google/wiki40b huggingface dataset:
תפילת תראוויח (אסלאם)

תפילת התָראוויח (בערבית: صلاة التراويح) היא תפילה (צלאה) נוספת (לא אחת מחמש תפילות החובה היומיות באסלאם) אשר מתבצעת על ידי מוסלמים מהזרם הסוני בלילות חודש הרמדאן.
תפילת התראוויח מתבצעת בזוגות של רכעאת, כשבדרך כלל זה כולל 8-20 רכעאת סך הכל.
התפילה נחשבת לתפילה מאוד ארוכה, ולכן ישנם מסגדים שבהם מבצעים הפוגות קלות בין כל 4 רכעאת, ולעיתים גם בין כל 2 רכעאת. התפילה הזאת מתקיימת אך ורק בלילות הרמדאן, וזמנה היא לאחר התפילה החמישית.
באופן מסורתי, חלק גדול מהמוסלמים מנסים לקרוא בכל אחת מהתפילות הללו חלק אחד שלם מתוך 30 החלקים של הקוראן, ובכך לסיים את כל הקוראן במהלך החודש.
תפילת התראוויח היא כאמור תפילת רשות, ואינה חובה.
המוסלמים מהזרם השיעי לא נוהגים לקיים את התפילה הזאת, מפני שהם מאמינים כי זאת אינה מסורת של הנביא מוחמד, אלא חידוש שאין לו שורש נבואי.
מיכאיל בולגקוב

קורות חיים

נולד בקייב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) ב־15 במאי 1891, הבכור מבין שבעת הילדים של אפנאסי בולגקוב, מרצה באקדמיה לכמרים. משפחתו הייתה נוצרית אדוקה, ושני סביו היו כמרים אורתודוקסיים. בשנת 1909 החל לימודי רפואה באוניברסיטה המלכותית של קייב, שם למד שבע שנים. כבר בעת לימודי הרפואה הראה כישרון ספרותי רב, וידע גם להציג את סיפוריו בפני קהל. 
ב־1915 התחתן עם אשתו הראשונה, טטיאנה לאפה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה החל לעבוד בבית־חולים, וכאשר סיים בהצטיינות את האוניברסיטה, נסע לחזית כרופא בארגון הצלב האדום. 
באביב 1918, לאחר חתימת הסכם שלום בין גרמניה לרוסיה ופירוק צבא האימפריה הרוסית, חזר עם אשתו לקייב, והיה עד לכניסת הצבא הגרמני לעיר. בינואר 1919, לאחר כיבוש קייב על ידי צבאו של סמיון פטליורה, גויס בולגקוב בכפייה לצבא הרפובליקה העממית של אוקראינה. כעבור זמן קצר הצליח לערוק מהצבא האוקראיני ולחזור לקייב. באוגוסט 1919 התנדב בולגקוב לצבא הלבן, שבו כבר שירתו שני אחיו הקטנים. כרופא צבאי נדד עם הצבא הלבן הנסוג מפני ההתקפות של הצבא האדום עד לצפון קווקז. בתחילת 1920, התפנו שרידי הצבא הלבן מהקווקז לחצי האי קרים, אך בולגקוב, שלא רצה לעזוב את הפצועים של בית חולים שדה שבו שירת, נשאר בקווקז. שני אחיו התפנו לקרים, ולאחר שגם קרים נפל בידי הצבא האדום, היגרו לצרפת. 
ב־1921 הגיע בולגקוב עם אשתו למוסקבה, ולאחר מאמצים רבים קיבל מהשלטונות דירה בבניין ששימש לאחר מכן השראה לתיאורי "דירה מס' 50", זירת ההתרחשות בספרו "האמן ומרגריטה". באותם ימים, שימש בולגקוב סופר בעיתון רוסי שיצא לאור בברלין, וכתב עבורו את יצירותיו הראשונות - ובהן "יומני הרופא הצעיר" ו"מורפיום". כן החל בולגקוב באותו זמן את כתיבת הרומן "הגווארדיה הלבנה".
ב־1924 התגרש בולגקוב מאשתו, והתחתן עם ליובוב בלוזרסקיה - שלה גם הקדיש את ספרו "הגווארדיה הלבנה" (Белая Гвардия). הרומן עובד גם למחזה בשם "ימי משפחת טורבין" (Дни Турбиных) - שהועלה על הבמה בתיאטרון האמנותי וזכה לביקורת שלילית קשה, משום שלא הציג את תומכי הצבא הלבן באופן שלילי דיו, אך גם לתגובה אוהדת מפי שליט ברית המועצות יוסיף סטלין וכך הובטח לו האישור להעלות אותו בתיאטרון במוסקבה. למרות הצלחת המחזה, הממסד הספרותי של ברית המועצות המשיך להתנכל לבולגקוב וב־1930 היה בולגקוב מובטל ומיואש, וה"בון טון" הספרותי (והפוליטי) היה למתוח ביקורת עליו ועל יצירותיו. הוא כתב מכתב אישי לסטלין, בו התלונן על מצבו, וביקש לאפשר לו לצאת לחו"ל, ואם לא, אז שתימצא לו עבודה בתיאטרון, אפילו כפועל במה. במפתיע, התקשר אליו סטלין אישית והבטיח למצוא לו עבודה, באומרו שחבל שכישרון כה מובהק ייצא לחו"ל. מצד אחד השיחה אפשרה לבולגקוב להמשיך וליצור, ואף לשרוד שנים קשות של טיהורים. מצד שני רצונו האמיתי היה לצאת לחו"ל וליצור שם באופן חופשי. בעקבות התערבותו של סטלין (שיש הרואים בה אך ניסיון להעלות את קרנו של המנהיג בחוגי האינטליגנציה) קיבל בולגקוב את משרת המנהל האמנותי של אחד מתיאטראות מוסקבה.
ב־1932 התחתן בולגקוב בשלישית עם ילנה שילובסקיה, והיא זו שתשמש בעתיד מודל לדמותה של "מרגריטה". בשנות חייו עמה עבד על הרומן האחרון שלו, בידיעה ברורה שאף הוצאה בברית המועצות לא תסכים לפרסמו בגלל תוכנו הדתי והביקורת הקשה נגד הממסד הסובייטי. לאחר מותו שמרה אשתו על כתבי־היד, ולבסוף פורסם הספר "האמן ומרגריטה" לראשונה ב-1966.
מיכאיל בולגקוב נפטר מאי ספיקת כליות ב-10 במרץ 1940 במוסקבה ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'י.
זמבין

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1526, עת היה בבעלות משפחת רדזיוויל. בשנת 1783 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.

יהודי זמבין

בשנות העשרים של המאה ה-20 חיו ביישוב כ-800 יהודים, כמחצית מתושביו. בתקופה הסובייטית פעל בכפר בית ספר יידי.
בתחילת יולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ותוך שבוע הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת תשלום סכומי כופר, חובת ביצוע עבודות כפייה ואיסור על קשר עם לא יהודים. בד בבד, רוכזו יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, אשר הוקף בגדר תיל.
ב-18 באוגוסט 1941 פשטו על הגטו שביישוב אנשי ס"ס ושוטרים בלארוסים, ורצחו את כל יושביו בסמוך לכפר.
צ'ט ווקר

נעורים ומכללות

ווקר נולד בבית לחם שבצפון מיסיסיפי, וגדל בעיר בנטון הארבור שבמישיגן. בין השנים 1959–1962 למד באוניברסיטת בראדלי אשר בפאוריה, אילינוי, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים של 24.4 נקודות ו-12.8 ריבאונדים למשחק. בעונת הפרשמן שלו נבחר לחמישייה השנייה של ליגת המכללות, ובשתי העונות העוקבות נבחר לחמישיית העונה הראשונה (First Team All-American).

סירקיוז/פילדלפיה 76'

ווקר נבחר בבחירה ה-12 של דראפט ה-NBA לשנת 1962, על ידי קבוצת סירקיוז נשיונלס. בעונת הרוקי שלו קלע 12.3 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, ובעונתו השנייה, בה עברה הקבוצה לפילדלפיה, שיפר את תפוקתו הממוצעת ל-17.3 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק והשתתף לראשונה במשחק האולסטאר של ה-NBA. במהלך עונת 1964/1965 הצטרף לקבוצה הסנטר הדומיננטי וילט צ'מברליין, אשר הוליך את פילדלפיה בעונת 1966/1967 לקביעת מאזן הניצחונות הטוב בתולדות ה-NBA,‏ 68–13‏ (84.0%). בסיום אותה עונה הובילו את הקבוצה ווקר, צ'מברליין, האל גריר ובילי קנינגהם לזכייה באליפות ה-NBA, לאחר שפילדלפיה גברה על סן פרנסיסקו ווריורס בסדרת הגמר. בגמר האזור המזרחי הדיחה פילדלפיה את בוסטון סלטיקס, ובכך קטעה את רצף 8 האליפויות הרצופות בהן זכתה. באותו פלייאוף העמיד ווקר ממוצעים של 21.7 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק, כולל 23.3 נקודות ו-8.8 ריבאונדים לאורך סדרת הגמר. לאחר הזכייה באליפות נשאר ווקר בפילדלפיה שתי עונות נוספות, בהן הודחה הקבוצה בחצי גמר ורבע המזרח, בהתאמה.

שיקגו בולס

לקראת עונת 1969/1970 נשלח ווקר בטרייד לשיקגו בולס, במדיה שיחק ב-6 העונות הבאות. בתקופה זו הוביל את הבולס, לצד בוב לאב, ג'רי סלואן ונורם ואן ליר, ל-6 הופעות רצופות בשלב הפלייאוף, כולל שתי העפלות לסדרת גמר המזרח בעונות 1974 ו-1975. במדי הבולס נבחר ווקר ארבע פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 20.1 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק. בסיום עונת 1974/1975 פרש ווקר ממשחק, בגיל 35.

הישגים

לאורך הקריירה קלע ווקר 18,831 נקודות בסך הכול, אשר הציבו אותו בעת פרישתו במקום התשיעי בתולדות ה-NBA. באף אחת מ-13 עונותיו בליגה לא החמיץ יותר משישה משחקים, ובמהלך הקריירה השתתף ב-1,032 מתוך 1,057 המשחקים של קבוצותיו (97.6%). ווקר הצטיין הן בסחיטת עבירות והן בקליעת זריקות עונשין; ב-7 עונות שונות הוא סיים כאחד מעשרת הקלעים המובילים מקו העונשין, וב-6 עונות היה אחד מעשרת קלעי העונשין המדויקים ביותר. בעונת 1970/1971 הוביל ווקר את כל שחקני ה-NBA עם 85.9% קליעה מהקו, ולאורך הקריירה דייק ב-79.6% מזריקותיו.
ב-24 בפברואר 2012, יומיים לאחר יום הולדתו ה-72, הוכרז על בחירתו של ווקר להיכלל בהיכל התהילה של הכדורסל. ב-7 בספטמבר 2012 הוא הוצג באופן רשמי כחבר היכל התהילה.
קמפצ'ה

היסטוריה

שם המדינה נובע משם בירתה שנובע משם התיישבות של בני המאיה באזור בשם "א-קינ-פץ'". הספרדים הגיעו לאזור לראשונה ב-1517 והאוכלוסייה המקומית נטמעה בהם. הספרדים הקימו בהתיישבות נמל שהפך לאחד מהחשובים של ספרד באזור.
העיר ירדה מגדולתה במאה ה-19, עקב פתיחת נמלים אחרים והידרדרות בחקלאות. תחילה קמפצ'ה הייתה חלק ממדינת יוקטן, אך היא הפכה להיות מדינה בפני עצמה ב-1863. כעבור שנה צרפת פלשה למקסיקו והחזירה את קמפצ'ה להיות חלק מיוקטן, אך כעבור מספר שנים מקסיקו השתחררה מהכיבוש הצרפתי וקמפצ'ה חזרה להיות מדינה.

כלכלה

כלכלת המדינה מסתמכת בעיקר על נפט שנמצא מול חופיה בשנות ה-70. נוסף על כך יש מעט חקלאות.
שריע

שריע או שריני היה משיח שקר שנולד בסוריה ועלה לארץ ישראל בשנת ד'ת"פ.
שריע ביטל את התפילות והתיר לאכול טרפות ולשתות יין נסך. כמו כן הוא ביטל גם יום טוב שני של גלויות ושינה את דיני המשפחה בישראל. שריע הבטיח למאמיניו כי ימגר את השלטון המוסלמי בארץ ישראל וגרם למאמינים רבים להתקבץ תחתיו, ויש שהגיעו אף מספרד וממדינות המערב. בסופו של דבר תפס אותו הח'ליפה יזיד בן אל-מוהלב ושפט אותו. שריע ניסה להציל עצמו בטענה כי רק הוליך שולל את היהודים אך הח'ליפה הרג אותו.
מותו הוביל לגל של גזירות מצד הממשל האיסלאמי בארץ נגד הקהילות היהודיות. הוא גם השאיר קבוצה גדולה של יהודים שהפסיקו לשמור מצוות ורצו לחזור בתשובה. הבקשה עוררה מחלוקת בין הגאונים, אם יש לקבלם חזרה ללא תנאים, או שעליהם לעבור גיור (בשל התנהגותם כגויים בפרהסיה). רב נטרונאי בר רב נחמיה גאון החליט לקבל את אלה ששימרו את דיני הטהרה בתנאי שיחזרו בתשובה, אך לגבי אלו שילדיהם ממזרים, אין לקבלם חזרה מחשש לטומאה.

לקריאה נוספת

גרשום הרפנס, עידן התלמוד (עמ' 233) הוצאת פלדהיים, ירושלים - ניו יורק, ה'תשס"ג
גארי לואיס והפלייבויז

גארי לואיס והפלייבויז (באנגלית: Gary Lewis & The Playboys) - להקת פופ אמריקאית מהעיר פסדינה בקליפורניה מאמצע שנות ה-60.
את הלהקה הקים ב-1964 המתופף והזמר גארי לואיס, בנו של הקומיקאי ג'רי לואיס. הלהקה קיבלה חוזה הקלטה בחברת Liberty כשחברי להקת ה-Eligibles מספקים קולות רקע לכל הלהיטים של הלהקה. הלהיט הראשון של גארי לואיס והפלייבויז, "This diamond ring", שנכתב על ידי אל קופר ונדחה על ידי הזמר בובי וי, כבש את פסגת המצעד האמריקאי. הלהיט השני "Count me in" הגיע למקום השני במצעד וכך גם הלהיט השלישי "Save your heart for me" שהיה במקור להיט של בריאן היילנד מ-1963 והקוריוז היה שגארי לואיס שרק ושר בהקלטת השיר. גם ארבעת הלהיטים הבאים הגיעו לעשרת הגדולים. אבל במהלך ההצלחה של הלהקה, גויס גארי לואיס לצבא ארצות הברית והלהקה נאלצה להתפרק. שנה וחצי לאחר מכן השתחרר גארי לואיס והקים להקת ליווי חדשה. ניסיונותיו להקליט להיטי עבר כמו "Sealed with a kiss" של בריאן היילנד ו-"Rhythm of the rain" של הקסקיידס זכו להצלחה חלקית בלבד ובסוף שנות ה-60 נעלם גארי לואיס מהבמה.
וירג'יל גריפית'

ילדותו ונעוריו

גריפית' נולד בבירמינגהם, אלבמה, וגדל בטוסקלוסה הסמוכה. הוא סיים את בית הספר למתמטיקה ומדעים של אלבמה בשנת 2002 ולאחר מכן למד מדעים קוגניטיביים בניו-קולג' באוניברסיטת אלבמה. במהלך לימודיו היה חבר באספת מאלט. הוא עבר לאוניברסיטת אינדיאנה בשנת 2004, אך חזר לאלבמה לסיום הלימודים באוגוסט 2007 וסיים בהצטיינות. בשנת 2007 היה גריפית' סטודנט לתואר שני במערכות מחשוב ומערכות עצביות. הוא משויך למכון סנטה פה כחוקר אורח.

עבודתו בתחום המחשבים

גריפית' נאם בכנסי ההאקרים Interz0ne, PhreakNIC, וHOPE. בכנס Interz0ne 1 בשנת 2002 הוא פגש את בילי הופמן שהיה אז סטודנט בג'ורג'יה טק, וגילה פירצת אבטחה במערכת כרטיסי הזיהוי המגנטיים של הקמפוס שנודעה בשם "BuzzCard". הוא והופמן המשיכו בשנה שלאחר מכן ללמוד על הפירצה, ותכננו להרצות בכנס Interz0ne 2 באפריל 2003. עם זאת, כמה שעות לפני ההרצאה, הוא והופמן קיבלו צו הפסקה מנהלי מעורכי דין תאגידיים שפעלו מטעם חברת Blackboard Inc. יומיים לאחר מכן, הוגשה גם תביעה בטענה שהם גנבו סודות מסחריים והפרו את הDMCA ואת חוק הריגול הכלכלי. מאוחר יותר הסתיימה התביעה בהסדר טיעון.
ב-14 באוגוסט 2007 שיחרר גריפית' את כלי התוכנה WikiScanner, העוקב אחר עריכות מאמרים בוויקיפדיה מחשבונות שאינם רשומים, מאתר את כתובות IP מהן בוצעו, ומזהה את התאגידים או את הארגונים שאליהם הם משתייכים.
בשנת 2008, עיצב גריפית' ביחד עם אהרון שוורץ את שרת הפרוקסי של Tor2web.
רכס ליווינגסטון

מקור השם

הרכס נקרא על שם החוקר דייוויד ליווינגסטון. שמו של הרכס ניתן לו על ידי תומאס בלקיסטון, עוזרו של ג'ון פאליסר, בשנת 1858.
כאשר המגלה פיטר פידלר טיפס על הר ת'נדר בשנת 1792, היה זה הפעם הראשונה המתועדת שאירופאי טיפס על אחד מהרי הרוקי הקנדיים.
גאוטמה הבודהה

לידתו

על פי המסורת, הוא היה בנם של סוּדְּהוֹדַנהַ (Śuddhodana), מלך שבט השאקיה, ואשתו מאיה (בפאלי מָאיאַדֶוִוי Māyādevī). הם חיו בעיירה לוּמְבִּיניִ, הסמוכה לעיר קאפילאוואסטו ששכנה באזור שהיום הוא דרום נפאל.
על פי האגדה, חלמה אמו בעת או קודם שהרתה אותו, על פיל לבן החודר לגופה. בנוסף, קיימות כמה מסורות על תקופת לידתו, שהמשותף לכולן היא נבואה שלימים הוא עתיד להיות מלך גדול או מורה רוחני מפורסם. נבואה זו גרמה לאביו ששאף שבנו יגדל כמלך, לעשות כל שביכולתו על מנת להרחיק את הילד מעיסוק ברוחניות, לשם כך הוא ניסה למנוע מבנו כל היחשפות לסבל.

שנות חייו המוקדמות

עקב מעמדה של המשפחה, הצליח האב במשימתו במשך 29 שנים, בהן הנסיך הצעיר נהנה מחיים נוחים, ולא ידע אלא עונג. הוא ציווה שלא להוציא את הילד מהארמון, על מנת שלא ייחשף לסבל שבחוץ. וכן ציווה בתוך הארמון לכל אלו שהיו בקשר כל שהוא עם בנו, למנוע ממנו כל היחשפות לצער ולסבל, ולספק כל צורך שיהיה לנסיך צורך או רצון בו.
בגיל 16, נישא גאוטמה לנסיכה היפה יַשוּדְהַרָא  אשר ילדה לו בן בשם רַאהוּלַה .
בגיל 29, עלה בו לראשונה הרצון לראות את הנעשה מחוץ לארמון, והוא התחיל לטייל מעט מחוץ לארמון. כאשר אביו שמע על כך, הוא ציווה לסלק מדרכו כל צורה של סבל. למרות מאמציו, בשלושה ימים רצופים בהם הבן יצא מהארמון, הוא נחשף לראשונה בחייו לסבל. ביום הראשון הוא ראה אדם זקן, ביום השני ראה אדם חולה מאוד וביום השלישי ראה אדם מת. הוא הוטרד עמוקות משהכיר בכורח הזִקנה, המחלה, המוות וארעיות הכול. כך נתקל לראשונה בחייו במציאות הסבל. הוא לא מצא רעיון כלשהו, שעליו יוכל להסתמך במחשבותיו. תהילה, שמחה, רכוש – הכול יחלוף. מבחוץ, כמו גם מבפנים, ראה רק דברים בני-חלוף; שום דבר לא היה אמיתי וממשי.

החיפוש אחר קץ הסבל

לאחר שנחשף לסבל, הוא החליט לפרוש מחייו הנסיכותיים, לעזוב את ביתו ומשפחתו, להיות פרוש וסגפן ולנדוד ברחבי הודו במטרה להבין את הסבל הכרוך בקיום האנושי ולמצוא לו פתרון. הוא למד עם מורים שונים, אך איש מהם לא יכול היה להביאו ליעדו הסופי – השחרור מן הסבל. לאחר שהרעיב את עצמו כמעט עד מוות, הגיע למסקנה שדרך הסגפנות שבה האדם מדכא את גופו איננה יכולה להביא להארה, ובעקבות כך נטש את דרך הסגפנות.
רמות גרומשין

גאוגרפיה

אורכה של הרמה 35 קילומטרים מצפון לדרום ורוחבה של הרמה 20 קילומטרים ממזרח למערב.
צורתו של הרכס כצורת האות U הפוכה (הפתח לכיוון דרום), האזור המרכזי מנוקז על ידי קרחון ויצ'ה הזורם לכוון דרום וקרחון יאמן. 
בצידה הצפוני של הרמה מצויים מצוקי מילר.
אוכף סקאמי מקשר את הרמות להר ואייט ארפ.

גילוי הרמה

הרמה מופתה לראשונה בשנת 1961 על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.

מקור השם

הרמות קרויות על שם היישוב גרומשין בצפון-מערב בולגריה.
גדעון טיש

קריירה

טיש גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב וכבר בגיל 16 שותף במשחקי קבוצת הבוגרים. ב-17 בדצמבר 1955 כבש את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 5–1 על הפועל כפר סבא. בשנת 1957 זכה עם הפועל תל אביב באליפות הראשונה של המועדון מאז קום המדינה, והשישית בסך הכל. לאחר מכן הפך טיש לשחקנה המוביל של הקבוצה, לצידם של יעקב חודורוב, אמציה לבקוביץ' ורחביה רוזנבוים, ולאחד הקשרים הטובים בישראל. בשנת 1961 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה הראשון שלה מאז קום המדינה (והשביעי בסך הכל), כאשר במשחק הגמר מול האלופה הפועל פתח תקווה כבש טיש את שער הניצחון. באותה שנה היה טיש מלך השערים של הפועל תל אביב, הישג אותו שיחזר גם בשנת 1963. בעונת 1962/1963 זכה טיש בתואר כדורגלן העונה בישראל ביחד עם יעקב חודורוב.
בשנת 1964, במהלך משחק מול הפועל באר שבע באצטדיון בלומפילד, שבר טיש את רגלו ונדרש לתקופת החלמה ארוכה. כשחזר לשחק בעונה שלאחר מכן התקשה לשחזר את יכולתו מלפני הפציעה, אך בשנת 1966 כבר הוביל את הקבוצה לאליפות נוספת כשהוא מסיים כמלך השערים של הקבוצה בצוותא עם יחזקאל חזום, וכשלצידו מככבים שייע פייגנבוים, דוד פרימו שים בן יהונתן, שבי בן ברוך ודני בורסוק. לאחר מכן עזב את הקבוצה ועבר להפועל הרצליה, שם שימש כמאמן-שחקן, אך כעבור שנתיים חזר להפועל תל אביב וזכה עמה באליפות נוספת בשנת 1969, שאחריה פרש ממשחק פעיל.
בסך הכל כבש טיש 55 שערים במדי הפועל תל אביב, והוא מדורג במקום השביעי בטבלת מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים.

נבחרת ישראל

טיש זומן לראשונה לנבחרת ישראל כאשר היה בן 17 ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר שלבש את מדי הנבחרת (שיא שנשמר זמן רב עד הופעתו של גיא אסולין בשנת 2008). ב-15 בינואר 1958 ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק מול נבחרת ויילס במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958, שנערך באצטדיון רמת גן.
לזכותו של טיש 36 הופעות בסך הכל במדי הנבחרת, עמה שיחק גם בגביע אסיה 1960 ומוקדמות מונדיאל 1962. טיש זכה עם הנבחרת בגביע אסיה 1964 שנערך בישראל, ובמסגרת זו כבש את שערו הבודד במדים הלאומיים, במשחק מול נבחרת קוריאה הדרומית באצטדיון רמת גן, שהיה גם למשחקו האחרון בנבחרת.

חייו האישיים

טיש שירת בפיקוד הנח"ל, וכלוחם במלחמת ששת הימים, מלחמת יום כיפור, מלחמת ההתשה ומלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 2010 הוענק לו תואר יקיר העיר חולון.
בעבר עבד טיש כנהג בחברת אגד. לטיש ורעייתו שלוש בנות ועשרה נכדים.
וולטק קרדיו

וולטק קרדיו בע"מ (אנגלית: Valtech Cardio) היא חברה ישראלית שפיתחה הליך רפואי פשוט יחסית שמסוגל להחליף ניתוחי לב פתוח במקרה של בעיות מסתמים. בספטמבר 2015 פורסם על מכירת החברה לחברה האמריקאית Heartware תמורת כמיליארד דולר.
החברה הוקמה ב-2006 והושקעו בה 70 מיליון דולר בלבד. המכשור הרפואי שפיתחה מאפשר תיקון והחלפה של המסתם הן באמצעות ניתוח לב פתוח והן באמצעות צנתור בלבד.
אלפרד רדקליף-בראון

ביוגרפיה

רדקליף-בראון נולד בבירמינגהם, אנגליה. לאחר שלמד באוניברסיטת קיימברידג', הוא נסע לאיי אנדמן (1906–1908) ומערב אוסטרליה (1910–1912) כדי לבצע עבודת שדה בקרב החברות שגרו שם. בעקבות מחקריו שם כתב את הספרים "תושבי איי אנדמן" (1922) ו"התארגנותם החברתית של ילידי אוסטרליה" (1930).
ב-1920 הוא עבר לקייפטאון, שם שימש כפרופסור לאנתרופולוגיה חברתית וייסד את החוג ללימודי אפריקה. בהמשך הקריירה שלו הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטאות סידני, שיקגו ואוקספורד.
בשנות ה-20 רדקליף-בראון עוד תמך בתאוריה הפונקציונלית של ברוניסלב מלינובסקי. בשנות ה-30, בהשפעה ישירה מהסוציולוגיה הצרפתית (ובמיוחד מאמיל דורקהיים), הוא הגיע למסקנה כי את המושג פונקציה צריך להכליל במסגרת המושג מבנה. הוא הגדיר מבנה כרשת מורכבת וסבוכה של מערכות חברתיות שבהן השחקנים נמצאים בתפקידים מוגדרים וממוסדים.
תוך שהוא מושפע מעבודותיו של דורקהיים, רדקליף-בראון ראה את מטרת עבודת השדה שלו בחקר החברות הפשוטות, ובמציאת כללים למבנה החברתי של אותן חברות, ואגב כך של המין האנושי. למשל, הוא ראה במוסדות החברתיים את המפתח לשמירת הסדר החברתי, ומחקריו הראו כיצד מנהגים (כגון טקסים) דואגים לייצב את המערכת החברתית. בניגוד לפונקציונליזם של מלינובסקי, רדקליף-בראון טען כי התרבות פועלת כדי לענות על צרכיה של החברה ולא של היחידים.
הביקורת על רדקליף-בראון דיברה על כך שהוא אינו מחשיב את המימד ההיסטורי (השינויים ההיסטוריים) במחקריו (כגון השפעת הקולוניאליזם), אלא מתמקד רק בנעשה בהווה.
פאזל

פאזל (בעברית: תַּצְרֵף) הוא משחק לוח חידה דו-ממדי או תלת-ממדי המורכב מחלקים קטנים אשר מתחברים אחד לשני. פאזלים דו-ממדיים יוצרים תמונה שהיא ציור או תצלום. רוב הפאזלים הם תמונות נוף, מבנים או ציורים של ציירים מפורסמים. פאזלים תלת ממדיים עשויים מגוף גאומטרי המחולק לחלקים קטנים. הגוף עשוי להיות מבנה ארכיטקטוני, כלי רכב או כדור.

פאזל דו-ממדי

הפאזל מורכב מחלקים, מקרטון או מעץ, המכילים שקעים ורמות שנכנסים אחד לתוך השני ויוצרים את התמונה. השקעים והרמות של כל חלק שונים משל שאר החלקים ובכך יוצרים חלקים בעלי צורה ייחודית המאפשר פתרון אחד של הפאזל. בדרך כלל, צורת הפאזל היא ריבוע או מלבן אולם ניתן למצוא פאזלים בכל הצורות.

רמת הקושי של הפאזל נקבעת בין השאר לפי מספר החלקים שבו. פאזלים בגודל רגיל הם בעלי 300, 500 ו-1,000 חלקים. קיימים פאזלים גדולים בעלי 3,000-18,000 חלקים 
בספטמבר 2016 יצא למכירה הפאזל הגדול בעולם המורכב מ-40,320 חלקים ופותח והומצא על ידי חברת Ravensburger הגרמנית .
הפאזל נקרא 'הבלתי נשכחים' עם מיטב הרגעים של סרטי דיסני. מידותיו הן 6.8 מטר אורך ו- 1.92 רוחב.  באותו החדש הגיע למכירה גם בישראל.

היסטוריה

הרוב מסכימים כי הפאזל הראשון יוצר בסביבות 1760 על ידי החרט ויוצר המפות ג'ון ספילברי. ג'ון חיבר לעץ מפה שצייר קודם לכן וחתך אותה לחלקים כאשר כל חלק היה מדינה. התוצאה הייתה משחק לימודי אשר שימש ללימוד גאוגרפיה לתלמידים הבריטיים. עד לשנת 1820 הפאזל שימש בראש ובראשונה ככלי לימודי. בסוף המאה ה-19, יוצרו הפאזלים הראשונים מקרטון ושימשו לפאזלי הילדים. רק במאה ה-20 התחיל השימוש בחיתוך על ידי הטבעה (החיתוך התבצע על ידי לוח מתכת שחוברו אליו פסי מתכת חדים בתבנית הרצויה. לוח המתכת נלחץ לקרטון בכוח מלמעלה ועל ידי הלחץ הזה נוצר החיתוך). כך שבתחילת המאה ה-20 היו פאזלים מעץ ומקרטון. 
בתחילת המאה ה-20, האחים פרקר, יצרני משחקים מפורסמים, התחילו לייצר פאזלים כמשחק מחשבה בידורי (בשונה ממשחק לימוד שהיה עד אז). פאזלים אלו הצליחו כל-כך, עד שבשנת 1909 האחים פרקר הפסיקו לייצר משחקים אחרים והמפעל שלהם התחיל לייצר רק פאזלים . לאחר מלחמת העולם השנייה, הפאזלים מעץ החלו להעלם. העלות הגבוהה של הייצור ומשך הזמן הגבוה שנדרש לחיתוך גרמו לעליית מחיריהם ומכירתם הופסקה. בד בבד, שיפור בליטוגרפיה ובשיטת החיתוך גרמה לפאזלי הקרטון להפוך ליותר נפוצים.
תור הזהב של הפאזלים הגיע בין 1920–1930 כאשר חברות בבריטניה ובארצות הברית יצרו מגוון רחב של פאזלים, שיטות ההובלה השתכללו ופותחו שיטות מכירה חדשות. אסטרטגיית מכירה אחת הייתה ייצור פאזלים יותר מסובכים וקשים שיתאימו גם למבוגרים. אסטרטגיה נוספת הייתה שימוש בפאזלים כהטבה. חברת אנסון-פרימן מלונג איילנד התחילו בשנת 1931 לייצר פאזלים שיינתנו בקניית מברשת שיניים. שיפור נוסף התחיל על ידי ייצור פאזל שבועי. הפאזל השבועי יצא בכל יום רביעי ונקנה על ידי קבוצות של אנשים שרצו להיות הראשונים בין חבריהם שיסיימו את הפאזל. ניסיון זה שהתחיל בארצות הברית בספטמבר 1932 (בתקופת השפל הכלכלי הגדול) התחיל בייצור של 12,000 פאזלים. מהר מאוד הכמות עלתה ל 100,000 ול-200,000 פאזלים. בשנת 1933 נמכרו 10 מיליון פאזלים בשבוע.
ה-29 בינואר נקבע להיות יום הפאזל.
ולטר של

ביוגרפיה

ולטר של נולד בעיר זולינגן (כעת במדינת נורדריין-וסטפאליה) בגרמניה למשפחה פרוטסטנטית. לאחר סיום לימודיו למד ועבד כפקיד בנק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 התגייס לצבא הגרמני, ובשנותיה האחרונות של המלחמה שירת בלופטוואפה, בתפקיד מפעיל רדאר בטיסות לילה במטוס הקרב מסרשמיט Bf 110 וקיבל את עיטור צלב הברזל. של הכחיש בעקביות טענות שפורסמו לראשונה בעיתונות הבריטית בשנת 1978, לפיהן כביכול הצטרף למפלגה הנאצית בזמן שירותו הצבאי בשנת 1942. בין השנים 1945-1953 כיהן כמנהל כללי בחברות תעשייה שונות.
בסוף שנות ה-40 הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP). בשנים 1954-1950 היה חבר בפרלמנט של מדינת נורדריין-וסטפאליה. בשנת 1953 נבחר לבונדסטאג ובשנת 1956 הצטרף להנהלת הארצית של מפלגתו. בשנים 1956-1961 היה חבר בפרלמנט האירופי.
לאחר הבחירות הכלליות בגרמניה בשנת 1961 הצטרפה מפלגתו לקואליציה בראשות הקאנצלר קונרד אדנאואר, ושל מונה לשר פדרלי לשיתוף הפעולה הכלכלי ולפיתוח. הוא נותר בתפקיד גם לאחר מינוי לודוויג ארהארד כקאנצלר גרמניה ועד לשינוי בממשלה באוקטובר 1966 בעקבות מחלוקות סביב התקציב. בשנים 1969-1967 כיהן כסגן נשיא הבונדסטאג. בשנת 1968 נבחר של לראש המפלגה הדמוקרטית החופשית.
בבחירות 1969 הוביל של ליצירת קואליציה בין מפלגתו למפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בממשלה שהוקמה כיהן של כשר החוץ של גרמניה וסגן הקאנצלר וילי ברנדט. במהלך כהונתו היה מעורב בקידום תהליך של דטאנט מול הגוש המזרחי ובכינון מדיניות חדשה כלפי גרמניה המזרחית, במסגרתה הכירה גרמניה המערבית בגרמניה המזרחית. מדיניות זו עוררה דיון ציבורי נרחב, שבמהלכו עברו מספר חברי פרלמנט לאופוזיציה, דבר שערער את הרוב של הממשלה בבונדסטאג, ואולם תוצאות בחירות 1972 חיזקו את שתי מפלגות הקואליציה.
של היה שר החוץ הגרמני הראשון שביקר בישראל בשנת 1970. בשנת 2012 חשף השבועות הגרמני "דר שפיגל" כי במסגרת תפקידו כשר החוץ ניהל של, בשליחות ממשלת גרמניה, מגעים סודיים עם כמה מאנשי ארגון הטרור ספטמבר השחור, שביצע בשנת 1972 את טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, כמה חודשים אחרי הטבח. מטרת המגעים הייתה "לבנות יחסי אמון חדשים" עם הארגון, ובתמורה נדרש הארגון להימנע מקיום פעילות טרוריסטית על אדמת גרמניה.
ב-7 במאי 1974 התפטר וילי ברנדט מתפקידו כקאנצלר לאחר שעוזרו, גינתר גיום, נעצר בשל ריגול לטובת מזרח גרמניה. של כיהן בתפקיד קאנצלר בפועל עד לבחירתו של הלמוט שמידט לקאנצלר החדש ב-16 במאי 1974. באותו יום התפטר של מהקבינט הפדרלי.
ב-15 במאי 1974 נבחר של לנשיא גרמניה המערבית בבחירות לנשיאות, וכיהן בתפקיד זה עד להתפטרותו ביוני 1979, לאחר שאפסו סיכוייו להיבחר באותה שנה לקדנציה שנייה. בשנים 1985-1980 כיהן כיושב ראש קבוצת בילדרברג ונשיא התנועה האירופית הבינלאומית (European Movement International) ובשנים 1989-1980 כיהן כנשיא "איחוד הפדרליים האירופאיים" (Union of European Federalists). בשנת 1991 החל לשמש כנשיא כבוד של קרן פרידריך נאומן (Friedrich Naumann Foundation).

במישור האישי

של היה נשוי שלוש פעמים. אשתו הראשונה, אווה נפטרה בשנת 1966, אחרי 24 שנות נישואין. אשתו השנייה, מילדרד, לה היה נשוי משנת 1969, נפטרה בשנת 1985. ב-1988 נישא בשלישית לברברה. לשל בן מנישואיו הראשונים ובן מאומץ מנישואיו השניים. החל משנת 2012 התגורר של בדיור מוגן, לאחר שלקה בדמנציה.