google/wiki40b huggingface dataset:
קתרין גרייסון

תולדות חייה

נולדה בשם זלמה קתרין אליזבת הדריק (Zelma Kathryn Elisabeth Hedrick) בצפון קרוליינה. אמה הייתה ממוצא סיציליאני-צ'ירוקי (אינדיאני) ואביה ממוצא גרמני-סיציליאני. כשקתרין הייתה בת כ-12 עברה המשפחה לסנט לואיס, מיזורי וקתרין החלה ללמוד פיתוח קול בבית האופרה העירוני ובבית האופרה של שיקגו.
ב-1940 גילה אותה סוכן של MGM בפסטיבל מוזיקלי וב-1941 לוהקה לסרט "Andy Hardy's Private Secretary" בו הופיעה במספר קטעים מוזיקליים עם מיקי רוני. שנה לאחר מכן הופיעה בסרטים "The Vanishing Virginian", ‏"Rio Rita" (בתפקיד הראשי, לצד אבוט וקוסטלו) ו-"Seven Sweethearts", כולם עיבודים קולנועיים למחזות זמר.
ב-1943 הופיעה בסרט Thousands Cheer בבימויו של ג'ורג' סידני, סרט שנועד להעלאת המורל של חיילי צבא ארצות הברית, לצד ג'ין קלי ומיקי רוני. בשנתיים לאחר מכן התגייסה לבידור חיילים והופעות בתחנות רדיו צבאיות. ב-1945 חזרה להופיע על הבד בסרט הרימו עוגן גם הוא בבימויו של ג'ורג' סידני, כצלע הנשית לצד פרנק סינטרה וג'ין קלי. כן הופיעה בתפקידי אורח כזמרת בסרטים "שגיונות זיגפלד" ו"עוד תעלה תזרח השמש" (לצד סינטרה וג'ודי גרלנד).
לאור הצלחת סרטים אלה ניסו מנהלי MGM ליצור מסינטרה וגרייסון צמד וליהקו אותם יחדיו לסרטים הכושלים "זה קרה בברוקלין" (1947) ו"The Kissing Bandit"‏ (1948). השילוב בין קולו של סינטרה לקולה האופראי של גרייסון נחשב ללא מוצלח בלשון המעטה.
ב-1949 לוהקה לצד מריו לנצה, שקולו והופעתו התאימו לה יותר, לסרט "That Midnight Kiss". ב-1950 הופיעה שוב לצד לנצה בסרט "The Toast of New Orleans". השיר אותו שרה בסרט, Be My Love, היה מועמד לפרס אוסקר. ב-1951 הופיעה בהפקת הסרט "ספינת השעשועים", שהיה שובר קופות, לצד הווארד קיל ואווה גרדנר. באותה שנה הופיעה לצד קיל בסרט "Lovely to Look At", עיבוד לסרטם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס "רוברטה" מ-1935. ב-1953 הופיעה בפעם האחרונה לצידו של קיל בסרט "נשקיני קייט". לאחר מכן פרשה ממשחק בסרטים.
לאחר שפרשה עברה להופיע על הבמות במחזות זמר כ"ספינת השעשועים", "נשקיני קייט" ו"האלמנה העליזה". בין השנים 1962 ל-1964 החליפה את ג'ולי אנדרוז ב"קאמלוט" בברודוויי. במקביל הופיעה בהפקות-קיץ של בתי אופרה. למרות רצונה העז, מעולם לא הוזמנה לשיר במטרופוליטן אופרה.
משה לימא

רבי משה לימא (1604 - כ"ב בחשון ה'תי"ז, 1658) היה מגדולי האחרונים, מחבר הפירוש חלקת מחוקק על שולחן ערוך חלק אבן העזר.

ביוגרפיה

נולד בפולין בשנת 1604 לרבי יצחק יהודה, למד בישיבת קראקא אצל רבי יהושע בן רבי יוסף מקראקא. שימש ברבנות של קהילת סלונים משנת 1631 עד שנת 1650 לערך, ולאחר מכן נתמנה לרב ברבנות קהילת ווילנא. ר' שבתי הכהן (הש"ך) היה אחד מן הרבנים בבית דינו ברבנות ווילנא.
בסוף ימיו התמנה לרב בבריסק, ליטא, שם נפטר בשנת 1658 בגיל 53.
הספר "חלקת מחוקק" הוא פירוש על שולחן ערוך אבן העזר, אולם ר' משה לימא לא הספיק לסיים את פירושו על כל אבן העזר והגיע רק עד סימן קכ"ט. הוא הוצא לאור לאחר פטירתו והוא מודפס ביחד עם פירושו של ר' שמואל פייבוש "בית שמואל" בשם המשותף "אפי רברבי".
בין צאצאיו נמנה רבי רפאל מייזליש, מחבר הספר "תוספת שבת" על הלכות שבת ועירובין.
המלון של פולטי

העלילה

הסדרה מתרחשת בעיירת החוף הבריטית טורקי. בזיל פולטי הוא בעל מלון מתוסכל, חצוף ושמרן שחושב (על פי ג'ון קליז) שהוא יכול היה לנהל מלון מוצלח אלמלא היו האורחים כל הזמן מפריעים. אשתו סיביל, הזוכה לכינויים כמו "הדרקון" או "דג הפירנה הקטן שלי" בפי בעלה, היא זו שמצליחה לנהל את המלון, למרות שנראה שאת רוב זמנה היא מבלה בטלפון.
פולי, המלצרית, היא קול השפיות במלון, ועם זאת היא זו שמנסה לעזור לפולטי לצאת מהמצבים המביכים אליהם הוא נקלע בכל פרק. מנואל הוא מלצר שהגיע מברצלונה בספרד, ובקושי מדבר אנגלית, ועקב כך זוכה לחוות את התקפות הזעם של פולטי על בשרו.
שפה (טופולוגיה)

שפה של קבוצה היא מושג טופולוגי שניתן לתאר אותו באופן אינטואיטיבי כקבוצה שמפרידה בין הפנים של הקבוצה ובין החוץ שלה. עבור צורות במישור, שפה של קבוצה היא קו המתאר (קונטור) החיצוני שלה. למשל: השפה של עיגול היא המעגל, השפה של כדור היא ספירה. השפה של קטע בישר הממשי היא קבוצת שתי נקודות הקצה שלו.
באופן יותר מדויק, שפה היא קבוצת הנקודות של קבוצה שאפשר להתקרב אליהן כרצוננו הן מתוך הקבוצה והן מתוך המשלים שלה.
שילוביות

שילוביות (באנגלית: Jointness) היא צורת ניהול, ארגון ותפעול שמקורה בעולם הצבאי בה משולבים כוחות מזרועות ומערכים שונים. המונח פותח על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית בהקשר של שילוב בין חיל האוויר האמריקני, צבא ארצות הברית, הצי האמריקני וחיל הנחתים האמריקני. השילוביות כמושג מארגן מקובלת היום בצבאות רבים בעולם ובהם צבא ההגנה לישראל.
בארצות הברית, לכל אחת מהזרועות יש מסורת ארוכה של התנהלות נפרדת – תפיסתית, תקציבית ותפעולית. במובן זה מכוונת השילוביות לצמצם את הכפילות בהשקעת המשאבים, ובכך לענות על הדרישות החדשות להתייעלות ולחסכון בתקציבי הביטחון.
בהקשר של מבצעים משולבים (Joint Operations), השילוביות מאפשרת גמישות פיקודית המוקנית למפקד המערכה, והשגת אפקטיביות מרבית לפעילותו באמצעות היכולת ליצור את הצירופים הבין זרועיים המתאימים ביותר של הכוחות בהתאם לנסיבות המערכתיות. השגת שילוביות בשדה הקרב מתאפשרת באמצעות אמצעים טכנולוגיים מתקדמים המאפשרים שליטה על כוחות גדולים.

שילוביות כדרך ניהול

גישה אחרת ומשלימה לגישה זו של מושג השילוביות מוצגת על ידי ד"ר צבי לניר ומדגישה את משמעותה של השילוביות כמפגש תפיסתי לפיתוח ידע ותפיסות פעולה חדשות. על פי גישה זו, השילוביות משקפת רמה חדשה של ניהול ושל מצוינות ארגונית, הן צבאית והן של ארגונים בכלל, הנדרשת על מנת להתמודד עם סביבה סבוכה ועם שינויים בסיסיים מהירים. השילוביות מאפשרת את הטרנספורמציה המתמדת של הארגון לצורך מתן מענה רלוונטי לסביבה ולשינויים כאלה.
יכולת זו נובעת מכך שהשילוביות מאפשרת ליצור ידע חדש המתקיים בין דיסציפלינות ארגוניות ודרגים שונים, שאלמלא כן לא ניתן היה להגיע אליו. לרוב, ידע זה הוא קריטי לצורך יצירת נקודת המבט המערכתית הנדרשת להתמודדות עם הסביבה הסבוכה והדינאמית וליצירת המענה הרלוונטי לסביבה זו.
מריה מנוונוס

ביוגרפיה

מנוונוס נולדה במסצ'וסטס, ב-1995 נבחרה למיס הנוער של מסצ'וסטס ועלתה לשלב חמש עשרה המועמדות הסופיות בתחרות מיס נוער ארצות הברית ובשנת 2000 התחרתה גם על תואר מיס מסצ'וסטס וסיימה במקום השני.
היא עבדה ככתבת בערוץ חדשות ושיחקה אחות סקסית בסרט ארבעת המופלאים.
בטלוויזיה היא הופיעה בסדרת סברינה המכשפה הצעירה, ללא עקבות, מגרש ביתי וסקראבס.
היא הנחתה את אירוויזיון 2006 לצד סאקיס רובאס.
הסקל וקסלר

קורות חיים

וקסלר נולד למשפחה יהודית בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. לאחר שנת לימודים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי החליט להפוך ליוצר סרטים.

קריירה

וקסלר ביים סרטים דוקומנטריים רבים, ביניהם "העיר החיה" (The Living City) שזכה בפרס האוסקר.
ב-1947 החל לעבוד כעוזר צלם בהפקות קולנועיות וטלוויזיוניות. בשנת 1963 התמנה לראשונה לצלם ראשי בהפקה הוליוודית עתירת תקציב. היה זה בסרט "אמריקה, אמריקה" של איליה קאזאן. לאחר מכן עבד בקביעות בהוליווד.
ב-1966 צילם את "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" וזכה באוסקר. וקסלר היה לצלם האחרון שזכה באוסקר בקטגוריית צילום בשחור-לבן. (בין השנים 1939 ו-1966 הוענקו פרסי האוסקר לצילום בשתי קטגוריות, צבע ושחור-לבן.)
בשנת 1969 ביים וקסלר סרט עלילתי, "בעין עירומה" (Medium Cool), שצולם בסגנון דוקומנטרי ונחשב לפורץ דרך. השפעתו על הקולנוע האמריקאי הייתה רבה והסרט נלמד בבתי ספר לקולנוע ברחבי העולם.
"נועד לתהילה" (Bound for Glory) מ-1976, שעסק בזמר הפולק הנודע, וודי גאת'רי, היה הסרט השני שהקנה לו זכייה באוסקר עבור צילום. לצורך צילומי הסרט עשה וקסלר שימוש חלוצי בסטדיקאם, מנגנון חדש ומהפכני בזמנו, שנועד לייצב את המצלמה בזמן שהצלם נושא אותה על גופו, כדי להפיק צילום נטול רעידות, תוך כדי תנועה. 
ב-1978 נתבקש על ידי ידידו, הצלם הנודע נסטור אלמנדרוס, למלא את מקומו בצילומי הסרט "ימים ברקיע". הפקת הסרט התארכה מעבר למתוכנן ואלמנדרוס נאלץ לעזוב בשל מחויבות קודמת. וקסלר למד בקפידה את הסגנון החזותי שעיצבו אלמנדרוס ובמאי הסרט, טרנס מאליק, והצליח לשמור על המשכיותו ואחידותו באופן מרשים. למרות שצילם לבסוף חלקים נרחבים מהסרט, גילה למורת רוחו, שתרומתו הצטמצמה בכותרות הסרט ל"צילום נוסף" (Additional Photography). בשל כך נשכחה ברבות השנים תרומתו לסרט, המהווה את אחת מפסגות הצילום בקולנוע המודרני. כאשר זכה הסרט באוסקר עבור הצילום, היה זה נסטור אלמנדרוס לבדו שאחז בפסלון המוזהב.
בסוף הקריירה שלו הרבה לשתף פעולה עם הבמאי ג'ון סיילס. במקביל לצילום, המשיך וקסלר ליצור סרטים דוקומנטריים שזכו להערכה ולפרסים, ביניהם "Paul Jacobs and the Nuclear Gang" שזכה בפרס אמי ו-"Interview with My Lai Veterans" שזכה באוסקר.
מהמט טופאל

קריירת מועדונים

בעונתו הראשונה בגלאטסראיי טופאל שיחק 11 משחקים בלבד. הודות לפציעתו של השוודי הבינלאומי, טוביאס לינדרות', ניתנה לטופאל ההזדמנות להיות בהרכב הפותח. באפריל 2008, טופאל האריך את חוזהו לחמש שנים נוספות, כאשר הוא רושם לו 26 הופעות במהלך עונת 2007-08 כדי לעזור לקבוצתו לזכות באליפות הליגה הטורקית. בחלון ההעברות של עונת 2008 הייתה התעניינות מצד הקבוצה האנגלית, אברטון, עם המאמן דאז דייוויד מויס להביאו לשורותיו, אך טופאל החליט להשאר אצל הטורקים. בעונות הבאות טופאל רשם 22 משחקים בממוצע, אך במקביל היה צריך להתמודד עם פציעה בעונת 2009-10.
ב-12 במאי 2010 טופאל חתם על חוזה בקבוצה הספרדית, ולנסיה, בעבור חמישה וחצי מיליון יורו. ב-14 בספטמבר, ערך טופאל את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-4 על בורסאספור במסגרת ליגת האלופות. טופאל הבקיע את השער הראשון שלו במדי ה"עטלפים" נגד ספורטינג חיחון בניצחון 0-2 בסוף ספטמבר 2010. ב-17 בפברואר 2012, הבקיע את אחד מהשערים הכי יפים של עונת 2011-12 במסגרת הליגה האירופית. הוא שותף בשישה משחקים כדי לעזור לקבוצתו להגיע עד לשלב חצי הגמר של אותו קמפיין.
ב-1 ביולי 2012, שב טופאל לליגה הטורקית, הפעם לפנרבחצ'ה בעבור סכום של כארבעה וחצי מיליון יורו.

נבחרת טורקיה

מיד לאחר הופעתו הראשונה במדי הנבחרת, טופאל נבחר על ידי מאמן הנבחרת באותם זמנים, פתיח טרים, לסגל של נבחרת טורקיה ליורו 2008.

חיים אישיים

טופאל מכונה "העכביש", הודות ליכולת שלו להשתמש ברגליו הארוכות כדי לזכות באיבודי כדור.
Baby I

רקע ויציאה

גרנדה הוציאה את השיר כסינגל השני מאלבום הבכורה שלה לאחר הצלחת הסינגל הראשון מהאלבום; The Way, לדבריה, הוא יותר קליט ומתוחכם מהסינגל הקודם.
השיר יצא ב-22 ביולי 2013 והביקורות היו חיוביות, אך למרות הביקורות הטובות הסינגל לא זכה להצלחה במצעדי הפזמונים והגיע למקום ה-21 במצעד הבילבורד הוט 100 ולא הצליח להיכנס למצעדים המובילים בעולם (אך הגיע למקום השישי במצעד היפני).
הקליפ לשיר יצא ב-6 בספטמבר 2013 וצבר למעלה מ-100 מיליון צפיות ב-YouTube.
מיקאל מדר

קריירה

מדר התחיל את הקריירה שלו בסושו. לאחר שנתיים הוא עבר ללאוואל ולאחר מכן חזר לסושו. בשנת 1992 הוא עבר לקאן, ובשנת 1994 חתם במונקו. בשנת 1996 הוא חתם בדפורטיבו לה קורוניה, ובאמצע העונה שבר את רגלו. אחרי שהתאושש מפציעתו, מדר עזב את ספרד לטובת אברטון. בשנת 1999 מדר עבר לפריז סן-ז'רמן, ובשנת 2001 הוא חתם בקרטיי. בשנת 2002 פרש ממשחק פעיל.
מדר הבקיע שער אחד ב-3 משחקים במדי נבחרת צרפת והוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 1996.
ב-17 ביולי 2015 התמנה מדר לתפקיד מאמן קבוצת קאן.
פתיחת אנדרסן

שימוש

תומך מודרני של פתיחה זו הוא רב-האמן הקרואטי ד"ר זבונקו קרסק. במרץ 2010 אלוף העולם בשחמט המדורג במקום הראשון בעולם מגנוס קרלסן שיחק פתיחה זו במשחק עיוור נגד שחקן השחמט וסילי איוונצ'וק בטורניר השחמט אמבר. קרלסן הפסיד במשחק זה.
ג'ורג' אבלה

ג'ורג' אבלה (במלטזית: Ġorġ Abela, באנגלית: George Abela; נולד ב-22 באפריל 1948) הוא נשיא מלטה לשעבר.

ביוגרפיה

אבלה נולד בעיר אורמי שבמלטה. הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מלטה בשנת 1975 ומיד לאחר מכן מונה ליועץ המשפטי של הסתדרות העובדים המלטזית הכללית. בשנת 1982 מונה ליושב ראש ההתאחדות לכדורגל המלטזית. בתפקידו זה עסק אבלה רבות בשיפור תנאי האימונים של נבחרת הכדורגל המלטזית וקידם רבות את מעמדה הבינלאומי של הנבחרת.
בשנת 1992 מונה אבלה לסגן מזכ"ל מפלגת הלייבור המלטזית ולאחראי על קשרי החוץ של המפלגה. לאחר ניצחון מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות שהתקיימו בשנת 1996 מונה ליועצו המשפטי של ראש ממשלת מלטה דאז, אלפרד סנט. שנה לאחר מינויו התפטר אבלה מתפקידו עקב חילוקי דעות קשים עם סנט. לאחר התפטרותו ניתק אבלה את קשריו עם מפלגת הלייבור המלטזית וחזר לעיסוקו כעורך דין פרטי.
בשנת 2008 שב אבלה לפעילות פוליטית והתחרה על תפקיד מנהיג מפלגת הלייבור המלטזית. לאחר כישלונו בבחירות אלה, מונה אבלה על ידי מנהיג המפלגה החדש, ג'ורג' מוסקט, לאחראי על קשרי החוץ של המפלגה.
בשנת 2009 הציע ראש ממשלת מלטה, לורנס גונצי, את אבלה כמועמדו למחליפו של נשיא מלטה, אדוארד פנק אדאמי, שסיים את תקופת כהונתו. היה זה פעם ראשונה במלטה בו הציע ראש ממשלה מועמד לנשיאות מהאופוזיציה. אבלה נבחר לנשיא ברוב קולות בפרלמנט המלטזי, בחירה אשר סימלה במידה רבה את הפופולריות הרבה לה זוכה אבלה מצד אוכלוסיית המדינה.
בשנת 2014 הוחלף על ידי מארי לואיז קוליירו פרקה.
דאוטריום

דֶּאוּטֶרְיוּם (או דיטריום), הידוע גם בשם מימן כבד, הוא איזוטופ יציב (אינו רדיואקטיבי) של מימן. גרעין הדאוטריום, הנקרא דאוטרון, מכיל פרוטון אחד ונייטרון אחד (ראו תמונה), וזאת בניגוד לגרעין הנפוץ יותר של מימן המכיל רק פרוטון אחד ללא נייטרון. סמלו הכימי של הדאוטריום הוא ²H או D.
הדאוטריום נמצא רק בכמויות זניחות במצב טהור כגז דאוטריום, שסמלו הכימי הוא ²H₂ או D₂. רובו המוחלט ביקום נמצא קשור לאטום מימן רגיל, ¹H, בגז הנקרא "מימן-דאוטריום".
תכונותיו הפיזיקליות עשויות להיות שונות מאלו של המימן הרגיל. דוגמה לכך היא מים כבדים, שתכונותיהם שונות מתכונות המים הרגילים. מבחינה כימית מתנהג הדאוטריום באופן דומה למימן, והשינויים העיקריים מתבטאים באנרגיות ובאורכי קשר.
המדינה המובילה בכמות יצור דאוטריום היא קנדה, בעיקר בצורת מים כבדים. החברה לאנרגיה אטומית של קנדה (AECL) משתמשת במים הכבדים שהיא מייצרת להאטת נייטרונים בכור גרעיני מסוג קנדו.

שימושים

הדאוטריום שימושי בתהליכי היתוך גרעיני, במיוחד אם מעורב עם טריטיום. בתהליך ההתכה הגרעינית מתרכב הדאוטריום עם הטריטיום ליצירת הליום ובתהליך זה משתחררת אנרגיה רבה.
בכימיה ובמיוחד בביוכימיה משתמשים בדאוטריום כעוקב אחר איזוטופים שאינם רדיואקטיביים בתגובות כימיות, וזאת היות שמבחינה כימית, הוא מתנהג כמימן, אך עדיין ניתן לזהות את מיקומו לעומת מימן על ידי בדיקה פשוטה בספקטרומטר מסות או בספקטרומטר תת-אדום.

היסטוריה

איזוטופי יסודות קלים (כמו ניאון) נצפו עוד בשנת 1913 ואף הוכחו על ידי ספקטרומטר מסות בשנת 1920. התאוריה העיקרית באותו זמן הייתה כזו שהסבירה את קיום האיזוטופים על ידי "מספר שונה של אלקטרונים גרעיניים". התאוריה טענה, שמשום שמימן נמדד במסה אטומית ממוצעת קרובה מאוד ל- ומשום שגרעינו נחשב לבנוי מפרוטון אחד (שנתגלה זה מכבר), הוא אינו יכול להכיל "אלקטרונים גרעיניים", ולכן, הוא חסר איזוטופים.
הראשון שטען לקיום הדאוטריום היה וולטר ראסל בשנת 1926. הוא נתגלה לראשונה על ידי הרולד יורי בשנת 1931 מאוניברסיטת קולומביה. יורי מצא את הדאוטריום על ידי בדיקה ספקטרומטרית של 5 ליטרים מימן נוזלי. מתוך 5 הליטרים, מצא יורי עקבות זעירות של תוצאה ספקטרומטרית שונה שהצביעה על מיקום הדאוטריום. יורי קבע את שמו מן המלה היוונית והלטינית ל"שניים", כיון שמסת הדאוטריום היא 2, בעוד שמסת המימן היא 1.
למידע נוסף לגבי היסטוריית הײצור ושימוש של דאוטריום ראו: מים כבדים.

אנטי-דאוטריום

אנטי-דאוטריום הוא אנטי-חומר של איזוטופ הדאוטריום. בדומה לאנטי-פרוטון, זהו איזוטופ של אנטי-מימן המכיל בגרעינו אנטי-פרוטון ואנטינייטרון. גרעין האנטי-דאוטריום נחשב לאנטי-חומר הראשון שנוצר מלאכותית, במאיץ החלקיקים של CERN ב-1965. אטום שלם, עם פוזיטרון סביב הגרעין, לא יוצר עדיין, נכון לשנת 2008. סמלו של האנטי-דאוטריום דומה, אך יש בו סימן מינוס, כדי לזהותו כאנטי-חומר.

דאוטריום בתרבות

תגובת חומר עם אנטי-חומר (דאוטריום עם אנטי-דאוטריום) הם הבסיס לתנועה במהירות גבוהה ממהירות האור בסדרה מסע בין כוכבים (וויאג'ר, אנטרפרייז). לפי תורת היחסות הכללית, התגובה שבין חומר ואנטי-חומר מייצרת אנרגיה בנצילות תאורטית של 100% ולכן, בסדרות אלו, דאוטריום ואנטי-דאוטריום משמשים כדלק כדי להגיע למהירויות אלו.
ניקולו טרטליה

חייו

ניקולו פונטאנה נולד למשפחה ענייה בעיר ברשה באיטליה. במהלך השתלטות הצרפתים על ברשה בשנת 1512 ברחו רוב התושבים לכנסייה שם נרצחו על ידי החיילים הצרפתים. אביו שהיה שליח דואר נרצח אף הוא. טרטליה עצמו נפגע בלסת התחתונה ובחך וטופל על ידי אמו. עקב הפציעה נפגמה יכולת הדיבור שלו, ולכן קיבל את שם הגנאי "Tartaglia" (המגמגם), שאותו אימץ ושבו השתמש כשם עט בחתימה על כתביו.
בילדותו, עקב עונייה של משפחתו, לא היה יכול טרטליה להירשם לבית הספר והיה מאוד גאה בהיותו אוטודידקט. אמו הצליחה לחסוך מספיק כסף ללימוד אצל מורה פרטי, אך הכסף הספיק בדרך-כלל רק לשבוע - שבועיים, טרטליה ניצל את פרקי זמן אלו כדי לגנוב ספרי לימוד, מהם למד עצמאית. מסופר שכאשר אזל לו הכסף לקניית נייר כתיבה, נהג ללכת לבתי קברות לכתוב על המצבות את תרגיליו. בצורה זו של לימוד עצמי, רכש טרטליה ידע מתמטי ושליטה בלטינית, אשר שימשה בתקופה זו כשפת ההגות.
לואיז פרנק

ביוגרפיה

לואיז פרנק (נולדה כלואיז דומונד - Dumont) התחילה בלימודי פסנתר בגיל צעיר אצל ססיל דוריה, תלמידו של מוציו קלמנטי. לאחר זמן קצר נראתה התקדמות גדולה ביותר ברמת נגינתה, מה שהוביל ללימודים בקונסרבטואר של פריז כבר בגיל חמש עשרה.
בנוסף ללימודי פסנתר מידי מוזיקאים נודעים כאיגנץ מושלס ויוהאן נפומוק הומל, פרנק למדה גם קומפוזיציה אצל אנטון רייכה, ולמעשה הייתה התלמידה הראשונה במחלקת הקומפוזיציה (שעד אז הייתה סגורה בפני נשים).
ב-1821 התחנה עם סטודנט לחליל בשם אריסטיד פרנק, ועימו יצאה למסע הופעות ברחבי צרפת, מה שדחה את המשך לימודיה. לאחר סיום לימודיה המשיכה להופיע ואף פתחה עם בעלה הוצאה לאור בשם Éditions Farrenc, שהייתה לאחת מן המובילות בפריז של המאה ה-19.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 פרנק הייתה מוכרת מאוד בתחומה כמבצעת, עד שבשנת 1842 התקבלה כפרופסור בקונסרבטואר של פריז, משרה שתחזיק בה כשלושים שנים. כחלק מהוראתה, היא גם פרסמה ספר פרי עטה המדבר על ביצוע של יצירות מתקופת הבארוק (Le Trésor des Pianistes).
על אף שלפי עדויות מהתקופה פרנק נחשבה למדריכה ומורה טובה מאוד, היא קיבלה שכר נמוך בהרבה משאר הקולגות שלה. רק לאחר ביצוע בכורה מוצלח של ה-nonet בהובלתו של יוזף יואכים, הוחלט על מתן משכורות שוות.
לאחר מותה בשנת 1875, יצירותיה הקאמריות שהיו מנוגנות באופן תכוף בתקופתה החלו להשכח. עם תחילת מחקרים העוסקים בגילוי מחדש של מבצעות ומלחינות בסוף המאה ה-20, החלו יצירותיה להיות שוב מבוצעות ומוקלטות.
רוב יצירותיה נכתבו לפסנתר סולו, אך היא כתבה רבות גם להרכבים קאמריים שונים הכוללים פסנתר, כמו הטריו לחליל צ'לו ופסנתר op.45, שתי חמישיות הפסנתר op.30\31 והנונט op.38.
בוברינץ

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מאזור בוברינץ מעידים על קיומה של התיישבות אנושית באזור לפני 15,000 שנה, בתקופת האבן.
במאה ה-18 השתייכה בוברינץ לאימפריה הרוסית והייתה מרכז סחר וירידים אזורי. ב-1821 הוקם בה בסיס של צבא הצאר אלכסנדר הראשון.
באמצע המאה ה-19 הוקמו בעיר כנסייה על שם ניקולאוס הקדוש וכן תיאטרון. בסוף המאה ה-19 החלה הקמתה של כנסיית תחיית ישו ועלייתו השמיימה  בעיר, והבנייה הסתיימה ב-1912. חלק מהחנויות בעיר השתייכו לדוד ברונשטיין, אביו של לאון טרוצקי.
תושבי העיר התפרנסו ממסחר ומתעשייה, בעיקר תעשיית ברזל, תחבורה, עור וסבון. בעיר פעלו אמני מלאכה, בעיקר בתחומי הנפחות והחייטות.
בשנת 1935 נפתחה בעיר אקדמיה לחקלאות.
בעיר פועלים מרכזי תרבות, ספריות, בית ספר לאמנות, בית ספר למוזיקה ומוזיאון היסטורי.

יהודים

בראשית המאה העשרים התגוררו בבוברינץ כ-3,500 יהודים. במלחמת האזרחים ברוסיה נהרגו כ-160 יהודים מפוגרומים. רבים עזבו את העיר, וערב הכיבוש הגרמני ביולי 1941 היו בעיר 650 יהודים. 
בדצמבר 1941 הוקם גטו בעיר. בתחילת 1942 נורו יהודי הגטו ביער סמוך.
י' בניסן

חגים ומועדים

תענית צדיקים על פטירת מרים הנביאה
שרגא מילשטיין

ביוגרפיה

מילשטיין נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי שבפולין למשפחה מהמעמד הבינוני. כשהיה בן שש פרצה מלחמת העולם השנייה, ומשפחתו הועברה לגטו שיצרו הנאצים בעירו, שנחשב לגטו היהודי הראשון באירופה בתקופה זו. בשנות המלחמה התגורר בגטו ואחר כך הועבר למחנות הריכוז בוכנוולד וברגן בלזן. אביו, הלל, הוצא להורג על ידי הנאצים במחנה בוכנוולד בשנת 1944; אמו, רבקה, נפטרה בשנת 1945 עם שחרור מחנה ברגן בלזן, וכך הפך בגיל 12 ליתום ועם אח צעיר בן תשע, שעליו היה אחראי.
לאחר המלחמה הועבר יחד עם יתומים יהודים אחרים לשוודיה, להחלמה ושיקום. בשנת 1947 הם הועברו לצרפת ובמרץ 1948 עלה לישראל באוניית המעפילים "קדמה". בארץ למד עם אחיו מרדכי במוסד החינוכי-חקלאי כפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון במגדיאל, מוסד שאליו חזר כעבור שנים כמנהלו.
בשנת 1952 נישא לעליזה שטרן, ניצולת שואה אף היא.
בשנת 1956 החל את פעילותו הציבורית - בגיל 23 נשלח על ידי ההסתדרות הציונית העולמית לאנגליה על מנת להקים את סניף הנוער הציוני שם. עם חזרתו ארצה הוא מונה למזכיר המפלגה הפרוגרסיבית בכנסת. במהלך השנים הוא יצא לעוד שתי שליחויות של ההסתדרות הציונית, האחת למונטריאול שבקנדה, כנציג מחלקת נוער והחלוץ לקנדה (1967-70), והשנייה לניו יורק, כנציג המחלקה לצפון אמריקה (1973-77).
לאחר שובו מניו יורק מונה מילשטיין למנהל כפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון במגדיאל.
בשנת 1983, ולאחר שנים בהן כיהן כסגן ראש מועצת כפר שמריהו וכחבר מועצה, התמודד לתפקיד ראשות המועצה וזכה בבחירות. כהונתו נמשכה 15 שנה (1983-98) והתאפיינה בפיתוח מואץ של כפר שמריהו, כולל הקמת מרכז וייל לתרבות. בין השאר נודע בשל המאבק מול גופי השלטון המרכזי על שיקוע מחלף כפר שמריהו בכביש 2. הצלחת המאבק יצרה תקדים בכך שמאבק מול גופים גדולים להתחשבות בסביבה ובתושבים בעת יצירת תשתיות לאומיות, זכה להצלחה.
מאז פרישתו ממועצת כפר שמריהו ממשיך שרגא מילשטיין בפעילות ציבורית, שימש כיו"ר "משואה", המכון לחקר השואה. ב-2006 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלו, "מסע חיים", ומינואר 2017  כיו"ר ארגון שארית הפליטה ברגן-בלזן בישראל.
בשנת 2019 נבחר מילשטיין לתפקיד יו"ר המועצה הבינלאומית לאתרי הנצחה לשואה בגרמניה.
למילשטיין שלושה בנים ותשעה נכדים.
אלפרד האיוש

קורות חיים

האיוש נולד בבודפשט, הונגריה בשם ארנולד גוטמן. בגיל 13 החל ללמוד שחייה תחרותית, לאחר שאביו טבע בנהר הדנובה. הוא בחר בשם המשפחה ההונגרי "האיוש" (Hajós) שהתאים, בצורה מסוימת, לעיסוקו הספורטיבי, ומשמעותו "מַלָּח".
בשנת 1896, בגיל 18, היה סטודנט לאדריכלות בהונגריה, בעת שהתקיימה האולימפיאדה הראשונה בעידן המודרני באתונה, יוון. האיוש התקבל לתחרויות האולימפיות, אולם האישור מטעם האוניברסיטה להיעדרותו לא הגיע בקלות. מסופר כי לאחר שהגיע למשרד דקאן האוניברסיטה כשבאמתחתו מדליות הזהב בהן זכה, לא בירך אותו הדקאן לשלום; במקום זאת אמר לו: "מדליות הזהב שלך אינן מעניינות אותי, אך אני להוט לדעת כיצד תעבור עכשיו את הבחינות".
תחרויות השחייה באולימפיאדת אתונה התקיימו בים התיכון; ואילו התקן לבריכת שחייה אולימפית נקבע רק מאוחר יותר. האיוש בן ה-18 זכה בשתי מדליות זהב בתנאי מזג אוויר קשים: טמפרטורת המים הייתה 10 מעלות, וגלים בגובה ארבעה מטר שהתנפצו על השחיינים. כל ארבעת מקצי השחייה נערכו באותו יום, ה-11 באפריל. עובדה זו פגעה בהאיוש, אשר לא זכה לאפשרות להתאושש בין המקצים, והוא נאלץ להתחרות בשני מקצים בלבד, ובשניהם זכה. את תחרות 100 מ' בסגנון חופשי ניצח בזמן של  1:22.2 דקות, ואת תחרות 1200 מטר ניצח ב-18:22.2 דקות.
כאחד הזוכים במדליית זהב הוזמן לארוחת ערב רשמית עם נסיך הכתר, לימים, קונסטנדינוס הראשון, מלך יוון ששאל אותו "היכן למדת לשחות כל כך טוב?" תשובתו המפורסמת של האיוש לנסיך הייתה "במים". האיוש היה צעיר הזוכים באולימפיאדת אתונה.
עוד קודם לזכייה זו, זכה האיוש במקום הראשון באליפויות אירופה בשנים 1895 ו-1896, בתחרויות 100 מטר בסגנון חופשי. בהיותו אתלט רב תחומי, זכה בשנת 1898 במקום הראשון באליפות הונגריה בריצת 100 מטר, וכן בריצת 400 מטר משוכות ובזריקת דיסקוס. בשנים 1901–1903 שיחק בתפקיד חלוץ נבחרת הכדורגל הלאומית של הונגריה, ובשנת 1906 שימש מאמן הנבחרת ההונגרית.
בשנת 1924 כבר היה האיוש מוכר כאדריכל בעל שם בתכנון מתקני ספורט. הוא הוזמן להשתתף בתחרות לתכנון ערים ומתקני ספורט באולימפיאדת פריז (1924). בתחרות עצמה הוא זכה במדליית כסף (לא היה זוכה במדליית זהב). לפיכך הוא אחד משני זוכים אולימפיים בלבד שזכו מעולם במדליה אולימפית הן בספורט והן באומנויות.  האצטדיון האולימפי שהיה שותף בתכנונו נחשב כיצירה ארכיטקטונית מרשימה. מתקן הספורט המפורסם ביותר אותו תכנן היה אצטדיון השחייה האולימפי באי מרגיט שבבודפשט. אצטדיון זה שנבנה בשנת 1930 שימש באליפויות אירופה בשחייה, ב-1958, ב-2006, ב-2010 ובאליפות העולם בכדור-מים בשנת 2006.
אחיו הצעיר, הנריק האיוש, אף הוא שחיין אולימפי, זכה באולימפיאדת אתונה (1906) במדליית זהב במשחה שליחים 4x250 מטר חופשי.
אלכסנדר אורלוב (איש פיקוד הצבא האדום)

ביוגרפיה

נולד בעיר אורשה של האימפריה הרוסית במשפחתו של סוחר הירש אורליקוביץ' אורליקוב. את הקריירה הצבאית שלו החל כמלח בקבוצת הגנת המטה של צי המלחמה על נהר וולגה בדצמבר 1918 אז גם התחילה השתתפותו במלחמת האזרחים ברוסיה בה נלחם בחזית המזרחית של הצבא האדום. ב-1921 נהיה למדריך חינוך בלשכת גיוס של בוברויסק וראש פלוגת הצוות הימי המרכזי. מ-1923 עד 1928 למד במכללה הגבוהה להנדסה הימית על שמו של דזרז'ינסקי.
מדצמבר אותה השנה עד לנובמבר 1931 שירת כמהנדס-מכונאי באוניית מערכה "הקומונה הפריסאית". מנובמבר ועד לדצמבר 1933 למד בפקולטה לבניית ספינות של האקדמיה הצבאית-ימית על שמו של וורושילוב. ב-1933 מונה להיות מפקד החלק החשמלי-מכני של סיירת "הקווקז האדום".
ב-1935 מונה לעוזר מכונאי של הספינה המובילה וב-1937 התמנה למפקד המחלקה החמישית של מטה הצי של הים השחור. מספטמבר אותה השנה ועד לינואר 1938 נהיה לעוזר מנהל מחלקת הנמלים במנהלת הכוחות הימיים ובהמשך ועד סוף חייו היה מנהל המחלקה הטכנית המרכזית של הצי הסובייטי.
בספטמבר 1940 עמד בראש הוועדה להסמכת מפעלים באזור לייפאיה. ב-4 ביולי אותה השנה קיבל דרגת "מהנדס קונטר-אדמירל" המקבילה לאלוף הצי וב-22 בינואר 1944 מונה לדרגת תת-אדמירל.
נהרג בתאונה אווירית ב-28 באפריל 1945. נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.

משפחתו

היה נשוי למריה, בתו ויקטוריה הייתה חוקרת גאוגרפייה באוניברסיטת מוסקבה.
מוזדוק

היסטוריה

בשנת 1749 אחד מדוכסים המוסלמים (קניאז) של הקברדה החליט לקבל את הדת הנוצרית, ולשנות את שמו לאנדריי איוונוב קנצ'וקין (רו'). לשם כך הוא נדד עם אנשיו צפונה, ויסד את הנסיכות של מוזדוק. בחלוף השנים בעיר התיישבו מאות משפחות של קוזאקים. לאחר כיבוש וסיפוח הקווקז על ידי האימפריה הרוסית, העיר מוזדוק הפכה לאחד מתוך חמשת המרכזים האדמיניסטרטיביים של פלך הקווקז  וכך למעשה משכה אליה תושבים חדשים מכול הלאומים.
היישוב היהודי בעיר היה דל, אך בדומה לאוכלוסיית העיר היה גם כן רבגוני. קהילות ממערב אוקראינה ופולין התיישבו בעיר לאחר מלחמת העולם הראשונה. כמו כן, היו גם משפחות של יהודים הרריים שלרוב הגיעו מאזור צ'צ'ניה לאחר רדיפות ובזיזות של המקומיים. בנוסף קהילה של קרימצ'קים המיוחסים לכוזרים היו גם כן בני היישוב.