אדי איזרד

נעוריו ותחילת דרכו

איזרד נולד בעדן, תימן כבן האחרון של הזוג האנגלי הרולד ג'ון ודורותי אלה איזרד. משפחת איזרד עברה לצפון אירלנד בשנת 1962, מעט לפני הכרזת מצב החירום בעדן (בעקבות אירועים שהובילו לעצמאות דרום תימן). הוא חי בבנגור, דאון, עד 1967, אז החמיר המצב הפוליטי בצפון אירלנד ומשפחתו עברה לסקוון שבוויילס, אחר כך לבקסהיל שבמזרח סאסקס באנגליה, שם הוא למד במכללת איסטבורן. אמו מתה בשנת 1968 בהיותו בן שש והוא מציין זאת כאחד מהאירועים שהשפיעו רבות על חייו.
לאחר מות אמו התנחם איזרד בקומדיה. הוא אהב במיוחד את מונטי פייתון, סטיב מרטין, ריצ'רד פריור ואת העבודות המוקדמות של בני היל. הוא החל להשתעשע בסטנד-אפ בזמן לימודיו באוניברסיטת שֶפילד, ולאחר שהתבקש לעזוב את לימודי החשבונאות, החל להופיע ברחוב. לאחר שלאורך מרבית שנות ה-80 עבד ברחובות אירופה וארצות הברית, עבר איזרד להופיע במועדוני בריטניה. הופעתו הראשונה הייתה במועדון ה"קומדי סטור" הבריטי. בתחילת שנות ה-90 החל לקבל הכרה כקומיקאי, אם כי הוא עוד לא גיבש לעצמו את סגנונו באותה תקופה.
איזרד מביע לעיתים קרובות את רצונו בילדים, ולגבי נישואין אמר כי "ודאי שאולי אתחתן".

הצלחה כקומיקאי

הופעות הסטנד-אפ של איזרד זיכו אותו בפרס הקומדיה הבריטית ב-1993 (על "בשידור חי בשגרירים" - Live at the Ambassadors) וב-1996 (על "תווית יידוע" - Definite Article). לאחר שהשוק הבריטי מוצה, יצא איזרד עם המופע "תווית יידוע" לסיבוב הופעות בערים מרכזיות מחוץ לבריטניה, כולל הופעה חד-פעמית בניו יורק. בכל מקרה, פריצתו לתודעה האמריקאית באה רק בשנת 1999, כשמופעו "לבוש להרוג" (Dress to Kill) שודר בערוץ הטלוויזיה HBO. לאחר כשנה ערך איזרד סיבוב הופעות בבריטניה, צרפת וארצות הברית. בעקבות זאת זכה לשני פרסי אמי על המופע שלו (ביצוע וכתיבה) בשנת 2000.
על אף ההצלחה הגדולה שנבעה משידור מופעו בטלוויזיה, ממעט אדי איזרד לבצע סטנד-אפ בטלוויזיה. הוא טוען שהופעה בטלוויזיה מכלה את החומר, בזמן שכשהחומר מבוצע על במה, הוא יכול לחזור עליו בפני קהלים שונים.
בינואר 2006 הכריז ערוץ הטלוויזיה האמריקאי FX (חלק מתאגיד קבוצת הבידור פוקס) על השקת סדרת טלוויזיה חדשה בשם ""הנובוריצ'י"ם בכיכובו של איזרד. איזרד הוא אחד מהכותבים של הסדרה, ואחת הדמויות מבוססת על ילדותו. הסדרה עלתה לשידור ב-12 במרץ 2007.
איזרד הופיע גם בלייב 8 על פסנתר כליווי למוזיקאי הסקוטי מיג' אור בשיר "וינה".
בשנת 2016 דיבב את דמותו של אנגוס בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן".

הופעות בתיאטרון

ב-1994 שיחק איזרד לראשונה בתיאטרון, בהצגה "הצופן" שנכתבה על ידי דייוויד מאמט והוצגה בתיאטרון הווסט אנד. בהצגה, שהופקה על ידי תיאטרון הקומדיה הלונדוני, כיכבה גם לינדזי דאנקן. הצלחת ההצגה, ובייחוד הצלחת איזרד בתפקידו, הובילו אותו לתפקיד נוסף בהצגה "Oneonta 900" של דייוויד ביירד. ב-1995 הוא שיחק את הדמות הראשית במחזה "אדוארד השני" של כריסטופר מרלו.
איזרד שיחק את לני ברוס במחזה "לני" בהפקה של 1999. בשנת 2001 הוא החליף את קלייב אוון במחזה "יום במותו של ג'ו אג" מאת פיטר ניקולס. בשנת 2003 חזר איזרד לשחק במחזה בהופעותיו בברודוויי, וזכה על כך בפרס טוני לשחקן הראשי. ההצגה עצמה זכתה בעוד ארבעה פרסי טוני.

סגנונו הקומי

הסגנון הקומי של אדי איזרד מושפע רבות ממונטי פייתון, בייחוד במעבר האסוציאטיבי בין נושאים בהופעתו. לרוב, איזרד לא עובד עם תסריט. הוא מרשה לעצמו להיקטע על-מנת להעלות בדיחות חדשות, דמויות שהוא מציג יכולות להיהפך לדמויות אחרות בן רגע, והוא יכול לעבור כהרף עין בין ניתוח היסטורי למוצרי חשמל ביתיים. הסגנון הזה גורם להפסקות קצרות בין קטעים בהם איזרד יכול למלמל "ובכן...", "גם זה נכון" ודברים מעין אלו. מלמולים אלה הפכו ברבות השנים לסמנו המסחרי. לעיתים קרובות איזרד שם לב לתגובות הקהל לבדיחותיו תוך כדי הופעה ומגיב אליהם בכתיבה בפנקס דמיוני בידו: "אל תספר את זה שוב", "איבדתי אותם בבדיחה הזאת" וכדומה. כמו כן, הוא מרבה לפנות לקהל בשאלות ואף נעזר בהם אם הוא נתקע עם ניסוח מסוים.
בין הכישורים הקומיים שאדי איזרד מרבה להשתמש נמצאים החיקוי והפנטומימה. איזרד מרבה להציג את אלוהים בקולו של ג'יימס מייסון ואת נח בקולו של שון קונרי, הוא גם מחקה לעיתים קרובות את פעולתם של מכשירים בייתים כמו: מכסחת דשא, שואב אבק ומסור, תוך כדי שהוא מעניק להם מבטאים שונים ותכונות אנושיות. בדיחות שהיו מוצלחות במיוחד יחזרו מכיוון בלתי צפוי בקטע אחר.  איזרד עוסק בהופעותיו בנושאים מודרניים כמו-גם בנושאים היסטוריים, בולטים המקרים בהם איזרד מדמיין ומציג אירועים היסטוריים בראייה מחודשת, מקרים כאלה מניבים קטעים כמו "עוגה או מוות: האינקוויזיציה בבריטניה" ו"שליחי ישו לדינוזאורים". על-אף שאיזרד עוסק בנושאים רגישים, בעיקר בדת הנוצרית, לרוב אין הוא מתכוון להרע או לפגוע. איזרד מפנה חלק ניכר מתשומת הלב לאישיותו, כולל לעובדה שהוא לובש בהופעותיו בגדי נשים ("זו מטרתי הברורה: עליי ללבש שמלה בכל שבעת היבשות"). כמו כן, איזרד מרבה להתייחס לנושאים פופולריים (הארי פוטר, מלחמת הכוכבים וכדומה) תוך שהוא מבקר את הנקודות החלשות ומעלה את הטובות שבהן.

קרוס-דרסינג

איזרד מגדיר את עצמו קרוס דרסר "פעיל" או "טומבוי ממין זכר". ככלל, נוהג איזרד ללבוש בגדי נשים גם מחוץ להופעותיו, הוא מרבה להדגיש שהקרוס-דרסינג אינה בעלת משמעות מינית מבחינתו - הוא פשוט נהנה ללבוש בגדים שמשויכים בתרבות המערבית למין הנשי. באחת מהופעותיו הוא אמר ש"נשים לובשות מה שהן רוצות, אז גם אני". לפי איזרד "רוב הקרוס-דרסרים נמשכים לנשים". הוא פוטר טענות בדבר היותו הומוסקסואל באומרו שהוא סטרייט או "לסבית ממין זכר".
איזרד מדבר רבות על "קנאת שדיים" אותה הוא מרגיש כלפי המין הנשי (ללא ספק משחק מילים על קנאת פין), מאז צילומי הסרט הנוקמים הוא נוהג להסתובב לעיתים עם זוג שדיים מזויף. שהמודל לצורתם הוא הזוג של אומה תורמן ששיחקה לצידו בסרט.

הכרה

ב-18 במאי 2007 דורג איזרד במקום השלישי ברשימת 100 הקומיקאים הגדולים שערך ערוץ 4 הבריטי כחלק מסדרת "100 ה... הגדולים". הוא דורג במקום ה-75 ברשימת 100 הקומיקאים הגדולים בכל הזמנים של הקומדי סנטרל. בשנת 1999 התארח איזרד בתוכנית המסקרת את סיפורה של קבוצת מונטי פייתון, ג'ון קליז אמר עליו שהוא "חבר מונטי פייתון אבוד", הוא גם מילא את מקומו של גרהאם צ'אפמן בהופעה מיוחדת שערכה הקבוצה לזכרו.