google/wiki40b huggingface dataset:
אמבראר

פעילות

החברה מייצרת מטוסי נוסעים, מטוסי מנהלים, מטוסי אימונים ומטוסי קרב. בנוסף, מייצרת אמבראר מטוסי שליטה ובקרה ואתרעה מוקדמת, מטוסים לחישה מרחוק, מטוסים לצורכי חקלאות, וכלי טיס המיועדים להטסתם של אח"מים וראשי מדינות. החברה מספקת גם שירותים נלווים בתחומי האווירונאוטיקה. בשנים 1999–2001 הייתה אמבראר היצואנית המובילה של ברזיל. אמבראר מדורגת שלישית בין יצרניות כלי טיס בעולם (יחד עם בומברדייה ואחרי בואינג ואיירבוס) בשעורי אספקה שנתית של מטוסי נוסעים. אף כוח העבודה שלה הוא השלישי בגודלו בתעשיות האווירונאוטיות בעולם (אחרי בואינג ואיירבוס). יחד עם בומברדייה, שולטת אמבראר בשוק מטוסי הנוסעים לטווח בינוני. כמו כן, היא ספקית מטוסי המנהלים הגדולה בעולם.
מוצרי הדגל של החברה כיום הם המטוסים מסדרת E-Jets, מטוסי נוסעים סילוניים בעלי גוף צר, דו מנועיים, לטווח טיסה בינוני, הכוללים עד 122 מושבים. מטוסים אלה הוצגו לראשונה בסלון האווירי בפריז ב-1999, ויצורם החל בשנת 2002. פיתוח, ייצור, שיווק וקליטת המטוס אצל הלקוחות נחל הצלחה רבה. נכון ל-31 במרץ 2008, סופקו 369 מטוסים מסדרה זו וצבר ההזמנות המאושרות עמד על 466 יחידות, בנוסף לאופציות לרכישת עוד 840 מטוסים. החברה צופה כי עד סוף שנת 2016, יסופקו ללקוחות עוד 1,112 מטוסים מסדרת E-Jets.
בין מוצריה של אחת מחברות הבת של אמבראר בברזיל, נאיווה תעשיות אווירונאוטיות (Indústria Aeronáutica Neiva), נמנה גם מטוס ריסוס חד-מנועי מסוג "EMB 202A Ipanema", המתודלק באמצעות ביו-דלק אתנול, הראשון מסוגו בעולם. זהו מטוס הריסוס הנמכר ביותר ללקוחות מהמגזר החקלאי הגדול בברזיל, עם נתח שוק של 80%. ב-15 במרץ 2005 מסרה החברה את המטוס ה-1,000 מדגם זה ללקוח.
מטה החברה ממוקם בסאו ז'וזה דוס קמפוס (São José dos Campos), מדינת סאו פאולו. שם נמצאים גם מתקני הייצור הראשיים ומרכזי ההנדסה, התכנון והעיצוב. בגאוויאו פיישוטו (Gavião Peixoto), אף בתחומי מדינת סאו פאולו, מפעילה אמבראר מפעל ייצור נוסף ומתקן ניסויי טיסה. מתקן זה כולל מסלול המראות ונחיתות שאורכו 5,000 מטרים, שלישי באורכו בעולם.
אמבראר מפעילה אתרי תחזוקה ושיווק בארצות הברית. בנוסף, לחברה שלוחות גם בצרפת, בפורטוגל, בסינגפור ובסין (בבייג'ינג ובחרבין שבצפון סין).
נכון ל-31 בדצמבר 2007, מצבת כח האדם של אמבראר עמדה על 23,770 עובדים וצבר ההזמנות שלה עמד על סך של 18.8 מיליארד דולרים.
מניות חברת אמבראר נסחרות בבורסת סאו פאולו (Bovespa), ומשוקללות באינדקס iBovespa, הכולל את מניות 50 החברות המובילות הנסחרות באותה הבורסה. החברה נוהגת לחלק לעובדיה ולבעלי מניות מינוריים בחברה דיבידנדים. בנוסף, נסחרת החברה גם בבורסה לניירות ערך בניו יורק (NYSE).
בשנת 2018 חתמה חברת בואינג על הסכם משותף עם אמבראר, בו תעבור השליטה בחברה לבואינג והיא תחזיק ב-80 אחוזים מייצור המטוסים והמוצרים של אמבראר. לאחר החתימה על ההסכם תיקרא חברת אמבראר "בואינג ברזיל", שם שעוד לא נכנס לתוקף.
מנוחה בירנבוים

מנוחה בירנבוים (נולדה ב-27 באפריל 1948) היא פרופסור אמריטה בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, בעבר כיהנה כראש המגמה לשיטות מחקר, מדידה והערכה. בירנבוים מתמחה בעיקר בניתוח אינטראקציות של למידה (פנים-אל-פנים, ובלמידה מרחוק), הערכה לשם למידה בכתה ובארגון והערכה דיאגנוסטית בקנה מידה רחב. היא אחת המומחים בישראל לנושא ההערכה בחינוך, ולתכנון לימודים.

קרירה אקדמית

מנוחה בירנבוים נולדה בתל אביב. למדה לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, וסיימה ב-1971. היא קיבלה תואר שני (בהצטיינות) במחקר בחינוך מאוניברסיטת תל אביב ב-1977, השלימה את הדוקטורט בפסיכולוגיה חינוכית מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין שבארצות הברית בשנת 1981, ומאז שימשה כמרצה. בשנת 1985 שימשה כמרצה אורחת במעבדה לחינוך באמצעות מחשב באוניברסיטה של אילינוי. ב-1986 התמנתה למרצה בכירה בבית הספר לחינוך. בשנת 1991 שהתה כמרצה אורחת בשירות להערכה בחינוך באוניברסיטת פרינסטון. ב-1996 התמנתה לפרופסור חבר, וב-1996 לפרופסור מן המניין. ב-2002 הייתה מרצה אורחת באוניברסיטה של נברסקה בלינקולן, נברסקה, ארצות הברית. בירנבוים היא פרופסור אמריטה החל משנת 2012.
תחומי ההתמחות שלה הם: תרבות הלמידה בבית הספר, קידום למידה עצמית באמצעות הערכה פורמלית ובלתי-פורמלית, תפיסות של הערכה ושל לימוד על ידי תלמידים ומורים.
לגש (עיר)

לַגַש הייתה עיר מדינה קדומה בשומר ומאוחר יותר בבבל אשר שכנה בעמק הפרת, על גדת החידקל, בדרום מסופוטמיה. לגש (היום תל אל חיבה) ממוקמת צפונית לחיבור הנהרות הפרת והחידקל מזרחית לארך בסמוך לתעלת מים עתיקה. לגש הייתה מהערים העתיקות ביותר של שומר.
לגש נחשבת לאחת מערי המדינה המרכזיות באזור, יחד עם אור, כיש וניפור. באלף ה-3 לפני הספירה 
לגש נחפרה בין השנים 1877-1901 על ידי ארנסט דה סרזק, שכיהן כקונסול צרפת באזור. בחפירות בעיר נתגלו עשרות אלפי לוחות כתב  בעיקר תעודות כלכליות, רשומות המפרטות את שיטת השלטון ואופן החיים בעיר. באתר זה הנחשפה לראשונה התרבות השומרית.
במאה ה-26 לפנה"ס, לגש הפכה לגורם מדיני  חשוב באזור והגיעה לשיאה בימי אאנאתום (2500 לפנ"ס לערך). המלך האחרון היה אורוקָגינה. התעצמותה של אֲרֳך, הביא לירידת כוחה של לגש. בתקופת ממלכת אכד (המאות ה 24 - 22 לפנה"ס) איבדה העיר את עצמאותה. לאחר נפילת אכד העיר התאוששה. זו התקופה של המלך גודֳאָה. העיר איבדה סופית את עצמאותה בימי השושלת השלישית של אור במאות ה-22 - 21 לפנה"ס. בין הגורמים לירידת כוחה של לגש היה תהליך המלחת הקרקע. בתעודות הכלכליות באה לידי ביטוי התופעה בירידה הדרגתית ביבולים תוך מעבר מגידול חיטה לשעורה.

אורוכגינה

אורוכגינה (Urukagina) נקרא גם אורומינגינה (Uruinimgina) היה מלך וכהן גדול, מלך בסוף המאה ה-25 לפנה"ס. הוא שיחרר את לגש משלטונו של מלך כיש. מלכותו התפשטה כנראה עד ניפור בצפון. הוא לא היה המלך הלגיטימי, לקח את השלטון לעצמו. אורוכגינה היה רפורמטור גדול למען העם. יצר קודקס חוקים למען העניים. הוא התחיל בשינוי צורת קנין הרכוש בלגש, ותיקן תיקונים סוציאליים חשובים לטובת המעמדות הנמוכים תוך הגנה מפני הגובים, המפקחים הכוהנים והעשירים.
אורוכגינה החזיר אדמות שנגזלו מבעליהם על ידי שליטי העיר בחזרה לבעלים המקוריים. פיטר פקידים מושחתים ולא נתן להעלות את שכר שירותי הקודש ודמי הקבורה. הוא אסר על העשירים להכריח את העניים למכור כל דבר שהעשיר חשק בו, בנוסף התיר למוכר לקבוע את המחיר.
אוסף החוקים שיצר שימשו בתקופה מאוחרת יותר כיסוד לספר החוקים של חמורבי.
פעילות נוספת שלו הייתה שיפור פני העיר - תיקון בנינים ישנים, חפירת תעלות ובנית מקדשים. לאחר שש שנות שלטון נוצח אורוכגינה במלחמה עם לוגלזגיסי שליט אומה. העיר לגש נהרסה.
איסור הנאה

איסור הנאה הוא מושג בהלכה היהודית, לפיו ישנם איסורים שמלבד איסור האכילה שיש עליו, הטילו התורה או חז"ל איסור נוסף אף על כל הנאה ותועלת שניתן להפיק מהחפץ האסור.

פירוט האיסור

איסור ההנאה כולל כל שימוש בחפץ כגון האכלת בעלי חיים בדבר שנאסר, וכן אסור למוכרו לאינו יהודי. ישנם איסורי הנאה האסורים מן התורה, ויש שאסורים רק מדברי 'מדרבנן'.
לדעת רבי אבהו בשם רבי אלעזר, וכן נפסק להלכה, בכל איסור בו נאמר בתורה אחד מהלשונות הללו: "לא תאכל", "לא יאכל" או "לא תאכלו" - אזי האיסור כולל גם 'איסור הנאה', אלא אם נכתב במפורש אחרת, כגון מאכלות אסורות של חֵלֶב ונבלה שהתירה התורה במפורש למוכרם לגוי.
לדעת הרמב"ם מי שנהנה מאיסורי הנאה, לדוגמה מי שמכרם לגוי, אינו לוקה. לדעת המגיד משנה טעם הדבר הוא שכל הנאה אינה דרך השימוש האופטימלית במאכלים, שהיא אכילה. לעומת הרמב"ם הריא"ז הנהנה מאיסורי הנאה, כמו למשל המוכר לגוי איסורי הנאה לוקה.

מכירת איסורי הנאה

אסור להשתכר באיסורי הנאה. ישראל שהיה לו תנור ואפה בו נכרי חמץ בפסח, אסור לו לקבל מהנכרי מעות בשכרו, אבל אם קיבל המעות, מותר לו ליהנות מהם.
עבר ומכר איסורי הנאה, דמיו מותרים, מלבד בעבודה זרה ובשביעית, ויש הסוברים שהדמים אסורים מדרבנן
דמי 'סתם יינם' אסורים לדברי הכל משום שהחמירו חכמים בסתם יינם כדמי יין שנתנסך לעבודה זרה.

כילוי וביעור

המשנה במסכת תמורה מבדילה בין איסורי הנאה שחייבים שריפה, לבין אלה החייבים קבורה: איסורים שחייבים שריפה מותר להשתמש באפרו אך איסורים החייבים קבורה שנשרפו אפרם אסור.
מהתורה אין חובה לשרוף או לקבור את 'איסורי הנאה' מלבד חמץ בפסח וממון עיר הנידחת שחובה לשורפם. אמנם אף שאין חובה, מכל מקום ראוי לכלות מן העולם כל דבר שאסור בהנאה מחשש שיבואו לתקלה על ידם.
נחום טרייביטש

ביוגרפיה

נולד בפראג ביום ראשון ג' באלול תקל"ט לרבי זליג טרייביטש, שהיה שליח ציבור באלטנוישול. בילדותו למד ב"בית המדרש ילדים" של הקהילה המקומית. אביו נפטר בהיותו בגיל צעיר מאד והוא נותר יתום ועזוב.
נעשה תלמידו המובהק וממשיך דרכו של הרב יעקב גינצבורג רבה של פראג, שאימץ אותו. בשנותיו המאוחרות של רבו, מינה אותו להעביר את שיעורו היומי בבית מדרשו שבפראג, ומסר לו את כל כתביו. רבי נחום טרייביטש הכין את כתבי רבו לדפוס, והדפיסם בספר "זרע יעקב". רבי נחום טרייביטש היה ידידם של רבנים ידועי שם בני תקופתו, כמו: רבי בצלאל רנשבורג, מחבר "הורה גבר" ו"חכמת בצלאל"; ורבי אלעזר לעוו מחבר "שמן רוקח".
בשנת תקפ"ו (1826) עזב את פראג ואת משרתו כראש הישיבה בה, והתמנה לרבנות העיר פרוסטיץ. בחנוכה של שנת תקצ"א (1831), למעלה משנה אחרי פטירתו של רבי מרדכי בנט (נפטר בי"ג באב תקפ"ט), מונה רבי נחום טרייביטש במקומו כרבה של מוראביה, וקבע את מושבו בניקלשבורג.
טרייביטש המשיך במדיניות קודמו. הוא היה פתוח למרכיבים המתונים של ההשכלה, שהתמקדו בשפה העברית, אך לא מעבר לכך: גישתו הלכה ונעשתה שמרנית יותר ויותר ביחס לתנאים המשתנים בחבל. הוא השלים רק בחירוק שן עם רפורמות שנכפו עוד קודם על ידי הממשלה בחיי הקהילות, דוגמת בתי-ספר כלליים. טרייביטש היה מסוכסך עם הרב ליב שוואב מפרוסניץ, הרב הבולט ביותר ברוזנות שהחזיק בדעות ליברליות והפיץ את נוסח וינה, וניסה לשווא להכשיל את מינוייהם של תלמידו הרב צבי הירש פאסל כיורשו בעיר ההיא ושל הרב אברהם נוידא בלוישיץ. כמו כן שלל היתר הוראה, שכל מועמד לרבנות במוראביה היה חייב לקבל אישית ממנו, מהרב יהודה לייב לעף. 
למרות שידע גרמנית בסיסית – יצחק מאיר וייז, שלמד בישיבתו, זכר כי היה מסוגל לתקשר בשפה אך נזקק לעזרת הבחורים לצורכי קרוא וכתוב – הוא התנגד הן לדרשות בה בבית-הכנסת והן לשילובה המלא בבתי-הספר החדשים. עמדותיו, בייחוד סכסוכו הממושך עם נוידא והצלחת יריביו להציגו כאויב הגרמנית, הובילו לכך שהשלטונות פגעו שוב ושוב במעמדו. במהלך שנותיו במשרה התעלמו ממנו בפועל רוב הקהילות מחוץ לניקולשבורג. עם מותו היה הקיטוב בין היסודות המתקדמים לאדוקים במוראביה חריף כל כך עד שנדרשו עוד ארבע וחצי שנים למצוא לו יורש, וגם אז לא היה זה רב מקומי אלא רש"ר הירש.
היינריך השלישי, רוזן הסן העילית

ביוגרפיה

היינריך נולד ב-15 באוקטובר 1440, והיה בנם השני של לודוויג הראשון, רוזן הסן ולאנה מסקסוניה, רוזנת הסן, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה וקתרינה מבראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1458 מת אביו, ורוזנות הסן חולקה בין לודוויג שקיבל את הסן התחתית (הסן-קאסל), לבין אחיו לודוויג שקיבל את הסן העילית (הסן-מרבורג). האחים נלחמו ביניהם על התיחום המדויק של נחלותיהם עד מאי 1470. באמצעות נישואיו לאנה מקאצנלבוגן, בתו של פיליפ הראשון, רוזן קאצנלבוגן, ירש היינריך נחלות נרחבות באזור הריין, ומשום כך כונה "העשיר".
ב-13 בינואר 1483 מת היינריך במרבורג, ובנו וילהלם השלישי, רוזן הסן העילית ירש את נחלותיו. לווילהלם לא היו ילדים, ומשום כך לאחר מותו ירש אותו בן דודו וילהלם השני, רוזן הסן.
כביש 227

תוואי הכביש

מכביש 206 (כביש אורון-רותם) יוצא כביש 227 מזרחה בדרך אספלט ישנה ומשובשת וחוצה את מסילת רכבת המשא למפעלי אורון וצין. הכביש חולף מדרום למישור ימין, ועובר דרומית לכור הגרעיני - דימונה (קמ"ג). לאחר מכן עובר הכביש המשובש סמוך למכתש הקטן (מכתש חצרה), שם הוא חוצה את שביל ישראל בסמוך למצד צפיר. משם מתפתל הכביש דרומה בסמוך לנחל גוב אל מעלה עקרבים ההיסטורי, דרך משובשת ומפותלת, ובה 18 עיקולים חדים ותלולים מאוד, היורדת מהרי מזרח הנגב, רום 402 מטרים מעל לפני הים - לערבה, 80 מטרים מתחת לפני הים. שם חוצה הכביש את נחל צין וממנו מסתעפת דרך פרטית אל מפעלי התעשייה צין ואורון. מכאן נעשה הכביש ישר יותר והוא ברמת תחזוקה גבוהה יותר, והוא ממשיך מזרחה עד לנקודת סיומו בערבה בצומת עין חצבה שעל כביש 90 (כביש הערבה), סמוך ליישובים עין חצבה ועידן.
ניופורט (בלגיה)

היסטוריה

בשנת 1163, פיליפ הראשון, רוזן פלנדריה, העניק ליישוב מעמד של עיר וזכויות עירוניות. בשנת 1600, נערך קרב ניופורט בין ההולנדים והספרדים. בסוף המאה ה-17 ובמחצית הראשונה של המאה ה-18, ניופורט הייתה חלק מהערים המבוצרות אשר היוו את המחסום בדרום הרפובליקה ההולנדית.
במחצית השנייה של המאה ה-19 נבנתה מסילת רכבת מניופורט לבריסל וב-15 באוגוסט 1869 הגיעה לתחנה הרכבת הראשונה ועליה לאופולד השני, מלך הבלגים. בניית מסילת הרכבת תרמה להתפתחות ניופורט ולהפיכתה לעיירת חוף תיירותית. בקרב איפר הראשון, כחלק ממלחמת העולם הראשונה, נערך בין היתר קרב בצידי נהר האיזר בסמוך לניופורט. בקרב זה עצרו הכוחות הבלגים את התקדמות הגרמנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1949, סופחו הכפרים הקטנים לומברדסיידה, ווסטנדה ורמסקפלה אל ניופורט. בתוך כך, ניופורט הגדילה את גודלה כמעט פי ארבעה מ-2.05 ל-8.11 קמ"ר. עם התרחבות היישוב גדלה התיירות ואיתה הנמל המקומי. בשנת 1977 סופחו אל ניופורט היישובים סנט-יורס ורמסקפלה באופן מלא וכך גדלה ניופורט ל-29.67 קמ"ר. בשנת 1977, הבסיס הצבאי שבלומברדסיידה הוסף גם הוא לניופורט שהגדילה את שטחה ל-31 קמ"ר.
Mayday

Mayday (נהגה: "מֶיידֶיי") הוא אות מצוקה בינלאומי הנשלח באמצעות רדיו ומשמש להתריע על סכנת חיים לנמצאים על כלי שיט או כלי טיס. השומע קריאת חירום זו נדרש להגיע מיד לקורא הנמצא במצוקה ולסייע להצלת חיי הנמצאים על כלי השיט או כלי הטיס. קריאה זו זהה לשימוש בקריאה SOS בקוד מורס.

מקור המונח

ישנה סברה כי מקור המונח במשפט הצרפתי: venez m'aider - "בואו עזרו לי".‏

שימוש

בעת מצוקה נעשה שימוש בקריאה שלוש פעמים: Mayday Mayday Mayday וזאת על מנת למנוע מצב בו מילים דומות נשמעות כמו הקריאה לעזרה.
בקריאה יעשה שימוש כאשר יש סכנת חיים לנמצאים על כלי השייט או כלי הטיס כגון במקרה של סכנת טביעה, שריפה וכדומה.

היסטוריה

המונח הוצע על ידי פרדריק סטנלי מוקפורד בשנת 1923. מוקפורד היה בקר אווירי בנמל התעופה קרוידון שבלונדון והתבקש למצוא קריאת מצוקה אשר תשמש את הטייסים ואשר תובן לכולם. מרבית הטיסות שעברו דרך שדה תעופה זה באותה עת הגיעו משדה התעופה לה בורז'ה שבפריז ולכן בחר מוקפורד את הביטוי בצרפתית‏‏.
השימוש הראשון בביטוי אירע בשנת 1927 וניתן לו תוקף רשמי בשנת 1948‏.
הרי ריד

היסטוריה ומקור השם

ההרים התגלו ומופו על ידי המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי בשנת 1957. ההרים נקראו על שם הרברט ריד ראש הוועדה המדעית של המשלחת הטראנס-אנטאקטית, וחבר הוועד המנהל של המשלחת הטראנס-אנטארקטית בין השנים 1955- 1958.

לקריאה נוספת

* Beau Riffenburgh, Encyclopedia of the Antarctic, Volume 1, p.891
ניקולאי פיליוגין

ביוגרפיה

בשנת 1935 פיליוגין סיים את המכון הטכני על שם באומן במוסקבה. לאחר סיום הלימודים עבד במכוני מחקר ותכנון. בהתאם להמלצת סרגיי קורוליוב בשנת 1946 התמנה למתכנן ראשי של מערכות בקרה.
פיליוגין נטל חלק מרכזי בפיתוח הטיל הבליסטי הסובייטי R-7 סמיורקה, ובדגמיו השונים ששימשו לשיגור לוויינים וחלליות. היה מתכנן מערכת הבקרה והשליטה של המשגר הכבד "פרוטון". משנת 1948 ועד מותו, היה מנהל מכוני המחקר בתחום ההנחיה לטילים NII-885 ו - NII AP. לימים אוחדו לכלל משרד תכנון, מחקר ופיתוח, הקרוי בשם משרד התכנון פיליוגין והפעיל ברוסיה.
ראדו גינסארי

קריירה

גינסארי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בויוצאני קישינב בה שיחק עד גיל 16, אז עבר לאקדמיה קישינב. בינואר 2013 יצא לחתום ברובין קאזאן מליגת העל הרוסית, אך בסופו של דבר לא חתם בקבוצה. בקיץ 2013 התאמן באולהננסה מליגת העל הפורטוגלית, אך נפצע ושוחרר מהקבוצה.
בהמשך הקיץ חתם בזימברו קישינב. בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 6 שערים וזכה עמה בגביע.
ב-16 ביוני 2014 חתם בשריף טירספול.
ב-2 ביולי 2017 גינסארי חתם בהפועל חיפה. ב-4 בדצמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 בדרבי נגד מכבי חיפה.
ב-28 ביוני 2019 חתם בקריליה סובייטוב סמרה מליגת העל הרוסית.

קריירת נבחרת

גינסארי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מולדובה בהפסד 4-0 למולדובה. ב-3 ביוני 2016 גינסארי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 לשווייץ.
פרדריק פלמר

מהלך חייו

פרדריק פלמר נולד בעיירה בויילס בשנת 1862.
בשנים 1877 עד 1879 היה שוליה בחברת רכבות. משנת 1883 היה לעוזר מהנדס באותה חברה, בהמשך נתמנה לעוזר מהנדס בחברת הרכבות של מזרח הודו (East Indian Railway Company). בשנת 1889 קודם לתפקיד מהנדס בחברה זו. לאחר מכן התמנה למהנדס הראשי של נמל כלכותה.
בין השנים 1917 ל-1930 תכנן מספר רציפים ומחסנים בנמלי מערב הודו.
בזמן מלחמת העולם הראשונה פעל פלמר במסגרת מיניסטריון החימוש הבריטי וכן שימש כמהנדס יועץ של מיניסטריון התעופה, והחברה שבניהולו, שנקראה "המכון של המהנדסים האזרחיים" (the Institution of Civil Engineers), קיבלה מעמד של חברת ייעוץ למיניסטריון המלחמה. לאחר המלחמה פעלה החברה בהקמת גשרים בלונדון ובקנדה.

נמל חיפה

בשנת 1919 כתב הגנרל אדמונד אלנבי לממשלת בריטניה שאם בריטניה תקבל מנדט על ארץ ישראל כי אז תהיה הקמת נמל עמוק מים בחיפה כה חשובה שכדאי כבר עתה לבצע סקר מקדים. בהתאם לכך הוחל בעבודה מקדימה ובשנת 1922 פרדריק פלמר מטעם חברת בניית הנמלים "רנדל, פלמר וטריטון" (RENDEL PALMER & TRITTON) סקר את חופי הארץ לפי בקשת שלטונות המנדט הבריטי ואישר כי חיפה היא המקום המתאים ביותר לנמל עמוק מים. תוכניות הנמל אושרו בשנת 1925ושנה לאחר מכן אישר הפרלמנט הבריטי מלווה, שמתוכו הוקצו מיליון ורבע לירות שטרלינג לבניית הנמל. הליכי מימוש המלווה וסיבות פוליטיות בארץ ישראל ובבריטניה גרמו לדחיית תחילת העבודה על הנמל עד לשנת 1927. עד אז היה במקום רק מעגן החוף, שנבנה על ידי העות'מאנים בשנת 1905 ליד אזור תחנת הרכבת.
ב-31 באוקטובר 1933 הוכרז רשמית על פתיחת הנמל. הפתיחה תוכננה כטקס רשמי בנוכחות מוזמנים רבים מנכבדי הארץ יהודים וערבים, אך בגלל מאורעות אוקטובר 1933 שפרצו ביפו ב-27 באוקטובר והסתיימו בחללים משני הצדדים, החליטו מתכנני הטקס לבטל את החגיגות ולהסתפק בטקס רשמי ומצומצם. פרדריק פלמר לא האריך ימים לאחר מכן ונפטר בשנת 1934. על שמו נקרא רחוב הכניסה לנמל בשם רחוב שער פלמר.
Faster Than the Speed of Night (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ג'ים סטיינמן והופק על ידי ג'ון יאנסן וסטיינמן גם כן. בשנת 1983, הוציאה טיילר את אלבומה החמישי, Faster Than the Speed of Night. הסינגל הראשון מתוכו "Total Eclipse of the Heart", הפך לאחד מהשירים המצליחים בהיסטוריה, ואף כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100. 
בהמשך, יצא אחריו סינגל שזה, שתיפקד גם כשיר הנושא מתוך האלבום.
דניאל פוליסר

דניאל פוליסר (נולד ב-6 בפברואר 1964 בניו יורק) הוא סופר, עיתונאי ועורך ("תכלת"), הוגה דעות נאו-קונסרבטיבי] ודוקטור למדע המדינה (אוניברסיטת הרווארד). 
פוליסר הוא ממייסדי "מרכז שלם" בירושלים ושימש כנשיאו משנת 2002 ועד 2013 שנה בה המוסד קיבל היתר לפתוח תוכנית לימודים לתואר ראשון ומאז המוסד נקרא "המרכז האקדמי שלם" ופוליסר מכהן בו כמשנה לנשיא. בנוסף לכך, פוליסר הוא אחד מחברי הוועד המנהל של מרכז מציל"ה, מיסודה של פרופסור רות גביזון ומייסד ארגון "מבט לשלום". היה יושב הראש הראשון של המועצה הציבורית להנצחת זכרו של בנימין זאב הרצל.

קורות חיים

פוליסר נולד ב-1964 בניו יורק. קיבל מלגות מקרן פולברייט, קרן טרומן וקרן עמיתי מֶלוֹן ובעזרתן למד וב-1987 סיים בהצטיינות יתרה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת פרינסטון, שבניו ג'רזי. חברו ללימודים יורם חזוני היה לימים שותפו להקמת מרכז שלם. 
עלה לארץ ב-1991 והתיישב בעלי שבשומרון, יחד עם חזוני וב-2001 עבר לירושלים, שם הוא גר כיום עם אשתו וששת ילדיו.

קריירה

בשנת 1993 ייסד פוליסר את ארגון "מבט לשלום", ארגון על-מפלגתי, שבוועד המנהל שלו כיהנו אנשים מרחבי הקשת הפוליטית החל מאלישע שפירא מהקיבוץ הארצי וכלה ברב יואל בן-נון מהציונות הדתית. מטרת הארגון הייתה לפקח על יישום הסכמי אוסלו על ידי ישראל והרשות הפלסטינית. הארגון כתב ב-1994 וב-1995 מס' דו"חות על ההתקדמות של הפלסטינים לקראת בחירות, כחלק מקיום ההתחייבות שלהם בהסכמי אוסלו. סאיב עריקאת, שהתרשם לטובה מדו"חות אלה, הזמין את אנשי הארגון להיות משקיפים בבחירות לרשות הפלסטינית בינואר 1996. 
ב-1994 ייסד פוליסר, בירושלים, ביחד עם אופיר העברי, יורם חזוני ויהושע ויינשטיין את מכון המחקר "מרכז שלם", מכון מחקר יהודי ציוני, הנחשב לנאו-קונסרבטיבי. חזוני כיהן עד 2002 כנשיאו הראשון של מרכז זה ומאותה שנה ועד 2013 כיהן פוליסר כנשיאו. פוליסר כיהן עד למינויו כנשיא המרכז, בתור מנהלו האקדמי. מי שהחליפו בתפקיד המנהל האקדמי של מרכז שלם היה אופיר העברי.
באוגוסט 1996 הוא ייסד, יחד עם יורם חזוני, דוד חזוני, ואופיר העברי את כתב העת של מרכז שלם - "תכלת". בשנים שלאחר מכן היה אחד מעורכיו של כתב העת הזה, במקביל ללימודיו באוניברסיטת הרווארד, לדוקטורט במדע המדינה. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא "כישלון הדמוקרטיזציה ברשות הפלסטינית" והוא סיים אותה וקיבל תואר דוקטור במדע המדינה ב-2001. 
בנובמבר 2002 קיימו מרכז שלם, האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב, כנס בינלאומי בנושא רפובליקה, דמוקרטיה וחוקה: תרומתו של "הפדרליסט" למחשבה המדינית. פוליסר היה המנחה של הכנס ואחד המרצים בו. הרצאתו הייתה על הנושא "השפעת "הפדרליסט" על חוקות בעולם". במסגרת לימודי סמסטר סתיו 2005 במרכז שלם, הוא לימד את הקורס "חוקה לישראל". 
בפברואר 2006 נבחר פוליסר ליושב ראש הראשון של המועצה הציבורית להנצחת זכרו של בנימין זאב הרצל, אשר הוקמה מכוח חוק בנימין זאב הרצל (ציון זכרו ופועלו), התשס"ד-2004. מטרת המועצה היא "להמליץ על יעדי פעולה ומדיניות לשם הנחלת חזונו, מורשתו ופועלו של הרצל, ולפקח על השגתם". בתקופת כהונתו גרמה המועצה להבאת עצמותיהם של ילדי הרצל לארץ וקבורתם בהר הרצל לצד אביהם, כפי שביקש הרצל בשעתו. יושב ראש המועצה כיום הוא פרופסור אריאל פלדשטיין.
דיא סבע

קריירה

סבע נולד במג'ד אל-כרום. התחיל את דרכו במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק. בקיץ 2011 עבר למכבי תל אביב כחלק מ"מהפכת הצעירים" של המאמן דאז מוטי איווניר. לאחר שרשם רק שתי הופעות בארבעה חודשים הושאל בינואר 2012 להפועל באר שבע עד לתום העונה. ב-21 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בבאר שבע, והבקיע צמד בניצחון 2–0 על הפועל חיפה. לאחר שעזר לקבוצה להישאר בליגה, הושאל לחצי עונה נוספת. בינואר 2013 עבר לבני סכנין, במדיה רשם 10 הופעות.
לקראת עונת 2013/2014 חתם סבע במכבי פתח תקווה, העולה החדשה לליגת העל, עמה הגיעה עד לחצי גמר גביע המדינה, שם הפסידה הקבוצה 1–2 למכבי נתניה, כאשר סבע כבש בפנדל את השער היחיד של קבוצתו. בליגת העל ערך סבע 29 הופעות בעונה זו, בהן כבש שלושה שערים.
לקראת עונת 2014/2015 חתם סבע בקבוצת מכבי נתניה, העולה החדשה לליגת העל. ב-27 בדצמבר 2014 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, שער הניצחון (1–0) במשחק מול מכבי פתח תקווה. ב-21 במרץ 2015 כבש שער מבעיטה ישירה מכדור קרן, בניצחון 3–1 על הפועל פתח תקווה. בסוף העונה קרע את הרצועה הצולבת, וחזר לכשירות במאי 2016, עת ירד עם מכבי נתניה לליגה הלאומית.
בעונת 2016/2017 היה מלך השערים של מכבי נתניה בליגה הלאומית עם 18 שערים, בנוסף ל-12 בישולים, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל. בעונת 2017/2018 היה סבע מלך השערים של ליגת העל עם 24 שערים, בנוסף לשבעה בישולים, ולצידו של ערן לוי הוביל את הקבוצה לפלייאוף עליון, והיא סיימה את העונה במקום החמישי בטבלה. בסל הכל שיחק סבע ארבע שנים במכבי נתניה, ובמדיה ערך 100 הופעות ליגה, בהן כבש 45 שערים.
ב-17 בספטמבר 2018 חזר סבע לקדנציה שנייה בהפועל באר שבע, ששילמה עבורו 1.9 מיליון אירו בנוסף להעברתו של גיא מלמד למכבי נתניה, וחתם לארבע שנים בקבוצה.
ב-29 בינואר 2019 חתם סבע לשלוש שנים בקבוצת גואנגג'ואו R&F מהליגה הסינית, אשר שילמה עבורו 5 מיליון דולר.

נבחרות ישראל

לזכותו של סבע ארבע הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל, וב-13 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה, במשחק נגד בלגיה. ב-8 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו, בניצחון 7–2 נגד אזרבייג'ן, ובסך הכל ערך תשע הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש שני שערים.
ב-24 במרץ 2018 ערך סבע את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק ידידות מול רומניה, בו הפסידה ישראל בתוצאה 1–2. ב-14 באוקטובר 2018 כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 2–0 על אלבניה בליגת האומות. ב-15 בנובמבר 2018 כבש סבע צמד בניצחון 7–0 על נבחרת גוואטמלה.
טייריס רייס

קריירה

רייס נולד בריצ'מונד שבווירג'ינה ארצות הברית. שיחק עבור נבחרת הכדורסל של בוסטון קולג' בשנים 2006 עד 2009. בעונתו האחרונה קלע בממוצע 16.9 נקודות למשחק, עם 5.3 אסיסטים, 3.8 ריבאונדים ו-1.8 חטיפות בממוצע. לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, הצטרף לקבוצת פאניוניוס היוונית וכעבור עונה אחת עבר לקבוצת ארטלנד דראגונס. עונה אחר כך עבר למועדון ריטאס וילנה בה שיחק בעונת 2011-2012.
לאחר שעזב את ריטאס הצטרף הגארד לבאיירן מינכן מליגת העל הגרמנית. בבאיירן, שיתף רייס פעולה עם הגארד הישראלי יותם הלפרין, בתום העונה דורג רביעי ברשימת הקלעים של הליגה ושני באסיסטים.
ב-11 ביולי 2013 חתם רייס לשנתיים בקבוצת מכבי תל אביב. בעונת 2013/2014 הוביל רייס את מכבי תל אביב בסדרת ההצלבה למהפך דרמטי במשחק חוץ על ארמאני מילאנו בדרך לניצחון בסדרה והעפלה לפיינל פור היורוליג. בחצי גמר קלע רייס את סל הניצחון של קבוצתו, 5.5 שניות לפני סיום המשחק. בגמר קלע רייס 26 נקודות ונבחר למצטיין הפיינל פור (MVP) בדרך לזכייה של מכבי תל אביב באליפות אירופה.
באותה עונה הוביל את קבוצתו גם לזכייה באליפות ישראל בכדורסל. כשהיא גברה בסיכום שני משחקים על מכבי חיפה. רייס בלט במיוחד במשחק הראשון, שבו קלע 30 נקודות ושבעה אסיסטים.
בקיץ 2014 הודיע על עזיבת מכבי. הוא חתם ל-3 שנים בחימקי מוסקבה עבור 2.5 מיליון דולר לעונה.
ב-2015 זכה עם חימקי מוסקבה בגביע היורוקאפ, ובנוסף זכה בתואר ה-MVP של העונה ומשחקי הגמר של המפעל.
ב-26 ביולי 2016 חתם לשנתיים בברצלונה. ב-12 בינואר 2018, חתם בקבוצה הסינית שנג'ן לאופרדס. 
ב-5 באוגוסט 2018 חתם בברוזה במברג הגרמנית. ב-1 ביולי 2019 חתם בפנאתינאיקוס.
רייס הוא בעל אזרחות של מונטנגרו ושיחק בנבחרת מונטנגרו באליפות אירופה בכדורסל 2013.

חיים אישיים

רייס הוא אב במשפחה חד-הורית. בינואר 2006 נולד בנו אשון רייס, ומשנת 2009 הוא מגדל את בנו לבדו. בעונת 2013-2014 הצטרף אשון לנסיעתה של מכבי תל אביב למשחקי ההצלבה נגד מילאנו. לאחר בחירתו של רייס בתואר MVP של הפיינל פור, הצטרף הבן אל אביו בהנפת התואר. רייס אף הוסיף לאחר הזכייה: "הוא הכול בשבילי. כל מה שאני עושה בחיים זה בשבילו".