google/wiki40b huggingface dataset:
מייקל קלייטון

עלילה

מייקל קלייטון (ג'ורג' קלוני) הוא עורך דין שעובד בחברת עורכי הדין "קינר, בק ולידין" שבניו יורק. לאחר שנגמל מהתמכרות להימורים, החברה נתנה לו תפקיד להיות "מתקן" החברה שמשמעותו שימוש בקשריו כדי לעזור ללקוחות החברה. לאחר שקלייטון עוזר לאחד הלקוחות, הוא נוסע ללא סיבה. ולאחר שהוא יוצא מרכבו, הרכב מתפוצץ.
הסרט קופץ ארבעה ימים קודם לכן. כשקלייטון נקרא לרסן את עורך דין החברה, ארתור אדנס (טום וילקינסון), שסובל מהתמוטטות עצבים במהלך תצהיר בתובענה ייצוגית נגד חברת החקלאות "יו-נורט'". קלייטון מצליח להשתלט על אדנס, אך הוא בורח ממנו במהלך הלילה.
קארן קראודר (טילדה סווינטון), חברת מועצת המנהלים של "יו-נורט'", מגלה שאדנס מחזיק ברשותו חומר מסווג של החברה העלול לסכן אותה. היא שוכרת שני סוכנים שיעקבו אחריו. במעקב מתגלה שאדנס צובר ראיות נגד "יו-נורט'" שבעבר הוא ייצג אותה. קראודר מחליטה לחסל את אדנס באמצעות סוכניה שמדמים את מותו להתאבדות.
בהמשך, קלייטון מגלה שקראודר אחראית למותו של אדנס. הוא מביים את מותו לאחר שמכוניתו מתפוצצת. בסוף, הוא גורם למעצרה של קראודר ומנהלי חברת "יו-נורט'" על פשעיהם בפרשה.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 90%. הסרט זכה להיות הסרט הטוב ביותר לשנת 2007 של מגזינים רבים כמו: USA Today ‏ וטיים. הופעתים של ג'ורג' קלוני, טום וילקינסון וטילדה סווינטון זכו לביקורות מהללות. בנוסף, הסרט קיבל מספר רב של מועמדויות וזכיות לפרסים יוקרתיים.
הסרט הופיע לראשונה בפסטיבל הסרטים של ונציה ולאחר מכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. הוא שוחרר בהפצה מוגבלת ב-5 באוקטובר בארצות הברית ובהפצה כללית שבוע לאחר מכן. בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-10.3 מיליון דולר. נכון ל-2011 הסרט הכניס כ-49,033,882 מיליון דולר בארצות הברית וכ-43,957,953 מיליון דולר בחוץ לארץ.
שלמה קוק

ביוגרפיה

נולד בבית מנדלבאום שבירושלים לרחל, בתו של הרב שמחה מנדלבוים, ולרב רפאל קוק (בן אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק), שכיהן לימים כרבה של טבריה. למד בבית הספר הירושלמי "גאולה" ובישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, ולאחר מכן בשנים תש"ו-תשט"ו בישיבת חברון בירושלים. בגיל שש עשרה הצטרף להגנה, ובעודו תלמיד בן שמונה עשרה היה בין ראשוני המגינים במלחמת העצמאות, והתנדב למבצעים נועזים, שזיכוהו באותות הצטיינות. 
בשנת תשי"ד שימש זמנית כר"מ בישיבת עץ חיים במונטרה בשווייץ. בתום לימודיו בישיבת חברון נסמך לרבנות בידי הרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג, צבי פסח פרנק, יעקב חי זריהן, שלמה יוסף זוין ויחזקאל סרנא.
בשנת  תשט"ו נישא ליהודית, בתו של הרב דב כ"ץ, מחבר סדרת "תנועת המוסר". לאחר נישואיו שהה במשך שלוש שנים בעיר רמסגייט שבאנגליה, וכיהן בה כראש ישיבה בבית המדרש לרבנים ומורים. בשנים תשי"ח-תשי"ט למד בכולל האברכים של ישיבת חברון. במקביל נתמנה לרב צבאי של מחוז ירושלים ושימש בתפקיד במשך שבע שנים. במלחמת ששת הימים היה בקבוצת הרבנים הצבאיים שהתלוותה אל חטיבת הצנחנים בכיבוש הכותל המערבי.
למד דיינות, ובשנת תשכ"ה (1965) נתמנה לדיין בבית הדין הרבני בתל אביב. באותו זמן התגורר בקריית ישמח משה, וייסד שיעורים בסביון הסמוכה. בשנת תשכ"ח (נובמבר 1967) התמנה כרב הראשי ואב"ד רחובות, שם חיזק את מוסדות התורה והעביר שיעורים לכל שכבות הציבור.
בחנוכה תשל"ב (1971) שב עם אשתו, שלושה מילדיהם ונוסע נוסף במכוניתם מירושלים לרחובות. במעבר המסילה בכביש 411, סמוך לקיבוץ חולדה, אירע תאונת רכבת. ההורים ושני הילדים הבוגרים נהרגו והניצולה היחידה הייתה בתם הקטנה יוכבד, שהייתה אז בת עשר. לפני ההלוויה נערכו דיונים היכן לקבור את ההרוגים - במקום מגוריהם רחובות או בסמוך לקבר אביו בטבריה. לבסוף הוחלט, על פי בקשת חותנו הרב דב כ"ץ, לקוברם בירושלים, עיר מגוריו. הזוג ובניהם מנחם-דן ונחמן-נתן נקברו בקבר משותף בחלקת הנביאים שבהר הזיתים, בסמיכות לרבים מבני משפחתם. לימים התגלתה צוואתו ובה נכתב שהוא מבקש לקוברו בהר הזיתים: "כן יזכנו ה' בתוך כל ישראל לקום לתחייה ולקפץ להר המוריה לעבודת בית המקדש אשר בה נשמח כולנו כהנים בעבודתם". לאחר מותם יצא לזכרם ספר הזיכרון "ראיתי בני עלייה".
בעצת הרב שך, עברה אמו, הרבנית רחל קוק, להתגורר בבית המשפחה ברחובות ולגדל את ארבעת היתומים. כעבור זמן התמנה אחיו הצעיר, הרב שמחה הכהן קוק, לרבה של רחובות. ביתו שברחובות שימש משכנה הראשון של ישיבת מאור התלמוד, וכיום שוכנת בו הישיבה לצעירים חכמת שלמה, הקרויה על שמו, בראשות הרב יעקב אליעזר ליזרוביץ', חתן הרב שמחה הכהן קוק.
בניו ממשיכים את מורשתו בשדה הרבנות והחינוך: בנו הרב בן ציון קוק מכהן כראש בית הוראה הכללי - ירושלים, מחבר ספרי הלכה והיה נחשב למקורבו של הרב יוסף שלום אלישיב. בנו הרב אוריאל קוק הוא איש חינוך שהקים רשת תלמודי-תורה ברחבי ישראל ועומד בראש 'בית ועד למחנכים' - ארגון להכשרת מחנכים ומורים במגזר החרדי.
חתניו הם הרב אליאב מאיר, רבו לשעבר של היישוב גמזו, והרב דוד וילמן, המכהן כר"מ בישיבה בירושלים. נכדיו הם העיתונאים ידידיה מאיר ושלמה קוק, והזמר יצחק מאיר.
חלק מכתביו על פרשת השבוע ונושאים נוספים קובצו על ידי בנו הרב בן ציון בספר מחשבת שלמה
פלייר

פְּלָיֶר (בעברית: צְבַת-צבָתות, מֶלְקַחַת, מֶלְקָחֲיִם) הוא כלי עבודה המשמש לתפיסת עצמים באמצעות שימוש במנוף. פליירים מתוכננים לשימושים רבים, ולעיתים הצבתות שלהם מעוצבות בצורות ייעודיות כדי לאחוז, לכופף, למשוך או לסלסל דברים שונים. בעלי מקצוע שונים משתמשים בפליירים לפעולות שונות. סוגים רבים של פליירים מכילים צבתות ייעודיות לחיתוך.
המלה העברית "צבת", שמקורה כנראה בארמית, משמשת בשנות האלפיים בעיקר ל"פלייר אף ארוך". בצבא משמש הביטוי "מחפתיים מתכוונן נטוי" לרישום מלאי של צבת מתכוונן.

היסטוריה

הפלייר הומצא בעת העתיקה ושימש לאחיזת עצמים לוהטים, ושימש בעיקר בעבודות מתכת. איור עתיק מציג צבתות בנפחיה של הפייסטוס (אל האש ואומנויות הפחחות היווני). סוגים רבים של פליירים התפתחו במרוצת השנים, עם המצאות של חפצים שונים, אותם היה צורך לאחוז, כגון פרסות, ברגים, חוטים חשמליים, צינורות וציוד חשמלי ואלקטרוני.
בעברית, מופיעה הצבת במסכת אבות: צבת בִּצבת עשויה (אבות ה ו), שם מוזכרת הצבת כאחד מעשרת הדברים שברא אלוהים בערב שבת בין השמשות, שהלא כדי ליצור צבת משתמש הנפח בצבת אחרת, ועל כן מוכרח שהצבת הראשונה נוצרה בדרך נס. בעברית החדשה משמש המשפט כביטוי לגבי עניין סבוך ומפותל, שמרכיביו אחוזים זה בזה כשלשלת.

עיצוב

העיצוב הבסיסי של הפלייר לא השתנה רבות מאז המצאתו. הוא כולל זוג ידיות, ציר (לעיתים בצורת מסמרת) וראש בעל זרועות (אף), או לסתות מחודדות. בניגוד למספריים או מזמרה, לסתות הפלייר תמיד נפגשות בסוף מהלך הידיות. 
פליירים ממירים את פעולת האחיזה בידיות, על ידי סגירת האצבעות על כף היד לתפיסה מדויקת של העצם. כיוון שהידיות ארוכות יותר מאף הפלייר, הכח המופעל על העצם חזק יותר, בשל המנוף שנוצר.
הפלייר עשוי בדרך כלל מסגסוגת פלדה עם תוספות התורמות לחיזוק ולמניעת חלודה, כגון ונדיום וכרום.
ידיות הפלייר מצופות בדרך כלל פלסטיק במטרה לבודד מפני מתח חשמלי ומפני חום.
מלון שלושת המלכים

מלון שלושת המלכים (בצרפתית: Grand Hotel Les Trois Rois וקודם לכן בגרמנית: Hotel drei Könige) הוא מלון פאר השוכן בבזל שבשווייץ, על גדות הריין.

היסטוריה

בשנת 1681 הוזכר המקום לראשונה כ"פונדק ומסעדה שלושת המלכים". השם "שלושת המלכים" היה שם נפוץ לפונדקי דרכים, והוא מתייחס לשלושת האמגושים המתוארים בבשורה על-פי מתי, הקרויים בגרמנית "שלושת המלכים הקדושים". 
הבניין הנוכחי של המלון תוכנן בסגנון בל אפוק בידי האדריכל אמדאוס מריאן ונבנה בשנת 1844. במהלך השנים עבר שיפוצים חלקיים רבים. בשנת 2000 רכשה קבוצת ריצ'מונט את המלון, ובשנת 2004 נרכש המלון על ידי תומאס שטראומן, שפעל לשחזורו לצורתו המקורית, כפי שהייתה בשנת 1844, תוך שימוש בתשתית מודרנית. במרץ 2006 נפתח המלון מחדש, בשם Les Trois Rois, כחלק מרשת Leading Hotels of the World. בספטמבר 2012 הודיע שטראומן על כוונתו למכור את המלון.
עם אורחי המלון הנודעים נמנו נפוליאון בונפרטה, אליזבת השנייה, וילי ברנדט, פרנץ ליסט, פבלו פיקאסו, תומאס מאן ועוד. בתולדות הציונות מפורסמת תמונתו של בנימין זאב הרצל, המשקיף על הריין ממרפסת המלון, בעת שהתארח בו בזמן הקונגרס הציוני החמישי בשנת 1901 (הרצל התארח במלון גם בזמן הקונגרס הציוני הראשון, ב-1897).
יחסי סן מרינו–פולין

סקירה כללית

ב-3 בדצמבר 1979 חתמו הרפובליקה העממית של פולין והרפובליקה של סן מרינו על הסכם לכינון יחסים קונסולריים רשמיים בין שתי המדינות. ב-14 בנובמבר 1994 הוחלט על כינון יחסים דיפלומטיים. שגריר פולין ברומא שבאיטליה משמש כנציג דיפלומטי פולני ברפובליקה של סן מרינו.
שתי המדינות חתמו על הסכם בנוגע לחילופי מידע בנושא מס (לפי הסטנדרטים של ה-OECD), ההסכם אושרר במהלך שנת 2017. בספטמבר 2016, בשולי העצרת הכללית של האו"ם בניו יורק, נפגש שר החוץ הפולני וושצ'יקובסקי עם שר החוץ של סן מרינו פסקואלה ולנטיני.
בשל אופיה של סן מרינו, הסחר של פולין עם מדינה זו הוא חסר משמעות ומאופיין במגוון מוצרים מוגבל. בשנת 2016 המסחר בין שתי המדינות עמד על מעט יותר מ-36 מיליון אירו. פולין ייצאה פלסטיק, עץ, נעליים, בגדים, וקרמיקה לסן מרינו וייבאה בעיקר ציוד מכני, כותנה, תרופות ומוצרים כימיים.
בית נמרה

בֵּית נִמְרָה (גם: נִמְרָה) הייתה עיר מקראית בעבר הירדן, בנחלת שבט גד.
העיר נזכרת לראשונה בספר במדבר, בתיאור ערי המבצר שבנו בני שבט גד: "וַיִּבְנוּ בְנֵי גָד אֶת דִּיבֹן וְאֶת עֲטָרֹת וְאֵת עֲרֹעֵר וְאֶת עַטְרֹת שׁוֹפָן וְאֶת יַעְזֵר וְיָגְבְּהָה וְאֶת בֵּית נִמְרָה וְאֶת בֵּית הָרָן עָרֵי מִבְצָר וְגִדְרֹת צֹאן".
העיר נזכרת בספר יהושע, בתיאור ערי שבט גד בבקעת הירדן: "וּבָעֵמֶק בֵּית הָרָם וּבֵית נִמְרָה וְסֻכּוֹת וְצָפוֹן".
העיר נזכרת גם במקורות חז"ל, כעיר שהתקיימה בתקופת בית שני, אשר שמה השתנה ל"בית נמרון".
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי בתקופתו עוד היה המקום מיושב, ושכן חמישה מילים מצפון לבית הרם.
לפי הסברה, שמה של העיר הקדומה השתמר בשם התל "תל נמרין", כשמונה ק"מ מזרחית לנהר הירדן, ובשם הנחל העובר לצדו "ואדי נמרין". מהממצא הארכאולוגי עולה כי בתל נמרין התקיים יישוב בתקופה הרומית בעיקר, כאשר בית נמרה המקראית שכנה כנראה ב"תל בליבל" הסמוך אליו, לאור השרידים שנמצאו בתל זה מהתקופה הישראלית.
דרלינגטון (ניו סאות' ויילס)

גאוגרפיה

דרלינגטון הוא מהפרוורים הקטנים בסידני, וגבולותיו הם בין אווליי בדרום (על רחוב אברקרומבי), אוניברסיטת סידני במערב (וניוטאון בדרום מערב), גליב בצפון (על רחוב קליבלנד) ורדפרן וצ'יפנדייל במזרח. כמעט מחצית משטחו הוא למעשה קמפוס אוניברסיטת סידני, ומרבית האוכלוסייה בו הם סטודנטים החיים במעונות ובדירות שכורות. שטחו הוא חצי קמ"ר לא כולל הקמפוס, שנחשב כשטח עצמאי.

היסטוריה

דרלינגטון היה שטח מיושב על ידי אבוריג'ינים עד שנת 1789, אז מגפת אבעבועות שחורות, מגפה שלא הייתה ידועה ביבשת לפני בוא האירופאים, השמידה את האוכלוסייה והשאירה את אדמתם נפקדת. המתיישבים האירופאים, שהגיעו לאזור רק שנה לפני כן, חילקו לעצמם שטרי קניין לבנות לעצמם אחוזות נרחבות באזור. הבוטנאי ויליאם שפרד ביקש לדור בקרבת הנמל, וקיבל נחלה בת 28 אקרים בשנת 1835, לה הוא קרא משתלת דרלינג, על שם המושל ראלף דרלינג. בשטח המשתלה הוא שתל גידולים חקלאיים שונים וביצע את מחקריו. לאחר מותו נקרא האזור בשם דרלינג, ולאחר מכן דרלינגטון. עם הזמן, שובש השם לדרלינגטון. לזכר ההיסטוריה הבוטנית של הפרוור, מצויים בו היום רחובות כגון Ivy (קיסוס), Vine (גפן), Rose (ורד) ו-Myrtle (הדס). לאחר שנים הפרוור הפך להיות מקום מגוריהם של משפחות עובדות רבות מהמעמד הבינוני. במהלך המאה ה-20 התפתח קמפוס אוניברסיטת סידני על חשבון אזורי המגורים של הפרוור, וכמה עשרות בתים ויקטוריאניים עתיקים נהרסו כדי לפנות מקום לבנייני הקמפוס. במהרה הפכה אוכלוסיית האזור ליותר צעירה, ובפתח המאה ה-21 דרלינגטון הפך הלכה למעשה לפרוור סטודנטיאלי.

תרבות

מרביתו של דרלינגטון בנוי בבנייני שורה (טרסות) מהתקופה הוויקטוריאנית, בני שתי קומות. בתים אלו נבנו במאה ה-19 ומציגים עדיין כלים מהתקופה שנס ליחם, כגון אביזרי ביוב חיצוני (ושבילים לאורך החצרות האחוריות, שנבנו כדי להקל על סבלי הדליים לאסוף את התוצר). בצידו הדרום-מזרחי של הפרוור נמצא אזור גולדן גרוב הכולל חנויות רבות ובצדו המערבי, בגבול עם אווליי, נמצא מוזיאון לאמנות מודרנית בשם CarriageWorks, הבנוי הלכה למעשה בחצר קרונות רכבת.
אורח חיים (שולחן ערוך)

אורח חיים או בראשי תיבות או"ח הוא שמו של החלק הראשון בספר ארבעה טורים של רבי יעקב בן אשר ושל החלק המקביל לו בשולחן ערוך. יצא לאור לראשונה בוונציה שכ"ה-שכ"ו.
ה"אורח חיים" עוסק במכלול הדינים של סדר היום ומעגל השנה של היהודי וכולל את הלכות התפילות, ברכות, שבת, ערובין, חגים וצומות.
הכינוי "אורח חיים" משמש במובן הרחב ככינוי להלכות אלו, ובספרות האחרונים משמש הכינוי "אורח חיים" בספרי הלכה ושות"ים, לאותו חלק מהספר המתייחס לנושאי היום יום ומעגל השנה היהודי.
אורח חיים נחשב בעל קדימות בלימוד הלכה, כפי הסברו של רבי ישראל מאיר הכהן מראדין בתחילת ספרו משנה ברורה, מכיוון שרוב ההלכות הנידונות בו נוגעות לחיי היום יום בזמן שאין לאדם אפשרות לעיין בספר ועל כן יש לו ליודען מבעוד מועד.
מיראז' (תופעה אופטית)

מִירַאז' (בצרפתית: Mirage) או מראה תעתועים הוא תופעה אופטית אטמוספירית שבה רואים בבואה אחת או יותר של עצם בנוסף לעצם עצמו. שמו הלועזי נגזר מהמילה הלטינית mirari שפירושה "להיות מודהם".

מיראז' תחתון

מיראז' תחתון (inferior mirage) הוא הסוג הנפוץ יותר של מיראז'. הוא נקרא כך משום שהבבואה מופיעה מתחת לעצם. הוא נוצר על ידי שבירה קרן אור כאשר היא עוברת בשכבה חמה של אוויר המרחף קרוב לקרקע. לאוויר החם צפיפות נמוכה יותר ולכן מקדם השבירה שלו קרוב יותר ל-1 מזה של האוויר הקר שמעליו.
במדבר, מיראז' יכולה לגרום לרושם של אגם או מקווה מים גדול אחר באופק. זו בעצם בבואה של השמים המשתקפת מהאוויר החם המרחף קרוב לפני הקרקע. על כבישי זפת וחצץ, מיראז' נותנת רושם שעצמים מרוחקים משתקפים על ידי שלולית מים על הכביש.

מיראז' עליון

מיראז' עליון (superior mirage) נוצר עקב היפוך טמפרטורות בשכבות האוויר קרוב לפני הקרקע, כך שהאוויר הצמוד לפני הקרקע קר מהאוויר שמעליו. במיראז'ים אלו, בבואה נוספת נראית מעל העצם הזקוף. צורה מיוחדת של מיראז' עליון קרויה פאטה מורגנה.
דוגמאות למיראז' עליון (היפוכי טמפרטורות מעל ימת סופיריור):
תיכון עירוני ד'

עירוני ד' על שם אהרון קציר הוא בית ספר תיכון עיוני בצפון תל אביב.
בית הספר נוסד בשנת 1944 בשם "בית חינוך תיכון", והיה מזוהה עם זרם העובדים. מרבית התלמידים היו חניכי תנועות הנוער השומר הצעיר והנוער העובד. בשנים הראשונות בית הספר פעל בצריפים של משק הפועלות לשעבר, ברחוב אדם הכהן בתל אביב. המחזור הראשון, ובו עשרים וארבעה תלמידים, סיים את לימודיו ביוני 1947.  בשנת 1950 עבר בית הספר לידי עיריית תל אביב-יפו, ושמו שונה לתיכון עירוני ד'. אז עבר בית הספר למבנה הסמוך לנחל הירקון, ברחוב ועידת קטוביץ פינת רחוב בני דן.  בשנות השישים עבר בית הספר למבנה העיקרי שלו כיום, בפינת הרחובות יהודה המכבי, ויצמן ורב צעיר. בסוף שנות השמונים צורף המבנה ברחוב ועידת קטוביץ מחדש לבית הספר. בתחילה למדו במבנה זה תלמידי כיתות ז' בלבד, ולאחר שיפוצו והרחבתו עברו לשם גם כיתות ח'. זהו המבנה העיקרי של החטיבה הצעירה, והוא מופרד מהמבנה של החטיבה העליונה, אך תלמידי החטיבה הצעירה לומדים שם מעת לעת.
החל משנות התשעים נקרא בית הספר על שם פרופ' אהרון קציר.
כיום לומדים בבית הספר כ-1,500 תלמידים בכיתות ז' עד יב', וצוות בית הספר מונה כ-160 מורים.
לבית הספר קשר ארוך-שנים עם בית ספר (לא יהודי) בעיר בון במסגרת פרויקט "רעות". קשר נוסף שנוצר הוא עם בית הספר היהודי "ליכטיגפלד" שבפרנקפורט במסגרת "רשת בתי הספר התאומים".

תוכנית המחוננים

בבית הספר פועלת תוכנית לימודים למחוננים במתכונת מלאה.
לתוכנית מגיעים תלמידים מתל אביב והערים הסמוכות. התלמידים זוכים לתוכנית העשרה מעמיקה. רוב התלמידים הם בוגרי בית הספר 'רוקח' ו'גרץ', שם התחילו ללמוד בתוכנית המחוננים עוד בכיתה ג'.
לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן

ביוגרפיה

לואי פיליפ נולד ב-12 במאי 1725 בארמון ורסאי, ללואי, דוכס אורליאן ולאוגוסטה, מרקיזת באדן-באדן, בתם של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן וזיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, ועם לידתו קיבל את התואר דוכס שארטר. בשנת 1740 התאהב לואי פיליפ בהנרייט, נסיכת צרפת, בתם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ומריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין, אולם אביה סירב לנישואין הללו, משום שהיו מביאים את לואי פיליפ מדי קרוב לכס המלוכה.
ב-17 בדצמבר 1743 התחתן לואי פיליפ עם לואיז הנרייט דה בורבון, בתם של לואי ארמנד השני, נסיך קונטי ולואיז אליזבת דה בורבון, בנישואין שנועדו להביא לפיוס בין בית אורליאן לבית קונטי, ממנה נולדו לו 3 ילדים. בתחילה היו היחסים ביניהם מעולים, אולם עד מהרה החלה לואיז הנרייט לבגוד בו ולנהל חיים שערורייתיים, מה שגרם לאביו לסרב להכיר בילדיו כילדים חוקיים.
במהלך מלחמת הירושה האוסטרית שירת לואי פיליפ בצבא הצרפתי, ובשנת 1752 מת אביו ולואי פיליפ ירש את התואר דוכס אורליאן.
לאחר מות אשתו בשנת 1759 לקח לואי פיליפ את אטינט לה מרקיז, רקדנית לשעבר שאותה הכיר בתיאטרון המלכותי, לפילגש, וממנה היו לו 3 ילדים. בהמשך ניהל לואי פיליפ קשרים רומנטיים עם כמה נשים, ובשנת 1766 התאהב בשרלוט ז'אן ברוד דה לה איי דה ריו. בשנת 1772 קיבל לואי פיליפ אישור מלואי החמישה עשר לשאת אותה לאשה, בתנאי שלא תירש אף פעם את תוארי בית אורליאן, וב-23 באפריל 1773 התחתנו השניים בנישואים מורגנטיים.
בשנת 1780 העניק לואי פיליפ את פאלה רויאל לבנו לואי פיליפ, דוכס שארטר כאות לפיוס ביניהם, ובפברואר 1785 מכר את שאטו דה סן-קלו למלכה מארי אנטואנט. ב-18 בנובמבר 1785 מת לואי פיליפ בטירתו בסן-פור, ובנו לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן ירש את תאריו.
מרדכי קרליץ

ביוגרפיה

נולד בבני ברק, בנו של הרב נסים קרליץ ולאה, בתו של הרב צבי הירש קופשיץ. למד בישיבת פוניבז'. נישא לשרה, בת הרב חיים קרפ מתל אביב. לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש, שבראשו עומד אביו. בהמשך עמד בראשות כולל ללימודי חושן משפט.
בשנת 1998 נבחר לראשות עיריית בני ברק, כמועמד מוסכם על שלוש המפלגות החרדיות: דגל התורה, אגודת ישראל וש"ס. יזם את פיתוח צפון העיר בני ברק ובפרט את מתחם מגדלי המשרדים ב.ס.ר. בשנת 2003, בעקבות הסכם רוטציה בין דגל התורה לאגודת ישראל, החליף אותו ישכר פרנקנטהל, איש חסידות גור ונציג אגודת ישראל. לאחר פרישתו מראשות העירייה פנה לעסקי יזמות. הוא מעורב בעסקאות נדל"ן ובהן תיווך מכירת מתחם אסם ברחוב השומר בבני ברק לקבוצת יזמים מצרפת.
קרליץ היה ממקורביו של הרב אהרן לייב שטיינמן. בשנת 1999 היה חבר בוועדת טל שחוקקה את חוק טל. בגין פעילות זו למען בני הישיבות קיבל קרליץ מכתב הוקרה מהרב אהרן ליב שטינמן שכתב לו: "באתי בדברים אלה להודות לך על המאמצים הגדולים אשר עשית למען שכל בחור ישיבה יוכל ללמוד תורה כל זמן שירצה בלי שום הגבלה". למכתב צירפו את חתימותיהם 25 רבנים וראשי ישיבות ובהם הרב נסים קרליץ, הרב גרשון אדלשטיין והרב ברוך דב פוברסקי.
בשנת 2001 השתתף בניסוח אמנת כנרת. כשפורסם חלקו בעניין התבטא הרב יוסף שלום אלישיב נגד האמנה והיא ספגה גינויים נרחבים ביתד נאמן. קרליץ אמר בתגובה כי הוא לא חתם על האמנה.
בשנת 2006 הקים קרליץ בהוראת הרב אלישיב והרב שטיינמן את קרן ההסעות של החינוך העצמאי שמממנת את הסעתם של תלמידים למוסדות החינוך החרדים המרוחקים, לאחר שהמדינה הפסיקה את המימון בעקבות פסיקת בג"ץ שהמערך מפלה לטובה תלמידים במוסדות להחזרה בתשובה.
בשנת 2011 הוביל מטעם הרב שטיינמן את השינויים בשליטה בחינוך העצמאי שבעקבותיהם גברה השפעתם של אנשי דגל התורה בארגון. בשנת 2012 עמד מאחורי ביצוע המהפך בשליטה בעיתון יתד נאמן והעברתה לידי איש העסקים שמעון גליק, מקורבו של הרב שטיינמן.
יהודה גרינפלד

ביוגרפיה

נולד בדז'רז'וניוב, שבפולין להורים רופאי שיניים. אביו היה ניצול שואה. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1957. לו אחות אחת.
משחק בשורות מועדון אשדוד בליגה הלאומית.
עובד בחברת הגיחון.
מתגורר במבשרת ציון, נשוי ואב לבן. כבד שמיעה.
גאומטריית נהגי המוניות

גאומטריית נהגי המוניות הוא כינוי למרחב מטרי, שבו מודדים את המרחקים על-פי אילוצי הנסיעה של נהג מונית, במקום ב"מעוף הציפור".
מקור שמה של גאומטריית נהגי המוניות (הידועה גם בשם "גאומטריית מנהטן") בתנועתו של נהג הנוסע בעיר הבנויה כולה מגושי בניינים מלבניים (כמנהטן), שכל כבישיה מאונכים ומקבילים אלה לאלה. מאחר שלא יוכל לעבור דרך הבניינים, יאלץ הנהג לנסוע תמיד בכיוון צפון-דרום או מזרח-מערב. לכן, אורך המסלול אותו יעבור נהג כזה יהיה שווה בדיוק לסכום המרחקים אותם עבר בנסיעה מערבה והמרחקים אותם עבר בנסיעה צפונה. האנלוגיה למנהטן מטעה במקצת, משום שבמנהטן הנהג יכול להגיע רק לנקודות מסוימות – אלה הנמצאות על הכביש. בגאומטריית נהגי המוניות ניתן להגיע לכל נקודה במישור, וההגבלה היחידה היא שהתנועה היא במקביל לאחד משני הצירים.

צלעות ומעגלים בגאומטריית נהגי המוניות

בכל גאומטריה (מטרית) אפשר להגדיר את המעגל כמקום הגאומטרי של הנקודות שמרחקן מנקודה מסוימת שווה לגודל נתון (רדיוס המעגל). המעגל בגאומטריית נהגי המוניות הוא ריבוע (נקודות אדומות בתרשים) שמרחקן קבוע מן המרכז  (נקודה כחולה). אם נצופף את הריבועים עוד ועוד נקבל מעגל ריבועי השואף לרציפות (תרשים תחתון). 
בגאומטריה אוקלידית אורך צלע הריבוע הוא  (יתר במשולש ישר-זווית ששוקיו הם r), אולם בגאומטרית נהגי מוניות גודל הצלע יהיה 2r (עקב האילוץ ללכת לאורך הרשת).
באופן דומה היקף העיגול בגאומטריה אוקלידית הוא 2πr, אולם בגאומטרית נהגי מוניות היקף העיגול יהיה 8r. מכאן שהיחס בין ההיקף לקוטר בגאומטריה זו הוא 4 בעוד שבגאומטריה אוקלידית הוא π.

שחמט

תנועתו של הצריח בשחמט מתבצעת במאונך ובמאוזן בלבד, ולכן, מרחקו מכל משבצת בלוח נמדד כבגאומטריית נהגי המוניות. בדומה, גם תנועתו של הרץ (בסריג המשבצות מצבע נתון) מתבצעת גם היא בשני כיוונים המאונכים זה לזה.

סביבת פון נוימן

במודל אוטומט תאי, הגודל של סביבת פון נוימן נמדד באמצעות מטריקת מנהטן.
טיאגו מנדס

קריירה

טיאגו נולד בויאנה דה קסטלו בפורטוגל. ב-1999 החל לשחק בקבוצת ספורטינג בראגה במשך 4 עונות עד שנת 2002. לאחר מכן הצטרף לבנפיקה ליסבון בה שיחק במשך שנתיים ולבסוף זכה איתה בגביע הפורטוגזי. 
ב-20 ביולי 2004 טיאגו עבר לצ'לסי האנגלית תמורת 15 מיליון אירו. הוא הבקיע בהופעת הבכורה שלו ב-24 באוגוסט נגד קריסטל פאלאס והפך לאחד השחקנים החשובים בקבוצה בעונת 2004/2005 ובזכייתה באליפות. 
באוגוסט 2005 עבר לקבוצה אולימפיק ליון הצרפתית לארבע שנים עבור 10.1 מיליון אירו. ז'וז'ה מוריניו מאמנה של צ'לסי הודה בראיון כי זו הייתה טעות לתת לו לעזוב את הקבוצה. טיאגו הצטיין בליון והבקיע שבעה שערים ב-37 הופעות. רגעי השיא שלו בקבוצה היו כאשר צמד השערים נגד פ.ס.וו. איינדהובן שבזכותם העפיל עם קבוצתו לרבע גמר ליגת האלופות, ושער הניצחון נגד טרויס AC ב-1 באפריל 2006 שבזכותו זכתה הקבוצה באליפות צרפת. בעונת 2006/2007 זכה עם ליון באליפות נוספת.
ב-21 ביוני 2007 מנדס עבר לקבוצה האיטלקית יובנטוס עבור 13 מיליון אירו. ביצועיו בעונתו הראשונה בקבוצה זכו לביקורת, בנוסף אתר Goal תיאר אותו כ"פלופ" השלישי הגדול ביותר בעונה. בנובמבר 2008 במשחק נגד אינטר מילאנו נפצע חזק בברכו, ונעדר מהמגרשים למשך חודשיים. במחצית הראשונה של עונת 2009/10 טיאגו נשאר בעיקר בספסל ומיעט לשחק.
ב-8 בינואר 2010 הושאל מיובנטוס לאתלטיקו מדריד עד לסוף העונה, הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בקבוצה ב-21 בינואר נגד סלטה ויגו במשחק שהסתיים בתיקו 1:1. ב-20 ביולי 2011 חתם באופן קבוע באתלטיקו ובכך עזב את יובנטוס. יחד עם הקבוצה זכה בליגה האירופית, באליפות ספרד ובגביע המלך הספרדי. בסיום עונת 2013/2014 נגמר חוזהו של טיאגו באתלטיקו. ביולי 2014 הוא האריך את חוזהו באתלטיקו לשנתיים נוספות.

נבחרת פורטוגל

טיאגו החל בנבחרת הצעירה של פורטוגל בה כיכב רבות. לאחר שעלה לנבחרת פורטוגל המשתתף עם הנבחרת במונדיאל 2006 והגיעה איתה עד לחצי גמר בו הפסיד לצרפת וסיימו במקום הרביעי. הבקיע את שערו הבכורה בנבחרת נגד סרביה במוקדמות יורו 2008. במונדיאל 2010 הבקיע נגד צפון קוריאה במשחק שהסתיים בניצחון 7:0. 
לאחר המונדיאל הודיע על פרישתו מהנבחרת מסיבות כדי לפנות הזדמנות לשחקנים צעירים, בסך הכל השתתף ב-58 משחקים בנבחרת והבקיע 3 שערים.
לקראת מוקדמות יורו 2016 חזר לנבחרת לאחר שזומן על ידי מאמנו פרננדו סנטוס.
דה ביינקורף

דה ביינקורף (בהולנדית: De Bijenkorf; בתרגום לעברית: "הכוורת") היא רשת של חנויות כלבו יוקרתיות בהולנד, אשר חנות הדגל שלה ממוקמת בכיכר דאם שבאמסטרדם. הרשת נמצאת בבעלות משפחת וסטון הבריטית, שבבעלותה גם רשת סלפרידג'ס (Selfridges) הבריטית, הולט רנפרו (Holt Renfrew) הקנדית, ובראון תומאס (Brown Thomas) האירית.

היסטוריה

דה ביינקורף נוסדה בשנת 1870 על ידי סיימון פיליפ גודסמית' (1889-1845), בתור חנות סדקית קטנה ברחוב Nieuwendijk מס' 132, אחד מהרחובות העתיקים ביותר באמסטרדם. בימיה הראשונים החנות עסקה במכירת חוטים וסרטים בלבד, והעסיקה צוות של ארבעה עובדים, אך לאורך השנים הרחיבה את תחומי פעילותה בהדרגה. לאחר מותו של גודסמית' בשנת 1889, הרחיבה אלמנתו את העסק בעזרת בן דודה, ארתור אייזק, ובנה אלפרד, והעסק החל להתפשט בהדרגה גם למבנים הסמוכים.
בשנת 1909 אוחדו כלל החנויות הנפרדות ברחוב למבנה יחיד. באותה שנה הוקם גם מבנה זמני באתר ההרוס Beurs van Zocher, ובניית חנות חדשה החלה לצידו.
בשנת 1926 הוקמה בהאג חנות שנייה, אשר תוכננה על ידי האדריכל פיט קרמר, על בסיס אסכולת אמסטרדם.
חנות שלישית נפתחה ברוטרדם ב-1930, בעיצובו של וילם דודוק. כ-700,000 איש השתתפו בטקס הפתיחה. החנות ניזוקה קשות במהלך הבליץ על רוטרדם ב-1940. החלק שנותר שלם בחנות נשאר פתוח עד לשנת 1957, אך נהרס ב-1960 כחלק מעבודות הבנייה של המטרו של רוטרדם. חנות חדשה תוכננה על ידי האדריכל ההונגרי-אמריקאי מרסל ברויאר (1981-1902).
במהלך תקופת הכיבוש הנאצי של הולנד במלחמת העולם השנייה, השלטון הנאצי מנע מחייליו לרכוש בחנות, בשל היותה "מפעל יהודי".
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הרשת עברה לבעלותה של קבוצת מקסדה.

הרשת כיום

נכון לשנת 2014, דה ביינקורף כוללת 7 חנויות ברחבי הולנד. החנויות הגדולות והוותיקות ביותר, הממוקמות באמסטרדם, האג ורוטרדם כוללות שטח קמעונאי של בין 15,000 ל-21,000 מ"ר. חנויות קטנות יותר (10,000-7,500 מ"ר) פועלות באמסטלפיין, איינדהובן, אוטרכט ומאסטריכט.
סניפי הרשת בארנהם, חרונינגן, אנסחדה, ברדה ודן בוס נסגרו בסוף שנת 2014 / תחילת 2015, בעקבות החלטתה של הנהלת הרשת להתמקד בשוק היוקרה והמסחר האלקטרוני. החנות בארנהם הוחלפה בחנות של רשת פרימרק, מהלך שנתפס על ידי רבים בארנהם כפגיעה דרסטית באטרקטיביות של ארנהם כמרכז קניות.