google/wiki40b huggingface dataset:
קרוליין אמילי גריי היל

קרוליין אמילי גריי היל 
(באנגלית: Caroline Emily Gray Hill‏; 14 באוגוסט 1843–1924) הייתה ציירת וצלמת. בין השאר, גריי היל ציירה וצילמה בארץ ישראל בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.

קורות חייה

אמילי גריי היל נולדה בטוטנהאם. בשנת 1864  נישאה לג'ון אדוארד גריי היל, פרקליט מליברפול. הזוג נהג לבלות את חופשותיו במסעות לארצות הים התיכון. בשנת 1887 יצא הזוג לטיול ממושך של חודש ימים בארץ ישראל, ולאחריו המשיכו לבקר בארץ ישראל מדי שנה. בני הזוג הקימו בית בירושלים על הר הצופים. ביקורם האחרון של בני הזוג בירושלים היה במרץ 1914. במהלך הביקורים בארץ ישראל הרבתה אמילי גריי היל לצייר ולצלם את נופי הארץ, ובעלה פרסם ספר זכרונות בשם 'עם הבדואים' אשר הכיל את רישומי מסעותיהם בישראל.

עבודתה האומנותית

גריי היל נמנתה על זרם הציור האוריינטליסטי, אשר חבריו התמחו בציור התושבים, בעלי החיים והנופים של המזרח התיכון. להבדיל מרבים מהאמנים חברי התנועה, התבלטה גריי היל משום שהיא שהתה במזרח התיכון במשך תקופות ממושכות וציוריה שיקפו מראות להם הייתה עדה ממקור ראשון. גריי היל ציירה בעיקר להנאתה, וציוריה הוצגו בבתיה בירושלים ובליברפול, אך גם הוצגו בין השנים 1885 ל-1923 בתערוכת בגלריה 'ווקר' בליברפול. מעטים מהציורים נמכרו לחובבי אומנות, או נתרמו לצדקה. ציוריה גם עיטרו את ספרו של בעלה, 'עם הבדואים'. לאחר מותה של גריי היל עברו רוב תמונותיה לרשותו של נורמן היל, אחיינו של בעלה, אשר העביר חלק גדול מהם כמתנה לאוניברסיטה של ליברפול.
תערוכה מציוריה התקיימה בבית טיכו בירושלים בקיץ 2002.
הר לומיס

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1918, והוא נקרא על שם סר פרדריק אוסקר וורן לומיס (Frederick Oscar Warren Loomis) ששירת כמייג'ור גנרל במלחמת העולם הראשונה.
Ain't Your Mama

רקע

במרץ 2016, שש שנים לאחר עזיבתה של לופז את חברת התקליטים "אפיק", חזרה לחברה והפיקה איתם אלבום שלם.

ביקורות

מספר שעות לאחר השחרור של השיר, מקורות חדשותיים ציינו שאחד ממפיקי השיר הוא דוקטור לוק. מעריצים רבים זעמו בעקבות החדשות האלה, משום שהשיר שוחרר כמה שעות בלבד לאחר שנודע שהזמרת קשה הפסידה בתביעה המשפטית שהגישה כנגד דוקטור לוק.
כעבור מספר שעות, מעריצים רבים של הזמרת קשה פעלו להחרמת השיר של לופז.
ביום שלמחרת, משדר החדשות "E! News" הודיע שהשיר עצמו נכתב במשותף על ידי דוקטור לוק ומייגן טריינור עוד בשנת 2014, לפני שקשה הגישה את תביעתה נגד דוקטור לוק. משדר החדשות הודיע גם שהשיר במקור נועד לאלבום הבכורה של טריינור (Title), אולם בסוף טריינור החליטה שלא להשתמש בשיר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר הועלה לאתר יוטיוב ב-6 במאי 2016. שלושה ימים לאחר שהקליפ הועלה, הוא זכה ליותר מ־11 מיליון צפיות. ב־17 ביוני של אותה שנה, כחודש וחצי לאחר העלאת הקליפ, הוא הגיע ל־100 מיליון צפיות. 
כיום הקליפ גרף מעל 690 מיליון צפיות (נכון לאוגוסט 2019).
רב שמואל בר רב יצחק

ביוגרפיה

רב שמואל נולד בבבל לרב יצחק, שהיה אמורא (מוזכר בתלמוד על שם בנו "אבוה דרב שמואל בר רב יצחק"). עוד בצעירותו, הספיק ללמוד אצל האמורא רב, אך נחשב לתלמידו המובהק של רב הונא. לאחר שכבר נחשב לתלמיד חכם בזכות עצמו, עלה לארץ ישראל, ושם החל ללמוד תורה מפי רבי חייא בר אבא. הוא התקרב לרבי חייא עד כדי כך, שכאשר נפטר רבי חייא הוא נהג כאבל. בארץ ישראל רכש מעמד נכבד, עד שנחשב לגדול הדור. חתנו היה רב אושעיה.
כאשר נפטר רב שמואל, נהג רבי זירא מנהגי אבלות.

מורשתו

רב שמואל בר רב יצחק נחשב לאיש חסד. כך לדוגמה הוא נהג לשמח חתן וכלה בדרך ייחודית: הוא רקד בפני הכלה כשבידו ענפי עץ הדס. היו חכמים שהעירו לו על כך שלכאורה זה מעשה שלא מתאים לגדול הדור, ורבי זירא אף היה אומר "ראו איך סבא זה מבייש אותנו", אך כאשר הוא נפטר, כך על פי האגדה, יצאה בת קול שאמרה "נפטר רב שמואל בר רב יצחק הגומל חסדים". כמו כן כאשר החלה הלוויה שלו ירדה אש מן השמיים, שהייתה בצורת בדי הדס, והפרידה בין הציבור המלווה לבין מיטתו, ובנוסף, נעקרו כל האילנות בארץ ישראל, לאות על כך שלא יזכו עוד שיקח מהם ענפים יפים ומעוטרים לרקוד לפני הכלה.

מתורתו

אמרה ידועה של רב שמואל בר רב יצחק, שיש לה השפעות הלכתיות רבות הוא הכלל שטבע: "מקום יש בראש להניח שתי תפילין".
בנוסף לחכמתו בתורה רכש שמואל גם ידע רב בתחומי מדע רבים.
שמואל היה מפורסם כרופא מומחה, ואפילו חולים מארץ ישראל ביקשו את עצתו.
הוא התפרסם גם כתוכן, מומחה במערכות השמיים, וחכמים כינו אותו "שמואל ירחינאה (האסטרונום)".
שמואל העיד על עצמו: "נהירין לי שבילי הרקיע(מסלולי כל הכוכבים שבשמיים) כשבילי נהר (כשבילי עיר הולדתי).
אגור בן יקה

אָגוּר בִּן יָקֶה הוא דמות מקראית, שדברי חכמתו נכללו בספר משלי.

זיהויו ותקופתו

פרק ל' בספר משלי פותח בכותרת: 
דִּבְרֵי אָגוּר בִּן יָקֶה הַמַּשָּׂא נְאֻם הַגֶּבֶר לְאִיתִיאֵל לְאִיתִיאֵל וְאֻכָל.
אגור בן יקה המוזכר בתחילת הפסוק איננו ידוע ממקום אחר, וכן גם שני האישים שבסופו: איתיאל ואוכל. גם זיקתו של אגור אליהם איננה ברורה, מה פירוש המילים: "נאום הגבר לאיתיאל".
על פי דעה רווחת, "אגור בן יקה" הוא שם חכם בלתי ידוע שהיה מפורסם בימי המקרא. רבי אברהם אבן עזרא קבע את זמנו לימי שלמה המלך, על פי הפסוק הפותח את ספר משלי: "מִשְׁלֵי שְׁלֹמֹה בֶן דָּוִד מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל", ולדעתו שלמה שילב בספרו את מאמריו של חכם זה. לפי דעה אחרת מאמריו של אגור הוכללו בספר בימי חזקיהו המלך, ולא היה לו קשר לשלמה. איתיאל ואוכל הם חכמים שלמדו את דברי חכמתו של אגור, או לימדו אותו.
המילה "המשא", שמובנה הפשוט: נבואה, נתפרשה על ידי מקצת המפרשים ככינוי לאגור, על שם היותו בן השבט "משא", מצאצאי ישמעאל, או, בכיוון אחר לגמרי, עקב היותו מן הלויים המשוררים בבית המקדש.

פרשנות חז"ל

חז"ל פירשו ש"אגור בן יקה" הוא כינוי לשלמה המלך עצמו. "אגור" - לשון אגירה וכינוס, בדומה לכינוי אחר של שלמה: "קהלת בן דוד". "יקה" - לשון הקאה ופליטה. "אגור בן יקה", אפוא, הוא המכנס דברי חכמה ומלמדם לאחרים. כך נאמר במדרש:
שלש שמות נקראו לו: ידידיה קהלת ושלמה. רבי יהושע בן לוי אמר: שבעה; אגור, בן יקה, למואל, איתיאל. אמר רבי שמואל בר נחמני: עיקר אוותינניה (=אותנטי) שלהם שלשה: ידידיה קהלת ושלמה. מודה רבי שמואל ברבי נחמן באילין ארבעתיה, אלא שנתכנה בהם והוצרכו להדרש. אגור - שאגר דברי תורה. יקה - שהקיא דברי תורה, כספל הזה שהוא מתמלא בין שעתו ומתפנה בין שעתו.
על פי דרכם, פירשו חז"ל את "איתיאל" ו"אוכל" כמתייחסים אף הם לשלמה המלך: האל אתי, ולכן אני יכול. כמה מפרשים (כמו רבי יוסף קרא ורלב"ג) הלכו בעקבות חז"ל בעניין אגור, אך פירשו ש"איתיאל" ו"אוכל" הם שמות חכמים ששלמה המלך לימד אותם.

אגור ולמואל

הכותרת לפרק הבא במשלי (פרק ל"א) מציינת אף היא דמות מקראית בלתי ידועה, למואל מלך משא:
דִּבְרֵי לְמוּאֵל מֶלֶךְ מַשָּׂא אֲשֶׁר יִסְּרַתּוּ אִמּוֹ.
ההתלבטות בזיהוי האיש וזמנו והפתרונות שניתנו לה דומים, על פי כל שיטה פרשנית כעניינה, לאלו של אגור בן יקה. בהקשר שם, התואר "מלך" וכן תוכן ה"משא" מבססים את הכיוון הפרשני המייחס זאת לשלמה המלך, ויש לכך השלכה גם על הפרשנות ל"אגור בן יקה".
פרון (אל)

פֶּרוּן (Перун) היה האל הראשי במיתולוגיה הסלבית.
אטימולוגית, שמו של האל קיים גם במיתולוגיה ההודו-אירופאית בצורת Perkʷunos* או Perkunos*.
פרון היה אל הרעם, הברק והגשם, אל השמש, הירח והכוכבים ומעל כל, אל האש. הסימנים שנתנו בפסליו היו: אבן ההצתה, השמש והבלוט.
בין יתר תפקידיו, היה פרון מגינם של הנרדפים ונוקם במפירי הסכמים.
החיה שסימלה את האל פרון היא התיש והעץ הוא האלון.
על אמונת הסלבים ב"פרון" ניתן ללמוד מכך שבהסכמים שחתמו הרוסים עם הביזנטים בשנים 945 ו-971 הם נשבעו בשמו.
מרקו באביץ'

קריירת מועדונים

באביץ' שיחק כנער באוסייק הקרואטית, ובשנת 1997 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון והפגין כשרון רב. בשנת 2000 הוחתם על ידי באייר לברקוזן מהבונדסליגה, ביחד עם חברו לאוסייק, יוריצה ורנייש, ושניהם הצטרפו לקרואטי נוסף, בוריס ז'יבקוביץ' בבאייר לברקוזן. הקבוצה הצליחה יפה באותה תקופה והייתה בצמרת הכדורגל הגרמני, אך בעונותיו הראשונות בקבוצה, באביץ' מיעט לשחק בקבוצה הבוגרת ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים. עם זאת, בעונת 2001/02, נכנס כמחליף בדקה ה-91 בגמר ליגת האלופות 2002 במקומו של לוסיו. בגמר זה באייר לברקוזן הפסידה 2-1 לריאל מדריד. בעונת 2002/03 הפך באביץ' לשחקן משמעותי בהרכב הראשון של הקבוצה, אך הקבוצה הידרדרה לתחתית, וסיימה מקום אחד בלבד מעל הקו האדום. באותה עונה, באייר לברקוזן עברה את שלב הבתים הראשון בליגת האלופות, כאשר באביץ' הבקיע צמד בניצחון 2-0 על מכבי חיפה במשחק החוץ באצטדיון GSP בניקוסיה, ושער נוסף בניצחון 2-1 על מכבי חיפה במשחק הביתי בביי ארנה. את שלב הבתים השני סיימו לברקוזן ובאביץ' עם אפס נקודות משישה משחקים. באביץ' הבקיע שער אחד בשלב זה, בהפסד 3-1 לניוקאסל יונייטד. בארבע העונות הבאות באביץ' היה שחקן הרכב קבוע בבאייר לברקוזן, שחזרה לצמרת הבונדסליגה לאחר כשלונה בעונת 2002/03. בתום עונת 2006/07 עזב באביץ' את באייר לברקוזן לאחר שבע עונות, לאחר שהבקיע 13 שערים ב-144 משחקי ליגה. 
לאחר עזיבת באייר לברקוזן, באביץ' שיחק בריאל בטיס, הרטה ברלין וריאל סרגוסה, אך לא הצליח לשחזר את יכולתו מבאייר לברקוזן או לתפוס מקום קבוע בהרכב. בשנת 2010 חזר באביץ' למועדון נעוריו אוסייק, שם שיחק שתי עונות והבקיע ארבעה שערים, אך לא תפס מקום קבוע בהרכב. את הקריירה סיים באביץ' בל.א.ס.ק. לינץ האוסטרית בשנת 2013.

קריירה בינלאומית

באביץ' ערך הופעת בכורה בנבחרת קרואטיה במאי 2002, במשחק הכנה למונדיאל 2002, אך לא זומן למונדיאל עצמו. באביץ' זומן ליורו 2004 ממנו הודחה קרואטיה בשלב הבתים, אך לא שיחק ולו משחק אחד. במונדיאל 2006, שגם ממנו הודחה קרואטיה בשלב הבתים, באביץ' שיחק את מלוא הדקות בשלושת המשחקים של קרואטיה. באביץ' היה מועמד להיכלל גם בסגל ליורו 2008, אך נופה ברגע האחרון על ידי המאמן סלאבן ביליץ'.
מרק שוורץ

שנות חייו המוקדמות

שוורץ נולד בזגייז' פולין למשפחה ציונית ובילדותו קיבל חינוך מסורתי. למד בגימנסיה בלודז' ואחרי כן מ-1910 עד 1914 חי שוורץ ולמד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. הוא התגורר ב- La Ruche יחד עם חיים סוטין, ומרק שאגאל. הוא ייסד יחד עם צ'ייקוב וליכטנשטיין את כתב העת היהודי הראשון לאמנות מחמדים. ב-1913 הציג את הפסל הראשון שלו, "חוה", בסלון הסתיו.
בין השנים 1914 ו- 1917 הוא סייר ברוסיה, בין השאר גם באודסה. שם נפגש ובילה בחוג הספרותי של מנדלי מוכר ספרים, אחד העם וביאליק. הוא גם התגורר בקייב שם התיידד עם הסופרים האוונגרדים שם בראשות דוד ברגלסון.
בזמן מלחמת העולם הראשונה חזר שוורץ לפולין. ב-1919 הוא נפגש והתחתן עם אשתו גווינה שהייתה סופרת. בשנה זו חבר לאמנים אחרים, בראשות משה ברודרזון והיה חלק מיונג יידיש בלודז'. אחרי המלחמה הוא חזר אתה לפריז. עד מלחמת העולם השנייה גר שוורץ בפריז ויצירותיו שכללו פיסול וציור נמכרו לאספנים בגרמניה, פולין וארצות הברית וכן על ידי כמה מוזיאונים. בתקופה זאת שבין המלחמות, יצר כמה יצירות בולטות ומקוריות בנחושת מרוקעת שהוצגו בסלון טווילרי (Salon des Tuileries) והיו נושא למונוגרפיה מאת לואי ווסל (Louis Vauxcelles).

שנים מאוחרות

כשפולין נפלה ב-1939 התנדב שוורץ לצבא הפולני הגולה ואחרי כיבוש צרפת הוא נמלט עם הצבא הפולני לסקוטלנד בעוד שמשפחתו נמלטה דרך ליסבון לאנגליה. בתקופה זו הוא צייר סדרה של איורים בעט ודיו המתארים את חיי היום-יום של חבריו החיילים.
אחרי המלחמה הוא חזר לפריז עם אשתו ובתו טרסקה טורס ששירתה בצבא צרפת החופשית בפיקודו של הגנרל שארל דה גול. היא פרסמה שני ספרים שעסקו, ברובם, בחיי אביה. 
אחרי המלחמה הקדיש שוורץ את רוב זמנו לפיסול באבן ועץ וליציקה בארד. כמה מיצירות אלה נתרמו למוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות (Musée d'art et d'histoire du judaïsme). 
מרק שוורץ נפטר בפתאומיות בפריז בגיל 66. אשתו גווינה נפטרה גם היא בפריז ב-1973
ב- 2010 פורסמו זיכרונותיו שהוכתבו על ידו לאשתו ב- 1954 בשם מרק שוורץ: זיכרונות בין שני עולמות (Marek Szwarc: Memoires entre deux mondes).

יצירותיו ותערוכות

יצירתו של שוורץ מזוהה בסגנונה, ברובה, עם אסכולת פריז. היא עוסקת, לרוב, אבל לא רק בנושאים מקראיים מן הברית הישנה והברית החדשה. המוטיבים האחרונים באו לידי ביטוי אחרי המרתו לקתוליות ב-1919 בגיל 27 אך הוא מעולם לא התלבט בקשר לזהותו כיהודי. דבר זה מודגם במאמרו "היסוד הלאומי באמנות היהודית" שפורסם בכתב העת הספרותי ביידיש ליטערארישע בלעטער בוורשה באפריל 1925. שוורץ ראה באמנות פיגורטיבית ככלי להגדיר מחדש תרבות יהודית על העברת האמנות מהמקודש לחילוני. הוא ראה באמנות יהודית כזאת כשפה בינלאומית הנגישה לכולם. אחרי שחזר למערב אירופה חזר ליהדות 
הוא הציג בשוודיה, אוסטריה, צרפת, קנדה, בלגיה, פולין.
יצירותיו מוצגות במוזיאונים, באולמות ציבוריים ובאוספים פרטיים בפולין, ישראל, מונטריאול, ארצות הברית ואנגליה.
נישיקאווה סוקנובו

ביוגרפיה

סוקנובו חי בקיוטו בין השנים 1750-1671. הוא השתייך לזרם האומנותי של האוקיו-אה, שפירושו המילולי הוא "תמונות מהעולם החולף". בניגוד לשאר אומני האוקיו-אה שגרו בעיר אדו (טוקיו של ימינו), סוקנובו גר בעיר קיוטו ופעל בה. העיר קיוטו הייתה מרכז תרבותי חשוב לפני מעבר הקיסרות לעיר אדו, ולכן הייתה בה מסורת של פעילות תרבותית רחבה. סוקנובו למד ציור אצל קאנו איינו (Kano Eino;‏ 1631-97) מייסד אסכולת קאנו ויש המשערים שגם אצל האמן הנחשב טוסה מיצוסוקה (Tosa Mitsusuke), מייסד אסכולת טוסה. ספר האיורים הראשון של האמן, משנת 1699, היה מוקדש לחגיגות של המוציא לאור ג'ישו האצ'ימונז'יאה (Hachimonjiya Jishō) בעיר קיוטו.
הסופר בן תקופתו בבה בונקו (Baba Bunkõ;‏ 1759-1715) תיאר את סוקנובו בכתביו כצייר האוקיו-אה הטוב ביותר. כמוהו גם אמן האוקיו-אה קייסיי אייסאן (Keisai Eisen;‏ 1848-1790), שהעריך מאוד את עבודתו של סוקנובו. סוקנובו השכיל להשתמש בחומרים מהאמנות היפנית המסורתית ולצקת לתוכם תוכן עדכני ועכשווי התואם לתקופתו. כך לדוגמה הוא יצר איזכור שנון לאנתולוגיה הקלאסית של המשורר פוג'יווארה טייקה (Fujiwara;‏ 1275-1198)  ״מאה שירים מאת מאה משוררים״  בכותרת לספרו "מאה נשים".

היקף פעילותו האמנותית

סקנובו אייר כ-200 ספרים מ-70 סוגים שונים. הכמות הרבה של הספרים שהודפסו והופצו בתפוצה רחבה בתקופתו מעידים על הפופולריות הרבה של עבודתו האמנותית.
אנג'לו סקיאביו

קריירה

סקיאביו שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת של בולוניה ב-1922. בעונתו הראשונה הוא שותף במשחקים מועטים, אך הותיר יכולת מרשימה. בשנים הבאות הפך סקיאביו לכובש השערים המצטיין של בולוניה, וב-1925 הוליך את הקבוצה לזכייה באליפות הראשונה בתולדותיה, תוך כדי הבקעת 16 שערים. ב-1929 הגיע סקיאביו לעונתו הטובה ביותר, עם מאזן גבוה במיוחד של 30 שערים ב-26 משחקים, וזכה עם קבוצתו באליפות נוספת. הייתה זו העונה האחרונה שהתקיימה במבנה התחלתי של ליגות אזוריות; בשנה שלאחר מכן יצאה לדרך הסרייה א' המודרנית.
ב-1931/1932, העונה השלישית לקיום הליגה החדשה, סיים סקיאביו כמלך השערים עם 25 כיבושים. גם בעונות הבאות המשיך להפגין יכולת משחק טובה, וב-1936 היה שותף לזכיית בולוניה באליפות המודרנית. לאחר זכייה זו נדחק מעמדו של סקיאביו, שהגיע לגיל מבוגר, והוא הפך לשחקן שולי בסגל. הוא שותף בשני משחקים בלבד בזכייתה הרביעית של הקבוצה באליפות כעבור שנה, והודיע על פרישתו ממשחק ב-1938. סקיאביו סיים את תקופתו בבולוניה עם 244 שערים בכל הטורנירים, שמהווים שיא בתולדות המועדון עד היום.
בנבחרת הלאומית של איטליה ערך סקיאביו הופעת בכורה בגיל 20, במשחק מול יוגוסלביה ב-1925. באותו מפגש הבקיע את שני השערים בניצחונה של נבחרתו. הוא השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת אמסטרדם ב-1928 והיה שותף לזכייה במדליית הארד, לאחר שהבקיע ארבעה שערים.
סקיאביו נכלל בהרכב הנבחרת של ויטוריו פוצו לקראת טורניר גביע העולם ב-1934. הוא שימש כחלוץ המרכזי בחוליית ההתקפה של הנבחרת, כשהוא נתמך בשחקנים כמו ריימונדו אורסי וג'וזפה מיאצה, והיה גורם עיקרי בזכייתה הראשונה של איטליה בגביע. בסיבוב הראשון של הטורניר הבקיע שלושער בניצחון 1:7 על נבחרת ארצות הברית החובבנית. לאחר מכן סייע לאיטליה להמשיך עד למשחק הגמר, שם פגשה את נבחרת צ'כוסלובקיה. לאחר תיקו 1:1 בתום הזמן הרגיל הבקיע סקיאביו את שער הניצחון בהארכה. לאחר משחק זה סיים את דרכו במדי הנבחרת, עם מאזן כולל של 15 שערים ב-21 משחקים.
ארבעת שעריו של סקיאביו בגביע העולמי הקנו לו את תואר מלך השערים של הטורניר יחד עם שני שחקנים נוספים, אך בשנת 2006 קבעה פיפ"א כי לאולדז'יך ניידלי הצ'כי היו חמישה שערים באותו טורניר, ובשל כך הוענק התואר לניידלי לבדו.
ברת מוריזו

ביוגרפיה

ברת נולדה בבּוּרְז', במחוז שֶר שבצרפת למשפחה בורגנית מצליחה, אשר עודדה אותה ואת אחותה בחקירתן את האומנות. אמנותה מציגה כיום את האפשרויות אשר עמדו לרשותן של נשים אמניות בתנועות אוונגרד בסוף המאה ה-19. כאשר מוריזו גמרה אומר בלבה כי תעסוק באומנות, משפחתה לא התערבה בקריירה שלה.
היא השתמשה בטכניקות "פְּלֵן אֵר" – "באוויר הפתוח" בצרפתית – וציירה יצירות קטנות ממדים בחוצות, כעבודות מוגמרות או כהתנסויות לימודיות למטרת עבודות גדולות, המיועדות להשלמה בסטודיו.
מוריזו התקבלה ל"סלון דה פריז" ב-1864, כאשר היו באמתחתה שני ציורי נוף. היא המשיכה להציג את עבודותיה בסלון עד 1874, אז נפתחה תערוכת האימפרסיוניזם הראשונה.
ב-1868 הכירה לראשונה את אדואר מאנה, שבהשפעתה התנסה בציורי "פלן אר" ונמשך אל תוך מעגל האימפרסיוניסטים. למרות זאת, מאמציה לא הניבו שיתוף פעולה אומנותי.
מוריזו, יחד עם קמי פיסארו, הייתה אחת משני אומנים אשר עבודותיהם הוצגו בכל תערוכות האימפרסיוניסטים המקוריות.
במהלך חייה, ברת מוריזו שויכה לקטגוריית "האמניות הנשיות" חסרת החשיבות דאז, אשר הביאו אל הבד תכנים שגרתיים מחיי היומיום, כגון נשים, ילדים והתרחשויות ביתיות. אמנם, אלו היו ביטויים של חייה היומיומיים ב"בורגנות הגבוהה", והיוו עבורה את הגשמתה כדוקטרינרית אימפרסיוניסטית.
ברת מוריזו מתה בפריז, ונקברה בבית הקברות שברובע פאסי.
כיום, ציוריה נמכרים במעל לארבעה מיליון דולר.
ג'יין ראסל

ביוגרפיה

ראסל נולדה בעיר במידג'י שבמינסוטה לג'רלדין ג'ייקובי ולרוי ויליאם ראסל. היו לה ארבעה אחים. אביה שירת כקצין בצבא ארצות הברית, ואמה הייתה שחקנית שהופיעה עם צוות בידור נודד. אחרי שאביה השתחרר מן השרות הצבאי עברה המשפחה לקנדה, ובהמשך לקליפורניה.
ראסל התעניינה מגיל צעיר בדרמה ובמוזיקה, אך לאחר שסיימה את לימודייה שאפה להיות מעצבת. בעקבות מות אביה נאלצה לעבוד כדי לעזור למשפחתה. היא עסקה גם בדוגמנות וחסכה מספיק כסף ללימודי משחק, בעידודה של אמה.

משחק

ראסל חתמה על חוזה משחק מקצועי לשבע שנים עם הווארד יוז בתחילת שנות ה-40, לאחר שהשניים נפגשו במרפאת שיניים בעת טיפול שעבר יוז. ראסל התפרסמה בזכות הופעה פרובוקטיבית לאותה תקופה במערבון "האקדוחנים" (The Outlaw), שסיבך את יוז עם הצנזורה השמרנית של הוליווד והפך את ראסל, בתפקיד הבכורה שלה, לסמל מין בינלאומי ולשם החם בתעשיית הסרטים.
היא שיחקה לאחר מכן במערבון הקומי "גיבורי הצ'יזבט" (The Paleface, בתרגום מילולי "חיוור הפנים") ובהמשכו "בנו של גיבור הצ'יזבט" (Son of Paleface) עם בוב הופ, ובעוד שתי הפקות חושניות לצידו של רוברט מיצ'ם, "בחורה כלבבו" ו"מאקו". ב-1951 שיחקה ראסל לצידו של פרנק סינטרה בקומדייה "זה רק כסף".
ראסל הפכה למותג ב-1953 לאחר הופעתה בתור נערת השעשועים דורות'י שאו בסרטו המוזיקלי של הווארד הוקס, "גברים מעדיפים בלונדיניות", לצידה של מרילין מונרו. היא הייתה שותפה לפרויקט שערורייתי של הווארד יוז, "הקו הצרפתי" בבימויו של לויד בייקון. ארגונים קתוליים בארצות הברית קראו להחרים את הסרט.
ראסל הקימה ביחד עם בעלה הראשון בוב ווטרפילד את חברת ההפקה "ראס-פילד" שבחסותה יצאו שני סרטים בכיכובה של ראסל, חמודות וערמוניות (Gentlemen marry Brunettes, בתרגום מילולי "גברים נישאים לברונטיות") ו"כותונת הלילה הוורודה". ב-1964, אחרי הפסקה של שבע שנים, הופיעה ראסל בתפקיד עצמה בסרט "נתיבי הגורל". היא פרשה ממשחק בגיל 49 והופיעה בפעם האחרונה ב-1970 בסרט "אפל יותר מענבר".

מוזיקה

ראסל התחילה לעסוק במוזיקה בסוף שנות ה-40 ושיחררה לרדיו שני סינגלים ואלבום ביחד עם המוזיקאי קיי קייסר, בנוסף שרה סינגל נוסף עם פרנק סינטרה. ראסל הקימה רביעיית גוספל עם קוני היינס, בריל דייוויס, ודלה ראסל שפרשה בהמשך. אחרי עזיבתה הוציא 
ההרכב את האלבום "The Magic of Believing", שנמכר בשני מיליון עותקים. רונדה פלמינג הצטרפה להרכב מאוחר יותר. ב-1959 הוציאה
ראסל את אלבום הסולו "ג'יין ראסל". הוא יצא שנית ב-2009 בשם "Fine and Dandy".

חיים אישיים

ראסל הייתה נשואה שלוש פעמים: לקוורטרבק של קבוצת "סנט לואיס ראמס" וחבר "היכל התהילה של הפוטבול המקצועני" בוב ווטרפילד (במשך 25 שנה עד לגירושין), לשחקן רוג'ר ברט (במשך שלושה חודשים עד למותו) ולג'ון קלווין פיפלס (במשך 25 שנה עד למותו). 
ראסל, שלא יכלה ללדת בגלל הפלה שעברה בגיל 18, אימצה בת ושני בנים ביחד עם ווטרפילד.
ראסל נפטרה ממחלה ב-28 בפברואר 2011, בגיל 89, בביתה שבסנטה מריה. היא הותירה את שלושת ילדיה, שישה נכדים ועשרה נינים.
יצחק דוד גרוסמן

קורות חייו

נולד בירושלים לגוטא פערל והרב ישראל גרוסמן, ראש ישיבת תומכי תמימים חב"ד ליובאוויטש בכפר חב"ד ופינסק קרלין. בצעירותו למד בישיבת עץ חיים, ובהמשך, בישיבת סלבודקה שבבני ברק. בשנת ה'תשכ"ו הוסמך לרבנות, בשנת תשכ"ז התחתן עם אסתר בת הרב דוב בעריש רוזנברג משפיע בשיכון חב"ד לוד, בשנת ה'תשכ"ח עבר לגור במגדל העמק, בשליחותו של האדמו"ר מלעלוב רבי משה מרדכי בידרמן, ויחד עם בנו הרב אברהם שלמה בידרמן (לימים האדמו"ר מלעלוב), החלו בפעילות חינוכית ותורנית ענפה.
בשנת 1970 מונה לרב העיר מגדל העמק. בשנת 1972 החל להקים את רשת מוסדות החינוך "מגדל אור", המקנה תורה והשכלה באזורי מצוקה. 18 חניכים היו במחזור הראשון ועם השנים היא התפתחה וגדלה במהירות והיא מונה אלפי חניכים. "מגדל אור" היא רשת ארצית, העוסקת בחינוך תורני ואף בצדקה. מרכז פעילותה הוא ב"קריית החינוך" במגדל העמק, שבה תלמידים בכל הגילאים החל מגיל הגן. בוגרי רשת מוסדות החינוך משתלבים בחברה הישראלית בעבודה ובשירות צבאי.
באלול תשל"ח פתח בתוך מסגרת "מגדל אור" את ישיבת "תומכי תמימים" (אחד מסניפי ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש) בעיר בראשותו של אביו הרב ישראל גרוסמן, שהיה ראש ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד, עד שמסר את ראשות הישיבה לרב יצחק גולדברג, היום היא מנוהלת עצמאית ממוסדות "מגדל אור", ולומדים בה מאות תלמידים, בראשות הרב יצחק גולדברג ותחת ניהולו של הרב לוי וילימובסקי.
ב-2002 הקים במגדל העמק, תיכון בית יעקב לבנות, בשם "שלהבת".
הרב גרוסמן פעיל גם בקליטת עלייה, ועשה רבות לקליטת העולים מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים ועולי אתיופיה ותימן. בין יתר פעילותו בתחום קליטת העלייה, הקים במגדל העמק מדרשה לבנים בשם מדרשת הגליל, וכן אולפנה לבנות ומקום הנותן השכלה גבוהה לנוער עולה מברית המועצות. רשת החינוך שהקים פעילה אף מחוץ לגבולות ישראל, ולה סניפים בברית המועצות לשעבר. לימינו בהנהלת המוסדות וענייני הציבור עומד בנו הרב שניאור זלמן גרוסמן, שעבר בשנת תשס"ד 2004 לגור אף הוא במגדל העמק.
בשנת תשס"ג 2003 התבקש הרב גרוסמן על ידי רבנים רבים להתמודד על תפקיד הרב הראשי לישראל, אך אביו, הרב ישראל גרוסמן אסר זאת עליו, האב והבן הופיעו יחדיו לפני הרב יוסף שלום אלישיב שהורה לבן לציית לאב במקרה הזה. לאחר פטירת אביו אמר בראיון ב-2011 כי אינו פוסל התמודדות עתידית לתפקיד.
בשנת 2004 הקליט שמואל שפירו את השיר "אהבת ישראל" אשר הוקדש להרב גרוסמן (שבאותם ימים כיהן שפירו כחזן בית הכנסת במגדל העמק) לרגל זכייתו בפרס ישראל.
בבחירות שנערכו ב-23 בספטמבר 2008 נבחר למועצת הרבנות הראשית. הוא זכה ל-76 קולות מתוך 144, השני מבין המועמדים האשכנזים.
בספטמבר 2015 נמתחה עליו ביקורת בחוגים חרדיים מסוימים, לאחר שחיתן את בר רפאלי עם איש העסקים עדי עזרא.
החל משנת 2015 משמש הרב גרוסמן כחבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות.

פרסים ותארים

פעילותו של הרב גרוסמן בתחום החינוך והחברה זכתה להכרה ולהוקרה, והוא זכה בפרסים רבים, לרבות פרס "אהבת ישראל" שהוענק לו בשנת 1983 על ידי נשיא המדינה, חיים הרצוג, וראש הממשלה, מנחם בגין, פרס "אבי האסירים" על שם רבי אריה לוין ב-1980, וכן "מגן הסובלנות" אשר התקבל מיו"ר הכנסת.
בשנת תשס"ד (2004) זכה הרב גרוסמן בפרס ישראל למפעל חיים. בשנת תשס"ו (2006) זכה הרב גרוסמן בתואר "דוקטור לשם כבוד" של אוניברסיטת בר-אילן. בשנת תשס"ח (2008) הדליק את אחת משתים עשרה המשואות בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל בין יום הזיכרון לחללי צה"ל ליום העצמאות. בשנת תשע"ג (2014) זכה הרב גרוסמן בעיטור הנשיא.
אקונומיקה

אֶקוֹנוֹמִיקָה הוא השם המסחרי בישראל של מלבין שמכיל ריכוז נמוך של נתרן תת-כלורי (Sodium hypochlorite; סימול כימי: NaOCl). אקונומיקה משמשת להלבנת בדים, כיורים, אסלות, רצפות ומשטחים עשויים אבן, לניקיון, ולחיטוי ביתי של מושבות פטריות וחיידקים.
אקונומיקה רגילה מכילה כ-3% נתרן תת-כלורי, פחות מ-1% נתרן הידרוקסידי, חומרי בושם ומים; אקונומיקה היא חומר בסיסי.
פעולת הלבנה של אקונומיקה נעשית בעזרת חמצון של מרכיבים בצבעים ובפיגמנטים. בפעולה זו נשברים קשרים כימיים בכרומופור (chromophore), החלק שגורם למולקולה לבלוע אור, והכרומופור מתקצר או משתחרר לחלוטין מהמולקולה. כך מאבדת המולקולה את יכולתה לבלוע אור נראה והופכת לשקופה.
מסלזין

תופעות לוואי

תופעות הלוואי של התרופה כוללות בעיקר שלשולים, בחילה, נפיחות בבטן. תופעות לוואי פחות נפוצות כוללות כאבי ראש, תגובות יתר רגישות (כגון פריחה, אורטיקריה, תסמונת דמוית זאבת), נשירת שיער ונפריטיס אינטרסטיציאלית. תופעות לוואי נדירות כוללות דלקת חריפה של הלבלב, דלקת כבד, תסמונת נפרוטית, הפרעות בספירת הדם (כגון א-גרנלוציטוזיס, לויקופניה, נויטרופניה, אנמיה אפלסטית, תרומבוציטופניה).

Sulfasalazine

התרופה Sulfasalzine היא אנטיביוטיקה המחוברת ל-5-ASA באמצעות קשר מסוג Azo-bond. החומר עובר לאורך המעי הדק בצורה שלמה, ומתפרק על ידי חיידקים בסוף המעי הדק. ה-5-ASA פועל באופן מקומי לתיקון הדלקת, ואילו הסולפה נספגת, מפורקת בכבד ומופרשת בשתן. תופעות הלוואי הן בעיקר בגלל הוספת הסולפה, והן כוללות בחילות, הקאות, דיספפסיה, אנורקסיה, כאבי ראש. תופעות הלוואי הנדירות כוללות לגובה אלרגית, פריחה, מחלת רקמת חיבור, טוקסיות לנוירונים ולכליות, השפעות המטולוגיות, ופגיעה בספירת הזרע. למעשה, תופעות הלוואי הנדירות הביאו לירידה בשימוש בתרופה זו, וכיום מעדיפים להשתמש יותר בתרופות שהן 5-ASA בלבד, למרות שהן יקרות יותר. נמצא כי התרופה יכולה לעזור בריפוי של דלקת מפרקים (ארתריטיס), ועל כן התרופה ניתנת בקוליטיס כיבית המשולבת יחד עם דלקת מפרקים שיגרונית (Rheumatoid arthritis).
מירה פרידמן

ביוגרפיה

מירה פרידמן נולדה בירושלים. בין השנים 1972–1976 למדה במחלקה לעיצוב גרפי באקדמיה בבצלאל. עם תום לימודיה עסקה באיור עתונות והפכה לאחת ממאיירות העתונות החשובות בארץ. עבודותיה נדפסו בין היתר בעתונים וכתבי העת הבאים: ידיעות אחרונות, מעריב, הארץ, העיר, "את", מוניטין, מחשבות ועוד. עבודתה המוקדמת הושפעה ממאיירי שנות השבעים כגון  Nicole Claveloux והתאפיינה בשימוש בקו רישומי   וכן הייתה סטייליסטית וכתבת אופנה.
היום מלמדת במכללת ויצו בחיפה, בשנקר, במכללת הגליל המערבי ובבצלאל.
עבודת קומיקס שלה נכללת בטקסטים לקריאת חובה בחוג לספרות של אוניברסיטת קונטיקט, ועבודה אחרת נכללת במקראת החובה של החוג ללימודי מגדר של אוניברסיטת קלגנפורט באוסטריה.
בשנת 1995 הצטרפה לקבוצת הקומיקס העצמאית אקטוס טרגיקוס.