google/wiki40b huggingface dataset:
רוברט טוד לינקולן

רוברט טוד לינקולן (באנגלית: Robert Todd Lincoln;‏ 1 באוגוסט 1843 - 26 ביולי 1926) היה מדינאי אמריקאי, מזכיר המלחמה של ארצות הברית. בנו הבכור של נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן.

חייו

רוברט טוד לינקולן נולד בספרינגפילד שבאילינוי. הוא היה הבכור מבין ארבעה בנים שנולדו לאברהם לינקולן ולרעייתו מרי טוד, והיחיד ביניהם שהגיע לבגרות.
כנער התחנך בפנימיית פיליפס אקסטר, בניו המפשייר, אותה סיים ב-1860, ובשנים 1861 עד 1864, במקביל לכהונת אביו כנשיא, למד באוניברסיטת הרווארד.
עם סיום לימודיו נרשם לבית הספר למשפטים בהרווארד, אך התגייס לצבא הצפון כדי להילחם במלחמת האזרחים. הוא שירת מספר שבועות כקפטן, תחת פיקודו של יוליסס סימפסון גרנט, אך לא היה מעורב בפועל בקרבות של ממש, עד לסיום המלחמה באפריל 1865. הוא היה עד למעמד הכניעה של צבא הדרום ב-9 באפריל.
שישה ימים מאוחר יותר נרצח אביו בוושינגטון. לאחר הרצח עבר יחד עם אימו ואחיו טד לשיקגו, שם השלים את לימודיו במשפטים. ב-1867 מונה לעורך-דין. ב-1868 נישא למרי, והזוג הביא לעולם שלושה ילדים. ב-1875, על רקע מה שראה כבזבזנותה וניהול לקוי של רכוש המשפחה, היה לינקולן מעורב באשפוזה הכפוי של אימו מרי טוד בבית חולים פסיכיאטרי באילינוי למשך שלושה חודשים. מרי טוד לא סלחה לבנה על אשפוזה וסירבה לדבר איתו כל שארית חייה.
לינקולן מת ב-1926. הוא לא נקבר לצד יתר בני משפחתו באנדרטת קבר לינקולן שבספרינגפילד, אלא בבית הקברות הלאומי ארלינגטון שבווירג'יניה.

קריירה פוליטית

ב-1877 סירב לינקולן להצעתו של הנשיא רתרפורד הייז להתמנות לתפקיד עוזרו של מזכיר המדינה, אך ב-1881 קיבל על עצמו להתמנות לשר המלחמה בממשלו של הנשיא ג'יימס גרפילד. בתפקיד זה כיהן בשנים 1881 עד 1885, גם לאחר הירצחו של גרפילד ולאחר שצ'סטר ארתור התמנה לנשיא. 
בשנים 1889 עד 1893 כיהן לינקולן כשגריר ארצות הברית בבריטניה, ולאחר מכן שב לעסקים פרטיים כעורך דין, וכן לעסוק בתחביבו כאסטרונום חובב.

טריוויה

לינקולן הבן לא נכח בתיאטרון "פורד", בערב בו נרצח אביו על ידי מתנקש, אף על פי שהיה בין המוזמנים. לעומת זאת, בעת היותו מזכיר המלחמה בממשלו של גארפילד, נכח לינקולן בתחנת הרכבת בה בוצעה ההתנקשות, והיה עד ראייה לרצח. באורח דומה הוזמן לינקולן ב-6 בספטמבר 1901 לתערוכת "פאן-אמריקן", בבאפלו שבניו-יורק, ושהה לא הרחק מהמקום בו נורה הנשיא ויליאם מקינלי בידי אנרכיסט. 
אירוע מוזר נוסף אליו נקשר לינקולן היה הצלתו מפציעה או ממוות בשנת 1863 או 1864. על פי עדותו של לינקולן, בהיותו בתחנת הרכבת בעיר ג'רזי סיטי, הוא עמד על הרציף ונדחף על ידי ההמון שצבא על דלתות הרכבת. לינקולן איבד את שיווי משקלו ונפל אל המרווח שבין הרציף לרכבת שכבר החלה בתנועה. למזלו, משך אותו אדם מאחור והחזירו אל הרציף. הוא זיהה בקלות את מצילו, השחקן המפורסם באותן שנים אדווין בות'. אחיו של בות' היה ג'ון וילקס בות', רוצחו של אברהם לינקולן ב-1865.
מפקדת הגנת החופים (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

ב-15 באפריל 1916 הוקמה מפקדת הגנת החופים, בפיקודו של גנרל לודוויג פון פלקנהאוזן. הארמייה הגנה הגנה על חופי צפון גרמניה, מפני פלישה אפשרית דרך הים הצפוני, הים הבלטי, ודנמרק, ובהמשך אף הגנה על פלישה מכיוון הולנד. ב-29 באוגוסט 1916 מונה פון פלקנהאוזן למפקד הארמייה השישית, ובמקומו מונה גנרל יוזיאס פון הרינגן. ב-18 בספטמבר 1918 פרש גנרל פון הרינגן מתפקידו, וב-1 בנובמבר 1918, פורקה המפקדה.
מוניקה גלר

רקע

מוניקה גלר (נולדה באפריל 1969) היא אחותו הקטנה של רוס, גדלה בלונג איילנד. היא חברתה של רייצ'ל מימי התיכון, חלקה דירה עם פיבי ובמהלך הסדרה נישאת לשותפו של רוס לקולג', צ'נדלר. בנערותה הייתה מוניקה שמנה מאוד ומשקלה עלה על 100 ק"ג. ממוצא גרמני.
מוניקה הכירה את צ'נדלר בזמן שרוס היה בקולג'. לאחר ששמעה שקרא לה מאחורי גבה "שמנה" החליטה מוניקה לרדת במשקל ולפתות אותו במטרה לנקום בו, אך בטעות כורתת את קצה הבוהן ברגלו. מוניקה וצ'נדלר התאהבו בסיום העונה הרביעית במהלך חתונתו של רוס, שמרו בסתר על זוגיותם הסודית במהלך העונה החמישית ולבסוף נישאו בסוף העונה השביעית. לאחר שהתגלה כי לשניים יש בעיה להרות הם אימצו תאומים, להם נתנו את השמות אריקה וג'ק, בסיום הסדרה מאם פונדקאית (גולמה על ידי אנה פריס).
לפני אירועי הסדרה, מוניקה חלקה את דירתה בניו יורק עם פיבי אך היא עזבה, מחשש שהחברות שלהן תפגע עקב אובססיית הניקיון שלה. במהלך רוב הסדרה (עונות 1–6) מוניקה חלקה את הדירה עם רייצ'ל שעברה לגור עמה ביום חתונתה, ממנה היא ברחה. מוניקה הכירה את ג'ואי כאשר הוא עבר לגור עם צ'נדלר, אשר גרים ממול לדירתה באותו הבניין. התגלה כי בפגישתם הראשונה, מוניקה הייתה דלוקה על ג'ואי.

מערכת היחסים עם צ'נדלר

מוניקה החלה מערכת יחסים חשאית עם צ'נדלר בשבוע חתונתו של רוס בלונדון בסוף העונה הרביעית. לאחר שמוניקה הובכה כאשר אחד האורחים היה סבור כי היא אמו של רוס, היא חיפשה ניחומים אצל צ'נדלר והם קיימו יחסי מין בלילה שלפני החתונה. 
 תחילה, מערכת יחסיהם הייתה מבוססת על מין בלבד, אולם הם במהרה התאהבו אחד בשני. הם שמרו על כך בסוד במשך חמישה חודשים עד ששאר החברים גילו על כך. צ'נדלר עבר לגור ביחד עם מוניקה.בסוף העונה החמישית מוניקה וצ'נדלר כמעט התחתנו בלאס וגאס,הם התחרטו כשראו את רייצ'ל ורוס יוצאים מהכנסייה שיכורים.  השניים התארסו בסיום העונה השישית ונישאו בסיום העונה השביעית. בסוף העונה התשיעית השניים גילו שאינם יכולים להיכנס להריון, ובסיום הסדרה, הם מאמצים תאומים מאם פונדקאית אותה הם ליוו במשך כל התהליך - ג'ק (על שם אביה של מוניקה) ואריקה (על שם האם הפונדקאית).
אגם לבה

אגם לבה הוא לוע הר געש או שקע בהר געש ובו אגם של לבה מותכת ונוזלית, לרוב בזלתית. לעיתים משתמשים בשם זה גם לאגמים של לבה במצבי התמצקות שונים, ואף ללבה שהתמצקה כליל.
אייר סיישל

הקמת החברה

חברת התעופה הוקמה על ידי ממשלת איי סיישל  ב-15 בספטמבר 1977, בעקבות מיזוג אייר מהאי ואינטר אילנד איירוויז, חברת התעופה החלה להפעיל טיסות בינלאומיות החל משנת 1983 לפרנקפורט וללונדון.

ארגון מחדש

בחודש פברואר 2012 השקיעה חברת הדגל של איחוד האמירויות הערביות, איתיחאד איירווייז, 45 מיליון דולר באייר סיישל בתמורה ל-40% ממניות חברת התעופה. לאחר שנתיים של פעילות בהפסדים כספיים, החליטה אייר סיישל על ארגון מחדש על מנת להחזיר רווחים. חברת התעופה החלה בשותפות קוד עם איתיחאד איירווייז והחלה בהפעלת טיסות ישירות לאבו דאבי ובכך חוברה לרשת היעדים הבינלאומיים של החברה.

השותפות עם איתיחאד איירוויז (EAP)

ברית איתיחאד איירווייז היא שותפות קוד בין חברות תעופה הכוללת את: אליטליה, אייר סרביה ואייר סיישל.
בשילוב רשת של מעל 250 יעדים ברחבי יבשות 6 מספק גישה קלה וגמישה יותר לטיסות בין יעדים עבור הנוסעים.

פעילות החברה בישראל

ביולי 2019 הודיעה החברה על פתיחת קו חדש מסיישל לתל אביב. הקו יחל לפעול ב-27 בנובמבר 2019, ויפעל בתדירות של טיסה שבועית. הקו יבוצע במטוסי האיירבוס A320neo.
.
האט פוינט

היסטוריה

משלחת דיסקברי (1904-1901) בהנהגת רוברט פלקון סקוט בנתה את צריפה על "האט פוינט", נקודה קטנה 2.4 ק"מ צפונית-מערבית לכף ארמיטאז', בקצה הדרומי של חצי האי. חברי משלחת טרה נובה, (1913-1910), בפיקודו של סקוט, שעשו את החורף בכף אוונס והשתמשו תכופות בצריף במסעותיהם, החלו להתייחס אל כל חצי האי בשם "האט פוינט פנינסולה".

אתרים היסטוריים ומונומנטים

כמה תוואי נוף בהאט פוינט, בהם צלב הזיכרון לג'ורג' וינס וצריף המחסן למשלחות סקוט, מוגנים בתוקף הברית האנטארקטית. הן הצלב (HSM 19) והצריף (HSM 18) הוכרזו אתרים היסטוריים או מונומנטים, בהיענות להצעות מצד ניו זילנד והממלכה המאוחדת לאספה המייעצת לברית האנטארקטית. המקום מוגן כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 158, במידה רבה הודות לחשיבותו ההיסטורית כאחד האתרים העיקריים של ראשית הפעילות האנושית באנטארקטיקה.
יהדות קפריסין

יהדות קפריסין היא קהילה יהודית עתיקת יומין המתקיימת לסירוגין באי קפריסין שבים התיכון.

היסטוריה

היהודים הראשונים ישבו באי כבר בתקופת בית תלמי. ישנן עדויות לישיבת יהודים באי כבר במאה ה-2 לפנה"ס, ואף נמצאו מטבעות שבהם השתמשו בתקופת שלטון החשמונאים בארץ ישראל, דבר המעיד על קשר כלשהו, כלכלי בכל אופן, בין קפריסין לארץ ישראל. המלך הורדוס קיבל מקפריסין תמלוגים ממכרות הנחושת שבשטחה. 
יהודי קפריסין לקחו חלק במרד התפוצות בשנים 115-117. המרד דוכא, כל הקהילה היהודית הושמדה ונאסר על יהודים להתגורר בקפריסין. הכעס על היהודים באותה עת היה חריף כל כך עד שאם בטעות נקלע יהודי מספינה טרופה לאי, היו נוהגים להוציאו להורג. איסור ישיבת היהודים באי היה תקף במשך מאה שנים בקירוב ולקראת סוף המאה ה-2 או תחילת המאה ה-3 חזרו היהודים לאי.
היהודים בניקוסיה בפרט, ובקפריסין בכלל, נהנו משגשוג כלכלי שנמשך שנים רבות. במאה ה-14 הם הוכרחו לשאת את אות הקלון.
בשנת 1571 כבשו הטורקים את קפריסין מידי ונציה ומיד החלו ליישב את האי ב"אנשים שאפשר לסמוך עליהם". הטורקים ניסו ליישב באי יהודים והחליטו להביא לשם-כך מאות משפחות יהודיות עשירות מארצות האזור כמו יוון. הרעיון לא צלח והיהודים שהוגלו לשם על-כורחם מצפת ומיוון שבו עד מהרה על עקבותיהם.
באמצע המאה ה-19, לא התירו ליהודים להתגורר באי, אולם בשנת 1878, בעת העברת האי לידי בריטניה, היו באי כ-350 יהודים, רובם ספרדים. בעקבות מעבר השלטון לידי הבריטים החלה תנועה של התיישבות יהודית באי וגם כשלונות ראשונים לא מנעו את המשך ההתיישבות. 
הרצל, בין הצעותיו ליישוב יהודים, הציע ליישב יהודים בקפריסין, אך מכיוון שהתושבים התנגדו, לא הסכימו הבריטים ששלטו באי ליישב בו יהודים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלטו פליטים יהודים רבים מגרמניה לקפריסין. בין השנים 1946-1948 שלחו שלטונות בריטניה את כל המעפילים היהודים שניסו להיכנס לארץ ישראל לקפריסין ובמחנות המעצר היו בעת פירוקם כ-52,000 יהודים, שהיו הראשונים שעלו לארץ ישראל.

הקהילה כיום

אחרי הקמת מדינת ישראל הפך האי קפריסין למוקד תיירות ונופש לישראלים רבים. 
הקהילה היהודית מונה קרוב ל-1,500 נפשות. במקום פועלים בית כנסת, מקווה טהרה, מרכז יהודי ובית קברות. בחודש ספטמבר 2005 מונה שליח חב"ד הרב אריה זאב רסקין לרב קהילת יהודי קפריסין.
מדיניות מקסיקו סיטי

מדיניות מקסיקו סיטי (Mexico City Policy), היא מדיניות שנקטה בעבר ממשלת ארצות הברית, המגבילה את הזכות לקבל סיוע מהתקציב הפדרלי (בעיקר מהסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי - USAID), לארגונים התומכים בהפלות. 
המדיניות נקראת על שם מקסיקו סיטי, העיר בה התקיימה הוועידה האמריקנית לענייני אוכלוסין, בה הוכרזה המדיניות לראשונה, על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, בשנת 1984. בעקבות ההחלטה, ארגוני בריאות בינלאומיים שלא שינו את דרך הפעולה שלהם בהתאם להנחיות המדיניות איבדו את התמיכה הכספית מטעם ממשלת ארצות הברית, שלעיתים הגיעה לחמישית מהתקציב הכולל שלהם. 
הנשיא ביל קלינטון ביטל את המדיניות בשנת 1993, בטענה שהיא פוגעת בניסיון לספק תוכנית יעילה ובטוחה לתכנון משפחתי בארצות זרות. אולם, בשנת 2001 הנשיא ג'ורג' בוש הבן החזיר את המדיניות לקדמותה בטענה כי לא ראוי שכספי משלם המיסים האמריקני ישמשו להפלות או לעידודם. עם היבחרו של ברק אובמה לנשיאות בינואר 2009 בוטלה המדיניות פעם נוספת.

הוויכוח על המדיניות

מתנגדי המדיניות מכנים אותה "סתימת פיות עולמית" ("global gag rule"), בטענה כי בנוסף לפגיעה בתקציב של ארגוני בריאות מסוימים, המדיניות גם מונעת מהם אספקה של קונדומים ואמצעי מניעה אחרים. בעקבות זאת, מספר ההריונות הלא רצויים עולה ואיתו גם כמות ההפלות. בנוסף, המבקרים טוענים כי המדיניות מנוגדת לחופש הביטוי ומונעת מאנשים לקבל מידע רפואי מדויק ומלא. הפורום הפרלמנטרי האירופי לענייני אוכלוסייה ופיתוח הגיש לקונגרס האמריקני עצומה חתומה על ידי 233 חברים המגנה את המדיניות.  
תומכי המדיניות מביאים את הפיליפינים כדוגמה מוצלחת בה הפעלת המדיניות מנעה מארגוני הבריאות להשתמש בתקציבים אמריקנים כדי לעקוף את חוקי ההפלה המקומיים. כמו כן, הם טוענים כי המדיניות מונעת מארגוני בריאות להשתמש בהפלות כתחליף לאמצעי מניעה אחרים.
ישנה גם התנגדות למדיניות מצד מחנה המתנגדים להפלות (pro life) הטוענים כי חידוש המדיניות מהווה מחווה סמלית בלבד עבורם וכי הגדרתה עמומה מדי. לטענתם ארגוני בריאות עדיין יכולים לתמוך בהפלות אם הם טוענים שהם נעשים שלא למטרת "תכנון המשפחה" אלא לצרכים רפואיים, וכך לעקוף את האיסור.

בתרבות

פרק בסדרת הטלוויזיה בוסטון ליגל ("Squid Pro Quo"), עוסק באישה נפאלית התובעת את ממשלת ארצות הברית על מות בנה, בעקבות הפסקת התקציב למרפאה בה טופלה במסגרת מדיניות מקסיקו סיטי.
דומניקו ג'רוזלימיטנו

דומניקו ג'רוזלימיטנו (באיטלקית: Domenico Gerosolimitano, מילולית: דומניקו הירושלמי, שמו האיטלקי של היהודי המומר שמואל ויוואס; 1553 או 1555–1621), רב ומלומד יהודי שהמיר את דתו לנצרות והיה לצנזור על ספרים עבריים ולמחברו של המדריך לצנזור "ספר הזיקוק".

תולדות חייו

נולד בארץ ישראל בשם שמואל ויוואס (משפחת רבנים נכבדה שמקורה בקורפו). למד תלמוד וקבלה בעיר צפת וכיהן כרב וכדיין. בגיל 24 נסע לקהיר שם עבד כרופא והפך לרופא מפורסם ששמעו הגיע עד לחצר הסולטאן, שהזמין אותו לקושטא על מנת לשמש כרופא בחצר המלכות. במשך 16 שנים עבד כרופא בחצר הסולטאן ואז עבר לאיטליה. ב-6 באוגוסט 1593 המיר את דתו לנצרות, על פי עדותו עשה זאת ממניעים דתיים.
הוא החל לשמש כמורה לעברית והתקבל לעבודה כצנזור. על פי עדותו צינזר ג'רוזלימיטנו עצמו למעלה מ-20,000 עותקים של ספרי דפוס וכתבי יד עבריים. כיוון שהצנזור חתם באותם ימים על עבודתו ניתן למצוא עדות לפעילותו בכתבי יד וספרים עבריים רבים ששרדו מתקופה זו עד ימינו. במקביל לעבודת הצנזורה חיבר מדריך בעברית למצנזר (שנקרא בעברית "מזקק", מן המילה הלטינית expurgatio, זיקוק) - ספר הזיקוק.
הוא שירת גם את הקרדינל פדריקו בורומאו כמלקט ספרים עבריים לספרייה האמברוזיאנית ובמסגרת זו נסע לקורפו בה אסף כתבי יד עתיקים ויקרי המציאות עבור אוסף הספרים העבריים של הספרייה. בניגוד למלקטים אחרים, לא הפך עם שובו לדוקטור בקולג' הספרייה (אחראי על אוסף), אלא המשיך לעבוד כצנזור עד מותו ב-1621.

ספר הזיקוק

כאמור, חיבורו החשוב ביותר בתחום הצנזורה הוא ספר הזיקוק, חיבור מקיף שנועד לשמש כמדריך למצנזר. הספר מכיל כללים עקרוניים למצנזר ודיון בתוכנם של 426 ספרים עבריים, כיצד הם פוגעים באמונה הנוצרית וכיצד יש לתקנם, כך שיתאימו לדרישות הכנסייה. הספר היה מיועד עבור מצנזרים יהודים מומרים, שאמונתם נוצרית אך שפתם עברית והשפעתו ניכרת גם (ואף במידה גדולה יותר) בקרב הצנזורה הפנימית. 
בין הכללים למצנזר הנכללים בספר:
כל שבח שמשבח אומה ישראלית אשר ימשך ממנו החרפה לנו ויובן בזמן הזה - ימחק כל העניין כולו... כל מקום שמגנין דין מדיני אמונתנו או תורתנו או מנהג ממנהגנו או נימוס או שמגנין מלך או שר כהן מהכהנים הקדושים של אומתנו - ימחק כל העניין לגמרי... כל מקום שמזכיר שם אדום או רומי או איטליה לחרפה - ימחק... כל מקום שאומר שהקב"ה מצטער על אבדן של ישראל - יימחק לגמרי...
— ספר הזיקוק עמוד 287
הנרי סלבי הלה-שו

ביוגרפיה

הנרי סלבי הלה-שו נולד בעיירה בילריקי באסקס למשפחת משפטן. בגיל 17 הוא התחיל לעבוד במפעל בבריסטול. במקביל לעבודה הוא התחיל ללמוד הנדסה. הצטיינותו בלימודים וקבלת מלגות איפשרו לו לסיים את הלימודים בשנת 1876.
לאחר סיום הלימודים הנרי סלבי הלה-שו התחיל ללמד מתמטיקה במוסד בו למד וכעבור שנתיים התמנה לפרופסור להנדסה ראשון באוניברסיטת בריסטל. בשנת 1885 הוא התמנה לפרופסור להנדסה באוניברסיטת ליברפול. בשנת 1899 הוא התקבל לחברה המלכותית.
בשנים 1904–1905 הנרי סלבי הלה-שו היה בדרום אפריקה ועסק בקידום לימודי הנדסה במושבה. לאחר חזרה לבריטניה, הנרי סלבי הלה-שו לא חזר ללמד. הוא התיישב בלונדון ועסק בתחום ייעוץ הנדסי.
בשנת 1898 הנרי סלבי הלה-שו פרסם עבודה בתחום מכניקת הזורמים על תוצאות החקר של זרימת הלה-שו שנקראה על שמו. בשנת 1924 הוא קיבל פטנט לסוג מיוחד של מדחף. למדחף זה היה תפקיד חשוב להצלחת מטוסי חיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1922 הוא היה הנשיא של איגוד מהנדסי מכונות בריטים. באותה תקופה הוא קידם שיטת למתן רישיונות למהנדסי מכונות בבריטניה.
מיקרונזיה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של מיקרונזיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה והשחייה. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה מיקרונזיה עד כה. המשלחת מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה, ההרמת משקולות והשחייה.
אשר צרפתי

ביוגרפיה

בן גילה ובן כיתתה של המשוררת יונה וולך מקריית אונו.
שיחק במשך עשורים מספר במחזות רבים בתיאטראות המובילים בישראל - "הבימה", "חיפה", "הקאמרי" ו"באר שבע" ובסרטים רבים, ישראלים וזרים.
הקים בתל אביב את "תיאטרון המדרגות" שפעל ברחוב דיזנגוף כמה עונות ונסגר עקב פרוץ מלחמת לבנון הראשונה.
צרפתי נשוי לשחקנית ריטה שוקרון.
סרט תיעודי אודותיו, בשם "איש המרתף", נעשה על ידי שלומית כרמלי ושודר בדוקאביב 2010, ובערוץ 8.

קריירה בתיאטרון

בין השאר, ב-1998 בתיאטרון חיפה גילם את גנס מנהיג הגטו בהצגה "גטו" מאת יהושע סובול. בשנת 2000 שיחק בתיאטרון הקאמרי בהצגה "הבכיינים" מאת חנוך לוין. ב-2005 שיחק בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בהצגה "חזרה לסערה" על פי הסערה של שייקספיר. שיחק בהצגה "אהבות אחרות בהוליווד" בפסטיבל עכו על פי מחזה של צבי יוליס, בבימוי אדם לרר בתפקיד קולו של ראש העיר. במסגרת תיאטרון המדרגות, שיחק בהצגה "וויצק" אותם גם ביים. העלה גם הצגת יחיד בתיאטרון זה בשם "איש המרתף" ע"פ דוסטויבסקי אותם גם ביים ועיבד. ביים ושיחק לצד יענקל'ה יעקובסון בהצגה "מושבת העונשין" ע"פ סיפור של קפקא בתיאטרון המדרגות.

קריירה בקולנוע

ב-1970 שיחק בסרטו של מנחם גולן "הפריצה הגדולה". כמו כן, בשנת 1972 שיחק צרפתי בסרטו של עמוס ספר, "הטרמפיסט". ב-1972 גילם את מוסה בסרטו של מנחם גולן "שוד הטלפונים הגדול". ב-1973 גילם את אברהם בסרטו של גד בן ארצי "מתנה משמיים". ב-1973 שיחק בסרטו של אלפרד שטיינהרדט "יהיה טוב סלומוניקו". ב-1977 גילם את זאב בסרטו של מנחם גולן "מבצע יונתן", השתתף בסרטו של יואל זילברג "הרשל'ה", ובסרטו של אלפרד שטיינהרדט "סרט וארוחת בוקר". ב-1980 שיחק בסרטו של עקיבא ברקין "כוכב השחר". ב-1982 גילם את בני בסרטו של יואל זילברג "אהבה אילמת". ב-1987 גילם עבריין בסרטו של זאב רווח "בובה". ב-1988 גילם את גדעון בסרטו של יואל שרון "הלם קרב". ב-1993 שיחק בסרטו של אמנון רובינשטיין "הירושה". ב-1994 גילם את צדיקו בסרטה של אורנה בן דור "ארץ חדשה". ב-1995 גילם את קפטן ארד בסרטו של צ'אק נוריס "הלבאונד". ב-1996 גילם את עמוס בסרטו של אייל חלפון "האיטלקים באים". ב-1997 גילם את ראש המוסד בסרטו של דן תורג'מן "מינוטאור". ב-1997 גילם את ראובן חזק בסדרת הטלוויזיה שביים אורי ברבש "קו 300". ב-1998 גילם את ביל רושדה בסרטו של חנוך רוזן "סופר בוי", והשתתף בסדרת הטלוויזיה שביים מנחם בינצקי "אנס הבושם". ב-2003 גילם מפקד חוליה בסרטו זוכה 11 פרסי אופיר של שבי גביזון "האסונות של נינה". ב-2006 גילם את דרייפוס בסרטו של צחי גראד "תנועה מגונה". ב-2008 גילם את יאיר בן בסט בטלנובלה "חשופים", וגילם את ברוך בסרטו של איתן גרין "הכל מתחיל בים", ועל משחקו בסרט זה היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית "שחקן משנה". ב-2010 גילם את משה בסדרת הטלוויזיה "טקסי דרייבר".
טיחווין

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

ספורט

בעיר ממוקם אצטדיון קירובץ, המהווה אחד ממתקני הספורט הגדולים במחוז לנינגרד ומשמש כמגרשן הביתי של קירובץ טיחווין ולנינגראדץ.
מועדון הכדורגל הכוכב האדום טיחווין זכה באליפות מחוז לנינגראדץ בשנת 1953 ומועדון סטרויטל זכה באליפות 1968. ברם למועדון המוצלח ביותר בעיר נחשב מועדון קירובץ טיחווין שזכה באליפות המחוז בשנים 1987, 1989, 1991 אך עד כה לא הצליח להעפיל לליגות מקצועניות.
אירטיש אומסק

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1946 בשם קריליה סובייטוב אומסק. שנה לאחר מכן קיבלה את חסות מפעל בראנוב המקומי ונקראה בשם "בולשביק". ב-1957 כונתה "הכוכב האדום" (ברוסית: Красная Звезда) וב-1958 קיבלה את שמה הנוכחי: אירטיש. בשנים 2006–2008 נקראה "אירטיש-1946", אך משנת 2009 שוב חזרה להיקרא אירטיש אומסק וזהו שם הקבוצה כיום.
הקבוצה התמודדה בליגה הסובייטית השנייה ובאליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל והישג השיא שלה בתקופת ברית המועצות הוא הזכייה בגביע רוסיה הסובייטית בכדורגל בעונת 1981. לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה העפילה לליגת המשנה הרוסית והישג השיא שלה היה ההגעה למקום השני בשנים 1992 ו-1993. מאז עונת 1999 (למעט עונת 2010) הקבוצה מתמודדת בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, השלישית בחשיבותה במערך הליגות ברוסיה.
את עונת 2018/2019 הקבוצה סיימה במקום השני, אך בעקבות כשלים בהתנהלותה של סחלין, התאחדות הכדורגל הרוסית החליטה להוריד 3 נקודות מסחלין שבמקום הראשון, מה שאפשר לאירטיש לעקוף אותם ולהתייצב בראשות טבלת אליפות המזרח של ליגת הכדורגל המקצוענית.
רב ענן

רב ענן (בר תחליפא) היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל. תלמידו המובהק של שמואל, שהביא מאמרים רבים משמו וגם משם רב.

יחסים עם חכמים אחרים

בתלמוד מובא כי הוא שלח לרב הונא מכתב (בבקשה לגבות לנערה יתומה נדוניה מעשירית הנכסים שירש אחיה) ובו קרא לרב הונא "הונא חברנו". רב הונא, שהיה גדול הדור סבר שמדובר בפגיעה בכבוד התורה, ושלח את רב ששת שישב לפניו לומר לרב ענן בלשון זה: "ענן ענן, מי יושב בראש הקרואים בבית המרזח?" הוא הזהיר את רב ששת שאם לא יאמר לו כך, הוא יהא בשמתא. רב ששת הלך לרב ענן למסור לו את הדברים, אך הקדים לפניו: מר (אתה) רבי, אך רב הונא הוא רבו של רבי (רבו של רב ענן) והוא ציווה עלי לומר כך - ואם לא אהיה בשמתא, ואז מסר לו את דברי רב הונא כלשונם. הלך רב ענן למר עוקבא התלונן על פנייתו המעליבה של רב הונא ("ענן ענן"), והוסיף שאינו יודע מהו ה"מרזח" ששלח לו. הסביר לו מר עוקבא כי רב הונא רמז לו שאין ראוי לרב ענן, שאינו יודע שמרזח בהקשר זה הוא האבל, לקרוא לרב הונא הגדול ממנו בתורה בשם "הונא חברנו".

מפסקיו

כפי שמסר רב ענן בשם רבו שמואל אם הציעו לאלמנה שידוך וסירבה, בנימוק שאין מדובר בשידוך מתאים או די מכובד, איבדה את חיוב מזונותיה, מכיוון שגילתה בדעתה שאינה מסרבת להינשא מחמת כבוד בעלה, אך אם הנימוק לסירוב היה כבוד בעלה, לא הופקעה זכותה לאכול מזונות על חשבון נכסי בעלה.
ישראל שפיר

ביוגרפיה

שפיר גדל בישראל ובסקוטלנד. התגייס לצה"ל ב-1971 וסיים קורס טיס מס' 70 במגמת קרב במרץ 1973. במלחמת יום הכיפורים שירת כטייס סקייהוק בטייסת 115, אך לא נטל חלק בלחימה. את טבילת האש שלו עשה באפריל 1974 כשערך גיחת הפצצה במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית, בה תקף מוצב לוחמה אלקטרונית בתל כודנה, בהמשך הקריירה שלו השתתף במאות גיחות מבצעיות נוספות. עשה הסבה להטסת F-4 פנטום, והשתתף בקורס ההסבה הראשון בישראל להטסת F-15 איגל. ב-24 בספטמבר 1979 השתתף בקרב אוויר נגד מטוסי מיג 21 סוריים שניסו ליירט פטרול צילום ישראלי בלבנון. במהלך הקרב נגד מטוסי ה-F-15 הישראלים, הופלו 4 מיגים באזור ביירות, כששפיר מפיל אחד מהם בטיל. 
שפיר היה במשלחת הראשונה לקליטת מטוסי F-16 פייטינג פלקון והיה אחראי לקורס ההסבה. בדצמבר 1980 מונה לסמ"ט ב' בטייסת 110, "טייסת אבירי הצפון", אך כבר בינואר 1981 נקרא לכהן כסמ"ט א' לאחר מותו של קודמו בתפקיד בתאונת אימונים. במקביל השתתף בהכנות לקראת מבצע אופרה, הפצצת הכור הגרעיני העיראקי, כשבן זוגו למבנה נקבע להיות אילן רמון. במבצע שיצא לפועל ב-7 ביוני 1981 היו שפיר ורמון הזוג האחרון במבנה המפציצים. 
במבצע שלום הגליל הוביל רביעייה של מטוסים מטייסת 110 לתקיפת חטף של סוללות הטילים הסוריות במסגרת מבצע ערצב 19 ב-9 ביוני. בקרבות אוויר עם מטוסים סוריים בתחילת המלחמה הפיל שפיר שני מטוסי מיג 21 סורים וב-11 ביוני הפיל שני מטוסי סוחוי 22. שפיר הוא הטייס היחיד בחיל האוויר, וככל הנראה גם בעולם, שהפיל מטוסי אויב גם במטוס F-15 וגם במטוס F-16.
בהמשך שירת במחלקת המבצעים של חיל האוויר כראש ענף תקיפת טילים. לאחר לימודי תואר ראשון מונה למפקד טייסת 201, בתקופתו עברה הטייסת מבסיס חצור לתל נוף, וקלטה בחיל האוויר את מטוסי ה"קורנס 2000", מטוסי F-4 פנטום משופרים על ידי התעשייה האווירית. בשנים 1993 עד 1995 שירת כמפקד בית הספר לטיסה, ואחר כך מונה למפקד בסיס חצור. ביולי 1998 מונה למפקד בסיס תל נוף בדרגת תת-אלוף. 
בשנת 2002 השתחרר שפיר משירות הקבע. הוא משרת כיום במילואים כדובר חיל האוויר בשעת חירום.
לאחר שיחרורו מצה"ל היה מנכ"ל בחברת 4DM מקבוצת LR, חברה שפיתחה תוכנה לניהול משברים ואסונות עבור מפעלים אסטרטגיים ונמכרה לתעשייה האווירית. ב-2008 מונה על ידי שר התחבורה שאול מופז ליו"ר ועדת בטיחות בתעופה במקומו של עמוס לפידות שהתפטר מהתפקיד. בין השנים 2010–2014 שימש כמנכ"ל חברת IEI העוסקת בחיפוש והפקת אנרגיה מפצלי שמן באזור השפלה הדרומית.
שפיר הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה ופילוסופיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת מונטריי בקליפורניה. הוא נשוי ואב לארבעה ילדים. היה פעיל בעבר ביוזמת המפקד הלאומי והביע תמיכה בסרבנות אישית "אם היא נובעת מצו המצפון וכופרת בפעולה בלתי חוקית".
קוקנהוף

היסטוריה

הגנים נוסדו בשנת 1949 על ידי ראש עיריית ליס. הרעיון היה להציג תערוכת פרחים שבה יוכלו גננים מכל רחבי אירופה, בעיקר מהולנד, להציג את מרכולתם, כלומר את הזנים (שילובי הצבעים) של הפרחים שהם מגדלים, ובכך לעזור לתעשיית ייצוא הפרחים.

אטרקציות בפארק

בנוסף ל-7 מיליון פרחים, ממוקמות בפארק מספר אטרקציות תיירותיות הקשורות להולנד כגון טחנת רוח שעליה ניתן לטפס ולהשקיף על הסביבה, וכן חנויות לממכר נעלי עץ מסורתיות. הפארק כולל גן שעשועים לילדים אשר נבנה במיוחד במטרה למשוך אליו תיירות פנים של משפחות. בגן הוקמו פינות ליטוף והאכלה של חיות כגון חזירים, עיזים וכבשים. הפארק כולל אגם ברבורים גדול שבתוכו הוצבו אבני הליכה אשר מאפשרות התקרבות עד כדי מגע לברבורים. אלו, מוחלפים מדי שנה, על מנת למנוע מהם תחושת בעלות טריטוריאלית במקום, ובכך לדכא את יצר התוקפנות שלהם כלפי המבקרים אשר לא נתפסים בעיניהם כפולשים. בנוסף, הפארק מכיל מוזיאון לתולדות פרח הצבעוני.
ג'רי האריס

ביוגרפיה

האריס סיים ב-1985 לימודי תואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת המדינה של וושינגטון. התגייס לחיל האוויר והוכשר כטייס F-16 פייטינג פלקון.
שירת כקצין תכנון לטווח ארוך ואסטרטגיה במפקדת נאט"ו בנאפולי שבאיטליה. שירת כקצין מבצעים בלהק המבצעים של כנף הקרב ה-20 וקצין מבצעים בטייסת הקרב 79. 
בשנים 2003–2005 פיקד על טייסת הקרב 79 ולאחר מכן שימש מנהל המטה של להק המבצעים וסגן מפקד כנף הקרב 20. בינואר 2006 יצא ללימודים בני שנה במכללה לביטחון לאומי של הודו. בינואר 2007 מונה למפקד להק האימונים 505. ביולי 2008 מונה למנהל מבצעי האוויר, חלל ומידע של חיל האוויר ה-13 בהוואי. 
בנובמבר 2008 מונה למפקד כנף הקרב השמינית בבסיס חיל האוויר בקונסאן שבקוריאה הדרומית. בספטמבר 2009 מונה לעוזר ראש מחלקת מבצעים, תוכניות ותכנון במפקדת כוחות האוויר של פיקוד האוקיינוס השקט. 
בספטמבר 2010 מונה למפקד כנף הקרב ה-56, המאמנת טייסי F-16, ובתפקיד זה הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. בספטמבר 2012 מונה לסגן מפקד חיל האוויר החמישי של ארצות הברית שבסיסו ביפן. במרץ 2014 מונה לראש מחלקת תוכניות באגף התכנון של חיל האוויר והעולה לדרגת מייג'ור גנרל. באפריל 2015 מונה לסגן מפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר. 
בפברואר 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף התכנון במטה חיל האוויר. באוקטובר 2018 הוא הועבר לתפקיד אחר במטה חיל האוויר.
במהלך שירותו צבר מעל 3,300 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, F-16 פייטינג פלקון, מיג-21 ומיג-29.
האריס בעל תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת אמברי-רידל בפלורידה, בעל תואר שני מאוניברסיטת חיל האוויר, בוגר המכללה למטה של הכוחות המזוינים, מכללת המלחמה של חיל האוויר. הוא למד במכללה לביטחון לאומי של הודו והוא בוגר קורס הפסגה לגנרלים (Capstone) באוניברסיטה לביטחון לאומי.