google/wiki40b huggingface dataset:
יהושע ויסמן

קורות חייו

ויסמן נולד בירושלים בשנת 1931 למשפחה דתית, ולמד בבתי הספר הדתיים "גאולה" ו"מזרחי". עם פרוץ מלחמת העצמאות גויס לצה"ל ושימש קשר במבצע עובדה. בתום הלחימה השלים את לימודיו התיכוניים, וחזר להמשך שירות צבאי בחיל הקשר.
לאחר שחרורו מצה"ל החל ויסמן בלימודי מוסמך למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיים בהצטיינות בשנת 1954. עבודת הגמר שלו עסקה בנושא "הקיבוץ מבחינה משפטית", ובסיום לימודיו הוא שימש עוזר הוראה לפרופסור לדיני קניין אביגדור לבונטין. במקביל התמחה ויסמן במשרד עורכי דין, ונותר לעבוד בו כשלוש שנים. באותה עת הציעה לו הפקולטה למשפטים מלגה ללימודי דוקטורט באוניברסיטת לונדון (1958 – 1959). בתום שנת לימודים אחת התבקש לשוב לישראל וללמד את תחום דיני הקניין בשלוחת הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בתל אביב (1961 – 1966). במהלך השנים הוא עסק בתחום זה, ומאוחר יותר גם בדיני זכויות יוצרים, גם באוניברסיטת בר-אילן (1971 – 2000) ובמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן (1998 – 2006).
את התואר השלישי סיים בשנת 1963, ועד פרישתו לגמלאות בשנת 1998 שימש פרופסור בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. בשנים 1981 – 1984 היה דיקן הפקולטה, וכן שימש ויסמן יושב ראש ועדת המינויים באוניברסיטה לסגל הבכיר (1979 – 1981), ויושב ראש ועדת המשמעת לעובדים אקדמיים (1989 – 1991).
ויסמן היה מראשוני המרצים לדיני קניין במדינת ישראל, לאחר שדינים אלו שונו בשנת 1969 מהמשפט העות'מאני ומהמשפט האנגלי עליו הסתמכו. חוק המקרקעין (1969) היווה ציון דרך במגמת שינוי זו, ובהליך חקיקתו היה מעורב ויסמן. על בסיס שינויים אלו בדיני הקניין פורסמו שני ספריו: "דיני קניין: חלק כללי" (1993) ו"דיני קניין: בעלות ושיתוף" (1997). בתחום דיני הקניין הרוחני – זכויות יוצרים – עדכן ויסמן את פרק זכויות היוצרים בישראל במשך מספר שנים, בספר המפרט דינים אלו במדינות העולם "International Copyright: Law and Practice". כמו כן הוא נמנה בין יוזמי הקמת האגודה הישראלית לזכויות יוצרים ובשנים 1991 – 1996 היה חבר מועצת הארגון הבינלאומי לזכויות יוצרים.
לאורך השנים עמד ויסמן בראשות ועדות מקצועיות במשרד המשפטים, מהן לרפורמה בדיני המשכון ולניסוח הצעת חוק זכויות יוצרים, והיה חבר בוועדה לעריכת קודיפיקציה של המשפט הפרטי. ויסמן היה מרצה במכון להשתלמות שופטים ובמכון להשתלמות עורכי דין ושימש חבר מערכת בכתב העת "The Israel Law Review".
בשנת 2001 הוענק לוויסמן פרס ישראל לחקר המשפט.
ב-2007 הוענק לו תואר יקיר ירושלים.
ויסמן נפטר ב-18 ביולי 2019. הותיר אחריו אישה - גלוריה, שהייתה ראש תחום החקיקה של המשפט הפלילי במשרד המשפטים, ושלושה ילדים.
Mathematische Annalen

Mathematische Annalen (מילולית בגרמנית: דברי ימים מתמטיים) הוא כתב עת מדעי למתמטיקה היוצא לאור בגרמניה. 
כתב העת נוסד בשנת 1868 על ידי המתמטיקאים אלפרד קלבש וקרל נוימן באוניברסיטת גטינגן. קלבש ערך את כתב העת עד למותו הפתאומי בשנת 1872, ונוימן המשיך בכך עד 1876. בשנה זו החל פליקס קליין לערוך את כתב העת, והתמיד בכך עד לשנת 1924. עריכתו זכה כתב העת למוניטין עולמי. קליין אירגן קבוצת עורכים קטנה שנפגשה באופן סדיר, וקיבלה החלטות באופן דמוקרטי. כתב העת התמקד באנליזה מרוכבת, גאומטריה אלגברית ותורת האינווריאנטים. כן עסק כתב העת באנליזה ממשית ובתורת החבורות. 
המוניטין של כתב העת נשמר גם על ידי העורך הבא, דויד הילברט. בחצי השני של שנות ה-20 של המאה ה-20 התקיים ויכוח חריף על אופיו ותוכנו של כתב העת, בין הילברט וריכרד קוראנט מחד באוניברסיטת גטינגן, ובין לודוויג ביברבך באוניברסיטת ברלין ולויצן אגברטוס יאן בראואר מאידך. 
עד לשנת 1920 כתב העת יצא לאור על ידי הוצאת טאובנר, ומאז הוא יוצא לאור על ידי הוצאת שפרינגר. עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה השפה העיקרית של כתב העת גרמנית, ומאז - אנגלית.
התחייבויות לזמן ארוך

התחייבויות לזמן ארוך (באנגלית: Long Term Liabilities) הם ערכים כספיים בתחום החשבונאות,  המוצגים במאזן של החברה והכוללים את כל אותן התחייבויות שהחברה נטלה על עצמה ומועד פירעונה הצפוי נכון למועד הדיווח הוא מעל 12 חודשים.    
באנלוגיה פשוטה למשק בית או למשפחה, ניתן לראות את המשכנתה על הבית כסוג של התחייבות לזמן ארוך.
חשיבותן של ההתחייבויות לזמן ארוך היא בהערכת נטל החוב או ה"משקולת" אותה "סוחב" העסק מעבר לפעילותו השוטפת.
התחייבות הנפרעת לשיעורין תוצג במאזן בשני סעיפים. החלק אשר צפוי להיפרע בתקופת הדיווח הקרובה יוצג כ"חלות שוטפת" תחת התחייבויות שוטפות ואילו החלק שטרם יפרע עד תום תקופת הדיווח יוצג בהתחייבויות לזמן ארוך.
אלכסנדר גרותנדיק

חייו

גרותנדיק נולד בברלין לאלכסנדר שפירא, יהודי מרוסיה (יליד העיירה נובוזיבקוב), ויוהנה (הנקה) גרותנדיק, שהייתה בת למשפחה פרוטסטנטית מבוססת מהמבורג. אביו היה מעורב בתנועות אנרכיסטיות שונות והתנדב במלחמת האזרחים בספרד. בסוף שנות השלושים המשפחה התיישבה בצרפת. לאחר עליית ממשלת וישי האב הוסגר ונרצח על ידי הנאצים. גרותנדיק ואמו התחבאו באזור העיירה הפרוטסטנטית לה שמבון-סור-ליניון. לאחר מכן למד באוניברסיטת מונפליה וב-1948 עבר לפריז, שם השתתף בסמינר של אנרי קרטן. בשנת 1949 עבר לאוניברסיטת ננסי וקיבל תואר דוקטור על עבודה באנליזה פונקציונלית בהנחיית לורן שוורץ. 
באותה תקופה, נמנה עם חברי קבוצת בורבאקי והשלים את הדוקטורט. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 שהה מספר שנים בברזיל ובארצות הברית, ובשנת 1959 חזר לצרפת.
גרותנדיק תרם רבות לתחומי האלגברה ההומולוגית והגאומטריה האלגברית ולאנליזה פונקציונלית. הוא זכה במדליית פילדס ב-1966 ובפרס קראפורד ב-1988. הוא סירב לקבל את הפרס האחרון עקב סיבות אתיות אותן פירט במכתב ששלח לתקשורת. ב-1970, בגיל 42, פרש גרותנדיק מן הקהילה המתמטית. ב-1973 עזב את פריז, והתגורר מאז בבקתה מבודדת בכפר קטן בהרי הפירנאים.
רשת מקומית

LAN - רֶשֶׁת תִּקְשֹׁרֶת מְקוֹמִית (Local Area Network) היא רשת מחשבים המתפרסת, בשונה מרשת עירונית (MAN) או רשת אזורית (WAN), על אזור גאוגרפי מוגבל (עד אלפים בודדים של מטרים רבועים), בדרך כלל בתוך בניין אחד, או בניינים סמוכים. רשת כזו מתאפיינת ברוחב פס גבוה יחסית ובזמן השהיה נמוך יחסית.

היסטוריה

הרשתות המקומיות הראשונות (ARCNet), הוקמו ב-1977 על ידי Datapoint ונועדו, במקור, לשיתוף כוננים קשיחים בין מחשבים מאותה הסדרה. כיום מאפשרים תקנים שקובע ה-IEEE לרכיבים מדגמים שונים, של יצרנים שונים, לתקשר זה עם זה ביעילות באותה הרשת, ולספק מלבד שיתוף כוננים קשיחים גם שיתוף מדפסות, סורקים חיבור לרשתות אחרות, ניתוב וחלוקת עומסים.
בעבר התחרו מספר תקנים שונים על שימוש ברשת המקומית: תקן הEthernet שפותח במשותף על ידי DEC, זירוקס ואינטל (תחת קונסורציום שנודע בשם DIX), תקן Token ring ("טבעת אסימון") של IBM, ‏LocalTalk של חברת אפל,  FDDI, ותקן ATM שתוכנן אמנם עבור רשת אזורית אבל התחרה גם על יישום כרשת מקומית.
עם הזמן כל התקנים פרט ל־Ethernet (את'רנט או אית'רנט) נזנחו, וכיום למעשה כל הרשתות המקומיות פועלות בתקן זה ובגילגוליו - גרסאות חדשות יותר של התקן עבור רוחב פס גבוה יותר, וכן גרסאות שלו לתקשורת אלחוטית (Wi-Fi). למעשה, היום ממעטים להשתמש בשם "את'רנט", משום שהמילה נחשבת למילה נרדפת ל־"רשת מקומית" (או ב־LAN).
תקן ה־Ethernet תוכנן בתחילה לרוחב פס של 3 Mbit/Sec, אבל לפני שקיבל חשיפה רחבה הועלה רוחב הפס ל־10 Mbit/Sec. שני מימושים פיזיים של התקן נפוצו בשלב זה: תצורה שהתבססה על כבל קואקסיאלי - 10BASE-2, והשתמשה בטופולוגיית רשת מסוג אפיק (קווית), ומולה מימוש המבוסס על זוגות שזורים, ועושה שימוש ברכזת ("Hub") ובטופולוגיית כוכב.
רשתות אלו זכו לתפוצה הולכת וגוברת החל בשנות השמונים של המאה ה-20, כשבתחילת שנות התשעים נוסף תקן לרוחב פס של 100 Mbit/Sec, תוך זניחת טופולוגיית אפיק (קווית), והתבססות על זוגות שזורים או סיב אופטי. מאז נוספו תקנים מהירים אף יותר, וכן תקני Wi-Fi אלחוטיים.

שימושים

רשת מקומית מאפשרת למחשב אחד המחובר לרשת להשתמש במשאבים (כגון: קבצים על הדיסק, מדפסות) ממחשבים אחרים. שימושים נוספים הם הרצת יישומים ממחשב אחד על מחשב אחר.
לדוגמה: בקמפוס קטן של מכללה ישנם שלושה בניינים. בכל בניין מוקצת כיתה אחת עם שלושים מחשבים לשימושם של הסטודנטים, בזמנם החופשי, כדי שיוכלו להכין את שיעורי הבית שלהם ולחפש מידע ברשת האינטרנט. בכל כיתה מצויים סורק אחד ומדפסת אחת שנחלקים בין המחשבים באותה כיתה. חלוקה זו חוסכת קנייה של 87 מדפסות וסורקים. כמו כן מכל מחשב בקמפוס יש גישה לכונן קשיח מרכזי שבו לכל סטודנט יש תיקייה פרטית משלו. גישה זו מאפשרת לסטודנט להמשיך ולעבוד על מסמכים שהוא שמר בתיקייה שלו מכל מחשב בקמפוס.

יישום

רשתות מקומיות כיום משתמשות לרוב בתשתית אתרנט קווית או אלחוטית (Wi-Fi). בעבר היו נפוצים גם סוגי חיבורים אחרים, כגון Token ring, ‏ FDDI ‏ ו־LocalTalk.
פרוטוקול התקשורת הנפוץ ביותר הוא פרוטוקול האינטרנט -  TCP/IP. פרוטוקולים אחרים שהיו בשימוש בעבר כגון IPX, ‏NetBIOS, ‏AppleTalk, בניאן, DecNet ואחרים למעשה נזנחו ואינם נמצאים בשימוש כמעט כלל.
שושנה בן עדי

שושנה בן עדי (נולדה בשנת 1944, בוקרשט, רומניה) היא משוררת ופסלת העוסקת בפיסול פיגורטיבי ורישום.

ביוגרפיה

נולדה כרוזיקה לבלוביץ, בת למשפחת לבלוביץ שעלתה לישראל בשנת 1949 ושוכנה במעברת תלפיות. למדה מדעי דתות המזרח. בשנים 1974–1988 ניהלה את בית הסופר ע"ש חיים הזז בעיר העתיקה בירושלים. בשנים 1993–1995 הייתה חברת-ועד וגזברית של סניף ירושלים של אגודת הסופרים העברים.
בן-עדי נשואה ואם לשניים.
יין קש

יין קש הוא יין מתוק, בעל גוון צהוב בהיר, שהופק מענבים שיובשו על מצעי קש. התוצאה דומה לזו שבהפקת יין קרח, אך מתאימה לאקלים חם.
דרך זו להפקת יין מגדילה את מתיקותו וכפועל יוצא גם את ריכוז הכוהל, העולה על 14%. יין קש מופק בעיקר בצרפת, במחוזות ז'ירה וקוט דו רון, ובאיטליה, בצפון ובטוסקנה.
פיליקי אטריה

פיליקי אטריה (ביוונית: Φιλική Εταιρεία - "אחווה ידידותית"), מכונה גם אגודת האחווה, היה ארגון לאומני מחתרתי שפעל בדרום-מזרח אירופה, בראשית המאה ה-19, במטרה להפיל את השלטון העות'מאני ביוון ולייסד מדינה יוונית עצמאית.
הארגון יזם, תכנן והיה שותף פעיל במלחמת העצמאות היוונית שפרצה ב-1821, והוא אחראי במידה רבה להצלחת מלחמה זו, שהביאה להקמתה של ממלכת יוון המודרנית.

היסטוריה

בהשפעת תסיסה רעיונית ותשוקה נלהבת לעצמאות בכל רחבי אירופה שהובילה מאוחר יותר לאביב העמים הוקמו בכל רחבי אירופה אגודות סתרים. בין היתר התכנסו באודסה שלושה יוונים צעירים ומשכילים ממעמד האצולה הפנריוטית. מטרתם הייתה לאחד את כל היוונים בארגון מזוין ולהפיל את שלטון האימפריה העות'מאנית על יוון.
שלושת המייסדים היו ניקולאס סקופאס מחבל אפירוס, עמנואל קסנטוס מפטמוס שבתקופת שהותו באיטליה היה חבר בבונים החופשיים, אתנסיוס צאקולוב מיואנינה והחבר הרביעי שצורף היה פניוטיס אנאגנוסטופולוס מחבל אליס. צאקולוב כבר ניסה בעבר הקרוב להקים ארגון דומה בשם "הלנוגלוסו קסנודוחיו" (Ελληνόγλωσσο Ξενοδοχείο). בהשפעתם של קסנטוס וחבר נוסף, קונסטנטינוס ראדוס, שהיה לו רקע בתנועת הקרבונארי, החליטו המייסדים על הקמת ארגון חשאי במבנה הדומה לזה של לשכות הבונים החופשיים. 
המייסדים וכן המצטרפים הושפעו מרעיונותיהם של אדאמנטיוס קוראיס, אווגניוס ולגאריס וריגאס פראוס ובמיוחד הושפעו ממה שהם האמינו שהייתה הוצאתו להורג של ריגאס פראוס ולכן הקימו באודסה, ב-1814 ארגון חשאי שמטרתו הקמת יוון חופשית מכיבוש.
בשנתיים הראשונות גויסו כ-30 חברים, רק לקראת מועד המרד המתוכנן ב-1821 הרחיבו את שורות הארגון וקלטו יותר ויותר חברים חדשים. בקבלה לארגון הייתה עדיפות לאותם החברים שהיו בעלי ניסיון קרבי עם נשק. פרט למעט הפנרים בעלי ניסיון צבאי, רבים היו חברים בקבוצות  הארמטולים (Αρματολοί) והקלפטס (κλέφτης) שהצטיינו בתקיפות ומעשי שוד נגד העו'תמאנים ואנשיהם  ביוון 
רוב חברי ה"אתריה" היו צעירים יוונים מרוסיה. פעלו בה אקדמאים צעירים, גם לא יוונים, כמו אלכסנדר פושקין שהצטרף לא כחבר פעיל. הארגון נתמך ומומן על ידי קהילות יווניות מבוססות בבריטניה ובארצות הברית. תמיכה נוספת הוגשה לארגון בחשאי על ידי הצאר הרוסי אלכסנדר הראשון עצמו, שראה בו מוקד השפעה רוסי עתידי בבלקן.
איוואן פטזאיקין

ביוגרפיה

פטזאיקין הוא יליד מחוז טולצ'ה שברומניה, בן למשפחה בעלת שורשים ליפובנים, וכן חבר במועדון השייט של מועדון הספורט "דינמו בוקרשט". עם פרישתו מעולם התחרויות הפך למאמן הנבחרת הלאומית הרומנית בשייט וכונה "האדמירל". תלמידיו, וביניהם האלוף האולימפי בשייט באולימפיאדת סידני (2000), פלורין פופסקו, זכו ביחד ביותר מאלף מקצי שיט שונים.
לילו וסטיץ'

תקציר

על אי טרופי ושופע מקבוצת איי הוואי, ילדה קטנה ובודדה בשם לילו מאמצת כלב קטן ותמים לכאורה שנפל מכוכב אחר.
לילו קוראת ל"כלב" שלה סטיץ', למרות שאינה יודעת שהוא עבר ניסוי גנטי ועבר לכדור הארץ, סטיץ' נשאר עם לילו מפני שהיא משמשת בשבילו מגן אנושי (לא במודע אצל לילו) כדי לחמוק מציידי הגולגולות מהחלל החיצון שבאו ללכוד אותו ולהחזיר אותו למקום שממנו ברח.
בסופו של דבר רק האמונה הבלתי מעורערת של לילו במילה אוהנה שפירושה משפחה אוהבת היא המילה שנותנת לסטיץ' דבר שלא חווה בחייו - אהבה.

סרטי המשך וסדרות

בעקבות ההצלחה הגדולה של הסרט, יצא בשנת 2003 סרט המשך בשם סטיץ': הסרט שמהווה מעין פיילוט לסדרת טלוויזיה בשם לילו וסטיץ', ששודרה מ־2003 עד 2006. בשנת 2005 יצא הסרט לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ', שמבחינה עלילתית הוא למעשה ההמשך הישיר לסרט הראשון. בשנת 2006 יצא סרט המשך שלישי בשם לירוי וסטיץ' שסוגר את עלילת סדרת הטלוויזיה. שלושת סרטי ההמשך יצאו ישירות למדיה ביתית (Direct-to-video).
מלבד הסדרה הנ״ל, יצאה בשנת 2008 סדרת אנימה בשם סטיץ'! המבוססת על הדמויות, ששודרה במשך שלוש עונות, עד שנת 2011, ושהיא הפקה של השלוחה היפנית של אולפני דיסני.

סצנות שנחתכו

הרבה דברים יסודיים שהיו בגרסאות הראשונות שיצרו הכותבים לסרט נמחקו או השתנו. במקור סטיץ' היה ראש ארגון פשע בין-גלקטי, בזמן שג'ומבה היה אחד משותפיו לשעבר שהמועצה הבין-גלקטית שלחה כדי לתפוס את סטיץ'. במקור סטיץ', נאני, ג'ומבה ופליקלי טסו בבואינג 747 דרך מרכז העיר הונולולו כדי להציל את לילו. בעקבות פיגוע התאומים, שינו את הנוף להרי קאואיי. כמו כן, החליפו את המטוס בחללית של ג'ומבה. עוד סצנה שיצאה מהעריכה, הייתה סצנה שבה לילו שמנסה להפוך את סטיץ' לאזרח למופת. היא מזהירה תיירים על החוף על התקרבות צונאמי תוך ניצול קריאות צופרי האזעקה, כשהיא בעצם ידעה שהם פעלו לשם בדיקה. הסצנה המקורית שבה ג'ומבה תוקף את הבית של לילו היה אלים מדי על פי מבחן הקהל, ולכן הוא הוחלף לגרסה יותר קומדית. הייתה גם סצנה שבה לילו הציגה בפני סטיץ' את פאדג' (דג אהוב עליה), מקרה שבסופו סטיץ' גורם למותו של הדג. לילו קוברת את הדג בקבר של הוריה, וסטיץ' לומד להבין טוב יותר את ההשלכות למעשיו, וגם מקבל מושג טוב יותר על המשמעות של מוות. עוד סצנה שהוסרה הייתה סצנה שבה נאני מביאה פיצה לחדר של לילו, ולילו מספר סיפור לפני השינה לבובה ולאחותה על דוב ידידותי ומסריח. הסיפור הוחלף בשיחה בין נאני ללילו על המשפחה שלהם, בגלל שבמבחני הקהל ראו שהצופים נוטים לטעות ולחשוב שנאני היא אמא של לילו. בסצנת המשפט המקורי שפותח את הסרט, שופטים את סטיץ' בזמן שג'מבה לא מופיע. הסצנה הזו הוחלפה בסצנה שבה שופטים את ג'ומבה על כך שיצר את סטיץ'.
חיים בלוך

משה חיים אפרים בלוך (בכתיב יידי: בלאָך; 27 ביוני 1881 – 23 בינואר 1973, ניו יורק), חוקר חסידות וקבלה וסופר שכתב בעברית, באנגלית, ביידיש ובגרמנית.

קורות חיים

בלוך נולד בנגי-בוסקו שבגליציה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוסמך לרבנות והיגר לווינה בשנת 1915. במלחמת העולם הראשונה שימש רב צבאי (או איש-שירותי-דת) בצבא האוסטרו-הונגרי, ולאחריה שב לווינה והחל לפרסם ספרים פרי עטו, בדגש על תרגום, עיבוד וההדרה של מעשיות יהודיות. בין השאר חיבר מחדש בגרמנית את עלילת הגולם מפראג, וכך גם את עלילות הרשל'ה אוסטרופולר (בשנת 1921). באותה רוח כינס חיים בלוך עבור הקורא הגרמני גם אוסף פולקלורי של הומור יהודי מזרח-אירופאי. 
עם פלישת הנאצים היגר בלוך לארצות הברית, ובה נשאר עד לפטירתו. הוא הותיר אחריו ארכיון עשיר בהתכתבויות עם חוקרים בולטים, בעיקר מקרבה של היהדות דוברת הגרמנית. לציבור האורתודוקסי קורא העברית נודע בלוך בההדרה של מאסף מדעי 'רציני' יותר באופיו וביומרתו, "קובץ מכתבים מקוריים מהבעש"ט ז"ל ותלמידיו" (1930), ולצידו פרסם בלוך שורה של קונטרסי פולמוס פנים-אורתודוקסיים. בין אלה יש לציין במיוחד את הקונטרסים כנגד הציונות שכונסו בתוך חיבור עב כרס בשם "דובב שפתי ישנים". "ודע מה שתשיב" הוא חיבור אחר של בלוך המתעד את תשובותיו (בשנת 1934) לשאלות הותיקן בנושאים יהודיים.
יש הטוענים, כי לפחות שלושה מחיבוריו הנודעים ביותר של בלוך הם למעשה זיוף: סיפורו של הגולם מפראג, קובץ מכתבי הבעש"ט ו"דובב שפתי ישנים". כנגד החיבור האחרון כתב הרב שמואל הכהן וינגרטן ספר בשם "מכתבים מזויפים נגד הציונות, ירושלים תשמ"א. טענות דומות נשמעו גם על חלק מכתביו האחרים. 
הרבי מלובביץ' שלח לבלוך מכתב שבו קבע כי מכתבי הרוגאצ'ובר בספר "דובב שפתי ישנים" מזויפים ולא ייתכן כי יצאו מתחת ידו. במכתבים אלה המיוחסים בידי בלוך לרוגאצ'ובר (מכתבים צג-צו), הוא תוקף בחריפות את רבני המזרחי.
GBU-28

GBU-28 היא פצצה מונחית לייזר המוטלת ממטוס ומכונה "מפצחת בונקרים" בשל יכולתה לחדור ולפוצץ בונקרים מחופרים בתוך האדמה.
הפצצה פותחה והותאמה במיוחד לצבא ארצות הברית ונעשה בה שימוש לראשונה במלחמת המפרץ ב-1991 וכן במלחמת עיראק ב-2003 כנגד מרכזי פיקוד ושליטה של צבא עיראק.
הפצצה שוקלת כ-2,273 ק"ג מתוכם כ-300 ק"ג חומר נפץ.
הפצצה מונחית אל עבר המטרה בעזרת קרן לייזר. ראש החישה של הפצצה מאתר נקודת לייזר המוקרנת על ידי מטוס או על ידי כוחות מיוחדים על הקרקע לעבר המטרה והפצצה מוטלת ודואה לכיוונה. הפצצה מנווטת באמצעות מערכת ניווט אינרציאלית ו-GPS.
בניסויים שנערכו במדבר נבאדה, הוכיחה הפצצה כושר חדירה לאדמה עד לעומק של 30 מטרים או חדירה לבטון מזוין עד לעומק של 6 מטר טרם הפיצוץ.
ב-2011 פורסם כי ממשל אובמה סיפק לישראל 55 פצצות מסוג זה.

היסטורית פיתוח

במהלך מלחמת המפרץ, התעורר צורך אצל צבאות הקואליציה בפצצות שחודרות לעומק האדמה, עם יכולת דומה לפצצות דוגמת הגרנד סלאם שהייתה בשימוש במלחמת העולם השנייה. לאף חיל אוויר במערב לא היה פצצה עם יכולת כאלו. ארצות הברית פיתחה תוך פרק זמן קצר של כ-28 יום מפצחת בונקרים, מונחית לייזר, שנקראה GBU-28.
במהלך המלחמה הפצצות הוטלו על ידי מפציצי F-111 ארדברק ומטוסי F-117 נייטהוק חמקנים.
פרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן

ביוגרפיה

פיליפ נולד ב-3 בספטמבר 1810 בפאלרמו, לשם ברחו הוריו בעקבות המהפכה הצרפתית, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה. בשנת 1814 ביקר פרדיננד פיליפ עם הוריו לראשונה בצרפת, במהלך הרסטורציה, ובשנת 1817 השתקעה המשפחה סופית בצרפת. פרדיננד פיליפ התחנך בבית ספר עממי, ובשנת 1819 הצטרף לצבא הצרפתי, שם שירת ברגימנט ההוסרים ה-1, ובשנת 1824 קיבל דרגת קולונל.
במהלך מהפכת יולי 1830 פיקד פרדיננד פיליפ על חיל המצב בז'ואיני, והוביל אותו במהירות לפריז, על מנת לסייע למרד. ב-9 באוגוסט הוכתר אביו כלואי פיליפ, מלך הצרפתים, ופרדיננד פיליפ קיבל את התואר "דוכס אורליאן". בשנת 1831 נשלחו פרדיננד פיליפ ואחיו לואי, דוכס נמור לבלגיה, תחת פיקודו של מרשל אטיין מוריס ז'ראר. בנובמבר 1831 נשלח פרדיננד פיליפ יחד עם מרשל ניקולא סולט לדכא את מרידות קאנוט, אותם דיכאו במהירות וללא שפיכות דמים. בשנת 1832 נשלח פרדיננד פיליפ בראש חטיבה לסייע למורדים הבלגים, ונחל הצלחה במשימתו.
בשנת 1835 התלווה פרדיננד פיליפ למרשל ברטראן קלאוסה לאלג'יריה, להילחם נגד עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, ואף נפצע בקרב חברה. לאחר מכן השתתף פרדיננד פיליפ בכיבוש הערים מסקארה ותלמסאן, ולאחר מכן חזר לפריז. בשנים 1839 ו-1840 הגיע פרדיננד פיליפ שוב לאלג'יריה, וטיפל שם בניהול הממשל הצרפתי.
פרדיננד פיליפ היה מיועד להתחתן עם לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה, אולם לאחר מהפכת יולי 1830 ביטלה משפחתה את ההתקשרות ביניהם. בשנת 1835 נעשה ניסיון לשדכו עם מריה תרזה מאוסטריה, בתו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן, אולם ניסיון זה לא צלח, עקב התנגדותם של מטרניך וסופי, נסיכת בוואריה - אמו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה. לאחר מכן הוצעו לו ז'נואריה, נסיכת ברזיל, בתו של פדרו הראשון, קיסר ברזיל, ואיזבלה, נסיכת ספרד, בתו של פרנסיסקו דה פאולה, אחיו של פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם שתיהן נדחו על ידו. בהמשך אף הוצעו לו נסיכות פרוטסטנטיות, ביניהם לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, מריה מסקסוניה-אלטנבורג וויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, אך עם אף אחת מהם לא השתדך לבסוף. בסופו של דבר התחתן פרדיננד פיליפ ב-30 במאי 1837 עם הלנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וקרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנה היו לו שני ילדים.
פרדיננד פיליפ אהב מאוד מדע, ספרות ואמנות, ואף השקיע ממון רב בקניית חפצי אמנות ועתיקות. ב-13 ביולי 1842 יצא פרדיננד פיליפ בכרכרה פתוחה, לסקור את חיילי הצבא באזור המארן. באמצע הדרך התהפכה המרכבה מסיבה בלתי ידועה, ופרדיננד פיליפ נחבט קשות בגולגלתו, וכעבור כמה שעות מת.
ירג ווייתה

ביוגרפיה

ווייתה נולד במזרח ברלין.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה ווייתה בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית כסף. מדליית זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.40 שניות, לפני פר הולמרץ (50.91 שניות) ופר יוהנסן (51.29 שניות), שניהם משוודיה. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 50.21 שניות. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:28.60 דקות, אחרי ברית המועצות (7:23.50 דקות) ולפני ברזיל (7:29.30 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.86 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מעורב בתוצאה של 3:48.25 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1981 זכה ווייתה בשתי מדליות, מדליית כסף ומדליית ארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.81 שניות, אחרי יוהנסן משוודיה (50.55 שניות) ולפני סרגיי קרסיוק מברית המועצות (50.91 שניות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:45.66 דקות, אחרי ברית המועצות (3:44.23 דקות) ושוודיה (3:45.01 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:24.38 דקות) ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:30.74 דקות).

אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה ווייתה בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 50.18 שניות, לפני ראודי גיינס מארצות הברית 50.21 שניות ופר יוהנסון משוודיה 50.25 שניות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.71 דקות, אחרי מיכאל גרוס ממערב גרמניה שקבע שיא תחרות חדש של 1:49.84 דקות וגיינס (1:49.92 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1983 זכה ווייתה ב-5 מדליות, 3 מדליות כסף ו- 2 מדליות ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.29 שניות, אחרי יוהנסן משוודיה (50.20 שניות) ולפני סרגיי סמיריאגין מברית המועצות (50.35 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.18 דקות, אחרי מיכאל גרוס שקבע שיא עולם חדש של 1:47.87 דקות ולפני תומאס פרנר ממערב גרמניה (1:50.92 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:23.0 דקות, אחרי מערב גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של  7:20.40 דקות ולפני איטליה (7:26.01 דקות). מדליות ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:23.02 דקות, אחרי ברית המועצות (3:20.88 דקות) ושוודיה (3:22.02 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:45.54 דקות, אחרי ברית המועצות (3:43.99 דקות) ומערב גרמניה (3:44.79 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכה ווייתה ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.38 שניות, אחרי סטפן קרון מצרפת (50.20 שניות) ולפני סטפן ולרי משווייץ (50.70 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:22.32 דקות, אחרי מערב גרמניה (3:22.18 דקות) ולפני שוודיה (3:22.41 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:45.35 דקות, אחרי מערב גרמניה (3:43.59 דקות) ולפני איטליה (3:46.09 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכה ווייתה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.47 דקות דקות, אחרי ארצות הברית 3:19.89 דקות וברית המועצות 3:21.14 דקות.

אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסטרסבורג, צרפת  בשנת 1987 זכה ווייתה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.66 שניות, לפני גנדי פריגודה מברית המועצות (22.73 שניות) וסטפן ולרי  (22.75 שניות).
פסק דין ירוס-חקק נגד משרד הבריאות

פסק דין ירוס-חקק נגד משרד הבריאות הוא כינויו של פסק דין בהסכמה שנתן בית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ) בישראל בפברואר 1997, ובו הוחלט כי נשים לא נשואות יוכלו לקבל תרומת זרע ללא בדיקה פסיכיאטרית והערכה של עובד סוציאלי.
קודם לעתירה, חויבו נשים לא נשואות לעבור בדיקה פסיכיאטרית והערכה של עובד סוציאלי, כתנאי לקבלת תרומת זרע. כלל זה לא היה תקף לגבי נשים נשואות. האגודה לזכויות האזרח בישראל עתרה בשנת 1996 לבית המשפט הגבוה לצדק, בדרישה לבטל את החיוב ולהשוות את תנאיהן ואת חובת הבדיקה של נשים לא נשואות, לתנאיהן של נשים נשואות.
פסק הדין ניתן בתגובה לעתירה שהגישה האגודה לזכויות האזרח בישראל בשמה של טל ירוס-חקק, אשה לסבית החיה עם בת זוג ועם ילדיהן המשותפים, שביקשה לקבל תרומת זרע לצורך הפריה מלאכותית. בעתירה נטען כי הכלל הקובע כי נשים לא נשואות זקוקות לחוות דעת מטעם פסיכיאטר ועובד סוציאלי הוא אפליה על רקע מעמד אישי שכן בעוד שלנשים נשואות ניתנת באופן אוטומטי הזכות להורות, נשים לא נשואות נאלצות לעבור בדיקות במטרה לקבוע אם הן מתאימות להיות אמהות.
כמו כן נטען שהכלל מהווה אפליה על רקע נטייה מינית, כיון שנשים שהן בנות זוג אינן יכולות להינשא במדינת ישראל, וכן מכיוון שזוגיות בין שתי נשים אינה מוכרת ככזו לצורך קבלת תרומת זרע. בנוסף נטען כי חוות הדעת המקצועית עלולה לקבוע כי האשה אינה כשירה להורות בשל נטייתה המינית. לבסוף, נטען כי הכלל פוגע בזכות לכבוד ולצנעת הפרט.