצ'בו הסמוך לברנוביץ.
וינברג הקפיד על שמירת מצוות לחומרה גם בתנאי הגטו. בפסח נמנע מלאכול חמץ. בשבת התאמץ בכל מאודו למעט באיסורי מלאכה. במשך זמן מסוים השתחרר מעבודה בעזרתו של ד"ר זליג לווינבוך שאישר שהוא חולה. כשלא יכול היה יותר להשתחרר כחולה מצא פתרונות אחרים כמו לעבוד בסבלות כדי להימנע מאיסורי מלאכה בנגרות. כדי לא לעבור על איסור הוצאה מרשות היחיד לרשות הרבים, הוא הפסיק בהליכתו כל קצת פחות מארבע אמות. אכל מהמטבח הדיאטטי שהכין ד"ר לווינבוך כדי לשמור ככל האפשר על דיני הכשרות. אף שסיכן בכך את חייו, המשיך להתפלל 3 פעמים ביום ואף השתמש בטלית ותפילין ששמר בסתר. דעתו הייתה שיש למסור את הנפש גם על איסורים מדברי חכמים.
בצריף שבו היה רשד"י שכב בדרגש לידו יהודי מארגנטינה. כשראה בחורף שהרבי רועד מקור, נתן לו את מעילו. הרב וינברג היה מוכן לקבל] רק אם יוכל להוציא את החוטים שהיה בהם חשש שעטנז, ובעל המעיל הסכים. לפני שהוציאו להורג את הרב וינברג, הוא הוריד מעליו את המעיל כי לא רצה למות על קידוש השם עם מעיל שהיה בו חשש שעטנז.
הרב וינברג נרצח יחד עם שמונה יהודים נוספים, והם נקברו בקבר אחים. הרב הלך למותו בגוף זקוף וראש מורם ואמר] ליהודים שהלכו עמו: "מובא במדרש שהקב"ה צובע את לבושיו בדם ההרוגים על קדושת שמו, וכשמגיע יום הדין לובש אותו פורפורין (=לבוש צבוע)", והוסיף ביידיש: "מה יכול להיות חשוב יותר מאשר להיות רשום על לבושו של הקב"ה?" גם רעייתו ובתו שרה-אסתר נספו.
תורותיו פורסמו בשנת תשכ"ז בספר "זיכרון קדוש" בידי רבי שלום נח ברזובסקי (אז ראש ישיבת סלונים) שהיה חבר ילדות שלו. בספר זה הדפיס רבי שלום נח גם מאמר הקדמה בשם "בסוד קדושים" על השואה בראי החסידות וכן קונטרס "סיום התקופה", קונטרס זיכרון לקהילת סלונים בברנוביץ'.
ציפורניים (משפחה)

מאפיינים

מיני הציפורניים מכילים מספר סממנים דומים: הצמחים עשבוניים, חד שנתיים (או בעלי מערכת שורשים רב שנתית, אך מראה חד-שנתי), בעלי גבעולים לא בשרניים, עלים מנוגדים ומפרקי-גבעול בולטים. העלים בצורת להב, שפתם תמימה ולעיתים בעלי עלי-לוואי. 
הפרחים חד-מיניים, פעמים רבות זוגיים - כל פריחה מתחלקת לשני פרחים צמודים, הפורחים מאותו מפרק. לרוב הפרחים חמישה עלי כותרת וחמישה אבקנים (אך ידועים מינים עם שמונה או עשרה אבקנים). מינים ספורים כוללים תפרחת בודדת, כגון הציפורן. עלי הכותרת לרוב שסועים או גזורים בקצוותיהם. 
השחלה בת תא יחיד, והפרי הוא לרוב יבש (הלקט או אגוז).
בעל מום

כהן בעל מום הוא כהן אשר גופו לוקה בחסר ויש בו מום, הפוסל אותו מעבודת המקדש.
קרבן בעל מום הוא בעל חיים אשר גופו לוקה בחסר ויש בו מום, הפוסל אותו מלהיות מוקרב במקדש.

בעל מום בכהונה

המקור המקראי לפסולו של כהן בעל מום בעבודת בית המקדש הוא:
וַיְדַבֵּר ה' אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר: דַּבֵּר אֶל אַהֲרֹן לֵאמֹר, אִישׁ מִזַּרְעֲךָ לְדֹרֹתָם אֲשֶׁר יִהְיֶה בוֹ מוּם לֹא יִקְרַב לְהַקְרִיב לֶחֶם אֱלֹהָיו: כִּי כָל אִישׁ אֲשֶׁר בּוֹ מוּם לֹא יִקְרָב, אִישׁ עִוֵּר אוֹ פִסֵּחַ אוֹ חָרֻם אוֹ שָׂרוּעַ:  אוֹ אִישׁ אֲשֶׁר יִהְיֶה בוֹ שֶׁבֶר רָגֶל אוֹ שֶׁבֶר יָד: אוֹ גִבֵּן אוֹ דַק אוֹ תְּבַלֻּל בְּעֵינוֹ אוֹ גָרָב אוֹ יַלֶּפֶת אוֹ מְרוֹחַ אָשֶׁךְ: כָּל אִישׁ אֲשֶׁר בּוֹ מוּם מִזֶּרַע אַהֲרֹן הַכֹּהֵן לֹא יִגַּשׁ לְהַקְרִיב אֶת אִשֵּׁי ה', מוּם בּוֹ- אֵת לֶחֶם אֱלֹהָיו לֹא יִגַּשׁ לְהַקְרִיב: לֶחֶם אֱלֹהָיו מִקָּדְשֵׁי הַקֳּדָשִׁים וּמִן הַקֳּדָשִׁים יֹאכֵל: אַךְ אֶל הַפָּרֹכֶת לֹא יָבֹא וְאֶל הַמִּזְבֵּחַ לֹא יִגַּשׁ כִּי מוּם בּוֹ, וְלֹא יְחַלֵּל אֶת מִקְדָּשַׁי כִּי אֲנִי ה' מְקַדְּשָׁם:
— ויקרא כ"א י"ז
כל הקרבנות וכל עבודות המקדש אסורות להיעשות על ידי כהן בעל מום, כפי שלמדו חכמים בספרא. כל הקרבן שנעשתה בו עבודה על ידי כהן בעל מום - חולל ונפסל, ועל הבעלים להביא קרבן חדש. 
נחלקו התנאים בתוספתא מה דינו של כהן שעבד בהיותו בעל מום. לדעת רבי יהודה, חייב העובד מיתה בידי שמיים. לדעת חכמים, שהלכה כמותם, חייב העובד מלקות.
בנוסף לאיסור העבודה במקדש, נאסר על כהן בעל מום גם להיכנס לבית המקדש, מכיוון שהוא לא ראוי להקריב. נחלקו הראשונים אם איסור זה הוא מדאורייתא או מדרבנן, והאם איסור הכניסה הוא לתחום שבין האולם למזבח, או אפילו כנגד מזבח עצמו.
בשאר דיני כהונה אין הבדל בין בעל מום לבין כהן רגיל. מותר לו לאכול תרומה וקודשים, מותר לו לשאת את כפיו, ונאסר עליו להיטמא למתים, ולהינשא לפסולי כהונה.
בספר משנה תורה מנה הרמב"ם מאה ארבעים ושניים מומים בגוף האדם הפוסלים בכהונה.

מום עובר

אזהרה מיוחדת הזהירה התורה על כהן שיש בו מום עובר, כלומר מום העתיד לחלוף, שלא יעבוד, שנאמר: "כִּי כָל אִישׁ אֲשֶׁר בּוֹ מוּם לֹא יִקְרָב", ולמדו מכך חכמים שזו אזהרה לבעל מום עובר. כל דינים שחלים על בעל מום, חלים על בעל מום עובר בזמן מומו. חלף מומו - הרי הוא כשר לעבודה.

בעל מום בקרבנות

המקור המקראי לפסולו של קרבן בעל מום להקרבה הוא:
וְאִישׁ כִּֽי יַקְרִיב זֶֽבַח שְׁלָמִים לַֽה', לְפַלֵּא נֶדֶר אוֹ לִנְדָבָה בַּבָּקָר אוֹ בַצֹּאן, תָּמִים יִֽהְיֶה לְרָצוֹן, כָּל מוּם לֹא יִֽהְיֶה בּֽוֹ
— ויקרא כ"ב, כ"א
בעל-חיים בעל מום פסול להקרבה על גבי המזבח. מסיבה זו אסור גם להקדיש אותו, אולם אם כבר הוקדש, או שנפל בו מום לאחר ההקדשה, אמנם אסור הקרבן בהקרבה, אבל בכל זאת חל ההקדש בבעל החיים, על אף מומו.
דין מום נאמר בכל סוגי הקרבנות, ואפילו בנסכים, כיין המנוסך עם הקרבן שאסור שיהיה מעושן, ובמנחה שהסולת שממנה נעשית אסורה בנגיעות תולעים.
בקרבנות העוף אין איסור שיהיה מום בקרבן, שנאמר "לִֽרְצֹֽנְכֶם תָּמִים זָכָר בַּבָּקָר בַּכְּשָׂבִים וּבָֽעִזִּֽים" (ויקרא, כב,יט), ואמרו חכמים: תמות וזכרות בבהמה, ואין תמות וזכרות בעופות, ועל כן הקרבן נפסל רק אם הוא מחוסר איבר.
בספר משנה תורה מנה הרמב"ם שבעים ושלושה מומים בבהמה (הלכות איסורי המזבח ב, א-ו).
טד נאש (חותר)

אלוף אולימפי

באולימפיאדת רומא (1960) זכה נאש במדליית זהב בחתירה לרביעיות ובאולימפיאדת טוקיו (1964) הוא זכה במדליית ארד גם כן בחתירה לרביעיות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ב-1959 ו-1963 הוא זכה במדליות זהב.
הפועל מגדל העמק/יזרעאל

היסטוריה

לאחר שקבוצת "בית"ר מגדל העמק" (ששיחקה בליגה השנייה בשתי קדנציות) התפרקה בסוף שנות ה-90, הקימו הצמד שרון עשור ונתן בן-חיים את קבוצת "הפועל" בשנת 2000 והחלו לטפס עונה אחרי עונה במעלה הליגות. הקבוצה העפילה בסיום עונת 2002/2003 לליגה הלאומית ושיחקה בה במשך שתי עונות, שבסיומן ירדה לליגה הארצית ובהמשך לליגה א'. בסיום עונת 2011/2012 העפילה הקבוצה מליגה א' לליגה הארצית. ובסיום עונת 2012/2013, עם המאמן רועי פרל, העפילה הקבוצה לליגה הלאומית.

האיחוד עם הפועל עמק יזרעאל

ב-21 ביוני 2017  אוחדה הקבוצה עם הפועל עמק יזרעאל מהליגה הארצית ושינתה את שמה להפועל מגדל העמק/יזרעאל
והחתימה את המאמן ניר קפלן במקומו של דודו אלהרר.
בסיום עונת 2017/18 סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה הלאומית ונשרה לליגה הארצית
בסיום עונת 2018/19 סיימה הקבוצה במקום ה-3 בליגה הארצית והעפילה לפליאוף העליון, בחצי הגמר גברה על ה-2 בטבלה הפועל כפר קאסם פעמיים בתוצאות 81-99 ו-75-80 והעפילה בלי יתרון הביתיות לגמר הפליאוף, בגמר פגשה הקבוצה את א.ס רמת השרון וזכתה בביתיות בסדרת הגמר לאחר שרמת השרון שסיימה רביעית הדיחה את הפועל עכו הראשונה. במהלך סדרת הגמר ניצחה הקבוצה את המשחק הראשון אשר נערך ביערת העמק בתוצאה 65-69, במשחק השני שנערך ברמת השרון הפסידה הקבוצה 81-77 לאחר משחק צמוד ברובו, במשחק השלישי הוליכה הקבוצה לכל אורך המשחק ואף החזיקה ביתרון של 14 נק' אך 7 שניות לסיום המשחק ספגה שלשה והמשחק הלך להארכה, בסיום הארכה נוצחה מגדל העמק על ידי רמת השרון 86-81 ונשארה לעונה נוספת בליגה.

האיחוד עם הפועל נצרת עילית

לאחר שכשלה הפועל מגדל העמק/יזרעאל בהפעלה לליגה הלאומית בבסיום עונת 2018/19 הוחלט לאחד את הקבוצה עם הפועל נצרת עילית גם היא מן הליגה הארצית, בעקבות האיחוד תוותר נצרת עילית על מקומה בליגה ותרד לליגה א' בה תשמש הקבוצה כקבוצת בת של מגדל העמק/יזרעאל-נצרת עילית. בקיץ 2019 שונה שמה של הקבוצה להפועל נעם  כשמם של היישובים המרכבים את הקבוצה (נוף הגליל, עמק יזרעאל, מגדל העמק)
הקבוצה מארחת ב היכל הספורט יערת העמק בעיר, המכיל 900 מקומות ישיבה בשני יציעים.
מתקפת הגז ברכבת התחתית של טוקיו

המתקפה

ביום שני, 25 במרץ 1995, במהלך שעת העומס ברכבת התחתית (סביבות שבע וחצי בבוקר), חמישה חברים מהכת אום שינריקיו נכנסו לרכבת התחתית שבידיהם שקיות עטופות בעיתון ובתוכם סארין נוזלי. כל תוקף אחז בשתי שקיות שביחד הכילו כליטר של סארין נוזלי.
עם שקיות הסארין ומטריות מחודדות בידיהם נכנסו המפגעים לרכבות התחתיות, כל אחד לרכבת אחרת. כל תוקף יצא מהרכבת שלו בתחנה אחרת, הפיל את השקית שלו דקר אותה עם המטריה עד שנקרעה ויצא החוצה למפגע אחר אשר המתין לו במכונית מחוץ לתחנה. בינתיים הסארין דלף מהשקיות והתפשט ברחבי תחנות הרכבת ופגע בכל עובר אורח שבא במגע איתו. בטמפרטורת החדר סארין נוזלי מתאדה במהירות, לכן הסארין הנוזלי התאדה ופגע גם באנשים שרק נשמו אותו.

לאחר המתקפה

ביום התקיפה האמבולנסים פינו 688 מטופלים לבתי חולים ועוד כמעט חמשת אלפים איש הגיעו לבתי החולים בדרכים אחרות. סך הכל טיפלו בתי החולים ב-5,510 אנשים - 17 מהם הוגדרו במצב אנוש, 37 במצב קשה ו-984 במצב בינוני עם בעיות ראייה שונות. השאר חוו רק התקף חרדה.
ב-2008 הממשלה היפנית העבירה חוק שקבע כי הנפגעים מהתקפת הגז זכאים לפיצויים מהמדינה משום שההתקפה הייתה מכוונת על הממשלה היפנית.
ב-27 בפברואר 2004, נשפט שוקו אסהארה למוות בתלייה, אך, עורכי דינו ערערו על פסק הדין לבית המשפט העליון. בית המשפט העליון דחה את החלטתו בנושא עד שהתקבל אישור פסיכיאטרי ששוקו כשיר לעמוד לדין. ב-27 במרץ 2007 דחה בית המשפט העליון דחה את ערעורו של שוקו. פעמיים נוספת ניסו עורכי דינו של שוקו להגיש ערעור לבית המשפט העליון אך פעמיים הוא נדחה.
ב-27 בנובמבר 2004, תמו כל המשפטים של חברי כת (חוץ משל שוקו). מתוך 185 אנשים שנשפטו, 13 נשפטו למוות, 5 נשפטו למאסר עולם, 80 נשפטו לתקופות מאסר שונות, 87 נשפטו למאסר על תנאי, שני אנשים נקנסו ועוד חבר כת נמצא חף מפשע.
ב-6 ביולי 2018, הודיע משרד המשפטים היפני ששוקו ועוד שישה חברי כת אחרים שהיו מעורבים במתקפה נתלו מוקדם יותר באותו היום.
כלי נשיפה

כלי נשיפה הם כלי נגינה אשר מפיקים צליל כאשר נושפים בהם. האוויר הננשף אל תוך הכלי יוצר בו רטט וכך מופק הצליל.

כיווניות הצליל

לא תמיד היה כך הדבר, אך כיום נבדלים כלי הנשיפה ממתכת מכלי הנשיפה מעץ בישירות הצליל שלהם. בכלי נשיפה מודרניים ממתכת הצליל בוקע אך ורק מן הפעמון, מכיוון שאין חורים נוספים בצינור. לעומת זאת, כלי נשיפה מעץ מחוררים לכל אורכם, והצליל מתפזר מהם בכיוונים רבים בעצמה לא שווה. צלילם של כלי המתכת המודרניים ישיר מאוד, בעוד שצלילם של כלי העץ אינו ישיר. עובדה זו משמעותית כשמקליטים את הכלי: כלי נשיפה מעץ דורשים לפחות שני מיקרופונים וקשה יותר לתעד את צלילם באופן נאמן בגלל פיזור הצליל. 
עם זאת, אין זה הבדל מהותי בין המשפחות. כלי נשיפה ממתכת עתיקים כאופיקלייד והסרפנט שהוזכר למעלה מחוררים לאורכם ומתאפיינים בצליל לא כיווני. כמו כן, אין מניעה תאורטית לייצר כלי נשיפה מעץ ללא חורים שצלילו יהיה כיווני, ואף נעשו ניסויים בכלים כאלה על ידי סקסופוניסט הג'אז אדי האריס (Eddie Harris), שחיבר פיה של סקסופון לחצוצרה וטרומבון (כלי שכונה סקסובון). המלחין הסאטירי פ. ד. ק. באך (P. D. Q. Bach) עשה שימוש קומי בשילוב דומה כשהמציא את הטרומבּוּן (Tromboon), כלי נשיפה המשלב פיה של בסון עם גוף של טרומבון.
אליעזר ברקוביץ

קורותיו

אליעזר נולד לרב דב ברקוביץ בעיר אוראדיה בטרנסילבניה, כיום ברומניה, אז אוסטרו-הונגריה, ולמד בישיבות שונות. בשנת 1924 למד בישיבת פרשבורג, לאחר מכן הגיע לברלין ולמד שם בבית המדרש לרבנים. מורו ורבו היה הרב יחיאל ויינברג, ממנו למד את שיטתו ההלכתית הבהירה בצד לימודי מוסר בשיטת סלבודקה, וממנו הוסמך לרבנות, בנוסף להסמכתו על ידי הרב עקיבא גלזנר, רבה של קלויזנבורג.
הרב ברקוביץ השתלם גם בלימודים כלליים, ובשנת 1933 הוסמך לדוקטור לפילוסופיה על ידי אוניברסיטת ברלין. בשנים 1936–1939 שימש כרב בקהילת ברלין.
במהלך מלחמת העולם השנייה עזב הרב ברקוביץ את גרמניה והיגר לאנגליה. משם המשיך לאוסטרליה, לבוסטון, ולבסוף השתקע בשיקגו שם לימד תאולוגיה ומחשבת ישראל בישיבת בית המדרש לתורה (Hebrew Theological College) שבסקוקי הסמוכה לשיקגו, ואף היה ראש החוג לפילוסופיה שם (בית המדרש לתורה נחשב גם לאוניברסיטה פרטית). בשנת 1975 עלה ברקוביץ לארץ, וקבע את מגוריו בירושלים, שם המשיך לכתוב ספרים ומאמרים עד יום מותו. בסך הכל פרסם ברקוביץ תשעה עשר ספרים ועשרות מסות ומאמרים.
לרב ברקוביץ שלושה בנים. בנו בכורו פרופ' אברהם ברקוביץ', שימש כמרצה בפקולטה לאווירונאוטיקה בטכניון. בן נוסף, פרופ' שמשון ברקוביץ שימש כמרצה למתמטיקה באוניברסיטה של מסצ'וסטס (בתחום הקריפטוגרפיה). בנו הצעיר הוא הרב דב ברקוביץ' העומד בראש "בית אב – ליצירה והתחדשות בתורה", מרכז תורני לזכרו של אביו.
תעלת ביגל

תעלת ביגל (בספרדית: Canal Beagle) היא מצר ים בארכיפלג טיירה דל פואגו שבקצה הדרומי של דרום אמריקה. המצר מפריד בין האי הגדול בארכיפלג, הנקרא אף הוא טיירה דל פואגו ("ארץ האש") לבין האיים פיקטון, נווארינו, גורדון, או'בראיין, לונדונדרי וסטיוארט. בחלקו המזרחי, משמש המצר גבול טבעי בין ארגנטינה (מצפון) לבין צ'ילה (מדרום), ובחלקו המערבי הוא מצוי כולו בריבונות צ'ילה. 
אורכו של המצר 240 ק"מ, ובנקודה הצרה ביותר רוחבו 5 ק"מ בלבד. לצדם של מצר מגלן ומעבר דרייק, הוא משמש למעבר בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, אך בשל היותו צר, ובשל כך לא נוח למעבר אוניות גדולות, רוב התעבורה הימית מתבצעת דרך מעבר דרייק. 
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על נוכחותם של בני היגאן באזור לפני כ-10,000 שנים. בין 1826 ל-1830 ערכו במקום חוקרים בריטים סקר הידרוגרפי. הספינה ששימשה אותם למחקרים הייתה אה"מ ביגל, בפיקודם של פיליפ פארקר קינג ואחריו רוברט פיצרוי, ועל שמה נקראה התעלה. גם חלק משמותיהם של האיים בסביבתה ניתנו לה על ידי אנשי הצוות. במסע נוסף של הביגל, הגיעה הספינה לאזור בשלהי 1832, כשעל סיפונה צ'ארלס דרווין. 
ב-1884 הוקמה העיר אושואיה לחופו הצפוני של המצר. עיר זו, שבה מתגוררים כיום למעלה מ-60 אלף תושבים, נחשבת לעיר הדרומית בעולם. על תואר זה מתחרה פוארטו ויליאמס, שבחופו הדרומי של המצר, על האי נווארינו. פוארטו ויליאמס, שהוקמה ב-1953, אמנם דרומית יותר, אך מתגוררים בה רק כ-2,000 תושבים.

עימות הביגל

במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 נקלעו ארגנטינה וצ'ילה לסכסוך בדבר הריבונות בכמה מהאיים שלאורך תעלת ביגל (פיקטון, לנוקס ונואבה). הסכסוך גלש לעיתים לעימות צבאי, שכונה עימות הביגל. ב-1958 הרס צבא ארגנטינה מגדלור שהקימה צ'ילה על האי הקטן סנייפ. המשבר הסתיים כאשר צ'ילה הסכימה שלא לבנות מגדלור על האי וארגנטינה הסכימה להסיג את כוחותיה ממנו. ב-1967 התעורר משבר נוסף, כאשר צבא צ'ילה סילק ספינת דיג ארגנטינאית שפעלה במים הטריטוריאליים של צ'ילה. ב-1971 חתמו נשיאי המדינות, סלוודור איינדה ואלחנדרו לנוסה, על הסכם בוררות בחסותה של המלכה אליזבת השנייה. ב-1977 נפסק כי האיים שייכים לצ'ילה. החונטה הצבאית השלטת בארגנטינה לא השלימה עם ההחלטה, ויזמה פלישה לאיים ("מבצע סוברניה") ב-1978, שבוטלה ברגע האחרון, לאחר שהאפיפיור יוחנן פאולוס השני התערב במשבר, ושלח את הקרדינל אנטוניו סמורה לגשר בין הצדדים. ב-1979 חתמו צ'ילה וארגנטינה על הסכם המכיר בוותיקן כמגשר ביניהן, וב-1984 נחתם "הסכם השלום והידידות", שקבע, שוב, כי האיים יהיו בריבונות צ'ילה, אך הסדיר גם את זכויות השיט, הקים גוף ליישוב מחלוקות עתידיות וצמצם את תחום המים הטריטוריאליים של שתי המדינות ל-3 מייל ימי.
מכבי חדרה (כדורגל)

היסטוריה

מכבי חדרה הוקמה בשנת 1914 והיה לאחד ממועדוני הכדורגל העבריים הראשונים בארץ ישראל. הקבוצה השתתפה לראשונה בגביע הארץ-ישראלי ב-1929 שם הודחה בסיבוב הראשון על ידי מכבי חשמונאי ירושלים. הישג השיא שלה בתקופת המנדט הבריטי הייתה העפלה לחצי גמר הגביע לעונת 1937, בה היא הפסידה להפועל תל אביב שזכתה בגביע באותה עונה. במסגרת הליגה שיחקה בליגות המחוזיות בדרג ב' של הליגות לפני קום המדינה. ב1939 שיחקה במחוז שומרון של הליגה הבכירה שלמעשה לא הגיעה לסיומה.
לאחר הקמת מדינת ישראל שיחקה בליגות המשנה לדורותיהם, החל מעונת 1951/1952 בליגה ב', ודשדשה במרכז ותחתית הטבלה בליגות אלו. בעונת 1975/1976 סיימה מכבי חדרה במקום הרביעי שהקנה לקבוצה את הכרטיס לליגה הארצית החדשה שהקומה באותה שנה (שהפכה לליגה השנייה). בעונה שלאחר מכן, 1976/1977, סיימה חדרה במקום האחרון בליגה, ירדה לליגה השלישית (ליגה א') ולא חזרה עוד לליגה השנייה.
במהלך שנות ה-80 הייתה קרובה מכבי חדרה פעמיים לעלות לליגה הארצית (ליגת המשנה) אך כשלה במשחקי המבחן. בעונת 1985/1986 חוללה הקבוצה סנסציה כאשר העפילה לחצי גמר גביע המדינה ובכך הפכה לקבוצה הראשונה שעולה לחצי הגמר בעודה משחקת בליגה השלישית. בדרכה לחצי הגמר היא ניצחה שלוש קבוצות מהליגה הראשונה: מכבי שעריים, הפועל פתח תקווה והפועל כפר סבא, ובחצי הגמר היא נוצחה בידי שמשון תל אביב.
בשנות ה-90 ירדה מכבי חדרה פעמיים לליגה ב', אך בשני המקרים שבה לליגה א' כעבור עונה אחת. בסוף שנות ה-90 חל שינוי במבנה הליגות כאשר הוקמה ליגת העל, וליגה א' בה שיחקה מכבי חדרה הפכה להיות הליגה הרביעית בישראל.
בסיום עונת 2003/2004 העפילה מכבי חדרה לליגה הארצית (הליגה השלישית) אך לא הצליחה לאשר את התקציב לקראת עונת המשחקים החדשה והורדה חזרה לליגה א'. בסיום אותה עונה התפרקה עקב חובות ונעלמה ממפת הכדורגל הישראלי.
בשנת 2006, שנתיים לאחר שפורקה הקבוצה, שיתפה פעולה עם כל הקבוצות מאזור חדרה: הפועל חדרה, הפועל בית אליעזר והפועל נחליאל, בכך שאיחדה עמם את פעילות מחלקת הנוער שלה ומשאביה המועטים, ובעיר הוקמה קבוצה מאוחדת אחת, שאוחדה לאחר מכן עם גם עם מ.ס. גבעת אולגה ושמה המלא הפך להפועל חדרה גבעת אולגה.
מגרש הכדורגל ששימש את הקבוצה עומד כיום נטוש, וצפויים להבנות על שטחו בעתיד מגדלי מגורים.
זמפר-אופרה

זמפר-אופרה (גרמנית: Semperoper), הידוע גם בשם "האופרה הממלכתית הסקסונית של דרזדן", הוא בית אופרה בדרזדן שבגרמניה, מן המפורסמים ביותר בעולם.

היסטוריה

את הבית בנה בשנת 1841 האדריכל גוטפריד זמפר
בסגנון הרנסאנס המוקדם. הבניין נהרס בשריפה בשנת 1869 ונבנה מחדש. האזרחים דרשו שזמפר יבצע את מלאכת השחזור והשיקום, אם כי בתקופה זו שהה בגלות בגלל פעולותיו בהתקוממות של מאי בשנת 1849. בנו, מנפרד זמפר, השלים איפוא את בית האופרה השני על פי התוכניות של אביו. הבניין השני נבנה בסגנון נאו-רנסאנס בשנת 1878. בתקופת הבנייה, התקיימו ההצגות ב-Gewerbehausall, שנפתח בשנת 1870.
הבניין נחשב לדוגמה ראשונה במעלה לאדריכלות "הבארוק של דרזדן". הוא ניצב בכיכר התיאטרון במרכז דרזדן על גדת הנהר אלבה. מעל הפתח מתנוססת מרכבת ארבעה הנושאת את דיוניסוס. את פנים הבניין עיצבו אדריכלים מפורסמים באותה תקופה, ביניהם יוהנס שילינג. על גג הבניין עומדים פסליהם של יוצרים כמו יוהאן וולפגנג פון גתה ופרידריך שילר, ויליאם שייקספיר, סופוקלס, מולייר ואאוריפידס. עוד יש בבניין מיצירות ארנסט ריצ'ל וארנסט יוליוס הנל.
בשנים שלפני המלחמה, עלו על בימת בית האופרה הצגות בכורה של רבות מיצירות ריכרד שטראוס.
בשבועות האחרונים של מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, נהרס הבניין שנית - הפעם בהפצצת דרזדן על ידי בעלות הברית ושריפות הענק שהשתוללו בעקבותיה. בדיוק כעבור 40 שנים, ב-13 בפברואר 1985, נבנה בית האופרה מחדש כמעט כפי שהיה לפני המלחמה. הוא נפתח מחדש בהצגת האופרה, שהייתה האחרונה לעלות על בימתו לפני החורבן ב-1945: "הקלע החופשי" של ובר.
בשיטפון של שנת 2002, כשנהר האלבה עלה על גדותיו, סבל הבניין נזקים כבדים מן המים. הודות לעזרה נכבדה מרחבי העולם, נפתח בית האופרה מחדש בדצמבר 2002.
כיום מלווה את רוב האופרות התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן. האולם מלא כמעט תמיד עד אפס מקום.
המנצח הראשי של התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן הוא כריסטיאן תילמן.
מנהל מחלקת האופּרה מ־2010 הוא איתן פּסן.
המנצחים הישראלים אשר פיש, עומר מאיר ולבר ורני קלדרון מופיעים בּדרזדן לעיתים קרובות.
מלטשת

מלטשת היא כלי עבודה המשמש לליטוש ושיוף משטחים על ידי שפשופם בנייר לטש. מלטשות מאפשרות להצמיד אליהן נייר לטש ולשייף את המשטח הרצוי.

מבנה

המלטשת עשויה גוף פלסטיק ומתכת המכילים מנוע חשמלי המחובר למשטח הצמדה. בחלק ניכר מהמלטשות המודרניות קיים חיבור לאיסוף אבק ובחלקן אף חיישן המודד את רמת הלחץ שמפעיל המלטש שעושה בה שימוש, זאת על מנת למנוע בלאי גבוה או נזק למשטח המשוייף. בנגריות מודרניות נהוג השימוש במלטשות פנאומטיות, העושות שימוש באוויר דחוס על מנת להפעיל את מנוע המכשיר.

מלטשת אקסצנטרית

מלטשת הבנויה סביב גוף הצמדה עגול, ובה מנוע המניע את משטח ההצמדה באופן אורביטלי סיבובי, ועל ידי כך מושג שיוף שווה של המשטח. יתרונן של המלטשות האקסצנטריות הוא ברמת הגימור העדינה שהן מעניקות מחד, ומאידך מאפשרות ליטוש שווה של משטחים גדולים. חסרונן טמון בעובדה שהן עדינות יחסית ולא משייפות חומר רב מהמשטח המשויף.

מלטשת סרט

מלטשת המורכבת משני תופים וביניהם נמצא המנוע החשמלי. המנוע החשמלי מניע את התופים, עליהם מוצמד מתוח נייר הלטש. קיימות מלטשות סרט קבועות, המוצבות על שולחן עבודה, וכן קיימות מלטשות סרט ידניות, הניתנות לעבודה ניידת. יתרונן של מלטשות מסוג זה טמון בעובדה שהן מסירות חומר רב מן המשטח המשוייף בזמן קצר יותר. חסרונן מאידך הוא בעובדה שהן אגרסיביות ומעניקות רמת גימור נמוכה. בשל אופי פעולתן, מלטשות סרט מייצרות אבק רב.
פירוש העולמות המרובים

פירוש העולמות המרובים (Many World Theory או Many Worlds Interpretation), אותו הציע לראשונה יו אוורט (Hugh Everett) ב-1957, הוא פרשנות לתופעות אקראיות של מכניקת הקוונטים שקשים להבנה במסגרת המכניקה הקלאסית. לפי פירוש זה, כאשר מתבצעת מדידה של מערכת קוונטים, היקום מתפצל קוונטית למספר יקומים כאשר בכל יקום מתרחשת אחת מהתוצאות האפשריות. על פי פירוש זה פונקציית הגל היא פונקציה "עולמית" הכוללת את המערכת הפיזיקלית, הצופה, התקני המדידה וכך הלאה. עם ביצוע המדידה עוברת פונקציית הגל המוכללת טרנספורמציה רציפה ואינה קורסת ומשמעות הדבר שמרחב המצבים מכיל כעת כמה עולמות אשר בכל אחד מהם יש מידע שונה על אותה מדידה עצמה. כך, במקום "קו עולם" יחיד או היסטוריה בודדת יש לנו עץ אפשרויות שבו כל ענף מהווה היסטוריה שהתרחשה באחד היקומים. ההסבר מדוע תודעתנו קולטת רק יקום אחד ולא "רואה" את שאר היקומים הוא שהמצב הקוונטי של תודעת המודד נשזר בתוצאה, כך שבעקבות הפיצול הקוונטי של הניסוי גם התודעה מתפצלת.

תחליף להסתברות

פירוש זה מבטל את הפירוש ההסתברותי של מכניקת הקוונטים (פרשנות קופנהגן), שכן אין עוד הסתברות שתוצאה מסוימת תתרחש אלא כל התוצאות מתרחשות (כל אחת ביקום אחר). בפירוש העולמות המרובים משרעת פונקציית הגל איננה מייצגת עוד הסתברות (שכן כל האפשריות קורות), אלא גודל אחר שנקרא "מידת קיום" שמייצג את מספר העולמות בהם מתרחשת תוצאה קוונטית מסוימת. את ההסתברות מחליף המושג של "הסתברות בדיעבד". הסתברות זו היא לא ההסתברות שתוצאה מסוימת תתרחש אלא ההסתברות שהתודעה נמצאת בעולם בו קרתה תוצאה מסוימת. הסתברות זו נתונה על ידי מידת הקיום, שהיא ריבוע המשרעת של פונקציית הגל.
התנועה הליברלית החדשה

התנועה הליברלית החדשה (בראשי תיבות: תל"ח) היא ארגון התנדבותי הפועל לקידום הליברליזם בישראל. התל"ח הוקמה בשנת 2011, על ידי מוטי היינריך (בעל אתר "קו ישר" שמציג מודל חלופי לתפקודה של מדינת ישראל המבוסס על כלכלה חופשית), ירון לרמן, אמיר וייטמן (עיתונאי), ד"ר אבי נוב (עורך דין), בועז ארד (דובר התנועה הליברלית החדשה, היה עמית מחקר ודובר במכון ירושלים לחקר שווקים, מוציא לאור ועורך כתב העת "אנכי" המוקדש לפילוסופיה של איין ראנד ומייסד "הבלוג הירוק - הפורום לרציונליות סביבתית"). בעקבות מחאת האוהלים בכוונה להשמיע קול מנוגד לאמירות הסוציאליסטיות של מנהיגי המחאה.
התנועה הליברלית החדשה דוגלת בעקרונות האינדיבידואליזם והליברליזם הקלאסי הנותנות דגש לחירויות הפרט.
במישור הרעיוני התל"ח מקיימת הרצאות ועימותים בנושאים ליברליים, באופן ישיר או באמצעות תאי הסטודנטים של התנועה, בהשתתפות אישי ציבור (בהם עומר מואב, דניאל האנן, משה פייגלין, ירון ברוק, ישראל כ"ץ, יואב קיש ואחרים).
במישור הציבורי עורכת התל"ח תקופתית הפגנות, לעיתים בשיתוף עם תנועות כגון "חופש לכולנו", העמותה לקידום תרבות הנשק וסטודנטים למען חירות. בנוסף, חברי התנועה הופיעו בטלוויזיה וברדיו וכמו כן לתנועה פעילות שוטפת ברשתות החברתיות.
נציגי התנועה מופיעים מעת לעת בפני ועדות הכנסת השונות, בהן ועדת החינוך, ועדת הכלכלה ועדת שקד והוועדה לבחינת חוק הספרים. התל"ח סייעה בהקמת השדולה לצבא מקצועי והשדולה הליברלית בכנסת.
התל"ח אינה עוסקת בנושאים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני ואינה מעורבת בפוליטיקה מפלגתית, אף כי כמה מפעילי התנועה רצו בבחירות 2013 במסגרת עלה ירוק - הרשימה הליברלית וחברים בתנועה יזמו פעילויות התפקדות למפלגות שונות, בהן הליכוד ומרצ. אחת לשנה עורכת התל"ח את "כנס החירות הישראלי" במתכונת יום עיון ובו הרצאות בראי הליברליזם בתחומי הכלכלה וזכויות האדם. התל"ח מפעילה פורום רעיוני מבוסס מלגות המפרסם מדי שנה עשרות מאמרים בעיתונים ואתרי חדשות מובילים.
בדצמבר 2011 הגישה התנועה עתירה לבג"ץ כנגד מועצת הדבש.
בשנת 2018, התנועה החלה ללוות את מר רפי דיין במאבקו אל מול המועצה לענף הלול, מאבק אשר הגיע לפתחו של בג"ץ באמצעות עתירה שהוגשה על ידי מר רפי דיין כנגד מועצת הלול.
המערה (אופרה)

המערה היא אופרת וידאו-ארט בשלוש מערכות של המלחין האמריקאי סטיב רייך לטקסט של אשתו, בריל קורוט. הצגת הבכורה נערכה ב-1994 על ידי אנסמבל סטיב רייך בניצוחו של פול היליר.

העלילה

המערה המדוברת באופרה היא מערת המכפלה, בה קבורים לפי המסורת שלושת האבות ושלוש האמהות וכן אדם וחוה. האופרה מורכבת משלוש מערכות, בכל אחת נשאלות חמש שאלות: מיהו אברהם בשבילך? מי היא שרה בשבילך? מי היא הגר בשבילך? מי הוא ישמעאל בשבילך? מי הוא יצחק בשבילך? במערכה הראשונה עונים על השאלה יהודים ישראלים, בשנייה עונים פלסטינים, ובשלישית אמריקאים.