google/wiki40b huggingface dataset:
וייפאאוט

שלבים

בתוכנית ארבעה שלבים, שאותם יש לעבור בזמן הקצר ביותר כדי לזכות בפרס, 50 אלף דולר,50 אלף שקלים בישראל

שלב ראשון (הקוליפייר)

בשלב הראשון מתמודדים 24 אנשים, שעליהם לעבור מסלול מכשולים שמשתנה מתוכנית לתוכנית. כאשר הם נופלים אל בריכת הבוץ או למים, עליהם לשחות אל המכשול הבא. אל השלב הבא עוברים 12 המתמודדים שצלחו את המסלול בזמן הכי קצר.

שלב שלישי

שלב זה מבוצע ארבע פעמים. בכל פעם עובר המתמודד הראשון שצלח את המסלול. בעונה השלישית נוסף אלמנט חדש בשלב, טבעת קטנה וזהובה, שהנוגע בה זוכה בבונוס של 1,000 דולר.

השלב הרביעי (הווייפאאוט זון)

בשלב זה נופלים המתמודדים ממגלשה ענקית או קטפולטה שיורה אותם, ואז הם צריכים לטפס על מתקן.
בעונה הראשונה היה צריך לקפוץ מעל חביות, אך בעונה השנייה רצים על מדרגות, בינתיים כשזרם מים של עד 3,700 ליטר שוטף אותם ובעונה השלישית לתוך תוף גדול מלא בקצף, אחרי זה רצים לעוד כמה משטחים.
מי שמגיע בזמן הכי קצר, זוכה ב-50 אלף דולר.
שלב זה הוא השלב האחרון בתחרות, והמתמודד שעבר אותו בזמן הקצר ביותר מנצח וזוכה ב-50 אלף דולר. בהתחלה המתמודדים נופלים ממגלשה ארוכה, ולאחר מכן הם צריכים לטפס על מדרגות עם מפל מים, שבו בזמן גם זורמים כמויות קצף גדולות. בהמשך המתמודדים עוברים דרך קורה, קפיצות אל עבר משטחים רחוקים ועוד.

התוכנית בישראל

"וייפאאוט (ישראל)" היא הגרסה הישראלית לשעשועון, שהחל ב-10 במאי 2011, מוצאי יום העצמאות בערוץ 10 על ידי חברת ההפקות "יואב גרוס".
את התוכנית מנחים אביעד קיסוס וטל ברמן, ודנה גרוצקי משמשת כ"כתבת השטח".
כמו שאר הגרסאות הזרות, גם את הגרסה הישראלית צילמו באתר הצילומים המקורי, בארגנטינה.
בגרסה הישראלית פרס הזכייה הוא 50 אלף שקלים, והמתמודד שזוכה בתואר "בומבילת הזהב" זוכה גם ב-5,000 שקלים נוספים. הזכייה בפרס נבחרת על ידי המנחים, למתמודד שנפילתו למים הייתה המצחיקה או המוזרה ביותר.
בעונה הראשונה של התוכנית, שודרו ארבעה פרקי ספיישל. בראשון התמודדו כפילים של ידוענים, ובשני התמודדו פליטי תוכניות מציאות. בשלישי התמדדו  ידוענים וברביעי ספיישל אולסטארס הזדמנות שנייה (מתמודדים שנכשלו בעבר חוזרים לנסות שוב). היה גם ספישל חשבון סגור (עם כל האנשים שמעצבנים אותנו בחיי היום יום)
סמולנסק (מחוז)

היסטוריה

האזור היה מאוכלס על ידי הרוסים עוד במאה ה-9. במהלך סוף המאה השטח סופח לנסיכות קייב. במאה ה-12 היה נסיכות עצמאית. במהלך המאה ה-13–14 היה שייך להדוכסות הגדולה של ליטא ולפולין.
לאחר מספר מלחמות האזור הועבר לרוסיה הצארית בשנת 1654. הכפר לובביץ' שוכן במרכז היישוב החקלאי ליובאביצ'י (Любавичское сельское поселение), בחבל רודניאנסקי במחוז סמולנסק. הכפר ידוע כמקום הולדתה של חסידות חב"ד.

דמוגרפיה

כ-71% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה, סמולנסק, מתגוררים כ-320 אלף תושבים.
90 אחוזים מאוכלוסיית המחוז הם רוסים, אחוז וחצי הם אוקראינים ואחוז וחצי נוספים הם בלארוסים. בהתאם לנתוני המפקד של שנת 1926, אז בשטח המחוז התגוררו מעל 2 מיליון תושבים. האוכלוסייה הקיימת עתה מהווה רק כמחצית מהיקף אוכלוסיית האזור בתחילת המאה ה-20.
שיקגו קאבס

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1876 תחת השם Chicago White Stockings (הגרביונים הלבנים של שיקגו), בשנת 1902 שינתה הקבוצה את שמה לשיקגו קאבס. הקבוצה זכתה בשתי אליפויות בתחילת המאה ה-20, בשנים 1907 ו-1908, לאחר האליפות ב-1908 ועד 1945 העפילה הקבוצה עוד שבע פעמים לוורלד סיריס אך לא הצליחה לזכות באליפות. ב-2016 זכתה הקבוצה באליפות הנשיונל ליג והעפילה לוורלד סיריס לראשונה לאחר 71 שנים וניצחה את אלופת האמריקן ליג קליבלנד אינדיאנס בשבעה משחקים, לאחר שכבר פיגרה בסדרה 1-3. העיתון שיקגו טריביון העריך כי בחגיגות הניצחון של הקבוצה נכחו כ-5 מיליון בני אדם, שגדשו את הרחובות מאצטדיון ריגלי עד לגרנד פארק.

"קללת העז"

מאז 1908 ועד 2016 לא הצליחה הקבוצה לזכות באליפות נוספת, ומ-1945 עד 2016 לא הצליחה אף להעפיל לוורלד סיריס, מדובר היה בתקופת הכישלונות הארוכה ביותר של קבוצה מקצוענית כלשהי באחת מארבע הליגות הבכירות בארצות הברית. קיימת אמונה טפלה בקרב אוהדי הקבוצה אשר זכתה ברבות השנים לכינוי "קללת העז" ("The Curse of the Billy Goat") אשר מסבירה מצב זה בכך שכאשר אוהד הקבוצה, בילי סיאניס (הבעלים של מסעדת "Billy Goat"), אשר הביא עמו בשנת 1945 עז למשחק בית של הקאבס מול הדטרויט טייגרס בשנת 1945, גורש מהאצטדיון על ידי פיליפ ריגלי, בעלי הקבוצה, בטענה שהעז הפיצה ריח לא נעים. סיאניס הנרגז הכריז בדרכו החוצה מהאצטדיון כי הקאבס לא ינצחו יותר, ובכך על פי האמונה הטיל קללה אשר מנעה מהקבוצה להצליח.

אצטדיון

אצטדיון ריגלי הוא מגרש הבית של הקבוצה מאז 1916 וממוקם בחלקה הצפוני של העיר שיקגו.
ויבו ולנטיה

תולדותיה

ראשיתה של ויבו ולנטיה כקולוניה יוונית בשם "היפוניון" (Hipponion). היא נוסדה בשלהי המאה ה-7 לפנה"ס על ידי מתיישבים מלוקרוי אפיזפיריאוי (לוקרי), עיר יוונית חשובה ביוון הגדולה שבאיטליה, דרומית-מערבית לויבו ולנטיה, בחוף הים האיוני. דיודורוס סיקולוס מספר, כי דיוניסיוס טיראן סירקוסאי כבש את העיר ב-388 לפנה"ס והגלה את אוכלוסייתה. ב-378 לפנה"ס, בסיוע הקרתגים, שבו הגולים לבתיהם. לאחר נפילת העיר לידי הרומאים נקרא שמה "היפוניום" (Hipponium). ב-194 לפנה"ס הפכה העיר לקולוניה לטינית בשם ויבו ולנטיה. בעקבות התמוטטות האימפריה הרומית העיר כמעט וננטשה כליל. ב-1070 בנו בה הנורמנים טירה, היכן שניצבה האקרופוליס הקדומה. פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך סיציליה, ייסד במקום עיר חדשה בשם "מונטלאונה" (Montelone). השם הרומי הקדום, ויבו ולנטיה, הושב לה רק ב-1928.
בנימין צוקר

חייו

צוקר נולד בתל אביב, בנעוריו עזבו הוריו את ישראל והוא גדל בפנימית הדסים. 
צוקר התגייס לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב במרץ 1980, שירת בטייסת סקייהוק בתל נוף במשך שנה והחל בהסבה למטוסי כפיר בטייסת הקרב הראשונה. במהלך מלחמת לבנון הראשונה השתתף בגיחות מבצעיות. בהמשך שירת כמדריך בבית הספר לטיסה ומפקד מגמת בסיסי בקורס טיס. לאחר תקופת לימודים הצטרף ב-1991 לצוות ההקמה של טייסת העקרב שקלטה את מטוסי F-16C/D "ברק" החדשים, ושירת כסמ"ט א', ב-1993 מונה למפקד הטייסת. הוא פיקד על הטייסת במשך למעלה משלוש שנים בהן השתתפה בגיחות הפצצה בלבנון במהלך מבצע דין וחשבון ובמבצע ענבי זעם. בתפקידו הבא שירת כראש ענף אימוני קרב במחלקת ההדרכה של חיל האוויר ולאחר מכן שירת כמפקד יחידת השליטה המרכזית לקרב במטה החיל, בתקופת הנסיגה מלבנון ובפרוץ האינתיפאדה השנייה. 
באוקטובר 2001 מונה למפקד בסיס חצור וב-2003 מונה למפקד בסיס תל נוף, עליו פיקד עד 2006, כולל במלחמת לבנון השנייה. 
לאחר שחרורו מונה לחבר דירקטוריון קרן הישג.
Come Out and Play (אלבום)

רקע והוצאה

האלבום הופק על ידי הנריק גואמוס, וכל שיריו פרט ל-"Real Life" ו-"My Wish Is Your Command", נכתבו על ידי קים ויילד עצמה, בשיתוף עם פזמונאים נוספים. בנוסף לכך, נמכר האלבום בלמעלה מ-80,000 עותקים באירופה.
בסמוך לצאתו של האלבום, עלתה גרסתו המקורית לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. בהמשך, יצאה גרסת דלוקס דיגיטלית שלו, שעלתה לאפל מיוזיק.
הארכיפלג הארקטי הקנדי

שטח ומיקום גאוגרפי

הארכיפלג משתרע לאורך 2,400 קילומטרים ו-1900 קילומטרים מפרידים בין הנקודה הצפונית ביותר בו, כף קולומביה שנמצאת על האי אלסמיר, לבין קנדה היבשתית. הארכיפלג תחום ממערב על ידי ים בופור, מצפון מערב על ידי האוקיינוס הארקטי, ממזרח על ידי גרינלנד, מפרץ באפין ומצר דייוויס, ובדרום על ידי מפרץ הדסון וקנדה היבשתית.

בעלות

התביעות הבריטיות על האיים התבססו על תגליותיו של מרטין פרובישר בשנות ה-70 של המאה השש עשרה. שליטתה של קנדה על האיים החלה לאורך שנות ה-70 של המאה התשע עשרה אולם עד ל-1880 היא שלטה רק על האיים שבאגן פוקס, מפרץ הדסון, ומצר הדסון. רק ב-1880 העבירה בריטניה את השליטה על שאר האיים לקנדה. "המחוז של פרנקלין" (שמו של הארכיפלג תחת הריבונות הקנדית) התבסס ב-1895 וכלל כמעט את כל הארכיפלג. המחוז פורק עם הקמתה של נונאווט ב- 1999. כיום קנדה תובעת בעלות על כל נתיבי המים שבמעבר הצפון מערבי ורואה בו מים פנימיים אולם ארצות הברית ורוב הארצות הימיות רואות במעבר מים בינלאומיים. הוויכוחים אודות מעמדו של המעבר התעוררו עקב דאגתה של קנדה לאכיפה הסביבתית לביטחונה הלאומי ולריבונותה הכללית באזור. האי הנס במצר נארס מזרחית לאלסמיר נמצא כיום במחלוקת בין דנמרק לבין קנדה התובעות בעלות עליו.
פול מייסטר

תחילת דרכו

מייסטר נולד ב-20 ביוני 1858, בעיר ז'ואנוויל, שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, ובשנת 1878 התגייס לצבא צרפת. ב-24 בדצמבר 1882 הועלה לדרגת לוטננט, וב-30 בנובמבר 1887 הועלה לדרגת קפטן. ב-6 ביולי 1897 מונה למפקד בטליון ברגימנט החי"ר ה-162, והחל מאוקטובר 1898 לימד אסטרטגיה צבאית. ב-24 ביוני 1905 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל, וב-24 ביוני 1909 הועלה לדרגת קולונל מלא. בשנת 1909 מונה למפקד רגימנט החי"ר ה-106, ופיקד עליו עד 23 בספטמבר 1912, עת הועלה לדרגת גנרל של בריגדה ומונה למפקד רגימנט החי"ר ה-43. בתקופה זו הוא פרסם ספר העוסק במלחמת צרפת-פרוסיה.

אחריתו

לאחר המלחמה מילא מייסטר תפקידי פיקוד ומטה בצבא. ב-9 בפברואר 1921 מונה למפקח הכללי של חיל הרגלים, והוא החזיק בתפקיד עד מותו ב-25 ביולי 1922 בפריז. בין אלו ששלחו תנחומים על מותו היה ג'ון פרשינג.
עיטורי הצבא הרומי

עיטורי הצבא הרומי (לטינית: Dona Militaria) היו מספר עיטורים שהוענקו לחיילי הצבא הרומי שהצטיינו בשדה הקרב בתקופת הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית.
אברהם שלוש

ביוגרפיה

הרב אהרן שלוש נולד ככל הנראה בפאס שבמרוקו בשנת 1812 (ה'תקע"ב), בן למשפחה ממגורשי ספרד. בהמשך נמנה עם רבני אוראן שבאלג'יר. הוא האמין כי יש לשוב לארץ ישראל ולחיות בה מיגיע כפיים, וכך לקרב את הגאולה. בהיותו בן 26, בשנת 1840 לערך אירגן קבוצה בת 150 איש לעלות ארצה. בדרכם לעכו פקדה אותם סערה, אונייתם טולטלה קשות ומצבם הכלכלי הורע. בהגיעם לחיפה שככה מעט הסערה ולמרות שהים סער החליטו לרדת לחוף בסירות; אחת הסירות התהפכה וכל 18 נוסעיה טבעו בים, בהם שני בניו של שלוש, אליהו בן ה-9 ויוסף בן ה-7. שלוש הגיע לחוף עם אשתו שמחה, בנו אהרן ושתי בנותיו ריקה וחנה. 
לאחר כשנה בחיפה, שהייתה אז כפר ללא אפשרויות רבות של פרנסה, עבר עם בני משפחתו לשכם, שנחשבה לעיר מסחר. בעת ששהה בשכם, פשטה הכולרה בקרב העיר, ובהוראת השלטונות בני משפחתו הונחו לא לצאת משכם. לאחר חצי שנה נבלמה התפשטות המחלה, והוא עבר לירושלים, מאחר שלא הייתה בשכם קהילה יהודית. לאחר שגם בירושלים לא מצא תנאי קיום נוחים, עבר עם משפחתו ליפו. האחרונה מצאה חן בפניו, והוא החליט להתיישב בה סופית. יחד עם בני משפחתו הניחו את היסוד להרחבת היישוב היהודי בעיר.
בביתו ביפו ייסד ישיבה, ולצידה בית כנסת. כשצאצאיו, עברו לדירות אחרות, העבירו איתם את בית הכנסת והישיבה. בישיבה זו למדו במהלך השנים בין היתר הרב יעקב שמחון, הרבה שלמה בחבוט (אביו של הרב שבתי בחבוט), כלב מירקאדו מאיר (אביו של הרב יעקב מאיר), הרב דוד בן שמעון והרב שלמה חזן מחבר הספר "המעלות לשלמה".
הידיעות אודות הצלחתו ביפו עודדו יהודים נוספים לעלות לארץ ישראל ולהתנתק מכספי החלוקה בארבע ערי הקודש, לרדת ליפו ולעבוד בה. מספר שנים לאחר הגיעו, כבר נחשב כמנהיג העדה היהודית ביפו.
בתו חנה נישאה לאלתר לוריא, ממוצא אשכנזי ומצאצאי האר"י, בתקופה שבה נישואים בין ספרדים ואשכנזים טרם היו שכיחים. מאז המשיכו רבים מבני משפחת שלוש במסורת של מיזוג עדות.
הלך לעולמו ב-21 במאי 1858 (ח' בסיוון ה'תרי"ח).
היה נשוי לשמחה, ובנו היה הרב אהרן שלוש.
ACiD Productions

ACiD Productions היא קבוצת אמנות דיגיטלית מחתרתית לא מסחרית, שנוסדה בשנת 1990. הקבוצה התמחתה בתחילה ביצירת אמנות ANSI למאגרי מידע ממוחשבים, שנקראו ה-BBS. לאחרונה, הקבוצה הרחיבה את עבודתה לתחומי גרפיקה ומדיה נוספים וגם לפיתוח תוכנות מחשב.
באמצע שנות התשעים, ACiD יצרה תת-קבוצות שתהיינה אחראיות על תחומי העשייה וההתמקצעות, לדוגמה: REMORSE, שהייתה תת-קבוצה (מחלקה) שתפקידה היה להיות אחראית על אמנות ה ASCII וכל האמנות שהתבססה על שימוש בתוי הטקסט למיניהם. כך גם לגבי pHluid, על יצירת המוזיקה, ועסקה בהלחנת וכתיבת מנגינות.
כיום, ACiD מתמקדת בעיקר, בשימור וסיקור היסטוריית האמנות הדיגיטלית שלה, ובכלל, משדרת שידורי רדיו, ומשווקת את ארכיב האומנות שלה מהסצנה על DVD.
ערפול וחוסר הכרה

מדד גלאזגו לחוסר הכרה

מדד גלאזגו לחוסר הכרה הוא מדד הנשען על מידע סטטיסטי ומאפשר לרופא לקבוע במהירות עד כמה הכרתו של אדם מעורפלת על פי תגובותיו וסימנים אחרים. למדד זה 15 דרגות. מדד גלאזגו = 15 פירושו אדם בהכרה מלאה, רגוע וערני.
אינדיאנה ג'ונס והמכונה מן הגיהנום

עלילה

עלילת המשחק מתרחשת בשנת 1947, זמן תחילת המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות. הסובייטים מקימים אתר ארכאולוגי בעיראק, באזור שבו הייתה העיר הקדומה בבל. סופיה האפגוד, סוכנת של ה-CIA יוצרת קשר עם ג'ונס כדי לערב אותו בחקירה ובמעקב אחרי פעילות זו. מתברר שבהריסות העיר בבל קיימת מכונה מיוחדת המסוגלת לפתוח שער ליקום אחר - האתיריום. לפי האגדה, ביקום הזה נמצא מרדוך - אל שהבבלים סגדו לו. ד"ר ולדניקוב, פיזיקאי תאורטי האחראי על האתר הארכאולוגי, מאמין שעל ידי מעבר למרחב של מרדוך, הסוביטיים יוכלו לנצל את כוחותיו ולנצח את ארצות הברית במלחמה.
במשחק ישנם 17 שלבים, כאשר השלב האחרון הוא שלב בונוס שאינו קשור לעלילה, ובו השחקן יכול לצבור עוד נקודות ולמצוא עוד אוצרות בפרו. השלב הראשון מתחיל במכרה ביוטה, ארצות הברית, ובו לומד השחקן כיצד להפעיל את אינדיאנה - לטפס על חבל, לירות, לטפס, לזחול, להשתמש במצית ועוד. לאחר מספר מכשולים, השחקן פוגש את סופיה ומכאן מתחילה העלילה להסתבך. סופיה נותנת לג'ונס גלגל שיניים מברונזה והם מתווכחים על גילו. סופיה מספרת שהגלגל נמצא באתר החפירות הרוסי וכך מלהיבה אותו להצטרף לצוות החקירה.
מתברר שארבעת חלקי המכונה פוזרו על ידי חסידיו של מרדוך באתרים שונים ברחבי העולם. על ג'ונס למצוא את ארבעת החלקים כדי להפעיל את המכונה, ולעבור באתרים מרהיבים ואקזוטיים כמו הרי טיאן שאן, פלאוואן, עמק שהיה מיושב בעבר על ידי האולמקים, מרואה ועוד. החלק הראשון הוא מכשיר שיוצר רעידות חזקות, השני מכשיר שמאפשר יכולת לראות ולא להיראות, השלישי מכשיר המאפשר ריחוף באוויר, והרביעי הוא סוללה חזקה. על כל אחד מהחלקים הוצבה שמירה הדוקה: על החלק הראשון שומרת מפלצת קרח, על השני שומרת מפלצת לבה, על השלישי נחש ענק ועל הרביעי רובוט אימתני, את כולם אינדיאנה צריך להביס ולחסל כדי להמשיך בהרפתקה. בסיומו של המשחק אינדיאנה וסופיה פוגשים את מרדוך ומגלים שהוא יצור מרושע ומסוכן. עליהם להילחם בו ולהביס אותו פעמיים בטרם הוא מת.
לקיה

היסטוריה

לקיה הוקמה למען הבדואים שחיו באזור צפון הנגב, כחלק ממערך של שבעה יישובים שכוללים בנוסף ללקיה את רהט, כסייפה, חורה, תל שבע, שגב שלום וערערה-בנגב.
היישוב הוקם בשנת 1990 אף על פי שתוכנן לקום כבר ב-1974 לבדואים שהתגוררו אז באזור תל ערד.
בני השבטים החלו להתאגד במקום כבר בשנת 1985. בין השבטים המרכיבים את היישוב נמנים שבט אלסאנע (שהוא השבט הגדול ביותר בלקייה), אלאסד, אלבדור, אבו סעד, אבו עמאר ושבט אבו מחארב. כיום ישנם ביישוב כ-12,000 תושבים ועוד כ-4,500 תושבים בפזורה בקרבת היישוב. בשנת 1999 נערכו הבחירות הראשונות למועצה המקומית בהן זכה השייח אבראהים אבו מחארב, והיום ראש המועצה הוא סאלם אבו עאיש.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים בלקיה 13,394 תושבים (מקום 141 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎4.2%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, ללקיה דירוג של 1 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 60.5%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 5,429 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).
רמת האבטלה גבוהה במגזר הבדואי באופן כללי, אם כי לקיה בולטת באחוז אבטלה גבוה אף ביחס לממוצע במגזר, כ-19% אחוז]. אפשרויות התעסוקה כוללות מפעלים ועסקים שונים באזורי תעשייה אשר נמצאים בחורה, רהט ובבאר שבע.
בלקיה קיימת קבוצת כדורגל "הפועל בני לקיה" אשר משחקת בליגה א' נוער. בעבר התקיימה קבוצת בוגרים אשר שיחקה בליגות הנמוכות.
הרוזובה

תולדות היישוב

הרוזובה נזכר לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-16, ובמקום נבנו שתי כנסיות אורתודוקסיות ומנזרים. במחצית השנייה של המאה ה-17 היה היישוב בבעלות משפחת רדזיוויל.

יהודי הרוזובה

בין מלחמות העולם חיו בהרוזובה כ-700 יהודים, כ-70% מתושביו. בתקופה הסובייטית פעלה בכפר מועצה יהודית, והתקיים בו בית ספר יידי.
בסוף יוני 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו סימנו תוך זמן קצר את בתי היהודים בו, ובספטמבר 1941 ריכזו את יהודיו ואת יהודי כפרי הסביבה בגטו שהוקם במחנה קוניוכי (Konyukhi) הסמוך לכפר, בו התפתחו תנאי רעב.
ב-18 בדצמבר 1941 נלקחו כל יושבי הגטו במכוניות ליער סמוך, ונרצחו בו. 74 בעלי מקצוע מהגטו ובני משפחותיהם הושארו בשישה מבנים בכפר, וביולי 1942 נלקחו כולם למחצבה סמוכה, ונרצחו בה.
אלי מלמד

שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1959 שובץ מלמד בחטיבת גולני. כעבור זמן קצר התנדב לקורס טיס, אך נשר ממנו לאחר שנה ושב לגולני. בגולני עבר מלמד מסלול הכשרה כלוחם, קורס קצינים. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. בהמשך שימש  כמפקד קורס מכים,קמ"ן בצנחנים וקצין מבצעים בחטיבה 16 הירושלמית. בשנת 1966 מונה מלמד למפקד יחידת עטלף שהפעילה "דגנים", "חרציות" ו"משאבות". בסוף אותה שנה שולבו 30 חיילי היחידה עם סיירת שקד. עם מיזוגה בשקד הפך מלמד לסגן מפקד היחידה. 
במלחמת ששת הימים הוביל מלמד את "כוח אריה", גדוד הסיור בפיקודו של אריה עמית (טפר) באוגדת אריאל שרון לעבר מתחמי אום כתף. בתפקידו כסגן מפקד סיירת שקד פיקד בשנת 1969 על מרדף במכתש רמון, בסיומו חוסל על ידיו, בבור סרפד סעיד אבו בנדק, מי שהיה אחראי על הטבח במעלה העקרבים שאירע בשנת 1954. במלחמת ההתשה שימש כקצין מבצעים של פיקוד הדרום. מפיקוד הדרום יצא מלמד לקורס פיקוד ומטה (פו"מ). בשנת 1973 שימש כמפקד גדוד 13 (גדעון) של חטיבת גולני. לאחר פציעה בעקבות התרסקות מסוק בתום מצעד צה"ל האחרון (1973) עשה הסבה לשריון לאחר מכן פיקד על גדוד הטנקים 184 בחטיבה 14, כסמח"ט בעוצבת מרכבות הברזל ובחטיבה 401. התקבל והיה לבוגר המכללה לביטחון לאומי, בתפקידו הבא הקים את גדודי המודיעין ופיקד על חטיבת שריון במילואים. במהלך מלחמת לבנון הראשונה השתחרר מצה"ל לאחר שבתפקידו האחרון שימש כראש ענף גיוס וכוננות במחלקת המבצעים במסגרת זו שמש כיו"ר הוועדה לסימון קו הגבול בין ישראל למצרים.

לאחר פרישתו מצה"ל

מלמד היה בין ראשוני המתיישבים וממקימי העיר קצרין שברמת הגולן. הוא הקים וניהל את בית הספר "נופי גולן שבקצרין. משם יצא בשליחות חינוכית מטעם הסוכנות היהודית למקסיקו סיטי שם ניהל והצמיח את בית הספר של הקהילה היהודית החלבית "מגן דוד". לאחר חמש שנות שליחות נקרא להקים את בית הספר התיכון "הראל" במבשרת ציון אותו ניהל במשך שלש עשרה שנים. עיקר עיסוקו לאחר פרישתו- ייעוץ חינוכי והכשרת מנהלים.
משפחת ברנולי

משפחת ברנולי היא משפחת סוחרים שווייצרית, שהוציאה מקרבה מתמטיקאים ידועים במשך שלושה דורות. 
אבי המשפחה, ניקולאס, חי בשנים 1623-1708. בנו ניקולאוס חי בשנים 1662-1716, ובנו שלו, גם הוא נקרא ניקולאוס, חי בשנים 1687-1759. שלושתם לא היו מתמטיקאים. 
שני בניו האחרים של ניקולאס הם המתמטיקאים המפורסמים יאקוב ברנולי ויוהאן ברנולי (1667-1748), שהצטרפו אל ניוטון ולייבניץ בחקירת הרעיונות החדשים של החשבון האינפיניטסימלי. שלושת בניו של יוהאן, יוהאן השני (1710-1790), דניאל וניקולאוס (1695-1726) היו מתמטיקאים; דניאל הוא מחלוצי ההידרודינמיקה. משלושת בניו של יוהאן השני, יאקוב (1759-1789), דניאל (1751-1834) ויוהאן השלישי (1744-1807), עסק במתמטיקה רק האחרון.
יעל וגנר-אביטל

יעל וגנר-אביטל (Yael Wagner-Avital; נולדה ב-2 באוקטובר 1955) היא מנצחת מקהלות קאמריות ישראלית.

ביוגרפיה

יעל וגנר נולדה בשנת 1955 בשכונת "נווה בצלאל" בירושלים. סבה של יעל, שלמה רבינוביץ, היה צייר ופסל. בהיותו מתלמידיו של בוריס שץ, זכה רבינוביץ לקבל נחלה באחד מ-27 המגרשים באותה שכונה שיזם שץ, מתוך כוונה שתהיה שכונת אמנים. אחיה של וגנר-אביטל הוא המוזיקולוג פרופ' נפתלי וגנר מהאוניברסיטה העברית.
למדה בבית הספר היסודי של הגימנסיה העברית בירושלים ואת שנות התיכון עשתה בבית הספר של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. במהלך התיכון, למדה פיתוח קול אצל רובין ויזל-קפסוטו. בצה"ל שירתה בחיל האוויר.
וגנר שרה במקהלת הנוער של "קול ישראל" בניצוחו של צבי בן פורת. אביה של וגנר-אביטל, אפרים וגנר, שימש זמר בס-בריטון סולן בפסטיבל אבו גוש, וכך הכיר את פליכס זולמן, מי שעמד בראש קבוצת המייסדים של הפסטיבל. משהקים זולמן מקהלה בניהולו, נטלה יעל וגנר חלק גם בפעילותה של מקהלה זאת.
לווגנר-אביטל תואר ראשון בקומפוזיציה וזימרה מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובנוסף, היא בוגרת האוניברסיטה למוזיקה ולאומנויות הבמה של פרנקפורט. בתקופת שהותה בגרמניה, למדה ניצוח אצל הלמוט רילינג. היא גם הייתה חברה במקהלת "גכינגר קנטוריי" (Gächinger Kantorei), אותה הקים רילינג - מקהלת האקדמיה הבינלאומית ע"ש באך משטוטגרט.
עם שובה לישראל ב-1985, הופיעה וגנר-אביטל כסולנית עם התזמורת הקאמרית הישראלית ועם תזמורת רשות השידור. בהמשך, הופיעה כזמרת-סולנית בהפקות של עמותת "נוער מוסיקלי בישראל". לאחר מכן, החלה לנצח על מקהלות בבית הספר לשירת מקהלה על שם גרי ברתיני, לימדה סולפג' ומקהלה בבית הספר רימון וכן ניצוח, פיתוח קול ומקהלה במכללת אורנים. ב-1990 הקימה מקהלה באוניברסיטת חיפה וזו פעלה במשך שמונה שנים. ב-1991 שימשה כמנהלת המוזיקלית של פסטיבל "ימי מוסיקה וטבע" במשגב. 
מאז 1996, מנצחת וגנר-אביטל על "המקהלה הקאמרית הישראלית - טבעון" (הפועלת בקריית טבעון) וכן, על "מקהלת העמקים" (בשמה הקודם, "מקהלת גלבוע", עורכת את חזרותיה בקיבוץ עין חרוד איחוד) ו"מקהלת משגב הגליל" (בחסות המרכז למוזיקה במועצה האזורית משגב).
וגנר-אביטל נשואה ואם לבן. מתגוררת ביישוב מנוף.
איחוד מוניטרי

בכלכלה בינלאומית  איחוד מוניטרי (באנגלית: Monetary union) הוא סוג של אינטגרציה כלכלית בין מדינות. איחוד מוניטרי מתקיים כאשר שתי מדינות או יותר חולקות מטבע ומדיניות מוניטרית, או לחלופין משתמשות במטבעות שונים אך מתאמות שערי חליפין ומדיניות מוניטרית. 
האיחוד המוניטרי הידוע ביותר הוא גוש האירו, במסגרת האיחוד האירופי.

יתרונות וחסרונות באיחוד מוניטרי

לאיחוד מוניטרי יתרונות וחסרונות שונים, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה פוליטית. מידת האטרקטיביות של איחוד מוניטרי בעיני מדינה תלויה בין השאר באופי הכלכלה שלה ובמידת החשיבות שהיא מייחסת לעצמאות מוניטרית.
איחוד מוניטרי משמעו ויתור חלקי או מלא של המדינה על היכולת לשלוט על המדיניות המוניטרית שלה. באיחוד מוניטרי, המדינה מחויבת לתאם את המדיניות המוניטרית שלה עם המדינות האחרות באיחוד, או להישמע לבנק המרכזי שמנהל את האיחוד המוניטרי. מכיוון שמדיניות מוניטרית היא כלי בידי המדינה בכלכלה פוליטית, הצטרפות לאיחוד מוניטרי משמעה אובדן כלי שליטה זה. מדינה החברה באיחוד מוניטרי אינה יכולה עוד לייסף או לפחת את הכסף שלה, לקבוע לבד את כמות הכסף הנמצא במחזור, או לשנות ריבית לטווח קצר באופן עצמאי. רמת המוכנות של המדינה להיפרד משליטה על המדיניות המוניטרית שלה תלויה בין השאר בעמדה שלה לגבי היכולת של מדיניות מוניטרית להתמודד עם תנודות של השוק. מדינה אשר רואה בשליטה על המדיניות המוניטרית כלי חשוב, תהיה מוכנה פחות לוותר עליו. 
לאיחוד מוניטרי יש גם יתרונות. איחוד מוניטרי מבטל או מקטין את העלויות הנובעות מעסקאות המרת מטבע. בנוסף, הוא מבטל או מקטין את האי־ודאות הנובעת משינויים עתידיים בשערי המטבע. גורמים אלה יכולים להגביר את היעילות ולהגדיל את הכדאיות בסחר. למדינה כדאי יהיה להצטרף לאיחוד מוניטרי בתלות ברמת הסחר שלה עם מדינות אחרות. כאשר רמת הסחר היא גבוהה, התמריץ למעבר לאיחוד מוניטרי יהיה גבוה יותר. לכן גם למדינות עם שוק משותף, יהיה תמריץ גבוה יחסית לעבור לאיחוד מוניטרי.
SVT World

היסטוריה

הערוץ החל לשדר בדרום פינלנד בשנת 1988 ברשת היבשתית האנלוגית. בתחילה, הערוץ נקרא TV4, כיוון שהוא היה ערוץ הטלוויזיה הרביעי בפינלנד בעת תחילת שידוריו.
שידורי הלוויין לכל אירופה התחילו ב-10 בדצמבר 1997 ולאחר מכן שם הערוץ שונה ל-SVT Europe.
בשנת 2010 שונה שם הערוץ ל- SVT World, עד סגירת הערוץ באמצע 2017.

פינלנד

הערוץ שודר אזורית משנת 1988. בין ספטמבר 2007 לאוגוסט 2011 הערוץ שידר ברשת הארצית הדיגיטלית בכל רחבי פינלנד.
הערוץ גם שודר ברשתות שידור פיניות, וכמו כן בפלטפורמות שונות וב-IPTV ברחבי פינלנד.

שאר העולם

בתחילה, מותר היה רק למשקי בית פרטיים לקבל את שידורי הערוץ. בשנת 1999 נחתם הסכם הפצה ברשתות הכבלים בספרד, ובשנת 2000 הורשו גם בתי מלון מחוץ למדינות הנורדיות לקבל את שידורי הערוץ, שהוצפנו.
בדצמבר 2009 השידורים בצפון אמריקה הושקו באמצעות IPTV. באביב 2012 הורחבו שידורי הערוץ לכל העולם.
אדוארד מירזויאן

חייה

אדוארד מירוזיאן נולד בגורי, גאורגיה הסובייטית, ברית המועצות. כאשר הוא היה בן 3 משפחתו עברה להתגורר בירוואן. הוא למד בקונסרבטוריון של ירוואן וסיים אותו בשנת 1941. בשנת 1942 הוא גויס לצבא האדום. 
בשנת 1945 הוא התחיל ללמד מוזיקה ובשנת 1948 החל ללמד בקונסרבטוריון של ירוואן. בשנת 1965 אדוארד מירוזיאן התמנה לפרופסור וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 986. בתקופה זו הוא גידל מספר רב של מלחינים ארמנים לרבות קונסטנטין אורבליאן, אבט טרטריאן, איזבלה אראזובה ורבים נוספים.
בברכה 
בשנים 1956–1992  הוא היה יוש ראש איגוד המלחינים הארמני.
בשנת 1963 הוא קיבל תואר של אמן העממי של ארמניה ובשנת 1991 אמן עממי של ברית המועצות.
אדוארד מירזויאן כתב מספר קנטטות, יצירות לתזמורת הסימפונית, יצירות ללהקות קטנות, שירים ומוזיקה לסרטים.
Traveler's Coffee

היסטוריה

ב-24 בפברואר 2000, לאחר אינספור ניסיונות, נפתח אספרסו בר הראשון של החברה ברחוב לנין 12 בנובוסיבירסק, במקום שבעבר שימש כסניף של New York Pizza. החברה השיקה רשת ייצור קפה, הראשונה מסוגה מעבר להרי אורל. ב-2001 נפתחים שני סניפים נוספים והחברה מתחילה לגדול.
בשנת 2002 החברה פתחה מרכז ייצור קפה בנובוסיבירסק וקיבלה רישוי מטעם SCAA — Specialty Coffee Association of America. בשנת 2006 החברה החלה לצאת את גבולות מחוז נובוסיבירסק ופתחה סניפים בערים רבות ברחבי הפדרציה הרוסית.
בשנת 2008 הפכה לחברה בינלאומית וחנכה סניפים בבאקו, אזרבייג'ן, במקביל לפתיחת קונדיטוריה של החברה בעיר נובוסיבירסק. בשנת 2009 החברה החזיקה 24 סניפים ובשנת 2010 פתחה סניפים במוסקבה ובסנקט פטרבורג ונכון ל-2011 כבר היו לה 50 סניפים וסניף נוסף נפתח באלמטי, קזחסטן. ב-2014 כבר הגיעה ל-94 סניפים ב-49 ערים ב-5 מדינות וב-2017 כבר גדלה ל-120 סניפים ב-53 ערים בשש מדינות.
הרכבת התחתית של חרקוב

כרטיסי נסיעה

הרכבת התחתית של חרקוב אינה מחולקת לאזורים, כך שתעריף הנסיעה הוא אחיד לכל הקווים. לאחר שאדם נכנס לתחומי התחנה הוא חופשי לנסוע בכל קו ולהחליף לכל קו ללא תשלום נוסף עד שהוא יוצא מתחומי הרכבת.
תשלום על נסיעה בודדת מתבצע בעזרת כרטיס נסיעה עם ברקוד. הם נמכרים במכונות אוטומטיות בכל התחנות. עלות נסיעה בודדת 3 הריבניה.
עד לאוקטובר 2012 בוצע התשלום בעזרת אסימונים. עד ל-1 בינואר 2010 היה ניתן לרכוש את האסימונים גם בקופות, אך בשנת 2009 החליטה הנהלת הרכבת לבטל לגמרי את הקופות בתחנות.
חלופה אחרת לתשלום היא כרטיס למספר נסיעות. זהו כרטיס מסוג RFID, שניתן להטעינו בסכום מסוים (עד 400 הריבניה). הטעינה מתבצעת בעמדות טעינה ממוחשבות בכל אחת מהתחנות.

שמות התחנות

מגמת החלפת שמות התחנות לאחר התפרקות ברית המועצות לא פסחה גם על הרכבת התחתית של חרקוב. חלק מהשמות שהיו מזוהים עם המשטר הקומוניסטי הוחלפו. כך למשל תחנת "רחוב סברדלוב" (על שמו של המהפכן וראש ממשלה הראשון של רוסיה הסובייטית) הוחלף בשם "חולודנה הורה" (בתרגום לעברית - ההר הקר), "תחנה סובייטית" הוחלפה ב"כיכר החוקה", "תחנה על שם הצבא הסובייטי" הוחלפה ב"התחנה הצבאית" ו"תחנת הפרולטריון" התחילה להיקרא "התחנה התעשייתית".