google/wiki40b huggingface dataset:
מאזני פיתול

מאזני פיתול, נקראים גם מטוטלת פיתול, הם כלי מדעי לחישוב כוחות קטנים מאוד. הממציא של מאזני הפיתול הוא שארל-אוגוסטן דה קולון, שפיתח את המאזניים בשנת 1777. גם ג'ון מישל פיתח מאזניים דומות באופן עצמאי לקראת שנת 1783. מאזני הפיתול ידועים בעיקר בגלל השימושים של קולון למדידת כוחות אלקטרוסטטים בין מטענים. קולון השתמש במדידות אלה בשביל להגדיר את חוק קולון. המאזניים תרמו גם להנרי קוונדיש בניסויו למדידת צפיפות כדור הארץ. ניסויים אלו הביאו למציאת קבוע הכבידה במועד מאוחר יותר.

תיאור

מאזני הפיתול מורכבים ממוט התלוי ממרכזו בעזרת סיב דק. הסיב משמש כקפיץ פיתול‏ מאוד חלש המנסה להחזיר את המערכת לשיווי משקל. אם מופעל כוח לא ידוע על קצה המוט בזווית ישרה המוט יסתובב עד שהמערכת תגיע לשיווי משקל (הכוח שהסיב מפעיל יהיה שווה לכוח המופעל על המוט), כך הכוח המופעל יהיה פרופורציונלי לזווית בה המוט הסתובב.

חישוב הכוח

כדי לחשב את הכוח הפועל על המאזניים, צריך לדעת את קבוע הקפיץ של הסיב עליו תלוי המוט. הדבר לא קל משום שגודלו של קבוע זה קטן מאוד. קוונדיש עשה זאת על ידי בדיקת התהודה של הסיב. אם נהרוס את מצב השיווי המשקל על ידי כוח חיצוני ולאחר מכן נבודד את המערכת - המערכת תהפוך למתנד הרמוני בעלת תדירות התלויה בקבוע הקפיץ של הסיב – כך ניתן למצוא את קבוע הקפיץ. לאחר מציאת קבוע הקפיץ חישוב הכוח הוא עניין של מכניקה פשוטה.

דוגמה לשימוש

קולון השתמש במאזני פיתול למדידת כוחות אלקטרוסטטים בין מטענים. בניסויו של קולון, המוט היה מוט מבודד עם כדור מצופה מתכת בצד אחד. הכדור על המוט הוטען במטען אלקטרוסטטי ידוע מראש. הביאו כדור חדש טעון במטען בעל אותו סימן לקרבת הכדור שעל המוט והמוט הסתובב בזווית מסוימת (המטענים דחו אחד את השני). על ידי חישוב הזווית קולון היה יכול לחשב את כוח הדחייה בין הכדורים במטענים שונים במרחקים שונים וכך הגיע לחוק קולון.
האימפריה הקולוניאלית הגרמנית

המאה ה-16 עד המאה ה-18

עוד בתקופת האימפריה הרומית הקדושה היו ניסיונות קולוניאליים בודדים, למשל, משפחות מאאוגסבורג ניסו בין השנים 1528 ל-1556 להקים קולוניה "ונציה הקטנה" (גרמנית: Klein-Venedig) באזור ונצואלה של ימינו.
לאחר החתימה על שלום וסטפליה בשנת 1648 הוקמו קולוניות בידי מספר מדינות גרמניות. אך אף אחת מהמדינות הגרמניות לא יכלה להתחרות במעצמות הקולוניאליות האחרות, והקולוניות הגרמניות המוקדמות היו קצרות בשנים.
חברת אפריקה הברנדנבורגית (גרמנית: Brandenburgisch-Afrikanische Kompanie) שהייתה בבעלותה של מרקיזות ברנדנבורג, ומאוחר יותר בבעלותה של ממלכת פרוסיה, הקימה קולוניה על האי ארגן שמול חופיה האטלנטיים של מאוריטניה ב-5 באוקטובר 1685. הקולוניה עברה לשלטון צרפתי ב-7 במרץ 1721. גם לברנדנבורג-פרוסיה היו קולוניות לאורך חוף הזהב הפרוסי, שמאוחר יותר מוזג עם חוף הזהב ההולנדי, באזור גאנה המודרנית, ועל האי סנט תומאס. דוכסות קורלנד וסמיגליה הקימה קולוניות על האי טובגו ועל האי סנט אנדרו.

האימפריה הגרמנית

מצד אחד, גרמניה ערב איחודה בהנהגתה של פרוסיה בשנת 1871 הצטרפה באיחור למירוץ האימפריאלי להשגת קולוניות מעבר לים - תהליך שנקרא "מקום בשמש" (גרמנית: Platz an der Sonne). לפני 1870 היו המדינות הגרמניות נפרדות מבחינה פוליטית ובעלות מטרות שונות. משטר החוץ הגרמני עד לתקופתו של אוטו פון ביסמרק התמקד בפתרון "השאלה הגרמנית" באירופה ובהגנה על האינטרסים הגרמנים ביבשת.
מצד שני, לגרמנים הייתה מסורת של סחר חוץ ימי עוד מתקופתה של ברית ערי הנזה וכן התקיימה הגירה גרמנית (מזרחה לכיוון רוסיה ורומניה, הגירה מסוימת הייתה גם מערבה לכיוון צפון אמריקה); המסיונרים והסוחרים מצפון גרמניה הראו עניין באדמות ובשוכנים בהם מעבר לים. האימפריאליזם הגרמני כלל בתוכו גם את "המרוץ לאפריקה", שבמהלכו התחרתה גרמניה בשאר המעצמות האירופאיות בכיבוש שאר הטריטוריות ביבשת.
לאחר איחוד גרמניה במאה ה-19, גרמנים רבים ראו בקניין קולוניאלי סממן אמיתי להשגת עצמאותם, והדרישה לקולוניות יוקרתיות הלכה והתגברה.
העולם שמחוץ לאירופה היה כבר מחולק באותו זמן בין שאר המעצמות האירופאיות; היו אף אזורים בהם הנטייה הפכה לדה-קולוניאליסטית, במיוחד ביבשת אמריקה, דבר שעודד את המהפכה האמריקאית, המהפכה הצרפתית, והמלחמות הנפוליאוניות.
כשאנשי ההררו של דרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה) פתחו במרד בשנת 1904, הם הובסו בידי הכוחות הגרמנים; עשרות אלפי ילידים נהרגו ברצח העם של ההררו והנאמה שבוצע בהם לאחר המהפכה.
ההצלחה המוגבלת של הקולוניאליזם הגרמני הובילה להתרכזותה של גרמניה במרכז ומזרח אירופה עם תוכנית מרכז-אירופה.
ניצחונן של מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה גרם להתמוטטה של האימפריה הקולוניאלית הגרמנית ולחלוקתה בין המנצחות.
יפן קיבלה את איי קרוליין ואת איי מריאנה, צרפת קיבלה את קמרון, בלגיה קיבלה חלק קטן של מזרח אפריקה הגרמנית, והממלכה המאוחדת את שאר האימפריה, גינאה החדשה הגרמנית, נמיביה, טנגניקה וסמואה, טוגולנד חולקה בין צרפת ובריטניה.
יוהאן השני, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

יוהאן נולד בשנת 1341 לשטפן השני, דוכס בוואריה ואיזבלה מסיציליה, דוכסית בוואריה, בתם של פדריקו השלישי, מלך סיציליה ואלינור מאנז'ו.
בשנת 1375 מת אביו שטפן השני, דוכס בוואריה, ויוהאן ואחיו פרידריך, דוכס בוואריה ושטפן השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין יוהאן לאחיו: יוהאן קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן השלישי, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1394 פרצה מלחמה בין יוהאן שנתמך בבניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה, לבין אחיו שטפן השלישי שנתמך בבנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה, ובסיומה ניצח יוהאן את אחיו.
בשנת 1397 מת יוהאן בן ה-14 ביוני ל-1 ביולי, ובניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה ירשו בשותפות את דוכסות בוואריה-מינכן.
גואביארה

היסטוריה

לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל תחילה בפרובינציית פופאיאן אך כעבור שנים ספורות נכלל במחוז בויאקה. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לטריטוריית קקטה. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והטריטוריה נכללה במדינת קאוקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והאזור נכלל במחוז קאוקה.
ב-1910 פוצלה מן המחוז הקומיסריה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) של ואופס, שכללה את שטחי מחוזות ואופס, גואביארה וגואאיניה המודרניים. ב-1977 האזור פוצל לקומיסריה בפני עצמה. ב-1991 שודרג מעמד הקומיסריה למחוז.

כלכלה

אף על פי שגידולו לא חוקי, המחוז הוא אחד המוקדים העיקריים בקולומביה לגידול צמח הקוקה שממנו מופק הסם קוקאין. עיקר הגידולים הם מיוזמת ארגון הגרילה FARC, דבר שמביא דרך קבע להתנגשויות שלהם עם הכוחות המזוינים של קולומביה במחוז. מלבד הקוקאין, כלכלת המחוז החוקית מסתמכת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין גידול בננה, מניהוט, קקאו, תירס, אורז, פופוניה, קופואסו וקוקונה, דייג, גידול מקנה ותיירות.
שרון אברהמי

ביוגרפיה

שרון אברהמי נולד בקיבוץ שמיר. ב-1990 עלה לשחק בקבוצת הבוגרים של הפועל גבת מהליגה הראשונה. הוא שיחק בשורותיה 6 עונות, במהלכן ירד עם הקבוצה לליגה השנייה, ועלה עם הקבוצה לליגה הראשונה בעונה שאחרי. בהמשך שיחק במכבי קריית מוצקין, עלה איתה מן הליגה הארצית השנייה, והגיע לחצי גמר גביע המדינה ובמכבי חדרה, אף היא מן הליגה השנייה. בשנת 1999 עבר לאליצור קריית אתא מן הליגה הארצית שימש כקפטן הקבוצה, והעלה אותה עד לליגת העל. כשחקן הקבוצה, השתתף בניצחון על מכבי תל אביב באולמה הביתי של מכבי, לאחר 7 שנים בהן לא הפסידה הקבוצה לקבוצה ישראלית בביתה. ב-2002 עבר להפועל עפולה מהליגה הלאומי, וב-2004 שיחק במשך שנתיים בהפועל עמק יזרעאל מהליגה הארצית, ולאחריהן פרש ממשחק. אברהמי קלע בליגה הראשונה 621 נקודות.
לאחר פרישתו ממשחק החל לאמן בשנת 2006 את אליצור קריית אתא והעלה אותה לליגת העל. בעונת 2008/09 שימש כמאמן הפועל עפולה והעלה אף אותה לליגת העל בתום העונה.
בעונת 2009/10 מונה למאמן הפועל אוסישקין ששיחקה בליגה הארצית, במקומו של אורי שלף שעבר לתפקיד המנהל המקצועי. בתום העונה העפילה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר עונה שלמה ללא הפסדים בליגה. בנוסף זכתה הקבוצה בגביע האיגוד. בעונה שאחרי שיחקה הקבוצה בליגה הלאומית, וסיימה את הסיבוב הראשון ללא הפסד. היא העפילה לפלייאוף על העלייה לליגת העל, אך הפסידה את העלייה למועדון כדורסל הבקעה. בנוסף העפילה הקבוצה, ששינתה בעונה זו את שמה ל"הפועל תל אביב", לחצי גמר גביע המדינה, לאחר שהדיחה בדרך את הפועל חולון ומכבי חיפה מליגת העל, והפסידה בחצי הגמר לברק נתניה. בתום העונה הוחלף על ידי ארז אדלשטיין.
בעונת 2015/16 היה עוזרו של עודד קטש בהפועל תל אביב. לאחר 4 מחזורים מונה כמאמן הראשי במקומו של קטש שפוטר. הוא הוביל את הקבוצה למשחק החמישי ברבע גמר בפלייאוף מול הפועל ירושלים, אך הקבוצה לא הצליחה לעלות אל הפיינל פור. בעונתו השנייה בקבוצה פוטר אברהמי במחזור ה-12.
בקיץ 2017 חתם לשנתיים בהפועל חיפה מהליגה השנייה.
במקביל לתפקידיו אברהמי מנהל את בית הספר לכדורסל שהקים בשנת 1999 בעמק יזרעאל, בשנים 2000–2015 אימן את קבוצת הנוער של עמק יזרעאל ובתיכון ויצ"ו נהלל.
בדצמבר התפטר אברהמי מהפועל חיפה וחתם בעירוני קריית אתא

מאמן נבחרות ישראל

בשנים 2009–2011 אברהמי שימש כעוזר מאמן נבחרת הנוער אריאל בית הלחמי ולאחריו כעוזר מאמן הנבחרת רונן גינזבורג.
בשנים 2013–2014 היה למאמן נבחרת הקדטים. בהדרכתו השתתפה הנבחרת בשנת 2014 באליפות אירופה לנבחרות דרג ב' שנערכה במקדוניה, הגיעה למקום השני ועלתה לדרג א' באירופה.
משנת 2014 הוא מאמן את נבחרת הנוער של ישראל. באליפות אירופה לנבחרות בדרג ב' שהתקיימה בטאלין אסטוניה בשנת 2017, הפסידה הנבחרת בחצי הגמר, סיימה במקום הרביעי ולא הצליחה להעפיל לדרג א'.

חיים פרטיים

אברהמי נשוי ואב לשלושה, ומתגורר בקיבוץ גניגר.
פארק פלאשינג מדוז

היסטוריה

בשנת 1946 הפכו בניני היריד למשכנה של מליאת העצרת הכללית של האו"ם, עד שייבנה משכנו הקבוע של הארגון. העצרת הכללית נתכנסה באתר עד שנת 1951. מושבם של משרדי האו"ם, באותן שנים, היה באתר אחר הנקרא לייק סקסס במדינת ניו יורק. בשנת 1951 נחנך מטה האומות המאוחדות בגדה המזרחית של מנהטן, המהווה מאז את משכנם הקבוע של משרדי האו"ם ושל העצרת הכללית של הארגון.
בתולדות מדינת ישראל האתר ייזכר בתור המקום בו נערכה ב-כ"ט בנובמבר 1947 ההצבעה ההיסטורית של עצרת האו"ם בדבר תוכנית החלוקה, בה הוחלט ברוב קולות של 33 מדינות נגד 13 מדינות ובהימנעות 10 מדינות על חלוקת ארץ ישראל המנדטורית למדינה יהודית ולמדינה ערבית, החלטה שהניחה את היסוד להקמתה של מדינת ישראל.
המבנים שבאתר שופצו ושימשו ליריד העולמי של שנת 1964, במסגרתם נבנה דגם רחב ממדים של העיר ניו יורק המוצג עד היום. כיום משמשים המבנים את מוזיאון קווינס לאמנות. כמו כן מצויים בפארק היכל המדע של ניו יורק ותיאטרון קווינס.
היוניספרה שנבנתה כסמל היריד של שנת 1964 עומדת במרכז הפארק, במקום בו עמדה פריספרה ביריד של שנת 1939.
הבניין שהציג את מדינת ניו יורק ביריד העולמי ניצב חסר שימוש, והפך לבנה מוזנח המשמש בעיקר כאתר צילום לסרטים (לדוגמה הסרט גברים בשחור). מבנים אחרים ששימשו את היריד נהרסו במהלך השנים מאחר שלא נמצא להם שימוש.

אירועי ספורט בפארק

בפארק שוכן מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג ובו נערכת מדי שנה אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. כמו כן, נמצא בפארק אצטדיון סיטי פילד, המשמש את קבוצת הניו יורק מטס. אצטדיון זה החליף את אצטדיון שיי, שהיה ממוקם בעבר בפארק.
בפארק שני אגמים – אגם מדו ואגם וילו – המשמשים לשיט סירות. בפארק גם מצויים מסלולי אופניים ומסלולי טיול רבים, וכן מגרשי כדורגל וקריקט.
ישראל חיים יוסף אליקים

משפחתו

בנו, רבי יחיאל יעקב אליקים, היה חתנו של רבי דוד מג'אר.
אלווים

האלווים (טורקית: Alevîler) היא קבוצה דתית-תרבותית ותת-אתנית המרוכזת בטורקיה. האלווים מתייחדים בדתם הנחשבת לפלג של האסלאם השיעי "השנים עשרי", אך אינה מוכרת על ידי הסונים כחלק מהאסלאם, ובמסורות תרבותיות שונות. ישנם אלווים טורקים, כורדים וערבים ובכל קבוצה אתנית נחשבים האלווים כנבדלים תת-אתנית מהקבוצה האתנית שלהם. האלווים הערבים קרובים מאוד לעלווים בסוריה ומקיימים איתם קשרי משפחה ותרבות. 
המונח "אלווי" הוא מונח חדש יחסית המתייחס לזיקתם של האלווים לח'ליף הרביעי עלי בן אבי טאלב מייסד השיעה, שהיה חתנו ובן-דודו של הנביא מוחמד, בעוד לאורך הדורות הם כונו לרוב בכינויים אחרים כגון נוציירים.

האלווים לעומת העלווים

שתי הקבוצות התפלגו מהאסלאם השיעי אך הם שונים בשמם, במנהגיהם ובאמונתם. האלווים נחשבים כיותר קרובים לשיעים מאשר העלווים, שעליהם נטען לעיתים קרובות שהם למעשה בני דת נפרדת.  האלווים התבססו בטורקיה (כעשרים אחוזים מהאוכלוסייה), בעוד העלווים התבססו באזור סוריה של ימינו ומהווים פחות מרבע אחוז מהאוכלוסייה הטורקית.
העלווים נחשבים בעיקר בעיני הסונים ככופרים לכל דבר, היות שהם מאמינים בהתגלמותו של האל בבני האדם, על פי העלווים האל התגלם בבני אדם במשך שבעה שילושים קדושים לאורך ההיסטוריה, בדומה לנצרות. הדת האלווית, לעומת זאת, משלבת בין האמונה השיעית למיסטיקה המוסלמית, הסופיות. בניגוד לעלווים, האלווים אינם מאמינים בשילוש, או בהתגלמות האל בבני אדם, אלא שמוחמד ועלי הם שליחיו של האל.

הדעות הקדומות והרדיפות

האלווים נרדפו במשך מאות שנים בידי הרוב הסוני בקרבו חיו עקב אמונתם. האלווים היו נתונים לא פעם גם לאלימות קשה. בבתי הספר התלמידים האלווים לא נחשבו כמוסלמים ולא השתתפו בשיעורי הדת. האלווים פועלים כנגד אפליה זו.
מרגיטה

תולדות העיר

מקור השם בשם "מרגיט", שהוא צורה של השם "מרגרטה" (מרגרט), שמקורו ביוונית ומובנו פנינה. העיר נקראת על שם רוזנת מקומית בשם מרגרט (או מרגיט) מבית צ'אקי, הפאודל של האזור באותו הזמן. הרוזנת התאבדה בקפיצה לנהר הברטיו בגלל אהבה נכזבת.
נראה שהעיר קיימת משנת 500 לספירה (ד'ר"ס). הפעם הראשונה שבה נזכרה העיר במסמך הייתה ב-1216 (ד'תתקע"ו). במאה ה-14 העיר הייתה באחריות פאודלית של בעל אחוזה הונגרי. לפי הממצאים הארכאולוגיים, בין 16 ל-40 הונגרים ורומנים ישבו כאן בתחילת המאה ה-13 בגבעת וילור (Viilor) בחלק המזרחי של מרגיטה של היום.
ב-1376 (ה'קל"ו) העניק לאיוש הראשון מלך הונגריה למרגיטה רשות לארגן יריד והמקום הפך במאות הבאות לעיירת שוק. התקוממות של איכרים נגד המערכת הפאודלית ב-1467 (ה'רל"ו) ו-1514 (ה'רע"ד) השפיעו על מרגיטה.
בתחילת המאה ה-16 הונגריה הפכה לפרובינציה עות'מאנית עד 1692 (ה'תנ"ב).
ב-1823 (תקפ"ג) כילתה שריפה גדולה כמחצית מבתי היישוב.
לאחר מהפכת 1848 (תר"ח) לא שירתו האיכרים עוד כצמיתים והייצור התעשייתי החל להתפתח.
בתחילת המאה ה-20 חלה התפחות חשובה בחיי העסקים והמסחר של מרגיטה. בתקופה זו נבנו בתי מלאכה רבים לסנדלרים, חייטים, נגרים וכדומה. בין שתי מלחמות העולם מרגיטה הפכה למרכז מסחרי ותעשייתי.
בשנת 1900 (תר"ס) התגוררו במרגיטה כ-5,200 תושבים. בשנות ה-20 אוכלוסיית העיר מנתה כ-7,000 תושבים שהיו בהם רומנים הונגרים ויהודים. ב-1930 (תר"ץ) ירד מספר תושבי המקום לכ-6,100 נפשות, ובשנת 1944 (תש"ד) חיו בה כ-8,600 תושבים. ב-1970 (תש"ל) וב-1976 (תשל"ו) מספר התושבים עמד על כ-12,000.
עקב התמטטות כוחן הצבאי של "מעצמות המרכז" בהשפעת תוצאות המלחמה, פרצה בהונגריה באוקטובר 1918 (חשוון תרע"ט) המהפכה הרפובליקנית-סוציאליסטית שעד מהרה פינתה מקומה לרודנות קומוניסטית. כמו בכל ערי השדה במדינה, הוקם גם במרגיטה דירקטוריון מקומי בהנהגת ותיקי תנועת הפועלים. תקופת ביניים זו בפוליטיקה ההונגרית הסתיימה לאחר מספר חודשים עם פלישת הצבא הרומני עם שליחות מטעם מעצמות "ההסכמה" להונגריה, הקמת המשטר הלאומני של הורטי בהונגריה בחסות זמנית רומנית, והשלמת סיפוח טרנסילבניה לממלכת רומניה.
הלל פולד

קריירה

פולד החל לכתוב בלוג כאשר עבד בתור כתב טכני בקומברס, חברת טכנולוגיה ישראלית שעסקה בפיתוח ושיווק של תוכנות תקשורת אשר נסגרה בשנת 2013. הבלוג שלו Tech N' Marketing צבר עוקבים ותאוצה, במיוחד לאחר פוסט שלו שבו הוא קרא תיגר על התפיסה המקובלת באותה תקופה בקרב העיתונות הטכנולוגית אשר ה-Windows Phone של חברת מיקרוסופט יהיה הצלחה. על אף שהתחזית של פולד לא התממשה, הבלוג שלו הפך למוקד ידע עבור משקיעים ויזמים ופולד צבר מוניטין של בר סמכא בתעשיית הטכנולוגיה. פולד כתב בלוג על חברות שהוא חשב למעניינות ומרגשות וכתב טיפים להצלחה.
הבלוג של פולד משך את תשומת ליבם של עיתונאים ומשקיעים כיוון שאלו רצו למצוא את אלה שכדאי לתת להם תשומת לב, ואת תשומת הלב של יזמים מכיוון שאלו רצו להפיק מרשת הקשרים של פולד ומהפרסום מהבלוג שלו. לבסוף פיתח פולד מודל שבו לבסוף הוא הופך ליועץ בחברה שלהם בתמורה למניות בחברה.
במסגרת הבלוג שלו ערך פולד ראיונות עם דמויות בכירות כגון מארק אנדרסין, גארי ויינרצ׳וק, גיא קוואסאקי, אליסה מילאנו וסטיב ווזניאק.

עסקים

חוץ מעבודתו עם יזמים, פולד משתף פעולה עם מספר חברות טכנולוגיה בינלאומיות בתפקיד יועץ. הוא מכהן בתור Google Developer Expert, מוביל דעה של Huawei ובבוועדה המייעצת של סטארטאפים של Oracle. פולד עבד בתור הדובר של אל על בקמפיין ה-Startup Nation שלהם. פולד מכהן בתור הפרזנטור של מספר חברות טכנולוגיה ישראליות כגון Powtoon, Hometalk, Intelligo, ZUtA Labs ו-UMoove.
ב-2014 פולד היה מהמייסדים וכיהן בתור CMO של חברת Zula אשר פיתחה תוכנה שנועדה לעזור לצוותים לשתף פעולה דרך דרכי תקשורת משותפים. החברה גייסה מעל שלושה מיליון דולר מקרנות הון סיכון, ביניהן קרן M12 של מיקרוסופט, קרן OurCrowd, ו-Kima Ventures. ב-2016 Zula שינתה כיוון ושינתה את שמה ל-ZCast והפכה את משימתה להוריד את רף הכניסה ליצירת פודקאסטים. ב-2019 ZCast נסגרה והוסרה מחנות האפליקציות של אפל.
תועי

תֹּעִי מֶלֶךְ חמת, מוזכר בתנ"ך בספר שמואל ב' פרק ח פסוקים ט-י: "וַיִּשְׁמַע, תֹּעִי מֶלֶךְ חֲמָת: כִּי הִכָּה דוד, אֵת כָּל-חֵיל הדדעזר. וַיִּשְׁלַח תֹּעִי אֶת יוֹרָם בְּנוֹ אֶל הַמֶּלֶךְ דָּוִד לִשְׁאָל לוֹ לְשָׁלוֹם וּלְבָרְכוֹ, עַל אֲשֶׁר נִלְחַם בַּהֲדַדְעֶזֶר וַיַּכֵּהוּ כִּי אִישׁ מִלְחֲמוֹת תֹּעִי, הָיָה הֲדַדְעָזֶר; וּבְיָדוֹ, הָיוּ כְּלֵי כֶסֶף וּכְלֵי זָהָב וּכְלֵי נְחֹשֶׁת". ישנם ארכאולוגים המזהים את תועי עם המלך הנאו-חיתי תאיתה. מלך זה מוזכר בכתובות הירוגליפיות לוויות שנתגלו בחפירות בצפון סוריה על גדות נהר האורונטס ובסביבה הקרובה לעיר חמה, ובכתובת הירוגליפית לווית במקדש באלפו שמוקדש לאל הסערה החיתי. בקיר המזרחי במקדש מסותתות שתי דמויות ניצבות אחת מול השנייה, הדמות הראשונה היא אל הסערה ומולה ניצב המלך תאיתה, ומפיו יוצאת כתובת: "מלך וגיבור על ארץ פאדאסאתיני". המקדש תוארך על סמך בדיקות פחמן-14 למאה ה-11 לפנה"ס.
הסיבה לברית שכרת תועי מלך חמת עם דוד מלך ישראל, יכולה להיות שהדדעזר שמלך על ממלכת צובה הארמית היווה איום על הממלכה הניאוחיתית של תועי, שהשתרעה על שטח גדול בצפון מערב סוריה ובדרום טורקיה של היום.
הוראת כימיה

חינוך כימי הוא תחום מחקר משותף לדיסציפלינות הכימיה והחינוך, המתמקד בלימוד ובהוראת הכימיה בבתי ספר, באוניברסיטאות, ובמוסדות אקדמאיים אחרים. תחום מחקר זה בוחן כיצד לומדים תלמידים וסטודנטים כימיה, מהן שיטות ההוראה הטובות ביותר להוראת הכימיה, מפתח שיטות הוראה חדשות ועוסק בשיפור הוראת הכימיה באופן כללי.
בישראל, קבוצת הכימיה של המחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן עוסקת בפיתוח והפעלת תוכניות לימודים בכימיה לתלמידי כיתות י'-י"ב, במחקר ובהערכה של החינוך הכימי, בסדנאות והשתלמויות למורי כימיה.
עבודת צוות

עבודת צוות או עבודה משותפת מוגדרת כפעילות משותפת של שני פרטים (אנשים, בעלי חיים, רובוטים וכיוצא באלה) או יותר, הפועלים לשם מטרה דומה תוך שיתוף פעולה ביניהם.

יתרונות

לעבודה בצוות מספר יתרונות ברורים, כאשר הראשון בהם הוא סינרגיה. שיתוף הפעולה בין הפרטים יביא לניצול גבוה יותר של כוח העבודה, מאשר אם היו מבצעים את אותה המשימה בנפרד. לדוגמה, שני אנשים הסוחבים ספה כבדה, יבצעו את המלאכה ככל הנראה בקצב מהיר פי יותר משניים ( כיוון ששני אנשים סוחבים את הספה, דרושה מהירות גבוהה מאשר פי שניים לשם הגדרת המצב כסינרגיה) מאשר אילו היו סוחבים את הספה איש איש לבדו.
ביטוי נוסף לסינרגטיות של עבודת צוות, בא כאשר חבר צוות אשר לו יכולת חזקה בתחום מסוים, מחפה על חבר צוות אחר לו יכולות חלשות באותו תחום. לכן, צוות הטרוגני יהיה בעל פחות חולשות, גם אם הן קיימות אצל אחד או יותר מחבריו. שני המצבים המובאים לעיל מתארים מצב בו השלם גדול מסכום חלקיו.
יתרון נוסף הוא עצם העבודה במשותף. אנשים רבים יגדירו את העבודה המשותפת כנעימה יותר. האדם, וכן מספר רב של בעלי חיים, הם יצורים חברתיים, ולכן מטבעם יעדיפו במקרים רבים לבצע משימות בחברה ולא לבד. לדוגמה, מזחלת שלג הנגררת בידי כלבים. עבודת הכלבים כלהקה מעודדת כל אחד מהם בנפרד להמשיך לרוץ עם יתר הפרטים בלהקה.

חסרונות

למרות היתרונות הברורים במצבים רבים, במצבים מסוימים עבודה משותפת אינה יעילה יותר מעבודה בנפרד. למשל, כאשר חלל העבודה קטן מדי על-מנת לאכלס פרטים רבים. אפקט זה קרוי גם בשם חוק התפוקה השולית הפוחתת. דוגמה נוספת, אנשים אשר אינם מסכימים ביניהם על המטרה המשותפת או על הדרך לממש מטרה זו.
ידין דודאי

אודות

דודאי, יליד  תל אביב, החל דרכו המקצועית כנער, כעיתונאי ועורך חדשות; לאחר שנים, גם לאחר שעבר לעולם האקדמי, המשיך לפרסם טורים בעיתונות, כולל ב״הארץ״. הוא בוגר המחזור הראשון של בית הספר התיכון כי"ח (אליאנס) בתל אביב. לפני שירותו הצבאי למד פילוסופיה ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. לאחר השירות הצבאי עבר לתחום מדעי החיים וקיבל תואר בוגר למדעים בביוכימיה וגנטיקה בהצטיינות; הוא השתלם במקביל בהיסטוריה בת-זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1974 סיים דוקטורט בביופיזיקה במכון ויצמן למדע. בהמשך עשה השתלמות פוסט דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה בפסדנה, שם היה ממניחי היסוד לתחום מחקר הזיכרון באמצעות הפרעות גנטיות (נוירוגנטיקה). 
במהלך השנים היה פרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת אדינבורו, מכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית, קולז' דה פראנס בפריז ואוניברסיטת בוסטון. משנת 2004 מכהן כ-Global Distinguished Professor במרכז למדעי העצב של אוניברסיטת ניו יורק. הוא מכהן כמנהל המדעי של מרכז המצוינות בחקר הקוגניציה של תוכנית מרכזי המצוינות בישראל (I-CORE). בקבוצת המחקר שלו במכון ויצמן הוכשרו עשרות תלמידי מוסמך, דוקטורט ובתר-דוקטורט, ובהם כאלה המכהנים בתפקידים בכירים באוניברסיטאות ומכוני מחקר בישראל, ארצות הברית, צרפת וארצות נוספות. 
דודאי מילא תפקידים בכירים באקדמיה בישראל ומחוצה לה וכן בגופים ממלכתיים וציבוריים בישראל. בין השאר היה חבר הוועדה לתיקצוב ותכנון (ות״ת) של המועצה להשכלה גבוהה, ומילא תפקידים בכירים אחרים בתחומים של מחקר ופיתוח ואסטרטגיה לאומית. פרסם מאמרים רבים בעיתונות המדעית בנושאי מנגנוני זיכרון ותאוריות של זיכרון. בין השאר גילה תהליכים ומנגנונים מולקולריים ומערכתיים במוח המאפשרים לזיכרון להתהוות ולהישמר מיד לאחר רכישתו (מנגנוני קונסולידציה של זיכרון) ותנאים המאפשרים לזיכרון להשתנות במהלך רכישתו, מיד לאחריה, אך גם זמן רב לאחר מכן. דודאי זכה בפרס ׳איפסן׳ הצרפתי בשנת 2013 יחד עם פרופ׳ ריצ׳רד מוריס ופרופ׳ טים בליס על הישגים יוצאי דופן בחקר הזיכרון. הוא נבחר כעמית בארגונים אקדמיים בארצות הברית בתחומי מדעי המוח וההתנהגות, וכחבר בארגון האירופאי לביולוגיה מולקולרית ב-2014. הוא חבר האקדמיה הישראלית למדעים (2014).
ויליאם קרוקס

ביוגרפיה

ויליאם קרוקס נולד בלונדון שבאנגליה לג'וזף קרוקס, חייט ממוצא צפון אנגלי, ולמארי סקוט. הקריירה המדעית שלו החלה כשהיה בן 15, כשהתחיל ללמוד במכללה המלכותית של הכימיה שבכיכר הנובר בלונדון.

קריירה

בין השנים 1850-1854 קרוקס שימש כעוזר במכללה, ועד מהרה החל לעבוד על עבודה מקורית משלו, לא בתחום הכימיה האורגנית כפי שמורו אוגוסט וילהלם פון הופמן קיווה שיעשה, אלא בחקר תרכובות חדשות של היסוד סלניום, שעזר לו לפתח את מאמריו הראשונים בשנת 1851. כשעזב את המכללה המלכותית ב-1854 התחיל לעבוד בתור מפקח המחלקה המטאורולוגית במצפה רדקליף שבאוניברסיטת אוקספורד, ובשנת 1855 מונה למרצה בכימיה במכללה להכשרה של צ'סטר. לאחר שקרוקס התחתן ועבר ללונדון, הוא החל להקדיש זמן לעבודה עצמאית. משנת 1880 גר בגני קנזינגטון, שם הוא עתיד לבצע את כל עבודותיו במעבדתו הפרטית. ב-1904 זכה במדליית קופלי מטעם החברה המלכותית.
כבישי רוסיה

תשתית הכבישים ברוסיה החלה להתפתח החל מסוף המאה ה-19 כאשר מרבית מערך הכבישים הוא חלק מרשת הכבישים הפדרליים. צפיפות רשת הכבישים גדולה יותר בחלק האירופי של רוסיה ויורדת ככל שנעים צפונה ומזרחה. צפיפות הכבישים במזרח הרחוק ובסיביר היא הקטנה ביותר ורבים מהכבישים אינם מחוברים לרשת הכבישים הפדרלית. כ-10% מהאוכלוסייה חיה באזורים בהם אין גישה לכבישים.
תצורת רשת הכבישים בחלק האירופי של המדינה הוא בצורת כוכב ונוצר מתוך רשת הכבישים של האימפריה הרוסית, שנועדו למרכבות: כל הדרכים הראשיות יצאו ממוסקבה. אופן סידור זה של הכבישים הוא תוצאת הקישורים החלשים בין הערים והמחוזות.
אורכם הכולל של רשת הכבישים ברוסיה (לרבות כבישים אזוריים ופדרליים) הוערכו על ידי סוכנות הכבישים הפדרלית (Федеральное дорожное агентство) ב-1,396,000 קילומטרים, לרבות 984,000 כבישים סלולים. אורך הכבישים בעלי חשיבות פדרלית על פי סוכנות הכבישים הפדרלית מגיע לכדי 50,800 קילומטרים בלבד.
המהירות המקסימלית המותרת בכבישים המהירים ברוסיה, בהיעדר הנחיה אחרת, היא 110 קמ"ש.
מידע על כל הכבישים נכלל ברשם הממלכתי המאוחד לכבישים של הפדרציה הרוסית (Единый государственный реестр автомобильных дорог РФ). כל אדם רשאי לקבל תמצית מידע מהרשם תמורת תשלום שלא עולה על 200 רובל. מה שמאפשר לזהות כל אדם בבירור בעת הצורך, לאחר שבעבר במקרים מסוימים היה קושי באיתור עברייני תנועה שהצליחו לחמוק מאחריות.
בהתאם לחוק "אודות הכבישים" כבישים בעלי חשיבות הפדרלית ואזורית צריכים לשאת שמות רשמיים. מספור רשמי לכבישים בעלי חשיבות פדרלית הוקצה על פי הנחיית ממשלת רוסיה ממספר 62 מ-24 בדצמבר 1991. מספור כבישים אזוריים ומקומיים אמור להיות מוקצה לבעליהם (דהיינו, המחוזות). הכבישים ימשיכו להשתמש במספורים הקודמים שהוקצו לכבישים בעלי חשיבות אזורית ומקומית עוד מהעידן הסובייטי. שיטת המספור החדשה נועדה להעניק מספור לכל כביש ברוסיה מאחר שלכבישים רבים עד היום עדיין אין מספור רשמי.

רשת הכבישים הפדרלית

רשת הכבישים הפדרלית היא מערך כבישים בבעלות סוכנות הכבישים הפדרלית של משרד התחבורה הרוסי ומהווה למרכיב חשוב במערך הכבישים ברוסיה מאז ה-24 בדצמבר 1991 עת הוחלט להטיל חשיבות פדרלית לכבישים העיקריים במדינה. החל מה-17 בנובמבר 2010 החלה שיטה חדשה למספור ושמות הכבישים והחל מינואר 2018 אין חלוקה לכבישים רגילים או כבישים מהירים, אלא כבישים פדרליים או אזוריים בלבד.

רשת הכבישית האזורית

רשת הכבישים האזורית בסובייקטים פדרליים של רוסיה ממומנת על ידי השלטון המקומי ומתוחזקת על ידו. כבישים בעלי חשיבות אזורית מסומנים באותיות Р ,А או К עם מספר הכביש. בנוסף, למעט סימון האות והמספר, רישום הכביש כולל גם את קוד הכביש, כמופיע במערך הסיווג הלאומי של אובייקטים טריטוריאליים (Общероссийский классификатор объектов административно-территориального деления). לדוגמה, הכביש האזורי קאזאן-פרם נמצא בבעלות מחוז קירוב ונושא את המספר 33P-001, כאשר 33 מתייחס למחוז קירוב, במערך הסיווג הלאומי של אובייקטים טריטוריאליים.

ביקורת

ענף סלילת הכבישים ברוסיה סופג ביקורת רבה על היותו ענף מושחת למדי שהעלויות בו גבוהות בהרבה בהשוואה לפרויקטים דומים במדינות אחרות. כך למשל הגיעה עלות בניית כביש הררי לקראת אולימפיאדת החורף בסוצ'י כשמונה מיליארד אירו. התקשורת הרוסית טענה אז שאם יפוזר על הכביש (באורך 48 ק"מ) קוויאר שחור – העלות תהיה זהה.