ז'אן-ונסאן שייל

שנותיו המוקדמות

ז'אן שייל נולד בשנת 1858 בכפר קניגסמאקר במחוז מוזל שבחבל לורן בצרפת. תחילה הוא למד במכללת סירק במחוז הולדתו, אחר כך למד תאולוגיה, תחילה בסמינר הקתולי הקטן ביישוב מונטיני-לס-מס, אחר כך בסמינר הגדול בעיר מס. לפי דוגמת אחיו הבכור, ניקולא סבסטיאן שייל (1931-1852), הוא נכנס לשורות הנזירים הדומיניקנים והתחיל בשנת 1881 חניכות אצל חברי המסדר בבלמונטה בספרד. ב-20 בינואר 1882 הוסיף לשמו את השם הפרטי ונסאן. הוא בחר לעצמו את הסיסמה "Angulari lapide Christo" (ראש הפינה של ישו). שייל השתלם בהמשך בשנת 1883 פולדרס בחבל טירול שבאוסטריה ובשנים 1887-1884 בקורבארה בקורסיקה.
שייל כתב עבודת דוקטורט בפילוסופיה ובתאולוגיה בנושא De origine gothica Guzmanorum gentis germanice. שפורמה בשנת 1889 במיינץ.
אחרי שהוסמך בשנת 1887 בכמורה, הוא חי בקהילה הדומיניקנית או ה"יעקבינים" בפריז ולימד תאולוגיה במנזר "סן ז'אק". הממונים עליו התרשמו מכישוריו ודחפו אותו להמשיך בלימודים גבוהים. שייל למד בהמשך בשנים 1889-1887, כסטודנט מצטיין, בבית הספר השימושי ללימודים גבוהים בפריז, בו היה תלמידם של ארתור אמיו בתחום האשורולוגיה ושל גסטון מספרו ופייר-פול גייאס (Guieysse) בתחום האגיפטולוגיה. במקביל למד בקולז' דה פראנס אצל ז'ול אופרט.
בשנת 1914 קיבל מידי הנזיר הדומיניקני הבכיר אמברואז גרדיי את התעודה ל"מאסטר בתאולוגיה".

פעילותו המחקרית והאקדמית

אחרי שנת 1889 השתתף שייל בהתלהבות, לפי הזמנתו של ארתור אמיו, בהוצאה לאור, תיעתוק ותרגום כתובת אשורית ארכאית של שמשי-אדד החמישי (באותה עת קראו שמשי רמן הרביעי)
שייל נטל חלק בהמשך במסעות ארכאולוגיים ברחבי המזרח התיכון.
בשנים 1891-1890 הוא השתתף במשלחת הארכאולוגית הצרפתית בקהיר וערך במסגרתה חפירות בנקרופוליס בתבאי. העתיק שם כתובות מהקירות וחקר שמונה קברות.
באותה תקופה הוציא לאור שתי מסכות ביוונית של פילון האלכסנדרוני לפי כתב יד שנודע כעתיק ביותר של ספרים אלה. פרסם גם לוחות בכתב היתדות שנתגלו בתל אל-עמרנה.
בשנים 1892-1893 עבד שייל ברשות העתיקות של האימפריה העות'מאנית ועסק בסיווגן ובקטלוגן של עתיקות בבליות, אשוריות ומצריות שבאוסף המוזיאון ארכאולוגי העו'תמאני באיסטנבול.
המדי ביי שהתרשם מאוד מעבודתו שלח אותו לערוך חפירות ארכאולוגיות בסיפר לא רחוק מבגדד. בכמה מחפירותיו הצטרף אליו אחיו, האב סבסטיאן, שניהל את הסמינר הסורי-כלדאי במוסול והתעניין גם הוא באשורולוגיה.
בסיפר גילה ספרייה וארכיון מנהלי מימי חמורבי, מלך בבל (המאה ה-18 לפנה"ס). מעיראק עבר לאנטוליה והשתתף ב-1893 בחפירות של ארנסט שאנטר בבואזקיי ועקבותן פרסם לוחיות מקפדוקיה מן האלף השני לפניה"ס.
עדיין באיסטנבול הקדיש שייל עבודה ענפה לפרסום טקסטים תעתיקים ממסופוטמיה בכתבי העת
Recueils des travaux d'égyptologie, d'assyriologie et d'archéologie orientale וב Zeitschrift für Assyriologie.בו זמנית כתב פירושים תאולוגיים לקטעים שבתנ"ך.
בשנת 1895 התמנה האב שייל למרצה בבית הספר השימושי ללימודים גבוהים (1902-1895), ובשנת 1908 לפי המלצתם של מספרו ושל אופרט, התמנה לראש הקתדרה לאשורולוגיה ובנוסף התמנה לסגן מנהל בית הספר הזה.
אחרי פרישתו של אופרט בשנת 1905,הגיש מועמדותו למשרת פרופסור לאשורולוגיה בקולז' דה פארנס, אך לא התקבלה, ככל נראה בגלל היותו כומר. היו אלה זמנים של חקיקת חוקי החילוניות בצרפת ובמקומו מונה בתפקיד אחד מתלמידיו.
בשנת 1908 נבחר שייל לאקדמיה לכתובים ולספרות של צרפת
שייל חקר בהיקף רב את המקורות הכתובים מאכד והיה לחלוץ חקר הציוויליזציה של עילם. הוא תרגם טקסטים חשובים מעילמית ומאכדית, שהובאו לשושן כשלל מלחמה. ביניהם האובליסק של מנישטוסו והאסטלה של נרם סין

חוקי חמורבי

בשנים 1898-1902 השתתף האב שייל בחפירות בשושן, אז בממלכת פרס, כאפיגרפיסט במשלחת ארכאולוגית צרפתית בראשות ז'אק דה מורגאן.
באותם הימים, בדצמבר 1901-ינואר 1902 נתגלתה אסטלה מדיוריט שחור ובגובה 2.5 מטר שנשאה בכתב יתדות את חוקי חמורבי. הוא הביא את האסטלה לפריז באפריל 1902 ובתוך פחות משנה, יש אומרים ששה חדשים, פענח ותרגם את מלוא הטקסטים שבה, שנכתבו בשפה האכדית.
בהמשך ב-1904 הוא פרסם אותם בצרפתית, לרבות את 250 סעיפי החוקים של חמורבי, שנפרסו ב-3600 שורות.
בשנים 1933-1895 היה האב שייל מרצה לאשורולוגיה בבית הספר השימושי ללימודים גבוהים.
בשנת 1911 היה שייל המתרגם הראשון של הטקסט העתיק של "לוחית קיש" עם רשימות מלכי שומר, שנודעה אחר כך תחת השם "לוחית השושלת של שייל".
אחרי פרישתו של דה מורגאן באוקטובר 1912, עמד האב שייל בראש המשלחת הארכאולוגית הצרפתית בשושן, כשרולאן דה מקנם ניהל במסגרתה את החפירות.
החל משנת 1910 היה שייל, יחד עם פרנסואה טורו-דנז'ן מנהל שותף של כתב העת לאשורולוגיה ולארכאולוגיה מזרחית "Revue d'Assyriologie et d'Archéologie Orientale"
בשנת 1913 מינה אותו האפיפיור לאו השלושה-עשר לחבר בוועדה לענייני כתבי הקודש של הכס הקדוש.
עם תלמידיו נמנה ז'ורז' קונטנו (Contenau), שהמשיך אחריו בחפירות בשושן.
ז'אן-ונסאן שייל נפטר בפריז בשנת 1940.
הוא הובא לקבורה לצד אחיו סבסטיאן, בבית הקברות של האחיות הדומיניקניות בשטיון-סו-בנייה.
(Chatillon-sous-Bagneux)