נחמיה אנטון נובל

ילדותו ולימודיו

נחמיה צבי נובל נולד בשנת 1871 ביישוב נאגיוטד במחוז שומוג' שבהונגריה, בן למשפחה בת 11 ילדים. אביו היה הרב יוסף נובל (1839–1917) ואמו הייתה אסתר לבית ברוק. בשנת 1880 עברה המשפחה לעיר הַלְבֶּרְשְׁטָאדְט, שם היה אביו רב הקהילה האורתודוקסית בבית כנסת קטן ודרשן מוערך.
בשנת 1895 סיים את לימודיו בבית המדרש לרבנים הנאו-אורתודוקסי של הרב עזריאל הילדסהיימר בברלין. שירת בצבא גרמניה במשך שנה אחת. בשנים 1896–1900 שימש כרב בחברת "תלמוד תורה" בעיר קלן.
בשנת 1897 קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת בון, שם היה תלמידו של הפסיכולוג והפילוסוף וילהלם דילטהיי. עבודת הדוקטורט שלו דנה בתורת היופי של שופנהאואר.
בשנת 1898 נשא לאישה את יוליה וייל מן היישוב פירזן. בשנת 1905 נולדה בתם, רות. בשנת 1900 נסע להשתלם בפילוסופיה באוניברסיטת מרבורג אצל ההוגה הנאו-קנטיאני היהודי הרמן כהן, יוזמה שהייתה נחשבת תמוהה מצד רב אורתודוקסי ההולך בתלם.
בד בבד עם שמירת המסורת, העריץ נחמיה נובל את ההומניזם של גתה והושפע בהשקפותיו מספרו של הרמן כהן "דת התבונה ממקורות היהדות". הרמן כהן הלך לאחר מכן ללמוד שיעורי תלמוד אצל תלמידו לשעבר ועד שנת מותו 1918, נהג לבקר בבית הכנסת של נובל בכיכר ברנה בפרנקפורט.
כמו כן, היה מראשוני הרבנים האורתודוקסים שתמכו בתנועה הציונית, ואף השתתף בתנועה הציונית באופן פעיל: במרץ 1899 נבחר לכנס של הפדרציה הציונית.
השתתף בייסוד "המזרחי", וב-1903 היה ציר בקונגרס הציוני השישי בבזל.

פעילותו כרב וכציוני

בשנים 1896–1899 פעל נובל כרב ודרשן של "עדת האורתודוקסים" – קודם בעיר קלן (חברת תלמוד תורה), אחר כך ב"קהילת עדת ישראל" בקניגסברג, החל משנת 1901 בלייפציג והחל משנת 1906 בהמבורג, שם החליף את הרב אנסלם שטרן. בין השנים 1910–1922 כיהן נובל כרב אורתודוקסי ואב בית דין ב"קהילה הכללית" בפרנקפורט במקום הרב מרכוס הורוביץ.
שם מונה כמרצה למדעי היהדות ולאתיקה באוניברסיטה המקומית.
גם תמיכתו בציונות הייתה באותם הימים עמדת מיעוט בין הרבנים האורתודוקסים של גרמניה. התחיל את פעלו כציוני בקלן. יצר קשרים הדוקים עם הרצל ועם דוד וולפסון ונמנה עם מייסדיה של הפדרציה הציונית בגרמניה.
בהיותו משוכנע כי בזהות היהודית מאוחדות הדת והלאום היהודיים, לקח בשנת 1904 חלק בקונגרס הראשון של התנועה האורתודוקסית הציונית "מזרחי" ונבחר לסגן היושב ראש שלה.
בשנת 1919 נבחר בראש האיגוד הכללי של רבני גרמניה, וכמו כן עמד בראש האקדמיה למדעי היהדות.
בעיצומן של מחלוקות קשות בין הזרמים השונים של יהדות גרמניה, הקפיד הרב נובל לאמץ עמדה מתונה. לא הצטרף ל"רבנים הליברלים", ואף לאותם הרבנים האורתודוקסים שחתמו על עצומת מחאה נגד "הקוים המנחים של יהדות ליברלית" משנת 1912.
בין פסיקותיו המתקדמות, ברוח תנועת המזרחי החדשה, הייתה זו שהתירה בחירת נשים במוסדות הקהילה האורתודוקסית.
דרשותיו היו מלהיבות את הקהל עד כדי עוררות רגשות משיחיים.
עם זאת, לפי עדות תלמידו פרופ' עקיבא ארנסט סימון, הרב נובל דאג שכל דרשה לא תעבור את גבול הראוי בעיניו, של 12 דקות.

הצליח לקבץ סביבו תלמידים מהאליטה של האינטליגנציה הצעירה של יהדות גרמניה כמו מרטין בובר, פרנץ רוזנצווייג, נחום גלאצר, אריך פרום, זיגפריד קרקאואר, אוסקר וולפסברג (ישעיהו אביעד) ועקיבא ארנסט סימון.
בתמיכתו בשנת 1920 פתח פרנץ רוזנצווייג בפרנקפורט את בית המדרש החופשי המפורסם ללימודי ערב Freies Jüdisches Lehrhaus שאמור היה להניח את היסודות לזהות יהודית חדשה. שם עשה גם בובר צעדיו הראשונים בפיתוח תורת הדו-שיח שלו.
הרב נובל היה מושך הרבה קהל גם להרצאותיו שם.
הרב נחמיה צבי אנטון נובל נפטר בגיל 51 בשנת 1922, בדיוק בשנה שבה מונה כפרופסור באוניברסיטת פרנקפורט.
לשכה של המסדר בני ברית בהמבורג קיבלה את שמו.
הייתה לו בת בשם רות, ילידת 1905.
אחיו היה הרב ישראל נובל (1878-1962) שכיהן בעיר שניידמול (כיום פילה בפולין) ואחר כך בברלין, משם עלה לארץ ישראל.