google/wiki40b huggingface dataset:
קאימק

קאימק (וכן: קז'מאק, קז'מארק, קאילגמאק, גיימאק, גיימאר, גאימר, קמר) הוא מוצר חלב שמנתי ממטבחי מרכז אסיה, חבל הבלקן, העמים הטורקיים והמטבח הטורקי, העשוי מחלב בקר או תאו מים ודומה לשמנת עשירה.
בשיטת ההכנה המסורתית מרתיחים חלב באיטיות ולאחר מכן מבשלים אותו כשעתיים בחום נמוך. לאחר כיבוי האש, מקפים את הקרום, ומניחים לו להצטנן ולתסוס מעט, במשך מספר שעות או אף ימים.
בקאימק כ-60% שומן. מרקמו סמיך ושמנתי, אם כי לא לגמרי מוצק עקב נוכחות סיבי חלבון חלב, וטעמו עשיר.
המונח קאימק וגרסאותיו בשפות בהן הוא קיים (ביניהן: מונגולית, טורקית, אזרית, קירגיזית, אוזבקית, טורקמנית) ובשפות עמים שירשו את המונח (למשל כאלו שהיו תחת שלטון או השפעת האימפריה העותמאנית), אינו מציין רק את המוצר המוגמר, אלא גם כל קרום הנוצר על פני החלב לאחר רתיחה וכן קצף הנוצר על קפה טורקי ברתיחתו.

קאימק בטורקיה

בטורקיה התקיימו חנויות למכירת קאימק מאות שנים. כיום קאימק נאכל לרוב כחלק מארוחת הבוקר הטורקית הטיפוסית. לרוב הוא נאכל יחד עם מאפים, שימורים או דבש, או כמלית לחביתיות.
קאימק מאזור אפיונקרהיסאר מופק מחלב תאואי-מים, הניזונים מהשאריות שנותרות לאחר כבישת זרעי פרג לצורך הפקת שמן.

קאימק בבלקן

בבלקנים המאכל מיוצר לרוב בייצור ביתי, אם כי גם הייצור המסחרי צובר פופולריות. המוצר טעים במיוחד כשהוא טרי, יום-יומיים לאחר הייצור. ניתן לשמרו שבועות בקירור אך אז הוא מתקשה ומאבד מטעמו. גרסה בה הקאימק מבשיל בשקי עור נקראת "סקורופ".
בבוסניה והרצגובינה, מונטנגרו, סרביה ומקדוניה הוא נחשב כמאכל לאומי.
המאכל נצרך כמתאבן וגם כמטבל. בסרביה הוא משמש כמלית ללחמנייה, מאכל זה נקרא lepinja sa kajmakom ומשמש כארוחת בוקר או כמזון מהיר. מאכל בלקני אחר הוא pljeskavica sa kajmakom, סוג של המבורגר שמעליו קאימק מותך. קאימק משמש גם ב-ribić u kajmaku - שוק בקר מבושל עם קאימק.

קאימק במזרח התיכון

באיראן סוג שמנת זה מכונה גם קאימק וגם סרשיר. בעיראק הוא מכונה גאימר או קאימר ומוגש לעיתים לארוחת בוקר עם לחם, דבש או ריבה ותה חם. בעיראק נמכר בגרסה תעשייתית וכן כמוצר-חווה. הגרסה הנמכרת על ידי חוואים מכונה "גאימר ערב" או "גאימר מעדן". יהודי עיראק אכלו קאימק על מצע של מאפה קאהי (מאפה מתוק) בחג השבועות.
שלום קומאיסה

תולדות חייה


שלום קומאיסה התגוררה במחוז עגלתין (מחוזא) ליד צוער.
בין נובמבר שנת 129 לספירת הנוצרים לינואר שנת 131, מת בעלה הראשון, שמוע בן שמעון, והיא ירשה את הנכסים עליהם הצהיר במפקד הקרקעות בשנת 127. בשנת 131 לספירה נישאה בשנית לישוע בן מנחם. שלום קומאיסה ברחה למערת המפלט בנחל חבר - מערת האיגרות בסופו של מרד בר כוכבא ושם גם מצאה את מותה.
דאונטאון דיסני (פלורידה)

דאון טאון דיסני (באנגלית: Downtown Disney - "מרכז העיר של דיסני") הוא אזור קניות, הסעדה ובידור פתוח הנמצא באתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה.
אזור הקניות והנופש מורכב משלושה אזורים נפרדים המחוברים זה לזה:

היסטוריה

האתר נפתח ב-22 במרץ 1975. בשנת 1984 כאשר מיכאל אייזנר מונה לתפקיד מנכ"ל וולט דיסני, החליט שעל מנת לגרום לתיירים לשהות יותר זמן במתחמי וולט דיסני באזור עליהם להמשיך ולפתח אותו וב-21 ביולי 1986, הוכרז על הקמת אי התענוגות בדגש על חיי הלילה בו על מנת להוות תחרות למועדונים שבאזור תחנת צ'רץ' סטרייט שבדאטון טאון אורלנדו. המתחם נפתח רשמית במאי 1989.
עד שנת 1989 היה קיים באתר רק אזור השוק שכונה "כפר הקניות בואנה ויסטה" (Lake Buena Vista Shopping Village) ומאוחר יותר "השוק של כפר דיסני" (Disney Village Marketplace). ב-15 בספטמבר בשנת 1997 הוחלט על מיתוג מחדש למתחם ונפתח אזור שלישי של מסעדות ומקומות בילוי בצידו המערבי של הפארק, בשנת 1997 שונה שם האזור ל"דאונטאון דיסני".
ב-27 בספטמבר 2008 נסגר אי התענוגות במסגרת תוכנית שיפוץ הכוללת הרס האי ובנייתו מחדש כאתר קניות והסעדה על מנת להגביר את הפופולריות של האתר ובנוסף באפריל 2013 החלו שיפוצים למען בניית מתחם חדש שיקרא דיסני ספרינגס הצפוי להיחנך בשנת 2016.
כלב מלטזי

היסטוריה

הגזע הופץ בימי קדם בשנת 300 לפני הספירה. הסוחרים בני הממלכה הפינקית הביאו ככל הנראה לאיטליה את גזע ה"מליטה" הקדום (שמה הארכאי של מלטה) לפני יותר מאלפיים שנה. להבדיל מכלבים אחרים לכלב המלטזי אין ריח כלבי והוא אינו משיר שיער.

תיאור

המלטזי הוכר כגזע על ידי הפדרציה הבינלאומית לתקינת כלבים (בצרפתית: Fédération Cynologique Internationale) בשנת 1954 והתקן האחרון של הארגון לגזע זה נקבע ב-27 בנובמבר 1989. בארצות הברית הוכר הגזע על ידי מועדון הכלבנות האמריקאי עוד בשנת 1888.
בין מאפייניו הבולטים של המלטזי נמצא גולגולת עגלגלה. אפו שחור, גופו דחוס ואורכו שווה לגובהו. אוזניו שמוטות, שערו ארוך ועיניו כהות מאד ומוקפות בעור שחרחר (המכונה "הילה"). אפו עשוי להבהיר ולהפוך לוורוד או חום בהיר כאשר הכלב אינו נחשף לשמש. במקרים רבים האף יהפך כהה שוב לאחר חשיפה מוגברת לשמש. פרוותו של המלטזי ארוכה ומשיית והוא חסר שכבת פרווה תחתונה. צבע פרוותו לבן טהור. אף שאוזניים בצבע קרם או צהוב בהיר מותרות אף הן, אלו אינן תכונות רצויות לגזע. מותרים אף גוונים של צבע שנהב בפרוותו. שרידים של כתום בהיר בפרווה הם פגם.
משקלו של מלטזי בוגר נע בין 2.3 עד 5.4 ק"ג, אף שהתקנים המקובלים לגזע מגבילים את טווח המשקל בין 1.8 ל-3.2 ק"ג. 
אופיו של המלטזי מאפשר את החזקתו בחיק בעליו והוא אוהב תשומת לב. אלה כלבים שובבים ועירניים, אף בגיל בוגר. חלק מן הכלבים המלטזיים עשויים להיות תוקפניים ויש להשגיח על ילדים קטנים בקרבתם, אף שגידולם בחברת ילדים עשויה לסייע במיגור תכונה זו. המלטזי פעיל מאד בתחום הבית, הוא מעדיף לשהות במבנים סגורים. לכן גם ניתן להחזיקו בדירות. מלטזים אף עשויים לסבול מחרדת נטישה ובעת גידולו יש לשים לב לתכונתו זו. 
כלבי המלטז הם כלבים מאוד שתלטנים, וכאשר מתקרבים לשטחם האישי הם נעשים תוקפניים.
כלבי המלטז מתחברים מאוד לבעליהם אך במקרה הצורך לא יהססו לתקוף גם אותם. כלבים אלה רועשים מאוד ונובחים ללא הרף. 
במחקר שנעשה באוסטרליה נמצא כי בעליהם של כלבים מלטזיים נוטים יותר לנטוש את כלביהם כיוון שכלבים אלה נובחים ללא הרף. באוסטרליה הגזע המלטזי הוא הכלב הננטש ביותר. אף בקוריאה הדרומית זהו גזע הכלבים הננטש ביותר.

טיפוח וגידול

לכלב המלטזי אין שכבת פרווה תחתונה ואינו משיר שיער. בדומה לכלבי פודל ובישון פריזה, הכלב המלטזי נחשב להיפואלרגני ואנשים רבים שהם אלרגיים לכלבים עשויים שלא להיות אלרגיים לכלב המלטזי. הטיפול העיקרי בכלב צריך להתמקד בניקוי דמעות סביב ארובת העין כדי למנוע תופעה של הכתמת הפרווה. כתמים כהים סביב העיניים, המכונים "כתמי דמעות", הם בעיה ידועה בגזע זה המשתנה בחומרתה מכלב לכלב. ניתן להסיר כתמי דמעות בהברשה עדינה במסרק מתכת, לאחר הרטבת האזור במים פושרים. פעולה שעליה יש לחזור מדי ימים ספורים. כתמים אלו יש להרבה סוגי כלבים אך אצל המלטזי זה בולט מכיוון שצבעו לבן.
פרוות הכלב חייבת ניקוי והברשה יומיומית כדי לשמור על צורתה האוורירית ומניעת קשרים וסיבוכים. בעלי מלטזים רבים מספרים את הכלב בתספורת קצרה, 2-5 ס"מ, המשווה לכלב מראה של גור. אחרים, המגדלים כלבים לתצוגות, מקפידים לעטוף את פרוותו של הכלב בבגד ולחשוף את פרוותו רק בעת התצוגה.
מלטזים רבים רגישים ל"עיטוש הפוך" הנשמע כנחירה, צפירה, או קולות מחנק, הנובעים מהתרגשות-יתר, מאלרגיות, או בשעת יקיצה. אין זה מצב מסכן חיים, אולם יש לנסות ולהרגיע את הכלב בשעת תגובה זו.
הגזע הובא לראשונה לישראל בשנת 1979 על ידי יאיר צברי, הגורים הובאו מחוות הגידול בדרום אפריקה והפכו לפופולריים מאד משנות ה-80 ועד היום.
או.פי.סי אנרגיה

היסטוריה

או.פי.סי אנרגיה הוקמה בשנת 2010 בשם "איי.סי פאואר ישראל בע"מ" כחברת בת של איי.סי. פאואר (אז בבעלות החברה לישראל). בשנת 2009 חתמה החברה לישראל על עסקה לרכישת 80% ממניות חברת "או.פי.סי. רותם בע"מ" מחברת "עופר (אחזקות אנרגיה) בע"מ" (הידועה גם כ-"עופר אנרגיה"). או.פי.סי. רותם הייתה בעלת הזכויות להקמת תחנת כוח של כ-400 מגה ואט במישור רותם, לאחר שזכתה בשנת 2004 במכרז שפורסם על ידי משרד התשתיות הלאומיות ומשרד האוצר. עסקת הרכישה הושלמה ב-2 בפברואר 2010.
בשנת 2010 התחילה חברת או.פי.סי. רותם בבניית תחנת כוח במחזור משולב במישור רותם בעלת כוח ייצור של כ-440 מגה ואט, ובשנת 2013 הושלמה הבנייה והתחנה החלה לייצר ולספק חשמל. עם הקמתה, הייתה תחנת כוח זו תחנת הכוח הפרטית הגדולה בישראל (החל מ-2015 היא השלישית בגדולה בישראל לאחר תחנת הכוח דליה ותחנת הכוח דוראד).
באוגוסט 2015 השלימה איי.סי. פאואר את רכישת חברת Advanced Integrated Energy - המחזיקה ברישיון להקמת תחנת כוח בסמוך למפעל של נייר חדרה בהספק של כ-120 מגה ואט, ומיועדת בין השאר לשמש את צורכי החשמל והקיטור של המפעל. לתחנת הכוח, לכשתוקם, צפויה להיות נצילות אנרגיה גבוהה, עקב שימוש בטכנולוגיית קוגנרציה.
ביולי 2017, פרסמה החברה תשקיף הנפקה לציבור, שעל פיו הונפקו לציבור ונרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ניירות ערך של החברה.  
בפברואר 2018,  השלימה איי.סי. פאואר את רכישת 95% ממניותיה של חברת "צומת אנרגיה" תמורת 23 מיליון דולר. חברת "צומת אנרגיה" היא בעלת זיכיון להקמת תחנת כוח סמוך לצומת פלוגות, שתפעל בטכנולוגיה של מחזור פתוח ותוקם בהשקעה מוערכת של 1.3 מיליארד שקל. התחנה תגבה את רשת החשמל הארצית בשיא הביקוש, ותאזן את התנודתיות בייצור החשמל בתחנות כוח הפועלות באנרגיות מתחדשות. "צומת אנרגיה" תקבל תשלום עבור זמינות, שאמור להניב לה תשואה של 12% על ההשקעה, וכן תשלומים עבור מכירת חשמל, שיכסו את עלות רכישת הגז.

בעלות

נכון ליולי 2018,  מחזיקה חברת קנון הולדינגס באמצעות חברת איי.סי. פאואר 75% מהחברה, שאר המניות מוחזקות על ידי משקיעים מוסדיים והציבור.
מוזיאון הכיבוש הסובייטי (טביליסי)

תצוגה

המוזיאון ממוקם בשדרה הראשית של טביליסי, שדרות רוסתוולי, ומנוהל כחלק מהמוזיאון הלאומי הגאורגי. המוזיאון הוא השלישי מסוגו בכל רחבי המדינות הפוסט-סובייטיות, והקמתו הייתה, לפחות חלקית, בהשראת המוזיאונים הקודמים מסוגו שהוקמו בטאלין ובריגה. הפתיחה הרשמית של המוזיאון חלה ביום העצמאות הגאורגי, ב-26 במאי 2006. המימון הראשוני ניתן על ידי קרן נשיאותית, המפקחת על תקציב המוזיאון ישירות. שטח התצוגה הוא 700 מ"ר ומספר הפריטים המוצגים הוא מעל ל-3,000. 
המוזיאון מציג מסמכים ארכיוניים תמונות וקטעי ווידאו המתייחסים לתקופת הרפובליקה קצרת המועד של גאורגיה, בשנים 1918-1921, ועד לדיכוי הסובייטי בעצרת התמיכה בדמוקרטיה של שנת 1989 ועד להצהרת העצמאות הגאורגית בשנת 1991. מוצגים נוספים כוללים פרוטוקולים של חקירות דיסידנטים, צווי הוצאות להורג ותווי הגליה, תיקים אישיים של עצורים ואביזרי עצירים מתאי המעצר. כמו כן כולל המוזיאון את ארכיון הק.ג.ב. בגאורגיה וארכיון המפלגה הקומוניסטית בגאורגיה, ששרד לאחר שהוצא מגאורגיה עם התפוררות ברית המועצות. המאגר, שסופק על ידי ארגונים ציבוריים וצאצאי הדיסידנטים מאותה תקופה, כולל מסמכים וחומר ויזואלי. המוזיאון מוציא לאור אוספים תמטיים בקביעות ומזמין היסטוריונים כדי לעביר הרצאות לקהל הרחב על ההיסטוריה של גאורגיה במאה ה-20.

תגובות

הסימבוליזם והעיתוי של פתיחת המוזיאון הרגיז מספר פוליטיקאים ברוסיה, שגינתה את פתיחתו וכינתה אותו "תעמולה לאומנית מוחלטת". נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, התלונן בפני הנשיא הגאורגי, מיכאיל סאקשווילי, בעת פגישתם בסנקט פטרבורג ביוני 2006, כשהוא מצביע על כך שרבים ממנהיגי ברית המועצות, כמו יוסיף סטלין ולברנטי בריה, היו ממוצא גאורגי. על פי אחד מהמקורות הציע הנשיא הגאורגי בתגובה לפתוח במוסקבה "מוזאון הכיבוש הגאורגי". מכל מקום התגובה הרשמית הייתה כי פתיחת המוזיאון לא כוונה כנגד רוסיה של היום אלא כנגד השלטון הסובייטי. 
במרץ 2007, ביקר נשיא אוקראינה, ויקטור יושצ'נקו, שהציע באותו מעמד לפתוח מוזיאון דומה באוקראינה. בסוף מאי של אותה שנה נפתח מוזיאון הכיבוש הסובייטי בקייב.
מות אכילס (ספר)

תקציר עלילת הספר

השנה היא 1882 ולאחר ארבע שנות שירות דיפלומטי ביפן, אֶראסְט פּטרוביץ' פַנדורין שב למוסקבה.
הוא צולל מיד לתוך חקירת פרשה מסתורית ובעלת חשיבות ממלכתית: הגנרל סוֹבּוֹלֶב, גיבורה המהולל של רוסיה, מת. לא מות גיבורים בשדה-קרב אלא סתם כך, יושב על הכורסה בחדרו. פנדורין מחליט לברר את העניין ומתמודד נגד רוקמי הקנוניות שבצמרת השלטון הרוסי, נגד סוכנים כפולים, פושעים מוסקבאיים אכזריים, דיוות מפתות, וכן נגד הרוצח השכיר המסוכן ביותר בעולם, אחימעץ ולדה, שבמקורו הוא בן למשפחת אנאבפטיסטים שגלו לקווקז.
פנדורין, בן 26 שנים, הוא אדם בוגר ובעל אופי מעוצב. עלילות חייו ברוסיה וביפן חישלו אותו והפכו אותו לשילוב המושלם של אינטליגנט רוסי, ג'נטלמן בנוסח בריטי ואיש-המעלה הקונפוציאני. לראשונה מתלווה אליו בן-לווייתו הקבוע של פנדורין, איש היאקוזה לשעבר ומשרתו הנאמן בהווה, שיבטה מאסהירו, או בקיצור – מאסה.
המטה הכללי הרוסי

המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Генеральный штаб Вооружённых Сил Российской Федерации) הוא מטה הפיקוד הצבאי הבכיר של רוסיה, האחראי על המדיניות והתכנון האסטרטגי הצבאי של רוסיה. בהתאם לחוק, ראש המטה הכללי מכהן גם כסגן ראשון של שר ההגנה של רוסיה.
בניין המטה הכללי הרוסי נמצא ברחוב זנאמנקה 14 במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי שבמוסקבה.

האימפריה הרוסית

המטה הכללי הרוסי הוקם ב-25 בינואר 1763 על פי צו קיסרי של יקתרינה השנייה, שמינתה את זכר צ'רנישב לנהל את הצבא באמצעות הקולגיה הצבאית (שם משרד ההגנה הרוסי לפני הרפורמות של שנת 1801).
לאחר מינוי פאבל לקיסר, הוא פירק את המטה הכללי והקים גוף עזר שתיפקד כמטה כללי. תחילה עמד בראשו איוואן גרמן ולאחר מכן בתקופת אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה מונה אלכסיי ארקצ'ייב לשר המלחמה.
ב-1815 המטה הכללי הוקם מחדש וב-1832 הוחלט כי משרד המלחמה ינהל ישירות את הצבא וכך שר המלחמה היה למעשה הרמטכ"ל בשנים 1832 - 1863 עת הוקם מחדש בשם המינהל הראשי של המטה הכללי.
בשנת 1866 המטה הכללי אורגן מחדש כאשר מחלקת הפיקוח של משרד המלחמה אוגדה לתוכו.
עד 1905 היה המינהל הראשי של המטה הכללי (Главное управление Генерального штаба, ГУГШ) לגוף עצמאי מרכזי לניהול הצבא והופרד לראשונה מתוך משרד ההגנה. ב-1908 מוזגה חזרה לתוך משרד המלחמה וערב מלחמת העולם הראשונה 1914 הורכב מחמישה מחלקות ושני ועדות. בתקופת המלחמה הוקמה הסטאבקה שהתקיימה עד לפרוץ מלחמת האזרחים הרוסית.
המטה הכללי הקיסרי פורק ב-8 במרץ 1918.

ברית המועצות

לאחר הקמת הצבא האדום הוקם המטה הכללי הכל-רוסי (Всероссийский главный штаб). ב-6 בספטמבר 1918 המטה הפך למטה המועצה המהפכנית שהפך למטה השדה של הצבא האדום.
ב-10 בפברואר 1921 מטה השדה והמטה הכללי הכל-רוסי אוגדו לצורך הקמת מטה הצבא האדום והיה גוף הניהול המרכזי של הצבא הסובייטי.
בשנת 1924 מטה הצבא האדום אורגן מחדש והפך לגוף ניהול צבאי מרכזי. ב-12 ביולי 1926 הקומיסריון העממי לענייני צבא, המשרד הממשלתי האחראי על הצבא, אישר את מבנה המטה שכלל ארבע הנהלות ומחלקה אחת.
ב-22 בספטמבר 1935 מטה הצבא האדום שינה שמו למטה הכללי של הצבא האדום. בשנים שלאחר מכן המטה הכללי החל בחימוש הצבא והתחזקותו. ביוני 1941 הוקמו חטיבות שדה וחטיבות חזית. לאחר המתקפה הנאצית על ברית המועצות ב-22 ביוני 1941 המטה הכללי הפך למטה לניהול המלחמה ונקרא סטאבקה.
בשנת 1946 המטה הכללי הפך למטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות עם הפיכת קומיסריון ההגנה העממי למשרד ההגנה. עד 1991 מבנה המטה הכללי כלל מינהל מבצעים ראשי, מינהל המודיעין הראשי, מינהל ראשי לגיוס וארגון ועוד.
בדצמבר 1991 המטה הכללי של הכוחות המזוינים הסובייטיים חדל מלהתקיים.

הפדרציה הרוסית

במאי 1992 הוקם משרד ההגנה הרוסי ואיתו — המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
הר לונדון (קולומביה הבריטית)

מקור השם

בעבר נקרא ההר בשם "הר אטלין" (Mount Atlin); שם זה ניתן לו על ידי לורנס מרטין, ממשרד החוץ של ארצות הברית, מאחר שניתן לראות ממהר את אגם אטלין. 
ס-17 בפטמבר 1970 שמו שונה לשמו הנוכחי, והוא נקרא כעת על שמו של הסופר הנודע ג'ק לונדון.
לוסיוס קווייטוס

תולדות חייו

קווייטוס היה נסיך או ראש שבט מאורי ובן לחבל ארץ שטרם הוכנע על ידי הרומאים. המלחמות השבטיות הכשירו אותו לתפקידים צבאיים, והוא הציע את שירותיו לרומאים כבר בימי דומיטיאנוס, קיבל אזרחות רומית, והצטרף למעמד הפרשים. קווייטוס התגייס לצבא הרומאי ועמד בראש יחידת חיל עזר של חיל פרשים מאורית, שבניגוד לחיילות העזר של האימפריה הייתה יחידה אתנית שפעלה מחוץ למסגרת הצבאית הטיפוסית של חילות העזר.
קווייטוס הודח ממשרתו באשמת התנהגות לא נאותה, איבד את מעמדו כפרש והושב לבני שבטו, ככל הנראה בימי הקיסר דומיטיאנוס. הוא ויחידתו הוחזרו לשירות בימי הקיסר טראיאנוס, שנזקק לשירות חיל הפרשים המאורי שלו. הוא שירת בהצטיינות במלחמות הדאקיות בין השנים 101-106, ועושרו בא לו מחלקו בשלל המלחמה.
לא ברור אם היה לו חלק במלחמה הדאקית השנייה. שיא תהילתו היה על חלקו במלחמות הפרתיות של טראיאנוס נגד האימפריה הפרתית. כהכנה לפלישה למסופוטמיה הוא לקח חלק בכיבוש ארמניה בשנת 114 ושם הכניע את המרדיסטים. לאחר מכן עבר לפעול בצפון מסופוטמיה, שם כבש את סינגרה ללא קרב, וכן ערים אחרות. במלחמה הוא פיקד על הפרשים המאורים שלו ועל יחידות נוספות. בשנת 116 פרץ מרד בצפון מסופוטמיה (שסופחה לא מכבר כפרובינקיה "מסופוטמיה"). הוא הצליחה להכניע את סינגרה, כבש מחדש את נציבין והחריב את אורפה. הצלחתו בלטה מול הכישלון של אפיוס מקסימוס סנטרה, שעמד בראש חיל משלוח רומי וניסה ללא הצלחה לדכא את המרד.
בשנת 115 פרץ מרד התפוצות במצרים, קירנה וקפריסין. בין אם המרד של יהודי מסופוטמיה בא בעקבות מרד התפוצות ובין אם טראיאנוס ניסה למנוע מרד מקביל במסופוטמיה באמצעות מכה מקדימה, הוטל על קווייטוס התפקיד של דיכוי יהודי מסופוטמיה. הוא ביצע תפקיד זה ללא רחמים תוך הריגת יהודים רבים.
טראיאנוס גמל לו על הצלחתו, והוא קודם במהירות. תחילה הוכלל בין הפראיטורים, ובשנת 117 מונה לקונסול ממשיך. באותה שנה מונה גם למושל יהודה. (רונלד סיים העלה השערה כי קווייטוס מונה כנציב בשנת 116 ורק לאחר מכן מונה לקונסול בהיעדרו) אוסביוס יוצר את הרושם כי נציבות יהודה ניתנה ללוסיוס קווייטוס כפרס על הטבח שערך ביהודי מסופוטמיה. במהלך שלטונו הוא דיכא באכזריות מרד יהודי.
קווייטוס היה המושל הקונסולרי הראשון ביהודה. יהודה הפכה מפרובינקייה פרטוריאנית שבראשה מושל בדרגת פראיטור, לפרובינקייה קונסולרית שבראשה מושל בדרגת קונסול, שלרשותו שני ליגיונות. אז גם נכנס לגיון שני ליהודה – צעד שמינוי מסוג זה כרוך בו. עם הגיעו ליהודה הביא איתו קווייטוס לגיון נוסף, הלגיון השני טראיאנה, ובכך העלה את חיל המצב ביהודה מלגיון בודד לשנים, והכפיל את כוחות העזר בפרובינקיה.
מותו של טראיאנוס, ועלייתו של אדריאנוס לשלטון בשנת 117, הביאו לסיום הקריירה של קווייטוס. אדריאנוס חשש כי לקווייטוס יש שאיפות לשלטון. בשלב הראשון הוא סולק מהפיקוד על חייליו המאורים, שכנראה שירתו עם קווייטוס ביהודה. באותו הזמן פרצו מהומות במאוריטניה, וייתכן כי לוסיוס קווייטוס עורר אותן. הן דוכאו על ידי קווינטוס מרקיוס טורבו, ולאחר מכן הוא הודח מתפקידו כמושל יהודה. שנה לאחר מכן הוצא להורג עם שלושה קונסולארים נוספים באשמת קשירת קשר נגד הקיסר. בפקודת הסנט, הוא נרצח בדרכו למאוריטניה. אף שאדריאנוס טען שהרצח בוצע בניגוד לרצונו, ייתכן שאדריאנוס חשש ממנו כמתחרה מסוכן על השלטון.
ויליאם הורסט ריס

ויליאם הורסט ריס (באנגלית: William Hurst Rees‏; 12 באפריל 1917 – 6 בינואר 2004) היה שמאי מקרקעין בריטי חשוב וחבר בית הדין הבריטי למקרקעין משנת 1973 ועד יציאתו לגמלאות בשנת 1989. ריס היה היוזם והעורך של חמש המהדורות הראשונות של Valuation: Principles into Practice (אנגלית: "שמאות: מעיקרון למעשה"), המדריך המוביל בתחום הפרקטיקה השמאית בבריטניה.

חייו

ריס נולד בבושי, הרטפורדשייר שבמזרח אנגליה. את ניסיונו המעשי החל לצבור בחברת סאלטר, רקס ושות', כאשר באותה תקופה למד ניהול נכסים (שמאות) ב-College of Estate Management בלונדון, בית הספר הגבוה המוביל באנגליה למקצועות הנדל"ן. בזמן מלחמת העולם השנייה התגייס לחיל התותחנים המלכותי ובהמשך שובץ כקצין בהנדסה קרבית. בזמן הפלישה לנורמנדי היה אחראי להצבת טנקי דמה לשם הטעיית האויב. בסוף המלחמה השתחרר בדרגת רב-סרן.
לאחר המלחמה שימש ריס מרצה במכללה לניהול נכסים (College of Estate Management), ובין השנים 1948–1951 כיהן כדיקן המחלקה לשמאות במוסד. בשנת 1949 חיבר יחד עם דייוויד לורנס והרולד מיי את המהדורה השנייה של הספר Modern Methods of Valuation (אנגלית: "שיטות מודרניות בשמאות"), ספר יסוד לנושא התאוריה השמאית, ובהמשך ערך את ארבע המהדורות הבאות. בשנת 1951 החל לעבוד בחברת הייעוץ בנדל"ן ריצ'רד אליס (אשר כיום מיוצגת בישראל על ידי מ.א.ן. נכסים) כראש מחלקת השמאות. בתקופה זו ייצג את גב' הרווי בתביעה המשפטית "הרווי נגד קראולי", מקרה אשר הצמיח את המושג "עלויות קראולי".
בשנת 1961 נהיה שותף בכיר בחברת טרנר, ראדג' וטרנר, וב-1973 התמנה לשמאי החבר בבית הדין למקרקעין בבריטניה (Lands Tribunal). ריס היה אחראי להחלטות חשובות, בעיקר בתחום ההפקעות. בשנת 1978 יזם את הוצאת המהדורה הראשונה של Valuation: Principles into Practice ושימש עורך חמש המהדורות הראשונות.
למרי הייתה כבשה קטנה

"למרי הייתה כבשה קטנה" (באנגלית: Mary Had a Little Lamb) הוא שיר ילדים אמריקאי שמקורו במאה ה-19. זהו אחד משירי הילדים הידועים בשפה האנגלית, והיה השיר הראשון אי פעם שהוקלט.

כתיבת השיר

שיר הילדים פורסם לראשונה על ידי חברת ההוצאה לאור "בוסטון מארש, קאפן וליון", כשיר מקורי על ידי שרה ג'וספה הייל ב- 24 במאי 1830, ונכתב בהשראת אירוע אמיתי. 
כנערה צעירה, גידלה מרי סוייר (לימים נקראה מרי טיילר) טלה כחיית מחמד. בדירבונו של אחיה, היא לקחה לבית הספר יום אחד את הטלה, דבר שגרם באופן טבעי למהומה. 
בזכרונותיה של מרי היא מתארת:
בעת הביקור בבית הספר באותו בוקר היה בחור צעיר בשם ג'ון רולסטון, אחיינו של הכומר למואל קאפן, שהגיע לעיירה "סטרלינג" לאחרונה. באותה תקופה היה מקובל להתכונן למכללה עם כמרים, והכומר הגיע עם אחיינו. אירוע ההגעה עם הטלה לבית הספר עורר מהומה וצחוק רבים. למחרת הגיע אלי אחיינו של הכומר כשהוא רכוב על סוסו, והושיטו לי על פיסת נייר את השיר ובו שלושת הבתים המקוריים של השיר, המתארים את האירוע.
 
ישנן שתי תאוריות מתחרות לגבי מקורו של הלחן. לפי תאוריה אחת כתב רולסטון במקור את התיבות הראשונות, והשאר הולחן על ידי שרה גוספה הייל; לפי התאוריה השנייה הייתה הייל היה אחראי לכל נעימת השיר .
ביתה של מרי סוייר, הממוקם בעיירה סטרלינג, מסצ'וסטס, נחרב בהצתה ב-12 באוגוסט 2007. 

מילות השיר

Mary had a little lamb,

His fleece was white as snow,

And everywhere that Mary went,

The lamb was sure to go.

He followed her to school one day,

Which was against the rule,

It made the children laugh and play

To see a lamb at school.

And so the teacher turned it out,

But still it lingered near,

And waited patiently about,

Till Mary did appear.

"Why does the lamb love Mary so?"

The eager children cry.

"Why, Mary loves the lamb, you know."

The teacher did reply.

ביצועים נודעים

המוזיקאים באדי גאי וסטיבי ריי וון, שניהם נגני בלוז, שלבו את השיר הפופולרי באלבומים שלהם: גאי הלחין את גרסת הבלוז שלו לשיר באלבום A Man and the Blues בשנת 1968 וסטיבי ריי וון ביצע את הגרסה בשנת 1983 באלבום Texas Flood. בשנת 1972 פרסם פול מקרטני גרסה נוספת של השיר שהפכה ללהיט בבריטניה.

הגרסה בעברית

מאחר שהשיר בנוי על מקצב המילים באנגלית, קסמו עשוי שלא לעבור בתרגום. בגרסה לעברית שונה השם "מרי" לשם "גל", על מנת לשמור במידה מסוימת על המקצב.
עור (סרט)

עלילה

ענת (אסי לוי) היא אם חד הורית, אמה של נטלי (מור פולנוהר), שעובדת במועדון לילה בתור חשפנית כדי להתפרנס. בשנה אחת רבת תהפוכות היא מעורבת בפרשת רצח בלתי מפוענח שהסעירה את בורסת היהלומים. סוחר היהלומים, יעקב (יורם חטב), עורך מסיבת רווקות, ומציע לענת לעבוד בתור פקידה אצלו במשרד.
לאחר זמן מה יעקב מכניס למשרדו שותף ושמו מוטי (אלון אבוטבול). ענת נופלת בקסמיו ומתאהבת בו. לאחר מכן היא מוצאת את עצמה בשלל אירועים קשים עד למעורבותה במקרה רצח.
אנטוניה תומאס

ביוגרפיה

תומאס נולדה בלונדון, בתם של אם מג'מייקה ואב אנגלי. אביה הוא זמר בס. היא למדה לתואר BA במשחק בבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק, וסיימה ב-2009. אחר כך הצטרפה לתיאטרון הלאומי לנוער.

קריירה

ב-2009, יום אחד אחרי שסיימה את לימודיה בבריסטול אולד ויק, לוהקה תומאס לתפקיד אלישה דניאלס בסדרה "עברייני על". ב-2011 עזבה את הסדרה באומרה שזו הייתה "תקופה מדהימה". ב-2012 כיכבה בווידאו קליפ של השיר "Charlie Brown" של להקת קולדפליי.
ב-2013 השתתפה תומאס בסרט המוזיקלי "Sunshine on Leith".
ב-2014 שיחקה תומאס בתפקיד איבי בסדרת הקומדיה הרומנטית "Scrotal Recall" ששודר בערוץ 4. אחרי שהסדרה זכתה להצלחה בנטפליקס, הוזמנה לעונה שנייה של 8 פרקים, שיצא ברחבי העולם בנובמבר 2016 בשם "חולה אהבה".
ב-2015 החלה לדבב בגרסתה המחודשת של סדרת הטלוויזיה לילדים "טלטאביז" כקריינית של שורות הפתיחה והסיום.
מפלי מרמורה

מיקום

מפלי מרמורה נמצאים במחוז אומבריה באיטליה, 7.7 ק"מ מזרחית לטרני בירת נפת טרני, כ-156 ק"מ צפונית-מזרחית לרומא ו-50 ק"מ דרומית לפרוג'ה. מקורם של המים השופעים במפלים הוא בנהר ולינו (Velino) והם זורמים בספיקה ממוצעת של 50 מיליון קוב לשנה. 
המפלים מהווים אטרקטציה תיירותית וסביבם הוקמו אתרי תיירות נוספים, הכוללים גן בוטני, מתקני ספורט אתגרי כגלישת מצוקים, רחיפה וסיורי מערות. 
כ-70% ממי הנהר מנותבים לשימוש תחנת כוח הידרואלקטרית. מספר פעמים ביום מופסקת העברת המים לתחנת הכח וכל המים מנותבים דרך המפלים להדגמת עצמת הזרימה.

תולדות המפלים

נהר ולינו, הזורם בעמק גבוה בקרבת ריאטי (Rieti) שבמחוז לאציו היה עולה על גדותיו לעיתים קרובות, הציף את הסביבה וגורם להיווצרות ביצות ולהתפרצות מחלת המלריה. 
על מנת להסיר את האיום מעל תושבי העיר, דאג הקונסול הרומי, קוריוס דאנטאטוס (Curius Dentatus), לחפור בשנת 271 לפנה"ס תעלה לניקוז מי הנהר. התעלה, אשר כונתה "תעלת קוריאנו" על שמו, הוליכה את המים מולינו ומהביצות למורדות הצוקים הטבעיים של מרמורה, וכך החלו להווצר המפלים.
מי המפלים נוקזו לנהר נרה (Nera), העובר ליד העיר טרני. עם סיום בניית התעלה התעוררה בעיה חדשה, כאשר זרם המים של נהר ולינו התעצם, נוצרו שטפונות, והמים הרבים שהגיעו לנהר נרה איימו להציף את העיר טרני ותופעה זו גרמה לחיכוכים בין תושבי שתי הערים, כשכל עיר מטילה את האחריות לפתרון הבעיה על רעותה. הנושא הוצג בפני הסנאט הרומי, אך פתרון לא נמצא. 
במהלך ימי הביניים, תחזוקה לקויה ושקיעה של אבן באפיק התעלה הביאה להפחתת זרימת המים בתעלה עד שהביצות הופיעו מחדש. ב-1422 האפיפיור גרגוריוס השנים עשר, אשר העיר הייתה בתחום שלטונו, הורה לבנות תעלת-מים חדשה כדי לשקם את הזרימה הטבעית של הנחל. התעלה כונתה "תעלת גרוגוריאן" או "תעלת ריאטי". בשנת 1545 פאולוס השלישי הורה לבנות תעלת-מים נוספת חדשה, אשר כונתה "תעלת פאולינה" במטרה להרחיב את התעלה הרומית ולווסת את זרימת המים בנהר. התעלה נחנכה בשנת 1598 על ידי האפיפיור קלמנס השמיני אשר קרא אותה על שמו "תעלת קלמנטינה).
כעבור מאתים שנה, הסתבר כי חפירת תעלות-המים גרמה להצפת השטחים החקלאיים בצידי נהר הנרה. לכן, בשנת 1787 הורה האפיפיור פיוס השישי לאדריכל אנדרה ויצ'י (Andrea Vici) לעצב את המפלים למצבם הנוכחי. וכך נפתרה רובה של הבעיה.
מאז שנת 1896, כאשר הוקמו ליד טרני בתי חרושת לייצור פלדה, הוחל להשתמש בזרם המים בתעלה להפקת אנרגיה לשימושם ומאוחר יותר, ועד ימינו, ליצירת חשמל.

האגדה

לפי אגדה המפלים נוצרו בעקבות האירועים הבאים: נימפה יפהפייה בשם נרה, דהיינו: השחורה, התאהבה ברועה צאן צעיר בשם ולינו. יונו קינאה בו והפכה אותה לנהר בשם "נרו" (שחור) - שם הנהר. הרועה לא ויתר על אהובתו, קפץ על המדרון בו זרם הנהר ולינו ויצר את שלושת המצוקים ממנו מורכב המפל, וכך הנהר ולינו היה ליובל של הנהר נרו, הנשפך לנהר הטיבר. 
בהשראת האגדה יש מעל המפל העליון מצפה המכונה "מרפסת האוהבים", מאחר שרק הם מסוגלים לצפות במראה המרהיב בלי לשים לב כי הם נרטבים עד לשד עצמותם.