google/wiki40b huggingface dataset:
תמר פרימור

תמרה פורמנסקי, הידועה בשם העט שלה תמר פרימור (נולדה ב-17 ביוני 1936 כתמר ליטובסקי), היא פזמונאית ישראלית, חברה באקו"ם משנת 1997. בין היתר כתבה את מילות השיר "שובב עם לב זהב", שזכה במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים ב-1974, ואת מילות השיר "שיר פשוט" שהולחן על ידי יאיר מילר, ומושר באופן קבוע בטקסי הסיום של קורס טיס. 
בנוסף להיותה משוררת, עוסקת תמר פרימור כמרפאה בתיקשור ברוח הקבלה.

ביוגרפיה

תמר פרימור נולדה ב-17 יוני 1936, כ"ז סיון, תרצ"ו, כתמר ליטובסקי לציפורה ואברהם ליטובסקי, בחיפה. שנות ילדותה ונעוריה עברו עליה בנשר שליד חיפה. 
בשנת 1942 החלה תמר פרימור ללמוד בבית הספר לילדי עובדים בנשר. בשנת 1950, בהיותה נערה בת 14, עברה תמר פרימור ללמוד בבית הספר הריאלי העברי, בחיפה, ובקיץ 1954 סיימה את לימודיה, והתגייסה לשירות צבאי בצה"ל בחטיבת הנח"ל, ושירתה כפקידת מ"פ וכמורה לעברית של פלוגת מש"קים בקיבוץ יגור. במהלך שירותה הצבאי, למדה לימודי ערב בבית מדרש למורים במסגרת מכללת גורדון שבחיפה. עם שחרורה מהשירות הצבאי בשנת 1956, החלה תמר פרימור ללמוד לימודי היסטוריה ותנ"ך במסגרת בית ארדשטיין שבחיפה, אותם סיימה בשנת 1959.
במהלך לימודיה, החלה תמר פרימור לעבוד כמורה בבית הספר הממלכתי "רכסים" שבכפר חסידים. בשנת 1960, זמן קצר לאחר סיום לימודיה, הצטרפה פרימור לצוות המורים בבית הספר הממלכתי "קישון", בשכונת נווה שאנן בחיפה, ועבדה כמורה במשך שנה. 
בין השנים 1968 ועד 1973 הנחתה פרימור ערבי ספרות במחלקה לתרבות בעיריית חיפה, וקורסים בכתיבה יוצרת בספריות ילדים. בשנות השבעים המאוחרות ובתחילת שנות השמונים הנחתה פרימור חוגים בכתיבה יוצרת לילדים מחוננים במחלקה לנוער שוחר מדע בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל.
במהלך רוב תקופת חייה, עסקה פרימור בפעילות ספרותית ענפה, שכללה כתיבת עשרות שירים, ושני ספרים, עריכת ספרים, פרסומים ספרותיים, וטור קבוע בעיתון. פרימור אף זכתה בפרסים ספרותיים על כתיבתה.
בשנת 2002, החלה פרימור ללמוד במסגרת רפואה אלטרנטיבית - ביואורגונומי, קורס למרפאים הוליסטים, ומאז היא עוסקת בריפוי בתיקשור ברוח הקבלה.
תמר פרימור נישאה ב-25 מרץ 1958 לאבישי פורמנסקי, אותו פגשה בחיפה, בקומונה של תנועת הצופים לאחר שסיים קורס קצינים. לבני הזוג שלושה ילדים - עומר פורמנסקי, שירלי פורמנסקי, וברק פורמנסקי, ואחד עשר נכדים. תמר פרימור מתגוררת עד היום בעיר חיפה בישראל.
הרחבות (מוזילה)

הרחבות (Extensions), הידועות גם כתוספים, (Addons) הן חבילות תוכנה הניתנות להתקנה במגוון הפרויקטים של קרן מוזילה ומאפשרות שיפורים או שינוי מאפיינים קיימים. אחד הפרויקטים המרכזיים של מוזילה המשתמש בהרחבות הוא דפדפן האינטרנט פיירפוקס. מפתחי מוזילה מכוונים ליצירת גרסה מינימלית של פיירפוקס כדי להפחית התנפחות תוכנה (Bloatware) ובאגים, ובו בעת לשמור על יכולות הרחבה כך שהמשתמשים יוכלו להוסיף תכונות לפי העדפותיהם. ההרחבות מותקנות בעזרת מודולים של התקנה חוצה פלטפורמות.

שימוש עיקרי להרחבות

הרחבות פיירפוקס משמשות באופן כללי להוספת פונקציות חדשות לדפדפן. דוגמאות לפונקציות שהרחבות יכולות לתת הן: קוראי RSS, מארגני סימניות (Bookmarks), סרגלי כלים, הרחבות לאתרים ספציפיים, FTP, אימייל, תנועות עכבר (Mouse Gestures), החלפת שרת Proxy, כלי דיבוג (Debugging). ישנן הרחבות אשר מטמיעות יכולות רשמיות של חבילת מוזילה כגון ChatZilla ויומן.

שינוי תצוגת אתרים בעזרת הרחבות

הרחבות רבות מסוגלות לשנות תצוגת אתר אינטרנט, לא באתר עצמו אלא בדרך שבה האתר מוצג בדפדפן האינטרנט של המשתמש. למשל ההרחבה Adblock יכולה למנוע הצגת פרסומות. הרחבה פופולרית נוספת, CustomizeGoogle, משנה את תצוגת דפי האינטרנט של גוגל, לדוגמה על ידי הוספת קישורים למנועי חיפוש נוספים. ההרחבה Greasemonkey מאפשרת למשתמש להתקין סקריפטים המשנים מראה של דפים באינטרנט באופן כללי. אם המשתמש אינו מוצא סקריפט מבוקש, הוא יכול להשתמש בהרחבה Platypus ולייצר סקריפט באופן עצמאי, אשר יכול למחוק, להזיז או להוסיף תוכן מאתרי אינטרנט.

עדכון הרחבות

פעם בתקופה פיירפוקס יבדוק האם ישנם עדכונים להרחבות המותקנות, למרות שניתן גם לבדוק באופן ידני האם ישנם עדכונים. בתצורת ברירת המחדל, פיירפוקס בודק עדכונים באתר התוספים של מוזילה.

הכנסים (Plugins)

מוזילה פיירפוקס ותוכנות דומות משתמשות במושג תוספים (Addons) כמושג כולל למודולים של הרחבה או הגדלה אשר מחולקות ל: הכנסים, הרחבות, ערכות נושא (Themes) ומנועי חיפוש.
הכנסים דומים במהותם להרחבות; שניהם מוסיפים או משנים אפשרויות. הכנסים נפוצים הם Acrobat Reader, Flash Player, Java, Quicktime, Real Player, Shockwave, Windows Media Player.
לפיירפוקס כלי לניהול הרחבות. בעזרתו ניתן לאפשר, להגביל או להסיר אותן. לעומת זאת הכנסים ניתן להתקין, אך לא קיים כלי ניהול להסרת או הגבלת ההכנסים. לבד מכלי ניהול התוכן לאפשור והגבלת Java ו-JavaScript.

הרחבות נפוצות

זוהי רשימה חלקית של הרחבות נפוצות. רבות מההרחבות עובדות בדפדפן האינטרנט SeaMonkey גם כן. נכון ל- 30 באפריל 2007 ישנן 2286 הרחבות זמינות באתר התוספים של מוזילה.

ביקורת

הרחבת Tab Mix Plus לא הייתה מותאמת לגרסה 2.0 של פיירפוקס במשך כשבועיים לאחר שחרורה. כתוצאה מכך אלפי אנשים הסירו גרסה זו של פיירפוקס לאחר ההתקנה. בנוסף, מבקריה טוענים שההרחבה זו גדולה למדי וייתכן וסובלת מהתנפחות תוכנה. בתגובה, מפתח התוכנה הגיב כי: "בהתחשב בפקטור התנפחות התוכנה, התוכנה מסתמנת כגדולה מידי, אך זאת מכיוון שכלולות בא מעבר ל-20 שפות, המוסיפות כ- 100kb בגודל".
טבעת

טבעת היא תכשיט הנענד סביב האצבע של היד או כף הרגל.
הטבעות נענדות הן על ידי גברים והן על ידי נשים. טבעות עשויות ממתכת (בעיקר זהב, כסף ופלטינה), פלסטיק, עץ, עצם, זכוכית וחומרים נוספים. טבעות מעוטרות לעיתים באבנים יקרות או יהלומים.
בתרבות המערבית משמשת טבעת כדי לסמל נישואין או אירוסין.
Play (שיר)

רקע וכתיבה

הוא נכתב על ידי קורי רוני, כריסטינה מילאן, ארנתור בירגיסון ואנדרס בג והופק על ידי השניים האחרונים. השיר הוא שיר דאנס פופ בהשפעת מוזיקת פאנק כאשר הוא הושווה לשירים של הזמרת מדונה בעקבות השימוש בגיטרה חשמלית וביטים של פאנק. מבחינה לירית לופז מבקשת מהדי ג'יי לנגן את השיר האהוב עליה.

הצלחה במצעדים

השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-18 בארצות הברית. בנוסף הוא גם זכה להצלחה רבה ברדיו האמריקאי כאשר הגיע למקום ה-7 במצעד הרדיו הרשמי וזכה להצלחה במצעדים נוספים בארצות הברית כמו למשל במצעד שירי הפופ ששם הגיע למקום ה-6 ולמקום השני במצעד שירי הדאנס קלאב. בקנדה השיר גם זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-5. 
בבריטניה השיר גם כן זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-3 ונשאר במצעד במשך 12 שבועות. באוסטרליה השיר זכה להצלחה דומה לבארצות הברית כאשר הגיע למקום ה-14, שם גם הגיע למעמד זהב. בניו זילנד השיר אף זכה להצלחה גדולה יותר כאשר הגיע למקום ה-7. ההצלחה של השיר הגיע גם לאירופה שם הגיע למקום ה-6 במצעד האירופאי הכללי.
ברוש מצוי

ה"ברוש" במקרא

במקרא מופיע עץ בשם "ברוש", שאף השתמשו בו בבניין מקדש שלמה, אך לדעת רוב החוקרים אין זה ה-Cupressus. לדעת עמנואל לב מדובר ב-Juniperus (ערער). לדעת אהרון אהרונסון מדובר ב-Juniperus drupacea (ערער גלעיני), ולדעת מנחם זהרי מדובר ב-Juniperus excelsa (ערער ברושי).

בתרבות

מאז העת העתיקה היה הברוש סמל לאבלות והוא העץ העיקרי הניטע, עד ימינו, בבתי קברות הן בעולם המוסלמי והן באירופה. כך, למשל, מקושר הברוש לקבורה בשורה "כבר כיסינו תל ועוד אחד, טמנו את ליבנו בין ברושים" בשיר אנחנו לא צריכים שכתב אבי קורן. דוגמה נוספת היא השורה: "עם שחר הבאנו אותו מן הקרב. הברוש צמרתו אט הרכין". מתוך השיר "דודו" של חיים חפר. הברוש נקשר למוות משום שאינו מתאושש היטב מכריתה. באתונה היו ענפי ברוש מוצבים בבתי אבלים וברומא היו מקשטים בהם פסלים של פלוטו אל השאול. אובידיוס תיעד במטמורפוזות את המיתוס של קיפריסוס שהפך לעץ ברוש כשביקש להתאבל לנצח על שהרג בטעות את צבי טיפוחיו. 
'אבל עולם אתאבל על הצבי! אל אחדל מלבכות לו!
ויזרמו כל דמיו בדמעות, כי בכה ללא הרף
צבע ירוק ילבשו אבריו - וקווצות תלתליהו
שפארו את מצחו הצחור הזדקרו כלפי מעלה
ותסתמרנה כולן - הפכו לצמרת בו רגע
היא מעתה לגבהי השמים תביט בעצבת
— מטמורפוזות, ספר עשירי, תרגום שלמה דיקמן
פיליפ, מלך הבלגים

ביוגרפיה

פיליפ נולד ב-15 באפריל 1960 בטירת בלוודר, לייקן, לאלברט, נסיך ליאז', לימים מלך בלגיה, ולפאולה, נסיכת ליאז', בתם של הנסיך רופו מקלבריה, הדוכס השישי של לומברדה ולואיזה גאצלי. ב-17 במאי אותה שנה הוטבל פיליפ, ונקרא על שם אבי סבו הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה, וכסנדקיו שימשו סבו לאופולד השלישי, מלך הבלגים וסבתו לואיזה גאצלי. 
פיליפ למד באקדמיה הצבאית הבלגית, באוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת סטנפורד. הוסמך כטייס וכצנחן, ובשנת 1989 הועלה לדרגת קולונל.
בשנת 1993 מת דודו בודואן, מלך הבלגים, ואביו אלברט השני, מלך הבלגים עלה לשלטון במקומו. בעקבות כך קיבל פיליפ את התואר דוכס בראבנט, הניתן ליורש העצר הבלגי. בשנת 2001 קיבל פיליפ דרגת מייג'ור גנרל בצבא ובחיל האוויר, ודרגת סגן אדמירל בצי.
ב-21 ביולי 2013 התפטר אביו אלברט השני מתפקידו, ופיליפ הוכתר במקומו למלך בלגיה.

פיליפ והקהילה היהודית

ב-28 במאי 2015 אירח פיליפ לראשונה בהיסטוריה הבלגית את רבני וראשי הקהילות היהודיות בבלגיה בארמון המלוכה והצהיר בפניהם כי דלתו פתוחה בפניהם בכל עת. באותה הזדמנות סיפר על ביקורו במחנה אושוויץ ואמר כי הוא מבין את תחושת העם היהודי.
אן נוויל

ילדותה

אן נוויל נולדה ב-11 ביוני 1456 בטירת ווריק, שבמרכז אנגליה, הבת הצעירה מתוך שתיים של ריצ'רד נוויל, רוזן ווריק ורעייתו אן דה בושמפ. ריצ'רד נוויל היה באותה התקופה בעל האדמות העשיר והמשפיע ביותר בכל ממלכת אנגליה. הוא היה דמות מרכזית במלחמות השושנים והיה אחראי לעלייתו של המלך אדוארד הרביעי לשלטון בשנת 1461. אן בילתה את רוב ילדותה בטירת מידלהאם שביורקשייר הצפונית יחד עם אחותה הבכורה, איזבלה ושם הכירה את בניו הצעירים של ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק, נינו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, ביניהם בעלה לעתיד, ריצ'רד.

נסיכת ויילס

כשהייתה בת 14 התארסה אן, במצוות אביה, לאדוארד, נסיך ויילס, בנו ויורשו המיועד של הנרי השישי, מלך אנגליה המודח. למרות שאביה תמך במהלך המלחמה בבית יורק ועזר לאדוארד הרביעי לתפוס את הכתר הוא היה מאוכזב מכך שלא קיבל תמורה מספקת לתמיכתו ולכן עבר לצדם של בית לנקסטר והפך לבן בריתה של מרגרט מאנז'ו, רעייתו של הנרי השישי. מרגרט הסכימה לאירוסי בנה לאן נוויל למרות שפקפקה במניעיו של ריצ'רד נוויל שחיתן לפני כן את בתו הבכורה, איזבלה, לאחיו של המלך המכהן, אדוארד הרביעי.
אן והנסיך אדוארד התארסו רשמית בטירת אמבואז שבצרפת ונישאו ב-13 בדצמבר 1470 בקתדרלת אנז'ה. לאחר החתונה שלחה המלכה מרגרט את נוויל לאנגליה כדי שיסייע להשיב את בעלה, הנרי השישי, לכס המלוכה. רוזן ווריק הצליח במשימה זו אך נהרג בקרב בארנט מספר חודשים לאחר מכן על ידי כוחותיו של אדוארד הרביעי. עם הנרי השישי בשלטון יכלו אן, בעלה יורש העצר וחמותה המלכה לשוב בבטחה לאנגליה.

דוכסית גלוסטר

ב-4 במאי 1471 נהרג הנסיך אדוארד בן ה-17 בקרב טיוקסברי ואן וחמותה מרגרט נשבו ונלקחו לביתו של ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, אחיו של אדוארד הרביעי. דוכס קלרנס, שהיה נשוי לאחותה של אן, איזבלה, ושאף לרשת את כל עושרה של משפחת נוויל, החזיק בגיסתו כאסירה. אולם אחיו הצעיר, ריצ'רד, דוכס גלוסטר, שביקש להנשא לאן כדי לקחת לעצמו חצי מהירושה של נוויל, לקח את אן מביתו של אחיו והביא אותה למקלט בכנסייה. דוכס קלרנס הוצא להורג מספר שנים מאוחר יותר באשמת בגידה באחיו המלך.
אן וריצ'רד נישאו ב-12 ביולי 1472 במנזר ווסטמינסטר ללא אישור האפיפיור ועברו להתגורר בטירת מידלהאם, שם בילו יחד זמן רב בילדותם. ריצ'רד מונה למושל צפון אנגליה על ידי אחיו, המלך אדוארד. לזוג נולד בן אחד, אדוארד, שמת בגיל 11.

מלכת אנגליה

ב-9 באפריל 1483 מת המלך אדוארד הרביעי וריצ'רד מונה כעוצר בשמו של אחיינו הקטין, אדוארד החמישי. חודש וחצי לאחר מכן הכריז הפרלמנט לבקשתו של ריצ'רד כי אדוארד ואחיו היו ילדים לא חוקיים תחת הטענה שאדוארד הרביעי היה מאורס לאלנור טאלבוט כשנישא לאימם של הנסיכים, אליזבת וודוויל. אדוארד החמישי ואחיו הצעיר, ריצ'רד, דוכס יורק ונורפוק, נלקחו למצודת לונדון ולא נראו שוב (יש הטוענים כי דודם ריצ'רד ציווה על מותם). ריצ'רד ירש את הכתר כריצ'רד השלישי, מלך אנגליה ואן הוכתרה כמלכת אנגליה. בנם אדוארד קיבל את התואר נסיך ויילס השמור ליורש העצר אולם מת שנה לאחר מכן. אן, שהייתה שבורת לב ממותו של בנה היחיד, אימצה את בנה של אחותה המתה, אדוארד, והמלך ריצ'רד אף הכריז עליו כיורשו.

מותה

המלכה אן מתה ב-16 במרץ 1485 בארמון ווסטמינסטר בגיל 28. באותה התקופה היו שמועות בממלכה כי לאחר מותו של נסיך ויילס תכנן המלך ריצ'רד להתגרש מאשתו כדי להנשא לאחייניתו, אליזבת מיורק, ולכן הרעיל את אן. אולם אין שום הוכחות לכך והמלכה מתה ככל הנראה ממחלת השחפת.
השראות

הַשְׁרָאוּת (באנגלית: inductance) היא תכונה של מעגל חשמלי, המראה עד כמה הוא מתנגד לשינויים בזרם בו על פי חוק לנץ. סימנה של ההשראות הוא לרוב L, על שמו של היינריך לנץ. השראות נמדדת ביחידת המידה הנרי המסומנת ב-H, על שם ג'וזף הנרי.

הגדרת ההשראות

ההשראות מוגדרת כיחס בין השטף המגנטי דרך השטח הכלוא על ידי המעגל החשמלי לבין הזרם היוצר את השדה המגנטי: . במשרן ליניארי יחס זה אינו משתנה. אם השטף המגנטי במעגל שזורם בו זרם של 1 אמפר הוא 1 ובר, אז ההשראות של המעגל שווה 1 הנרי, ולכן ביחידות SI ההשראות נמדדת בובר חלקי אמפר: .
במקרה הלא ליניארי ההשראות הדינמית מוגדרת: .
השראות עצמית (או השראות של מעגל) היא היחס בין השטף שמקורו בזרם הזורם במעגל עצמו לבין אותו הזרם, והשראות הדדית היא היחס בין שטף שמקורו בזרם חיצוני לבין אותו הזרם ומסומנת לעיתים באות M.
מגזירת שני האגפים לפי הזמן ושימוש בחוק פאראדיי נובע היחס הבא: , כאשר  הוא הכא"מ המושרה במעגל, והסימן השלילי מראה שהוא מניע זרם בכיוון המקטין את השינוי בו, לפי חוק לנץ. מכאן שההשראות שווה גם ליחס בין הכא"מ המושרה הנוצר כתוצאה משינוי בזרם לבין קצב שינוי הזרם ולכן היא מדד למידת ההתנגדות של מעגל לשינוי בזרם בו.

חישוב ההשראות של מעגל

על מנת להשיג השראות גדולה משתמשים בסליל השראה (משרן). זאת משום שהשטף המגנטי, וכתוצאה מכך גם ההשראות, מוכפלים במספר הליפופים שבו כרוך התיל. ההשראות של משרן היא כה גדולה עד שניתן לקרב את ההשראות של כל המעגל לזו של המשרן, שהשראותו ידועה. אם במעגל החשמלי מחוברים כמה משרנים, ניתן לחבר את ההשראויות שלהם באותו אופן שבו מחברים התנגדויות של נגדים (בטור ובמקביל), ולקבל את ההשראות השקולה של המעגל. ניתן למדוד את ההשראות של מעגל באופן ניסויי בעזרת מד השראות.
לרוב, ההשראות, כמו הקיבול, היא תכונה גאומטרית. השדה המגנטי שיוצר הזרם מחושב על ידי חוק ביו-סבר. לאחר מכן מחושב השטף דרך השטח הכלוא על ידי המעגל, והוא מחולק בזרם לקבלת ביטוי בלתי תלוי בזרם. לדוגמה, ההשראות של סליל בעל שטח חתך A, אורך d ומספר ליפופים N שווה:
שומר גן החיות

עלילה

החיות בגן חיות מסוים מחליטות לשבור שתיקה על מנת לעזור לשומר גן החיות האהוב עליהן למשוך את תשומת הלב של האישה ששבתה את ליבו.
יצחק ליפקין (פעלז)

ביוגרפיה

נולד כיצחק פעלז בקרלין, אז ישוב נפרד וכיום פרבר של פינסק, בשנת תקצ"ד (1834). אביו, יוסף משה פעלז היה מחסידיו של רבי אהרן מקרלין (ה"בית אהרן"). בשנת תר"ז יצאו הוריו מפינסק במטרה לעלות לארץ ישראל ולאחר תלאות וטלטולים הגיעו לארץ והתיישבו בטבריה. לאחר פטירת אביו עבר לירושלים ולמד שם בישיבה. נישא לאיטה טויבה, בתו של משה בן שמעון שמרלינג, מאנשי היישוב החסידי בחברון. לאחר חתונתו עסק במסחר ובין היתר סחר בבצל, ורכש כך את הכינוי 'אבו בסל', שם שדבק לאחר מכן בשכונות שהקים.
בשנת תר"ן עבר לירושלים ובשנת תרנ"א הקים את שכונת שערי ירושלים ואת שכונת אהל שלמה הסמוכה (שכונו שתיהן יחד בפי העם "בתי אבו בסל").
נפטר בירושלים בשנת 1927 בן תשעים ושלוש, והניח אחריו משפחה גדולה בת יותר ממאה נפשות.
ליפקין, שהיה נציג מובהק של "היישוב החדש", ציוני דתי שהתנגד לדרך החיים של היישוב הישן שהתפרנס מכספי החלוקה ולתרבות שגזרה תלות של יהודי ארץ ישראל בנדבות מהגולה. כציוני נלהב הוא ראה את בעלי המלאכה היהודיים - הפועלים, הסוחרים ואנשי המקצוע, כבסיס לגאולת הארץ ולעצמאות העם.
בספרו 'ספר היישוב' כותב פנחס גרייבסקי:
איש היה בירושלים ושמו רבי יצחק ליפקין, אחד מזקני החלוצים הראשונים של א"י. והיה אחד האישים הפעילים ביותר בשדה המסחר בארצנו... בשנת התרנ"ד (1904) הקים מכספו שכונת שערי ירושלים על יד שכונת שערי צדק, וסמוכה לה עוד שכונה 'אהל שלמה'. מספר הדירות בה 40, יש מהן שנשארו על שמו, ורבים מהן מכר ליחידים בתשלומים קלים לשיעורין.
הוא היה מתנגד לחלוקה ולשנוררות, וחיבב תמיד את הפועל והאומן ואת כל המתפרנסים מיגיע כפם
— עמ' 48
מצאצאיו: אמנון ליפקין-שחק אורה איל ובנימין ליפקין.
אלדד הדני

אֶלְדָּד הַדַּנִי היה סוחר ונוסע יהודי במאה ה-9. אין מחלוקת באשר להיותו אישיות היסטורית, ועל כך שהוא כתב בעברית (עם השפעות ערביות רבות) את ספרו על הלכות שחיטה ואת האיגרת הקרויה על שמו. מקום מוצאו אינו ידוע, אך בכתביו כתב כי הוא אזרח "מדינה יהודית עצמאית" במזרח אפריקה, וככל הנראה התכוון לאתיופיה של ימינו. כתביו משלבים הן אלמנטים ריאליסטיים והן דמיוניים.

השפעת כתביו

הוא סיפר שמוצאו מחוילה הקדומה שעליה אומרת התורה "אֶרֶץ הַחֲוִילָה, אֲשֶׁר-שָׁם, הַזָּהָב"  מעבר להרי כוש, במקום שבו שוכנים השבטים דן, נפתלי, גד ואשר (ומכאן שמו, הדני - משבט דן). מקום תחילת מסעו הייתה מדינה זו, וממנה הוא הגיע לבבל, לקירואן ולספרד. סיפורו על עשרת השבטים האבודים גרם להתעוררות בקרב הקהילה היהודית בכל מקום שעבר. אלדד הביא עמו למסעותיו הלכות שטען כי הגיעו ממדינתו. הלכות אלו, שנכתבו בעברית, עסקו בשחיטה של בעלי חיים (כשרים) והן מוצגות בשמו של יהושוע בן נון, או, על פי גרסאות שונות, בשמו של עתניאל בן קנז. סיפורו של אלדד התפשט במהירות, וישנן לא פחות משמונה גרסאות חשובות שונות לסיפורו.
בקרב החוקרים ישנה מחלוקת באשר לאישיותו וליצירתו. אחדים טוענים כי כתביו היו כתבים פולמוסיים כנגד הקראים; אחרים טוענים כי היה שליח, קראי דווקא, ממזרח בבל; אחרים טענו, לפי מסורות השחיטה שהציג, כי הוא פלאשי, או ממדינה כלשהי בדרום ערב. על פי בדיקה כמותית של ההשפעות הלשונית בלשונו של אלדד בכתביו מניחים שלמה מורג ויצחק גלוסקא כי מוצאו בצפון תימן.
סיפוריו של הדני עוררו סקרנות רבה. פרופסור דוד צבי מילר סבר כי הממלכה המוזכרת נמצאת בדרום חצי האי ערב או בקרן אפריקה ונסע לחקור בעצמו את המקום. נסיעה זו הייתה חלק מהתמקדותו בחקר הלשונות השמיות המדוברות באזור.
חוליית סילואן

חוליית סילואן היא תא טרור פלסטיני של ארבעה תושבים ישראליים ממזרח ירושלים שהופעלה בידי ארגון הטרור האסלאמיסטי חמאס, וכונתה באמצעי תקשורת בישראל "חוליית סילואן", על שם הכפר סילואן שבמזרח ירושלים. החולייה הייתה אחראית לשורה של פיגועי טרור רצחניים ולעשרות הרוגים ופצועים, ואף ניסתה לבצע פיגועים אסטרטגיים. 
החוליה הייתה אחראית לפיגועים בקפה מומנט, באוניברסיטה העברית, בשפילד קלאב בראשון לציון (שבוצעו ברובם ב-2002) וכן לניסיונות לביצוע פיגועים והטמנת מטעני חבלה בתשתיות אסטרטגיות. החוליה נחשפה ונעצרה בידי שירות הביטחון הכללי. בית המשפט הרשיע את הטרוריסטים חברי החוליה ברצח 35 בני אדם, וגזר עליהם עונשי מאסר לתקופות ממושכות. רוב חברי החוליה השתחררו בעסקת שליט.
עופר ישראלי

ביוגרפיה

נולד ב-25 ביוני 1968 בירושלים וגדל בה. למד בתיכון מכללת אורט גבעת רם.
בשנת 1999 סיים תואר ראשון בניהול ומדע המדינה באוניברסיטה הפתוחה. בשנת 2002 סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, נושא עבודת המאסטר שלו הוא "היחס בין תוצאות צבאיות ותפוקות בינלאומיות". בשנת 2008 סיים את תואר הדוקטור ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת חיפה. נושא הדוקטורט שלו הוא "תאוריה ריאליסטית של תפוקות בינלאומיות", שנכתב במסגרת תוכנית נשיא אוניברסיטת חיפה לדוקטורנטים מצטיינים. בשנים 2009–2011 ביצע את מחקר הפוסט-דוקטורט שלו בתאוריות מורכבות של היחסים הבינלאומיים במרכז ללימודי שלום וביטחון (CPASS), באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון, ארצות הברית.
ישראלי כיהן כמרצה ליחסים בינלאומיים והמזרח התיכון באוניברסיטאות הפתוחה, תל אביב ובאר שבע. כמו כן כיהן כמרצה בתוכניות האקדמיות של צה"ל: האקדמיה לטיס, האקדמיה לחובלים, וכן בתוכניות האקדמיות לפיקוד אסטרטגי וטקטי.
בשנת 2008 השתתף ישראלי בתוכנית מיוחדת שנושאה "מדיניות ביטחון לאומי לארצות הברית במאה ה-21", במימון קרן פולברייט ובניהול משרד המדינה האמריקאי. במהלך לימודיו לתארים השונים זכה ישראלי במלגות הצטיינות ממכון דייוויס ליחסים בינלאומיים, מהאוניברסיטה העברית בירושלים ומאוניברסיטת חיפה.
ישראלי פרסם ספר אחד ("תאוריה של המלחמה") ושני ספרים נוספים שלו עומדים להתפרסם בקרוב. כמו כן הוא פרסם עשרות מאמרים אקדמיים בכתבי עת רבים.
ישראלי מופיע באופן תדיר כמומחה לסוגיות ביטחון בין לאומי והמזרח התיכון בערוצי טלוויזיה ורדיו בארץ ובעולם בינלאומיים כמו הערוצים 1 (כאן), 2, 10, 20, 9, ערוץ הכנסת והערוץ האקדמי של אוניברסיטת חיפה, iltv ,i24News, רשת ב', גלי צה"ל. הוא כותב גם מאמרי דעה בעיתונים היומיים "הארץ", "ג'רוזלם פוסט", "ישראל היום", "מעריב", "אתר וואלה", "ynet" ואחרים. מאמרי הדעה והופעות הטלוויזיה והרדיו עוסקים בנושאים המתמודדים עם ביטחון ישראל ומדיניות החוץ שלה, המזרח התיכון והעולם הערבי, תוכנית הגרעין של איראן, מדיניות החוץ האמריקאית ומעורבותה במזרח התיכון.
בין השנים 1997–2003 ישראלי היה מפקד יחידת הג'יפים המחוזית של המשטרה במרחב מוריה, ירושלים, בהתנדבות. הוא היה ממקימי היחידה ומפקדה הראשון, במסגרתה היה מהאחראים על חיפוש הודיה קדם ונועה אייל. היחידה זכתה לתשבחות רבות תחת פיקודו על התגייסות וניהול מבצעי חיפושים בצורה חסרת תקדים.

חיים אישיים

ישראלי נולד בירושלים ומתגורר בה גם כיום. הוא נשוי ואב לשלושה.
זיפו

זיפו (באנגלית: Zippo) הוא מצית מתכתי, ניתן למילוי, מתוצרת חברת "Zippo Manufacturing Company" מארצות הברית. אלפי עיצובים של המצית הופצו מאז הומצא. מצית זה מהווה מקור לחיקוי בכל המדינות בהן הוא נמכר וחיקויים וזיופים שלו נפוצים בחנויות ברחבי הגלובוס. רבים רואים בו מוצר אספנות.
החברה ידועה באחריותה לכל החיים למוצר שלה. החברה מציעה לתקן או להחליף כל מצית זיפו שהתקלקל ללא חשיבות לשאלה לפני כמה שנים הוא יוצר או כמה אנשים השתמשו בו. החלק היחיד לו אין אחריות הוא הגימור מצידו החיצוני של המצית.
מציתי זיפו ידועים בהיותם "חסיני רוח" בזכות העיצוב המיוחד של מגן הרוח והיכולת להפיק להבה חזקה בהתאם. מגן הרוח הוא גדול (יחסית לגודל הלהבה) ומתכתי עם חורים קטנים. הדרך הנכונה לכבותו היא בעזרת סגירת המכסה הקוטע את אספקת החמצן. הסגירה אינה קוטעת את אספקת הדלק. בניגוד למצתים אחרים, ייחודו בכך שהוא פועל בעזרת פתיל. הפתיחה המהירה של המצית, יחד עם הקליק שנשמע מפעילה את הפתיל המשחרר את הדלק וגלגל השיניים יוצר ניצוץ כמו במצתים אחרים. על מנת למנוע בזבוז דלק נהוג להחזיק את מצית הזיפו עם מכסה סגור כשהוא לא בשימוש.
המחיר למצתים מתחיל בדולרים בודדים ועשוי להגיע לאלפי דולרים. הפערים הגדולים במחיר תלויים בחומרים ממנו עשוי המצית ובשאלה כמה נדיר הוא. לפי הכתוב במהדורת 2003 של המגזין האמריקאי IUP Magazine, בשנת 2001 נמכר בטוקיו בעסקה של אספנים מצית אחד, ששנת הייצור שלו היא 1933, ב-$18,000. בשנת 2002 קנתה החברה המייצרת מצית אחד ב-$12,000 לאוסף הפרטי שלה. בשנת 2007, בחגיגות יום השנה ה-75 להקמת החברה נמכר מצית משנת 1933 במחיר $37,000. בחברה המודרנית מהווה המצית סמל סטאטוס בזכות מחירו היקר ואיכותו.

היסטוריה

ג'ורג' ג. בלייסדל המציא את מצית הזיפו הראשון בתחילת שנת 1933 בבראדפורד, פנסילבניה. הוא קיבל את ההשראה ממצית סיגריות אוסטרי בעל עיצוב דומה. מצית הזיפו נקרא בשמו עקב המצאה אחרת בת זמנו - הרוכסן (באנגלית Zipper). בלייסדל אהב את צליל השם של הפטנט שהומצא לא רחוק משם (מידוויל, פנסילבניה), ואהב את הצליל המודרני שהיה לו, וקרא להמצאתו "זיפו". הפטנט על המצית נרשם לראשונה ב-3 במרץ 1936, תחת המספר 2032695.
הזיפו הפך לנפוץ במיוחד בקרב חיילי צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, אז, לדברי אתר החברה, היא: "חדלה את הייצור המסחרי של המציתים והקדישה את כל מאמץ הייצור לצבא ארצות הברית".
מאז 1933 נמכרו יותר מ 400 מיליון מציתי זיפו. אחרי מלחמת העולם השנייה השתלב המצית בפרסומות של חברות גדולות וקטנות והגיע לשיא בשנות ה-60. הפרסומת הראשונה הארצית בארצות הברית לזיפו פורסמה במגזין אסקווייר (Esquire) בדצמבר 1937. מימיו המוקדמים של המצית רבות מהפרסומות הן ציורים בעבודת יד. עם הזמן והשיפור בטכנולוגיה זה השתנה. גם העיצוב והגימור על המצתים השתנה עם הטכנולוגיה. המנגנון של מצית הזיפו לא השתנה מאז המצאתו.
מחירו המקורי של הזיפו היה דולר ו-95 סנט. מצתי זיפו נמכרו ללא שום ציור או חריטה עד שנת 1935, וצורתם הבסיסית, מלבן, לא שונתה כ-75 שנה. בשנת 1936 הוצעו למכירה 500 מצתי זיפו עם לוגו חברה שכנה, Kendall Refining Company. בין השנים 1934 ל-1940 נמכרו כ-300,000 מצתי זיפו. משנת 1949 עד שנת 2002 יוצרו מצתי זיפו גם במפעל במפלי הניאגרה, אונטריו, קנדה.
בשנת 2002 יצא לאור לראשונה מצית רב שימושי מבית חברת זיפו. בהתאם לכך שמו באנגלית היה (Zippo MPL - Multi Purpose). בשנת 2005 המוצר הבא שיוצר היה מצית זיפו לשימוש בתנאי חוץ (Zippo OUL - Outdoor Utility Lighter). מצתים אלה משתמשים בדלק העשוי מהחומר בוטאן. המוצר האחרון על בסיס בוטאן שיצא לאור היה בשנת 2007 ונקרא Zippo BLU.
ין ין (תלמיד של קונפוציוס)

חייו

יֵן יֵן נולד בשנת 506 לפנה"ס במדינת ווּ. הוא היה צעיר מקונפוציוס ב45 שנים.
יֵן יֵן שירת כמפקד העיר ווּ במדינת לוּ. מסופר עליו כי הצליח לשנות את אופיים של אנשי העיר בכך שלימד אותם תקינות טקסית ומוזיקה, וקונפוציוס הילל אותו.
לאחר מותו של קונפוציוס, שאל גִ'י קָאנְגְדְזְה, ראש הממשלה של לוּ את יֵן מדוע האבל על קונפוציוס לא קיבל תפוצה רחבה כמו האבל על דְזְה צֶ'ן, ראש הממשלה של מדינת גֶ'נְג. יֵן ענה: "ההשפעה של דְזְה צֶ'ן ושל המורה, ניתן להשוותן לזו של מים מציפים ושל גשם מרווה. האדם יודע על כל מקום אליו מגיעים המים בזרימתם, בעוד שהגשם המרווה יורד מבלי שאיש ישית דעתו".
במקרה שמתועד בקלאסיקה של הטקסים, הוזמן יֵן יֵן ללוויה של סְה-קוֹאוּ חְווֵיְדְזְה (司寇惠子), שר בכיר במדינת וֵיי. חְווֵיְדְזְה ייעד בן שנולד לאישה משנית להיות היורש שלו, בניגוד לנוהג המקובל. יֵן יֵן לבש בכוונה בגדים שלא מתאימים ללוויה, ועמד במיקום שגוי. אחיו של סְה-קוֹאוּ חְווֵיְדְזְה, וֶנְדְזְה (司寇文子) הזכיר ליֵן יֵן היכן מקומו הנכון, אך יֵן יֵן סירב לזוז. אחרי שהבין את כוונתו של יֵן יֵן, מיקם וֶנְדְזְה את יורשו הראוי של חְווֵיְדְזְה, בנו הבכור מאשתו הראשית, במיקום השמור ליורש.

תוארי כבוד

במקדשי קונפוציוס, לוח רוחו של יֵן יֵן נמצא רביעי מבין תריסר החכמים, במערב.
במהלך שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לזָ'אן צְ'יוֹ את תואר האצולה "מרקיז ווּ'" (吳侯). במהלך שושלת סונג הוסיף לו הקיסר גֶ'נְדְזונְג את התואר דוכס דָאן-יָאנְג (丹陽公) והקיסר דוּדְזונְג את התואר דוכס ווּ (吳公).

קברו וצאצאיו

מוצאו של יֵן יֵן הוא כנראה מהעיר שקרויה כיום צָ'אנְגְשׁוּ שבמחוז גְ'יָאנְגְסוּ, אשר הייתה באותה תקופה, תקופת האביבים והסתוים, בשטח מדינת ווּ. במהלך שלטונו של הקיסר ווּ מהָאן (שלט ב-156-87 לפנה"ס), בנו צאצאיו של יֵן יֵן מתחם קבר עבורו בצָ'אנְגְשׁוּ, אשר חודש מספר פעמים לאורך ההיסטוריה. ביום קברו הוא אטרקציה מרכזית לתיירים בצָ'אנְגְשׁוּ, ואף הוכנס בידי ממשלת מחוז גְ'יָאנְגְסוּ לרשימת אוצרות התרבות של המחוז ב-1982.
צאצאים של יֵן יֵן החזיקו בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
אנשים רבים מצָ'אנְגְשׁוּ טוענים כי הם צאצאים של יֵן יֵן, הידועים מביניהם הם יֵן דְווָאנְמוּ (言敦源, 1869-1932), שר הפנים של סין בתקופה הרפובליקנית, והקליגרף יֵן גונְגְדָה (言恭达, נולד ב-1948).