google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ניפר ג'ייסון לי

ביוגרפיה

נולדה כג'ניפר לי מורו בהוליווד, בתם של השחקן היהודי-אמריקאי ויק מורו (במקור "מורוזוף") ושל התסריטאית היהודייה-אמריקאית ברברה טרנר.
הוסיפה לעצמה את השם "ג'ייסון" כהוקרה לשחקן ג'ייסון רוברדס, חבר של המשפחה, שאיתו גם שיחקה בסרט "רסיסים של חיבה".
ללי אחות אחת ואחות נוספת למחצה מנישואיה השניים של אימה לבמאי האיראני-אמריקאי רזא באדאיי.

קריירת משחק

לי החלה לשחק באופן מקצועי בגיל 9 וערכה את הופעת הקולנוע הראשונה שלה בגיל 17 בסרט "עיני זר".
התפרסמה לראשונה כמו גם שון פן וניקולס קייג' בקומדיית הנעורים "נעורים בקצב מהיר" בתור תלמידת התיכון סטייסי המילטון.
שיחקה בתחילת דרכה גם בסרטו ההוליוודי הראשון של פול ורהובן "רומן הדמים" ובמותחן האימה "הטרמפיסט" בתור המלצרית נאש.
לי פרצה לתודעת המבקרים ב-1990 עם שתי הופעות מוערכות בסרט פשע "מיאמי בלוז" ובדרמה "ברוקלין - תחנה אחרונה".
שיחקה לאחר מכן בסרט הפעולה של רון הווארד "מלכודת אש " בתפקיד ג'ניפר חברתו של הכבאי בריאן מק'פרי ובדרמת הפשע "לחץ" בתור שוטרת סמוייה.
על הופעתה במותחן "דרושה שותפה רווקה" לצידה של ברידג'ט פונדה בתור השותפה הפסיכופתית הדי קארלסון זכתה לי בפרס הנבל הטוב ביותר במסגרת פרסי הMTV.
ב-1994 גילמה את המשוררת ופעילת זכויות האדם דורותי פרקר בדרמה הביוגרפית "גברת פארקר והחוג המרושע"והועמדה ל פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר, לאותה שנה הוסיפה גם הופעה קומית בדמות העיתונאית איימי ארצ'ר בסרטם של האחים כהן "הקפיצה הגדולה".
הופיעה בדרמה הספרותית "חשדות מהעבר" בתור סלינה בתה של דולורס קלייבורן (קתי בייטס) המואשמת ברצח.
ב-1999 הופיעה בדרמה של דייוויד קרוננברג "אקזיסטנז" בתור אלגרה גלר מתכנתת משחק המחשב "אקזיסטנז".
בתור טובה לבמאי סם מנדס השתתפה לי בסרטו "הדרך לפרדישן" בתפקיד אנני אשתו של הרוצח השכיר מייקל סאליבן (טום הנקס, ג'יין קמפיון וניקול קידמן "תשוקה חותכת".
ב-2004 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "המכונאי" בתור נערת הליווי סטיבי איתה מבלה המכונאי בעל האינסומניה טרבור רזניק (כריסטיאן בייל).
ב-2005 שיחקה במותחן הבדיוני "החליפה".
ב-2007 הופיעה בדרמה המשפחתית "מרגו בחתונה" בתפקיד פאולין אחותה של הסופרת מרגו זלר (ניקול קידמן).
ב-2008 השתתפה בדרמה "סינקדוכה, ניו יורק".
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "גרינברג" לצד בן סטילר וגרטה גרוויג.

כבמאית וכמפיקה

ב-1995 הפיקה לי ביחד עם אמה ברברה טרנר את הדרמה המוזיקלית "ג'ורג'יה אחותי", בה גם שיחקה את הדמות הראשית של מוזיקאית הרוק סיידי, הקנאית להצלחת אחותה הגדולה ג'ורג'יה פלוד (מייר וינינגהם).
בשנת 2001 ביימה לי את סרטה הראשון והיחיד בקריירה, הדרמה הקומית "מסיבת יום נישואים", את הסרט גם כתבה, הפיקה וכיכבה בתפקיד הראשי בתור סאלי נאש החוגגת את יום נישואיה השישי עם בן זוגה ג'ו ת'ריאן (אלן קאמינג).
לי הועמדה לשתי קטגוריות לפרס אינדפנדנט ספיריט על עבודתה על התסריט ועשיית הסרט ביחד עם אלן קאמינג.
ב-2010 לי כתבה והפיקה את הדרמה הקומית "גרינברג" בה גם שיחקה לצידו של בן סטילר.

חיים אישיים

אביה של לי, השחקן ויק מורו נהרג בשנת 1982 בתאונה בעת שהיה שותף לפעלול על מסוק שיצא מכלל שליטה על סט הסרט "אזור הדמדומים".
לי ואחותה תבעו את מי שלטענתן היו אחראים למחדל הקטלני, חברת "האחים וורנר" ובמאי הסרט סטיבן ספילברג וג'ון לנדיס, אך בסופו של דבר הגיעו איתם להסכם פשרה שפרטיו נותרו חסויים.
בשנת 2005 נישאה לי לבמאי נואה באומבך, בנם של הזוג נולד בשנת 2010 מספר חודשים לפני שהחליטה להתחיל בהליכי גירושין.
איט גירל

איט גירל (It Girl) זו אישה צעירה נאה, בדרך כלל מפורסמת, שנתפסת כבעלת אישיות והופעה מושכים.
הביטוי נובע כנראה משיוך המושג לנשים במעמד הגבוה בבריטניה בתחילת המאה ה-20. רודיארד קיפלינג כתב בסיפור ב-1904 על אישה מושכת:
"זה לא רק יופי, ולא בהכרח יכולת שיחה, זה פשוט איט"
הביטוי זכה לפופולריות ב-1927 בסרט "איט" עם השחקנית קלרה בואו.אלינור גלין כתבה את התסריט לסרט איט. ב-1927 נחשבה אלינור גלין ליוצרת המונח איט, כיוון שכתבה את הספר "מבוא לתסריט איט". היא כתבה שלנה טרנר ומרילין מונרו כונו איט גירלס ורוברט מיצ'ם כונה איט מאן. אחותה של גלין הייתה התופרת לוסיל שהשתמשה במונח איט גירל לאישה הלובשת בגדים אופנתיים ומתפרסמת בשל כך.
החל משנות ה-90 משתמשים במונח איט גירל כדי לתאר אישה בדרך כלל צעירה, מפורסמת, עשירה, עסוקה באופנה, קניות ובהליכה למסיבות הזוכה לפרסום במדיה. הסופר ויליאם דונלסון מתאר אישה כאיט גירל כאישה עם סקסאפיל העסוקה בקניות ובהליכה למסיבות.
איט גירלס מפורסמות:
(1885-1967 ) אוולין נסביט - הייתה דוגמנית, נערת מקהלה, שחקנית בסרט אילם. כונתה "איט גירל ראשונה".
(1943–1971)אידי סדג'וויק - הייתה שחקנית אמריקאית והמוזה של אנדי וורהול. היא כונתה איט גירל.
גם בארץ משתמשים במונח איט גירל כדי לציין אישה מפורסמת ואופנתית. הייתה גם סדרה ב"הוט" על איט גירלס ישראליות.
עמנואל לוי

ילדות

נולד בחיפה, בנם הבכור (מתוך ארבעה ילדים) של אהובה ויהודה לוי. מנישואים שניים של אביו היו לו עוד שתי אחיות.
כשהיה בן שנתיים עברה המשפחה מכרמיאל לירושלים, לשכונת קטמון. למד בבית ספר יסודי "כרמלי" בעיר. כשהיה בן 11 נפרדו הוריו, וכשהיה בן 15 נישאה אמו בשנית.
למד בחטיבת הביניים "דקל וילנאי" במעלה אדומים ובתום לימודי חטיבת הביניים המשיך לתיכון "מכללת אורט" שבגבעת רם בירושלים, שם למד במגמת מחשבים.
בנעוריו אהב לשחק כדורסל, שיחק בנבחרת הצעירים של "מכבי ירושלים" ושימש עוזר מאמן בנבחרת הכדורסל מכבי מעלה אדומים. תקופה מסוימת התנדב לפעילות בתחנת כבאות והצלה במעלה אדומים.

פלחה"ן צנחנים

ב-18 במרץ 1999 התגייס לצה"ל ליחידת פלחה"ן צנחנים. שירת עם יחידתו בלבנון בתקופה שצה"ל יצא משם. היה סמל צוות עוד לפני סיום המסלול. לאחר שסיים את המסלול בפלחה"ן בהצטיינות, נשלח לקורס קצינים. שב לפלחה"ן כמפקד צוות ואימן צוות שכונה "צוות עמנואל".

חיל האוויר

לקראת סוף שירות הקבע התקבל לקורס טיס, ובמחצית 2005 סיים קורס נווטים בחיל האוויר, אשר במסגרתו גם סיים תואר ראשון בפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
אחרי הקורס שירת כנווט קרב במטוס F16I. בתחילת 2008 יצא לטיול בן כחודשיים באמריקה הדרומית, ובשובו, בנוסף להיותו נווט קרב בטייסת, מונה גם לקצין ביחידה לשיתוף פעולה של חיל האוויר עם יחידות השדה.
במהלך השנים הועלה לדרגת רב-סרן ומילא תפקידים שונים בטייסת. בין היתר השתתף במלחמת לבנון השנייה ובמבצע "עופרת יצוקה". כמו כן השתתף בתכנון ובפועל במבצעים שונים של חיל האוויר. בין השאר תכנן את נתיב הטיסה בתקיפת הכור הגרעיני בסוריה  (מבצע "ניגון שקט"), והשתתף בעצמו בתקיפה והשמדת הכור.
משנת 2009 היה עמנואל לחברהּ של גל, אותה הכיר בטייסת. הם תכננו לעבור לגור יחד ולהינשא.

התאונה

עמנואל לוי נהרג יחד עם הטייס רס"ן עמיחי איטקיס, ב-ד' בכסלו תשע"א (10.11.2010), בתאונת אימונים אווירית לילית, כאשר מטוסם התרסק במכתש רמון. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. על מצבתו כתבו בני המשפחה את הפסוק: "אִם אֶסַּק שָׁמַיִם שָׁם אָתָּה".
ביום התאונה ביקר בבית משפחת הנווט, מפקד חיל האוויר דאז, האלוף עידו נחושתן, שאמר על עמנואל לוי: "מנו שירת ביחידה 'הכי שפיצית שיש' (לחיל האוויר) ותיפקד בה בתפקידים 'הכי שפיציים שיש', והוא עשה את זה מצוין".

הנצחה

החל מיום השנה הראשון לנפילתו מתקיים טורניר כדורסל לזכרו, "טורניר מנו" בהשתתפות קבוצות חובבים, מורכבת מחברים מתקופות שונות של חייו.
עיריית מעלה אדומים, בשיתוף בית הספר אורט תעופה וחלל ובשיתוף חברים מהטייסת והמשפחה הקימה אתר זיכרון לזכרו, במסגרת בית הספר אורט תעופה וחלל שבמעלה אדומים.
זמן קצר לאחר שעמנואל ועמיחי נהרגו בתאונה, כתבה לזכרם מרים ארד את השיר "סופה". שלומי אמסלם הלחין אותו וג'נט לביא שרה והקליטה.
במסגרת תוכנית חינוכית "גיבורי המקום" במעלה אדומים, מוזמנת אמו של עמנואל לבתי ספר ומסגרות חינוכיות, ראיונות בתקשורת, לספר על דמותו של עמנואל, אופיו, ילדותו, בגרותו, אהבתו למשפחה ועל העשייה שלו למען המדינה.
אנטוניוס וקלאופטרה

עלילה

הטריומוויר מרקוס אנטוניוס מאוהב כליל בקלאופטרה ושוכח את חובותיו. אוקטביאנוס קורא לו חזרה לרומא כדי להילחם בשודדי הים, והוא שב למרות תחנוניה של קלאופטרה. הוא משוכנע להתחתן עם אחותו הצעירה של אוקטביאנוס, אוקטביה. מלכת מצרים זועמת אך נרגעת כשהיא מבינה שאשתו לא משתווה לה. אוקטביאנוס ולפידוס מערימים על אחד השודדים, משקים אותו בחגיגה לכבוד השלום ביניהם ורוצחים אותו. אנטוניוס נרעש מהנבלה שנעשתה. הוא שב למצרים, מכתיר עצמו לשליט מזרח הרפובליקה הרומית ומתכונן עם קלאופטרה למלחמה, אף שחוזה עתידות הזהירו שיוכה שוק על ירך אם יצא נגד אוקטביאנוס. למרות יתרון הצי של אויבו, הוא יוצא למערכה ימית. במהלך קרב אקטיום נסוגה המלכה עם ספינותיה, ואנטוניוס שט בעקבותיה ומפקיר את אנשיו לתבוסה. הוא זועם על משוגותיה של קלאופטרה אך לא מפסיק לאהוב אותה, ועודו נחוש להוסיף ולהילחם. אוקטביאנוס מביס אותו שוב, והפעם אנטוניוס מאשים את המלכה בתבוסתו. היא מחליטה לזייף את מותה ומסתגרת בחדרה, בהנחה שימהר לראותה וכך תוכל להפיס את דעתו. כשהמצביא שב ושומע על כך, הוא נופל על חרבו אך לא מת מיד. הוא מובא אל קלאופטרה ומת בזרועותיה. כשהיא שומעת שאוקטביאנוס רוצה להציגה לראווה בטריומף שלו, היא מתאבדת באמצעות נחש ארסי עם משרתותיה. שליטה החדש של רומא עומד מעל גופתה בתערובת של ניצחון ואהדה, ומורה לקבור אותה ואת אנטוניוס ביחד.
הילמן סופר מינקס

הילמן

הילמן הוא רכב בריטי שיצרה חברת רכב מנועיים הילמן. הילמן נוסדה בשנת 1907, ליד קובנטרי, אנגליה. לפני 1907 החברה בנתה אופניים. חברת הילמן החדשה שנשלטה על ידי Rootes נרכשה על ידי האמבר ב-1928. האחים Rootes הגיעו לאחזקה של שישים אחוז של האמבר בשנת 1932, שליטה אשר נשמרה עד 1967, כאשר קרייזלר קנה את Rootes וקנה את ארבעים האחוזים של בעלי המניות בהאמבר. לסמל המסחרי המשיך לשמש תחת קרייזלר עד שנת 1976.
עבד אלחמיד שרף

ביוגרפיה

עבד אלחמיד שרף נולד בבגדאד ב-8 ביולי 1939, לאחד מהענפים העיראקיים של בית המלוכה ההאשמי. למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות שם הכיר את אשתו. הוא צמח במהרה בשרשרת הפוליטית בירדן, ומונה לאחר מלחמת ששת הימים לשגריר ארצו בארצות הברית. כמו כן כיהן כשגריר בקנדה ובאו"ם, וגם שימש כשר ההגנה וכשר החוץ. בסוגיה הפלסטינית צידד בגישתו של המלך חוסיין שהייתה מתונה יותר ולא בגישתו הניצית של וצפי א-תל. הוא גם הציג גישה מתונה כלפי מצרים לאחר שאנואר סאדאת ביקר בישראל בנובמבר 1977. ב-19 בדצמבר 1979 התמנה שרף לראשות הממשלה לאחר התפטרות קודמו מודר בדראן לאור המצב הכלכלי הבעייתי של הממלכה והאינפלציה הגואה.
ממשלתו של שרף כללה מספר פלסטינים גדול יותר מקודמתה, וכן היא חידשה את פעילות המשרד לענייני "השטחים הכבושים" שנסגר לאחר ועידת רבאט ב-1974. במישור החברתי, בממשלתו של שרף כיהנה לראשונה אישה ירדנית, אנעאם אל-מפתי, שעמדה בראש משרד חדש שהוקם בידי שרף - המשרד לפיתוח חברתי. שרף התחייב בהיכנסו לתפקיד לפעול כנגד השחיתות ולצמצם את האבטלה. הוא אף ניסה לשפר את היחסים עם האופוזיציה בירדן, וכמחווה שחרר כמה מאות אסירים שנעצרו בעקבות פעילות אופוזיציונית.
הקריירה המזהירה של שרף נעצרה לפתע עם מותו בעקבות התקף לב ב-3 ביולי 1980, בזמן כהונתו כראש ממשלה. החליפו בתפקיד באופן זמני ד"ר קאסם א-רימאווי, ולאחר כחודשיים מונה לראשות הממשלה מודר בדראן. בשנת 1983 יצא לזכרו קובץ מאמרים באנגלית, בהשתתפות כותבים ערבים בכירים כמו אדוארד סעיד וסולימאן מוסא.

חיים אישיים

עבד אלחמיד שרף נישא ללילא שרף, דרוזית ילידת לבנון, שהייתה גם היא פוליטיקאית ומחלוצות מעמד הנשים בפוליטיקה הירדנית. שימשה כשרת ההסברה הירדנית בשנות ה-80, בממשלתו של אחמד עוביידאת.
אסינייאט

אסינייאט (Assignat) הוא מכשיר מוניטרי בו נעשה שימוש בזמן המהפכה הצרפתית ומלחמותיה.
האסינייאטים היו שטרות עשויים מנייר שהונפקו על ידי האספה הלאומית בשנים 1789–1796. הם הונפקו על רקע פשיטת הרגל של הממשלה הצרפתית ב-1790 ולאחר החרמת רכוש הכנסייה. הממשלה חשבה שבעיותיה הפיננסיות ייפתרו על ידי הנפקת שטרות המייצגים את ערך הרכוש שהוחרם, שכלל בעיקר את אדמות הכנסייה. השימוש באסינייאטים היה מוצלח בתחילה והם שימשו כדי לפרוע חלק משמעותי מהחוב הציבורי, מאחר שכובדו על ידי נושים מקומיים ובינלאומיים כאחד.
הכוונה הראשונית הייתה שהאסינייאטים ישמשו כאיגרות חוב המגובות על ידי הרכוש המוחרם ונושאות ריבית של 5%. הממשלה הייתה אמורה להשמיד את האסינייאטים ברגע שהם חזרו לקופת האוצר. אולם, המחסור בכסף עודד את האספה לשנות את אופן השימוש בשטרות. באפריל 1790 הריבית הורדה ל-3% ולאחר מכן בוטלה לחלוטין. בנוסף, האסינייאטים לא הושמדו ובמקום זאת הוחזרו לסירקולציה לאחר שהגיעו לאוצר המדינה. כך הם הפכו באופן מעשי להילך חוקי ולכסף פיאט בסירקולציה. צעדים אלה זכו לביקורת ואף זירזו את פרישתו של ז'אק נקר.
אי נקיטת אמצעי זהירות מספקים והנפקת יתר, לצד חוסר אמון ציבורי בערך של האסינייאטים, גרמו לירידת ערכם. הממשלה המשיכה להדפיס אסינייאטים בכמויות גדולות. פריצת המלחמות הגבירה את הלחץ על הכלכלה וגרמה להחרפה של האינפלציה. כתוצאה מכך האסינייאטים איבדו 60% מערכם בשנים 1793-1790. האספה הלאומית ניסתה ללא הצלחה לקבע את שער החליפין בין האסינייאטים למטבעות אחרים, אך הערך של האסינייאטים המשיך לרדת. היפר אינפלציה גרמה למחסור במזון ולאי-שקט ברפובליקה, והאספה ניסתה לפתור זאת על ידי קביעת מחירי מקסימום למוצרים שונים ב-1793, אך צעד זה הוביל לכך שחקלאים נמנעו מלהביא את מוצריהם לשוק בערים ורק החריף את אי-השקט.
ב-1795, כשעלה הדירקטורט לשלטון, בוטלו מחירי המקסימום למוצרי המזון, האינפלציה נמשכה וכמוה נמשכו המהומות. ב-1796 הערך הנומינלי של האסינייאטים הגיע ל-45 מיליארד ליברה בעוד שערך הקרקעות שהוחרמו מהכנסייה היה 2-3 מיליארד ליברה, כך שהאסינייאטים הפכו לכמעט חסרי ערך. האסינייאטים נשרפו באופן סימבולי בכיכר ונדום והדירקטורט הנפיק במקומם את ה"מדנטים", מטבע בצורת שטרי בעלות על קרקעות. כמו האסינייאטים גם המנדטים כשלו וערכם ירד כה מהר שאחרי כשנה הם הפכו לחסרי ערך.
ב-1803 נבלמה האינפלציה על ידי נפוליאון שהכניס לשימוש את מטבע הפרנק, שהיה מגובה בזהב.
יהדות טורקיה

החסות בשיטת ה"מילט"

יהדות טורקיה חיו בסובלנות תחת השלטון העות'מאני, אשר החיל את שיטת ה"מילט" על עדות המיעוטים ברחבי האימפריה. השיטה דגלה באוטונומיה פנימית ודתית לכל עדה דתית. החכם באשי מונה למנהיג העדה ולו היו סמכויות מלאות כלפי בני העדה. על היהודים לא חלו הגבלות על חייהם או עיסוקם, חוץ מתשלום "מס הגולגולת", לבוש חיצוני, רכיבה על סוסים ומניעת השתתפות בשירות צבאי שחל על כל אלה שאינם בני דת האסלאם.
היו בין יהודי טורקיה שהגיעו למשרות בכירות, כמו בימיו של מהמט השני שר הכספים חכים יעקב פאשה (Hekim Yakup Pasa) ובימי מורט השני הרופאים: משה חמון (Moses Hamon) ואברהם דה-קסטרו.
בימי מהמט הרביעי נפגעה הקהילה היהודית בעיר בעקבות הופעתו של שבתי צבי אשר עוררה מחלוקת בקהילה ופוררה את אחידותה. במאות ה-18 וה-19 ירדה חשיבות יהדות טורקיה. דמות יוצאת דופן הייתה של דניאל דה-פונסקה (Daniel de Fonseca) שהיה נשיא בית הדין של הרופאים ונטל חלק בפעילות פוליטית. בשנת 1887 היו חמישה יהודים חברי הפרלמנט הטורקי.

בעת החדשה

במאות ה-16 וה-17, הייתה הקהילה היהודית בטורקיה אחת מן הקהילות הפורחות ביותר במזרח התיכון. בקונסטנטינופול בלבד התגוררו קרוב ל-30,000 יהודים, חלקם הגיעו למשרות ולעמדות בכירות בחצר הסולטאן - רופאים, בנקאים, יועצים ופקידי ממשל. דוגמאות לכך הם דון יוסף נשיא, דונה גרציה וסלומון אבו יעיש - שלושתם נוצרים חדשים פורטוגזיים, שחזרו ליהדות, והגיעו לתהילה בטורקיה. הם היו בעלי השפעה רבה בחוגי השלטון העות'מאני, ואף קיבלו תוארי דוכסות מהסולטאן.
במלחמת העולם הראשונה נחלה טורקיה מפלה, ויהודים רבים שחיו בתחומיה חוו חילופי שלטון ונתינות. אלה שבטריטוריות באזור הבלקן הפכו לנתיני המדינות השכנות, ואלה שחיו באזור המזרח התיכון השונים עברו למנדט של בריטניה או צרפת. ארץ ישראל, שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית, עברה למנדט לידי בריטניה. במהלך מלחמת העולם השנייה שמרה טורקיה על נייטרליות, ובכך ניצלו אלפי היהודים ששהו בה.
עם הקמת של מדינת ישראל, וגם לפניה, עלו רובם של יהודי טורקיה לארץ ישראל. בסך הכול עלו לישראל כ-55,500 יהודים. כיום יש בטורקיה כ-17,400 יהודים.
בהיותה של טורקיה מדינה גדולה יחסית, ליהודים בערים שונות בטורקיה היו מנהגים שונים במקצת; כך, לדוגמה, יהודי העיר אורפה מכונים אורפלים והם מהווים עדה נפרדת, על אף היותם חלק מיהדות טורקיה, דוגמה נוספת היא הנאש דידן שחיו באזור בשקאלה במזרח טורקיה קרוב לגבול האיראני, אלו הם דוברי ארמית חדשה.
הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים

"הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים" (באנגלית: The International Association of Jewish Lawyers and Jurists, ובקיצור: IAJLJ) הוא ארגון לא ממשלתי שנוסד בשנת 1969, במטרה לקדם זכויות אדם ברחבי העולם.
חסם סינגלטון

בתורת הקודים, חסם סינגלטון הוא חסם בסיסי המתאר עבור קוד תיקון שגיאות  את הקשר בין מרחק הקוד (מרחק המינג בין שתי המילים הקרובות ביותר) ובין אורך מילות הקוד ומספרן. החסם קרוי על שם ריצ'רד סינגלטון שפרסם אותו ואת מושג הקודים מופרדים מקסימלית ב-1964.

הגדרת החסם והוכחתו

לכל קוד לתיקון שגיאות  המכיל  מילות קוד שונות באורך  מעל אלפבית  בגודל , ובעל מרחק קוד  מתקיים:
עבור קוד ליניארי,  ולכן לכל קוד ליניארי  מתקיים:

הוכחת החסם

החסם נובע מכך שכדי לקודד  מילים שונות באורך  מעל אלפבית  נדרש כי . אם מביטים על אוסף כלל המילים בקוד  כאשר מכל מילה מתעלמים מ- האותיות הראשונות (כלומר, הסיפא של המילה באורך  אותיות), עדיין יהיו כל  הסיפאות שונות זו מזו, כיוון שמרחק הקוד  הוא לפחות . מתקבל כי .
יוריה ליאנקה

חייו

יוריה ליאנקה נולד ב-1963 בעיירה צ'ימישליה בדרומה של רפובליקת מולדובה, כבן לאב רומני (גריגורה ליאנקה) ולאם בולגריה. אחרי לימודים בתיכון ע"ש מיכאי אמינסקו בצ'ימישליה הוא נרשם ללימודים במכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים במוסקבה ובשנים 1993-1986 עבד במשרד החוץ.
במאי-אוקטובר 1989 הוא היה מזכיר שני של שגרירות ברית המועצות בבוקרשט, בירת רומניה. בשנים 1990-1989 כיהן כמזכיר ראשון במחלקה המדינית במשרד החוץ של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של מולדובה ואחר כך, בשנים 1993-1990 יועץ לעניינים אירופיים של שר החוץ של מולדובה. 
בשנים 1997-1993 היה ליאנקה ציר-יועץ בשגרירות מולדובה בוושינגטון. בהמשך התמנה לסגן שר החוץ (1999-1998) ולמשנה ראשון לשר החוץ (2002-1999) של מדינתו, בממשלות שהורכבו על ידי הברית לדמוקרטיה ולרפורמות ובממשלת וסילה טרלב. בין התאריכים 27 ביולי 2001-4 בספטמבר 2001 כיהן לראשונה כשר החוץ של מדינתו. 
ב-2 בדצמבר 1998, כסגן שר החוץ, חתם ליאנקה על הסכם שיתוף הפעולה בין נציבות האו"ם לפליטים ובין ממשלת הרפובליקה של מולדובה עם אולדריך אנדריסק, נציג נציבות האו"ם לפליטים במולדובה.
אחרי עזיבתו את הממשלה ב-2001, מילא ליאנקה בשנים 2005-2001 ו-2009-2007 את התפקיד של סמנכ"ל של קבוצת אסקום. כמו כן היה בשנים 2007-2005 יועץ בכיר של הנציב למיעוטים לאומיים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה 
החל מינואר 2009 יוריה ליאנקה הוא חבר במפלגה הליברלית-דמוקרטית של מולדובה PLDM. בבחירות באפריל 2009 וביולי 2009 נבחר לחבר בפרלמנט מטעם מפלגה זו. 
בשנים 2009-2005 הוא היה סגן יושב ראש של האיגוד למדיניות חוץ של מולדובה.

שר לענייני חוץ ולאינטרגציה באירופה

בממשלה בראשות ולאד פילאט (מהברית לאינטגרציה באירופה) כיהן ליאנקה כסגן ראש הממשלה ושר לענייני חוץ ולאינטגרציה באירופה.
במסיבת עיתונאים ב-21 באוקטובר 2009 הודיע ליאנקה כי ב-12 בינואר 2010 יתחיל משא ומתן בנוגע להסכם שותפות בין האיחוד האירופי ובין מולדובה.

ראש ממשלה בשנים 2015-2013

ב-25 באפריל 2013 התמנה יוריה ליאנקה לראש ממשלה בפועל בעקבות החלטת בית המשפט לחוקה של מולדובה, על מנת למנוע מינויו מחדש בתפקיד של ולאד פילאט שכיהן כראש ממשלה החל משנת 2009.
במאי 2013 העלתה המפלגה הליברלית-דמוקרטית מועמדותו של ליאנקה לראשות הממשלה וב-15 במאי מינה הנשיא ניקולאיה טימופטי אותו בתפקיד זה. ליאנקה הרכיב "קואליציה למען ממשלה פרו-אירופית" בהשתתפות מפלגתו PLDM, המפלגה הדמוקרטית של מולדובה, וכן של סיעה שהתפלגה מן המפלגה הליברלית, ושכונתה בהמשך "מפלגת הליברלים הרפורמיסטים" ושל מספר פרלמנטרים עצמאיים. הממשלה החדשה קיבלה בפרלמנט 58 קולות ונשבעה אמונים ב-31 במאי 2013.
בשנת 2015 באופוזיציה הקים ליאנקה את המפלגה העממית האירופית של מולדובה. החל מינואר 2018 התמנה כסגן ראש הממשלה המופקד על השילוב באירופה.
יוריה ליאנקה נשוי לאאידה ליאנקה ולזוג שני ילדים: מריוס וטריסטן. 
הוא שולט, פרט לשפה הרומנית, גם בשפות רוסית, אנגלית, בולגרית, גרמנית, צרפתית והונגרית.
הוגו מייקסנר פון זווינשטאם

תחילת דרכו

מייקסנר נולד ב-1 בפברואר 1858 בכפר לובזוב שליד העיר קרקוב שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. היה לו אח תאום בשם אוטו. האחים היו דומים להפליא במראם, ולעיתים קרובות התבלבלו ביניהם. אביהם, אדוארד מייקסנר היה אובר-לויטננט בצבא האוסטרי. האחים נרשמו יחד ללימודים באקדמיה הצבאית בסנט פולטן, ולאחר מכן לאקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטט. בנובמבר 1878 התגייסו שניהם לצבא האוסטרו-הונגרי והוצבו יחד ברגימנט הרגלים ה-55 בדרגת לויטננט. שניהם למדו באותה כיתה בקריגשולה בווינה, וב-1 במאי 1883 הועלו יחד לדרגת אובר-לויטננט והוצבו במטה הכללי. אוטו צורף אל מטה הבריגדה ה-4 וב-1 במאי 1886 הועלה לדרגת האופטמן. במקביל הוא הועבר למטה הקורפוס ה-1 בעיר הולדתו קרקוב. ב-19 בנובמבר 1889 נישא הוגו לאוגוסטה, בתו של גנרל מיור יוהאן ריטר פון קובין. באותו היום ממש, נישא אוטו לאחותה מרגרט. ב-1 בנובמבר 1892 הועלה לדרגת מיור, ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-19 בפילזן. בסוף 1894 הוא הוצב במשרד המלחמה בווינה, וב-1 במאי 1895 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. שלוש שנים לאחר מכן הוא הועלה לדרגת אוברסט. על שירותו המעולה הוא קיבל הרבה מדליות וציונים לשבח. 
ב-13 בדצמבר 1899 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-28 ("מלך איטליה"), וב-4 בנובמבר 1902 הועבר לשמש כראש מחלקה במשרד המלחמה. ב-1 בנובמבר 1904 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-9 ביולי 1908 קיבל אחיו אוטו את תואר האצולה "פון זווינשטאם". ב-5 באוגוסט הוענק תואר זה גם להוגו. מקרה שבו שני אנשים מקבלים את אותו תואר אצולה נחשב לחריג מאוד. ב-15 באוקטובר 1908 קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-27, וב-1 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-9 בפברואר 1911 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-2 אשר הוצבה בירוסלב. ב-1 בנובמבר 1913 הוא קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-22 בינואר 1914 הועבר לפקד על הקורפוס ה-10 בפשמישל.
מועצה אזורית עמק הירדן

דמוגרפיה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2016, מתגוררים במועצה אזורית עמק הירדן 13,200 תושבים (מקום 137 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎4.4%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, למועצה אזורית עמק הירדן דירוג של 6 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 74.8%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 8,416 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).
דפוס

דפוס הוא טכנולוגיה עתיקת יומין שמטרתה יצירת מספר עותקים זהים של חומר ויזואלי מאותו מקור.
רבים סבורים שהראשונים שעסקו בהדפסה היו הסינים. הסינים השתמשו בצבעים על בסיס שמן אשר נמרחו על אבן חלקה, שעליה ציירו את המקור בדמות ראי. שיטה זו ידועה בשם ליתוגרפיה. על פי ספרי ההיסטוריה, תהליך הדפוס הומצא על ידי בי שנג (Bì Shēng) בשנת 1040. המצאת הדפוס המודרני שייכת ליוהאן גוטנברג, בסביבות שנת 1436.
סימנים לדפוס קדום אף יותר נמצאו בדיסקית פייסטוס שנוצרה כ-2000 שנה לפנה"ס.

אבי הדפוס המודרני

אחת מאבני הדרך החשובות ביותר בעולם הדפוס הייתה מהפכת הדפוס של יוהאן גוטנברג בגרמניה בסביבות המאה ה-15. תרומתו של יוהאן גוטנברג הייתה למעשה שכלול השיטה הקיימת, שכלול זה הפך את עולם הדפוס לפשוט, זול ויעיל יותר. הרעיון של גוטנברג היה להפריד כל אות לגוף בודד ולצרפן יחדיו לבניית שורות של טקסט וכך לעמד את העמוד השלם (סְדָר). עד להמצאה זו הכינו את לוחות ההדפסה של העמוד השלם, מיחידה אחת (מעץ או מאבן) למעשה לוחות ההדפסה היו חד פעמיים ונחצבו או גולפו על ידי רבי אמנים\פסלים, בגמר ההדפסה לא ניתן היה לעשות שימוש חוזר בלוח ההדפסה. גוטנברג שכלל גם בתחום זה, מכיוון שהיה צורף, כלומר בעל ידע ביציקה והטבעה, יצר את האותיות ממסג מתכות מתאים. הספר הראשון שהודפס בשיטה זו של גוטנברג היה התנ"ך. המצאתו של גוטנברג הוזילה את עלויות החומרים (בגלל מחזור החומרים) ודרשה כוח עבודה פחות מיומן (בגלל היציקה). תרומתו של גוטנברג לעולם הייתה הפיכתה של המילה הכתובה למוצר זמין וזול יחסית, עובדה זו גרמה להפצה של המילה בכל שכבות האוכלוסייה. לכן יש המחשיבים את המצאתו של גוטנברג כהמצאה החשובה באלף הקודם.
צינור הגז מגרב-אירופה

היסטוריה

ההצעה לבניית הצינור עלתה לראשונה מצד חברות צרפתיות בשנת 1963. אולם, בגלל הסכסוך על השליטה בסהרה המערבית, כל נתיב דרך מרוקו נגנז. יתרה מכך, צריכת הגז בספרד הייתה נמוכה מכדי להצדיק את ההשקעה.
הפרויקט החל לקרום עור וגידים בתחילת שנות ה-90. בשנת 1992 הסכימו שרי ממשלה ספרדים ואלג'יראים על הקמת הצינור. שתי המדינות חתמו על הסכמים ארוכי טווח לאספקת גז טבעי. באותה שנה נחתמה אמנה להסדרת הבניה ותפעול הצינור והוקמה חברת Europe - Maghreb Pipeline LTD. בשנת 1994 הצטרפה פורטוגל להסכם.
בניית הצינור החלה ב-11 באוקטובר 1994 והושלמה כעבור שנתיים בנובמבר 1996.

מפרט טכני

אורכו של צינור הגז הוא 1,620 ק"מ (1,010 מייל). הקיבולת ההתחלתית של הצינור הייתה 8.8 מיליארד מטר מעוקב (BMC) ובהמשך קיבולת גדלה ל-12 מיליארד מטר מעוקב (BMC). עלות בנייתו 2.3 מיליארד דולר.
דלקת האוזן התיכונה

דלקת חריפה של האוזן התיכונה

היא מחלה מאוד שכיחה בקרב ילדים במיוחד בשש השנים הראשונות בחייהם, בגילאים יותר מבוגרים המחלה הופכת להיות נדירה יותר. דלקת האוזן התיכונה נמשכת ברוב המקרים מספר ימים עד לשבוע ללא טיפול תרופתי.

סימנים ואבחנה

החולה יסבול מכאבי אזניים תחושת מלאות בחלל האוזן וירידה בשמיעה אך לעיתים, כאשר הדלקת ממקור חיידקי או דלקת ויראלית, יחווה החולה גם חום גבוה, שלשול או הקאה, תשישות ואדישות לסביבה. האבחנה מתבצעת על ידי הסתכלות באוטוסקופ או במיקרוסקופ מיוחד שנמצא בשימושם של רופאי אף־אוזן־גרון.

דלקת אוזן תיכונה תפליטית

דלקת אוזן תיכונה תפליטית מוגדרת כהצטברות נוזלים באוזן התיכונה ללא תסמיני דלקת אוזן תיכונה חריפה. מצב זה שכיח אצל ילדים ותינוקות (בין גילאי חצי שנה ו-4 שנים). ובדרך כלל המצב חולף לאחר שלושה עד שישה חודשים. הדלקת נפוצה יותר בקרב בנים מאשר בנות. המחלה מתפשטת בעונת החורף. היא עשויה לגרור ירידה בחוש השמיעה עקב חסימת הולכת הקול אל האוזן הפנימית, בנוסף היא עלולה להוביל להפרעות בשינה, בעיות התנהגותיות, בעיות תפקודיות בבית הספר וכן בעיות בהתפתחות הדיבור והשפה. לעיתים, כאשר הנוזל חלקי, ייתכנו גם כאבי אוזניים בטיסות ובייחוד בנחיתה. אנשים מבוגרים עשויים לחלות בדלקת אוזן תיכונה תפליטית לאחר מחלת דרכי נשימה עליונות או בגלל מעבר לסביבה שבה הפרשי הלחצים מאוד גדולים.

גורמים

דלקת אוזן תיכונה תפליטית עשויה להיגרם לאחר דלקת בדרכי הנשימה העליונות, עקב אי ספיקה של תעלת השמע או עקב דלקת והגדלה של השקד השלישי.

טיפול

המחלה עשויה לחלוף ללא צורך בטיפול תרופתי, כאשר לרוב ניתן לעקוב אחר מטופל בכל 4 עד 6 חודשים עד להיעלמות הנוזלים, או עד להופעת תסמין המחייב טיפול נוסף. במידה והתסמינים אינם חולפים, או שמופיעים תסמינים חדשים - יש צורך לעיתים בהכנסת צינוריות אוורור כדי לנקז את הנוזלים, בניתוח כריתת רקמת השקד השלישי (ניתוח שאינו מומלץ בילדים מתחת לגיל 4 שנים), או בשילוב של שני אלו.