google/wiki40b huggingface dataset:
קולט בסו

ביוגרפיה

בסו נולדה בסן-ז'ורז'-דה-דידון שבמחוז שראנט מריטים. היא עבדה כמורה לחינוך גופני בבורדו.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה בסו במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 52.0 שניות, לפני ליליאן בורד מבריטניה (52.1 שניות) ונטליה פצ'ונקינה מברית המועצות (52.2 שניות).

שיאנית עולם

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכתה בסו בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש כמו בת ארצה ניקול דוקלו, לשתיהן נקבע זמן זהה של 51.7 שניות, אך באמצעות הפוטו פיניש הוכתרה דוקלו כמנצחת (51.72 שניות) לפני בסו (51.74 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בשיא עולם חדש נוסף, זהה למנצחות מבריטניה (3:30.8 שניות), שוב לפי החלטת הפוטו פיניש ניצחה בריטניה 3:30.82 שניות לפני צרפת 3:30.85 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1970 זכתה בסו במדליית ארד בריצת 400 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1971 סיימה בסו במקום שביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.7 שניות. במשחקי הים התיכון שנערכו באיזמיר, טורקיה באוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה בסו במקום 20 בלבד בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.39 שניות, ולא הצליחה להגן על תוארה. נוסף לכך היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:27.52 דקות, את ריצת ה-400 מטר שלה היא עברה בתוצאה בלתי רשמית של 52.1 שניות.
בסו פרשה מספורט תחרותי בשנת 1977.
ב-9 באוגוסט 2005 נפטרה בסו בלה רושל ממחלת הסרטן בה לקתה שנתיים לפני כן. היא הותירה אחריה בעל ושתי בנות.
מישור אדומים

מישור אדומים הוא אזור תעשייה ממזרח להתנחלות מעלה אדומים, השייך אליה מבחינה מנהלית. במרכז אזור התעשייה מישור אדומים, ניצבים שרידי מנזר חאן אל אחמר, הנקרא גם "מנזר אותימיוס הקדוש".
אבטימיוס היה נזיר מתבודד נוצרי שפעילותו באזור מתוארכת למאה ה-5.
בפארק אדומים כ-1,550 דונם, מתוכם כ-1,240 דונם בבעלות מפעלים וחברות פרטיות.

היסטוריה

בשנת 1975 הקים "גרעין מעלה אדומים" את המבנה הראשון על גבעה שנקראת כיום "גבעת המייסדים". בשנת 1977 החליטה ממשלת ישראל להעניק ליישוב החדש הכרה של מועצה מקומית, וחברי הגרעין עברו למקום היישוב החדש במקום המוכר כיום כעיר מעלה אדומים.
ב"גבעת המייסדים" נותרה כיום ההתנחלות מישור אדומים, וסביב לה התפתח "פארק תעשיות אדומים", המהווה את אזור התעשייה של מעלה אדומים, ומשמש יזמים ומשקיעים מאזור ירושלים רבתי. כיום יש בפארק אדומים יותר מ 400 מפעלים ובתי עסק במגוון רחב של תחומים, ובפרט בתעשייה, מסחר, מכון רישוי, מוסכים, מזון, טקסטיל, חומרי בניין, אלומיניום, מתכות, נגריות, דפוס ועוד.  שבהם מועסקים כ-15000 פועלים. אחד ממאפייניו של אזור התעשייה הוא העסקת פועלים פלסטינים ובדואים, המועסקים במפעלים המנוהלים על ידי ישראלים, בדומה לאזורי תעשייה נוספים ביהודה ושומרון.
עקב התנגדות לתוצרת שמקורה במפעלים ישראליים בשטחי יהודה והשומרון, חלק מהמפעלים באזור התעשייה העתיקו את פעילותם לתוך תחומי הקו הירוק. בשנת 2015, הועתק מפעל סודהסטרים לאזור התעשייה עידן הנגב שליד להבים.
שביל סובב כנרת

שביל סובב כנרת, אותו יזמה החברה להגנת הטבע המתוחזק ומפותח על ידי רשות הכנרת ואיגוד ערים כנרת הוא פרויקט אשר מטרתו יצירת שביל, תוך כדי הסרת גדרות ומכשולים אחרים, אשר מאפשר הליכה מסודרת, או רכיבה על אופניים, ובאופן חופשי סביב אגם הכנרת. השביל מסומן בסימון שבילים לבן-סגול-כחול.

רקע והקשר חקיקתי

על פי חוקי מדינת ישראל הגישה לחופי הכנרת אמורה להיות חופשית לכל, והיא פטורה מתשלום דמי כניסה. למרות החוק, פרטים וגופים שונים השתלטו על חלקים מהחופים וגדרו אותם, והם מונעים אליהם כניסה לציבור הרחב, או שהם מתנים אותה בתשלום דמי כניסה.
במסגרת המאבק לתיקון המצב הופעל על ידי החברה להגנת הטבע ומתנדבים מהציבור הרחב, כבר בראשית 2003, פרויקט של הסרת הגדרות ויצירת "שביל סובב כנרת", שיאפשר לציבור הרחב לטייל באופן מסודר מסביב לאגן הכנרת, ובכך יעגן את זכות הציבור למעבר חופשי. "שביל סובב כנרת" אמור להשתלב במערך מסלולי הטיולים האזוריים. עם הקמת איגוד ערים כנרת ורשות הכנרת תפס הפיתוח של השביל תאוצה תחת ניהולם.
הבחירות לכנסת השבע עשרה סייעו, ככל הנראה, לגיוס אנשי ציבור לטובת פריצת השביל. ב-7 במרץ 2006 חתמו נציגים מכמה מן המפלגות הגדולות (עוזי לנדאו מהליכוד, שלום שמחון מהעבודה ובני אלון מהאיחוד הלאומי-מפד"ל) על "ברית עם הכנרת" בה הם מתחייבים להעלות את הכנרת לסדר היום הציבורי בכנסת הבאה, ולהשיב את חופיה לידי הציבור, למעבר חופשי. בטקס שנערך בחוף של מכללת אוהלו, בסמוך לכנרת, נכחו כלי תקשורת ובסופו צעדו חברי הכנסת בשביל שסומן במקום.
על שולחן הממשלה הונחה הצעת החלטה שהוגשה על ידי השרה לאיכות הסביבה דאז, יהודית נאות, אשר קוראת:
"לקדם תכנון והקמה של שביל סובב כנרת, בתוואי הצמוד ככל הניתן לקו האדום העליון של האגם, אשר יסייע לטיפוח ולשמירה על ערכי הטבע, הנוף והמורשת, לקידום התיירות והטיילות, ולשיפור הנגישות לבעלי מוגבלויות - כיוזמה המביאה את זכות הציבור לנגישות אל ולאורך חופי האגם לכלל מימוש."
מנהל התכנון במשרד הפנים הביע נכונות לקדם הליך שינוי לתמ"א 13 לחופי הכנרת אשר יעגן סטטוטורית את העקרונות העומדים מאחורי רעיון השביל. בשנת 2016 פורסם ש"ניתן לצעוד בכ-90% מהשביל שחובק את הכנרת ואורכו כ 53 קילומטרים" וכי ממשיכים לפעול ברשות הכנרת ואיגוד ערים כנרת לפריצת עשרה האחוזים הנוספים שישלימו את אורך השביל ל-58 קילומטרים.
פסיכופיזיקה

פסיכופיזיקה היא אחד מענפי הפסיכולוגיה, העוסק ביחס שבין הגירויים הפיזיים להם נחשף האדם, ובין התחושות הפסיכולוגיות המתעוררות אצלו כתוצאה מהחשיפה לגירויים אלו. החוקרים בתחום עוסקים בקשר שבין הגירוי האובייקטיבי לבין התחושות הסובייקטיביות שהוא מעורר אצל אנשים, באמצעות מערכות החישה והתפיסה.
פסיכופיזיקה היא אחד הענפים הראשונים שנוצרו בפסיכולוגיה, ושהחלו את ביסוסה כתחום מדעי. המונח נטבע לראשונה על ידי גוסטב פכנר ב-1860, כאשר תיאר בספרו את מחקריו בנושא הקשר בין העולם הפיזי לבין האופן בו אנו תופסים אותו. ב-1879 עסק בתחום זה אבי הפסיכולוגיה הניסויית, וילהלם וונדט, במעבדתו שבאוניברסיטת לייפציג. וונדט, שעסק גם בסטרוקטורליזם, חקר כיצד נותנת התודעה משמעות לגירויים השונים שהחושים מעבירים למוח. אחת השיטות בהן בדק את הנושא הייתה האינטרוספקציה (התבוננות פנימה). ג'ורג' אליאס מילר (1860–1934) אף הוא ייסד מעבדה גדולה לחקר תחום זה, ותרומותיו שעיצבו תחום זה כפי שאנו מכירים אותו כיום, נופלות רק משל פכנר. חוקר מוביל נוסף הוא הרמן אבינגהאוס, שחקר בין היתר את הזיכרון באמצעות שינון הברות תפל, שהן הברות חסרות משמעות, והוציא כתב עת מקצועי בתחום הפסיכולוגיה בשם "כתב עת לפסיכולוגיה ולפיזיולוגיה של איברי החושים".
אחד התחומים בהם עוסקת הפסיכופיזיקה הוא סף הגירוי. כאשר גירוי פיזי מופעל בסביבתו של האדם, הוא מועבר למוח כדחף עצבי, שם הוא עובר עיבוד. הפסיכופיזיקה מנסה להבין מהו סף הגירוי האבסולוטי - עוצמת הגירוי המזערית ביותר המפעילה תגובה אצל האדם, כלומר, החל מאיזו עוצמה של הגירוי הוא יורגש אצל האדם. נבדקים גם ספי הבחנה - בכמה צריכה עוצמת הגירוי לגדול כדי שהאדם יבחין בשינוי בחושיו. המחקר בתחום סיפי הגירוי מושפע מתאוריית גילוי האותות, והוא נערך לגבי כל החושים של האדם.
מחקרים נוספים של החוקרים בתחום בודקים כיצד משפיע שינוי במימד מסוים של הגירוי הפיזי, על התחושה הסובייקטיבית של האדם את השינוי הזה. למשל, עלייה כפולה בתדירות הקול (לדוגמה מ-100 הרץ ל-200 הרץ), אינה מובילה להכפלה דומה בחוויה של הקול אצל האדם, אלא מתבטאת במדדים מקבילים שהם תפיסתיים (פיץ'). השפעתם של שינויים בגירוי הפיזי על הגירוי הנתפס היא שונה לאורך הסקאלה של עוצמות הגירוי. לפיכך, למחקר הבודק את השפעת השינוי בגירוי על השינוי בחוויית האדם, יש השלכות יישומיות (למשל על אופן הייצור של פסקול לסרטי קולנוע).
ארץ הזהב השחור

עלילת הספר

ברחבי אירופה מתחילים מנועי מכוניות להתפוצץ, ומועלה חשד של זיוף בנזין. טינטין מחליט לחקור זאת ומגלה שמקור הזיוף הוא במזרח התיכון, שם מתנהלת מלחמה באמירות חמד בין האמיר מוחמד בן קליש אזעב לבין באב אל אייר. טינטין יוצא לחמד ביחד עם הבלשים התאומים תומסון ותומפסון.
עם הגעתם, הם נעצרים בידי הרשויות, תומסון ותומפסון משתחררים אבל טינטין נחטף על ידי המורדים המונהגים על ידי באב אל אייר, המאמין כי טינטין בא למסור לו ידיעה על משלוח נשק. 
טינטין נמלט, ונפגש עם אויב ותיק, ד"ר מולר, פסיכולוג גרמני מושחת, שמחבל בצינור נפט. טינטין נוסע עם תומסון ותומפסון במהלך סופת חול, עד שהגיעו אל עיר הבירה. הוא מספר על החבלה לבן קליש אזעב, ואחד מאנשיו של האמיר מודיע לו כי בנו, עבדאללה, נחטף בידי ד"ר מולר כדי שישמש בן ערובה לחתימת האמיר על חוזה עם חברת הדלק שד"ר מולר מייצג. 
מולר פוגש את חבירו, הסוחר הפורטוגזי פיוגרה סניור דה אוליביירה, ובעזרתו של אוליביירה מצליח טינטין להיכנס לביתו של מולר ולחלץ את עבדאללה. 
מולר מתגלה כסוכן זר האחראי על זיוף הבנזין, על ידי כימיקל שהמציא, בשם N 14. תומסון ותומפסון בולעים בטעות את ה-N 14, צומח להם זקן ארוך ושערם משנה את צבעו. טינטין שולח דגימה מהחומר לפרופסור קלקולוס, המפתח תרופה עבור התומפסונים.

טיעונים בדבר גילויי אנטישמיות בספר

אחד מהטיעונים לכך שארז'ה היה אנטישמי נמצא בספר זה. העלילה המקורית התרחשה בישראל בתקופת המנדט הבריטי, והמלחמה התרחשה בין הבריטים למיליציה מחתרתית שבראשה עומד רב. אירוע החטיפה של טינטין מתרחש על ידי המחתרת. 
לאחר מלחמת העולם השנייה ולאחר שנחשפו ממדי השואה החליף ארז'ה את החלקים הנחשדים, המחתרת היהודית הוחלפה במיליציה ערבית חמושה והמדינה הוחלפה לנסיכות חמד.
תקנות אופ"א לתחרות כלכלית הוגנת

תקנות אופ"א לתחרות כלכלית הוגנת המוכרות במדיה הישראלית תחת השם פייר פליי פיננסי (ובאנגלית FFP - Financial Fair Play) הוא שם כולל לתקנות שמטרתן להגביר את השוויון והתחרותיות בין קבוצות כדורגל המשתתפות במפעלי אופ"א השונים.
שתי התקנות המשמעותיות ביותר הן הגבלת הפסדים והגבלת הוצאות על רכש שחקנים.
היוזם העיקרי ומי שנחשב לכוח המניע מאחורי התקנות, הוא נשיא אופ"א לשעבר מישל פלאטיני.

רקע

התקנות הגיעו לאחר שבעשורים האחרונים החלו פערים כלכליים לפגוע בתחרותיות בענף הכדורגל ברחבי היבשת. בפרט, הפייר פליי הפיננסי נוצר כמענה לאוליגרכים, שייחים מנסיכויות הנפט במזרח התיכון ומיליארדרים שרוכשים בעלות על קבוצה. במקרים רבים הרצון ליצור הישגים מהירים בשילוב גב כלכלי איתן יוצר מצב שבו בעלי אותן קבוצות מוציאים כספים ללא התחשבות בהפסד הכלכלי (היות שהמשאבים העיקריים של אותו אוליגרך מגיעים מעסקים שונים). מצב זה יוצר קושי לשאר הקבוצות, אשר מתנהלות בד בבד גם כעסק כלכלי או לכל הפחות שואפות לאיזון תפעולי, להתמודד עם קבוצות אלו (אשר בבעלות אוליגרכים).
אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא קבוצת הכדורגל מנצ'סטר סיטי שנרכשה על ידי יורש העצר של אבו דאבי בשנת 2009 ובחלוף שלוש עונות התבססה כקבוצת צמרת אירופית, תוך שהיא זוכה באליפות אנגליה (עונת 2011/2012) וזאת במחיר צבירת הפסדי עתק של מעל 440 מיליון ליש"ט (כמעט 2.5 מיליארד ₪).

הגבלת הפסדים

על פי התקנות, החל מעונת 2012/2013 ועד לעונת 2014/2015 לקבוצות החברות באופ"א אסור יהיה להפסיד מעל 45 מיליון אירו, בשלוש השנים יחד. כאשר החל מעונת 2015/2016 ועד לסוף עונת 2017/2018 גובה ההפסד יוגבל ל-30 מיליון אירו (לשלוש העונות יחד). בשנים העוקבות הכוונה היא להמשיך ולהפחית בהדרגה את גובה ההפסד.
הר נמרוט

היסטוריה

אנטיוכוס הראשון תאוס מלך בשנת 64 לפנה"ס ומלכותו נמשכה עד שנת 38 לפנה"ס. מיד עם עלותו לכס המלוכה הוא כרת ברית עם גנאיוס פומפיוס מגנוס, ובדרך זו הצליח לשמור על עצמאותה של ממלכתו תוך שהוא שומר על יחסים טובים גם עם הפרתים. האתר הוקם בסמוך לעיר הקומגנית ארסמיה, כיום חורבות Eski Kale - "המצודה הישנה", כ-7 ק"מ דרומית-מערבית להר עצמו, וכ-70 ק"מ צפונית-מזרחית לבירת קומגנה סַמוֹסַטַה שבעמק נהר הפרת. האתר התגלה במקרה בשנת 1881 על ידי מהנדס גרמני. במקום בוצעו ב-1883 עבודות סקר וחפירות על ידי אוסמאן המדי ביי, והיו אלה החפירות הארכאולוגיות הראשונות שנעשו על ידי צוות טורקי. החפירות חודשו בשנת 1953. קברו של אנטיוכוס לא התגלה, אם כי סביר שהוא נקבר באתר, אולי מתחת לתל המלאכותי על הפסגה. המקום הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1987.

קרקוש

כ-15 ק"מ דרומית-מערבית לפסגת ההר מצוי תל קבורה מלאכותי נוסף, המכונה Karakuş ("העיט") בשל עמוד הניצב במקום ועליו עיט אבן. כתובת באתר זה מציינת כי קבורות בו שלוש נשים ממשפחתו של המלך מיתרידטס השני, אך הקבר עצמו נבזז. מאחר שמיתרידטס השני הוא אביו של אנטיכוס הראשון תאוס, סביר שאתר זה קדם למקדש העיקרי שעל פסגת ההר.
החזית האוקראינית השנייה

היסטוריה

ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של חזית הערבה לחזית האוקראינית השנייה, ולמפקדה מונה איוואן קונייב.
החזית לחמה במבצע דנייפר-קרפטי, בקרב קורסון-צ'רקאסי, ולאחר מכן השתתפה במבצע יאשי-קישינב. במאי 1944 החליף רודיון מלינובסקי את קונייב בפיקוד על החזית החזית. בינואר 1945 השתתפה החזית בקרב על הונגריה, ולאחר מכן השתתפה בבלימת מתקפת הנגד הגרמנית.
בהמשך לחמה החזית בקרבות בהונגריה ובאוסטריה, ולאחר מכן השתתפה בקרב על פראג.
לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית לפיקוד הצבאי אודסה.
קלטג'ירונה

אתר מורשת עולמית

עיירה זו היא המערבית ביותר מבין שמונת היישובים של אזור ואל די נוטו, שהוכרו כאתרי מורשת עולמית. שמונת היישובים בנויים לפי אדריכלות הבארוק, סגנון ששלט באדריכלות של מבני ציבור, ארמונות וכנסיות מתחילת המאה ה-17 ועד המאה ה-18 ברחבי אירופה ואמריקה הקולוניאלית. 
חלק ניכר מהאזור הוקם לאחר רעידת האדמה שפקדה את האזור בשנת 1693 והחריבה את הבנייה הקודמת. המבנים העיקריים מתקופת השיקום כוללים מספר כנסיות (סנטה מריה דל מונטה, סנט ג'יימס, סנט ג'וזפה, סנט דומיניק וכדומה), המוזיאון האזרחי, בית העבוט לשעבר, וגשר סן פרנצ'סקו. 
בשל מיקומה הגאוגרפי, העיירה מצויה בסכנה של פגיעה ממפולות סלעים הנגרמות מפעילות סייסמית.
טבילת ישו

טבילת ישו היא האירוע בו הוטבל ישו במי הירדן על ידי יוחנן המטביל, אירוע המסמן את ראשית פעילותו הציבורית של ישו. הטבילה מוזכרת בשלוש מתוך ארבע הבשורות בברית החדשה - מתי, מרקוס ולוקאס.

תיאור הטבילה בבשורות

מתי, מרקוס ולוקאס מתארים את הטבילה בפסקאות מקבילות (מתי ג' 13-17, מרקוס א' 9-11, לוקאס ג' 21-23) בהבדלים קלים בלבד, ובאירוע נוטלות חלק שלוש הישויות של השילוש הקדוש - האל האב, רוח אלוהים היינו רוח הקודש, וכן הבן ישו.
במתי: "וַיְהִי כַּאֲשֶׁר נִטְבַּל יֵשׁוּעַ וַיְמַהֵר וַיַּעַל מִן־הַמָּיִם וְהִנֵּה הַשָׁמַיִם נִפְתְּחוּ־לוֹ וַיַּרְא אֶת־רוּחַ אֱלֹהִים יוֹרֶדֶת כְּיוֹנָה וְנָחָה עָלָיו׃ וְהִנֵּה קוֹל מִן־הַשָׁמַיִם אוֹמֵר זֶה בְּנִי יְדִידִי אֲשֶׁר־רָצִיתִי בּוֹ."
במרקוס: "וַיְהִי בַּיָּמִים הָהֵם וַיָּבֹא יֵשׁוּעַ מִנְּצֶרֶת אֲשֶׁר בַּגָּלִיל וַיִּטָּבֵל עַל־יְדֵי יוֹחָנָן בַּיַּרְדֵּן׃ וַיְהִי אַךְ־עָלֹה עָלָה מִן־הַמָּיִם וַיַּרְא הַשָּׁמַיִם וְהִנֵּה נִפְתְּחוּ וְהָרוּחַ כְּיוֹנָה יֹרֶדֶת עָלָיו."
בלוקאס: "וּבְהִטָּבֵל כָּל־הָעָם גַּם־יֵשׁוּעַ נִטְבָּל וַיְהִי הוּא מִתְפַּלֵּל וְהִנֵּה הַשָּׁמַיִם נִפְתָּחוּ׃ וַיֵּרֶד עָלָיו רוּחַ הַקֹּדֶשׁ בִּדְמוּת גּוּף כְּיוֹנָה וַיְהִי־קוֹל מִן־הַשָּׁמַיִם לֵאמֹר אַתָּה בְּנִי יְדִידִי בְּךָ רָצִיתִי."
לפי הבשורות, לאחר הטבילה התנסה ישו בפיתוייו של השטן במשך 40 ימים ולילות במדבר.

מקום הטבילה

בבשורה על פי יוחנן לא מוזכרת טבילת ישו באופן ישיר, אך יוחנן מעיד עליה לאחר מכן (יוחנן א' 29-34), ואגב כך נאמר ש"כל זה קרה בבית עניה מעבר לירדן, במקום שהיה יוחנן מטביל". בהמשך הבשורה מוזכר ש"יוחנן היה מטביל בעינון על-יד שלם". כיום יש המזהים את אתר הטבילה בקאסר אל-יהוד. סמוך לכנרת נמצא אתר טבילה מוסדר לצליינים נוצרים - ירדנית.

חשיבות הטבילה בנצרות

הטבילה היא אחת מחמש אבני הדרך החשובות בחייו של ישו שספרי הבשורה מתייחסים אליהן, לצד ההשתנות, הצליבה, התחייה ועלייתו השמיימה. רוב הזרמים בנצרות רואים בטבילתו של ישו אירוע מכונן ובסיס לטקס הטבילה הנוצרי. בנצרות האורתודוקסית מציינים את הטבילה ב-6 בינואר, חג ההתגלות. בכנסייה הקתולית, בכנסייה האנגליקנית, בנצרות הלותרנית ובמספר זרמים נוספים בנצרות המערבית מציינים את החג בשבוע שלאחר מכן, כחג טבילת האדון.
הטבילה הייתה במשך מאות שנים נושא פופולרי באמנות הנוצרית במערב ובפרט בציור, והיא המקור לתיאורה של רוח הקודש בנצרות בדמות יונה.
קרסנוגורסק

ספורט

העיר מהווה למרכז העיקרי במחוז מוסקבה לספורט חורף ובה מרכז גדול לסנובורד וסקי.
משנת 1994 פועל בעיר מגרש גולף בשם Moscow Country Club כמועדון גולף ובו גם בית מלון קטן.
בעיר פועלים גם מועדון הכדורגל זורקי קרסנוגורסק, מועדון כדורעף ומועדון הבנדי זורקי קרסנוגורסק, שזכה באליפות ברית המועצות בשנת 1979 ומתמודד בליגת העל הרוסית בבנדי.
אסקלה

תכונות

אסקלה מורכב מזוג כוכבים המקיפים זה את זה בזמן הקפה של 21 שנים במרחק זוויתי סביב חצי שניית קשת ואקסצנטריות של 0.21, כך שהמרחק ביניהם נע בין 10.5 יחידות אסטרונומיות ו-16 יחידות אסטרונומיות. במרחק זוויתי של כ-75 שניות קשת מהזוג נמצא כוכב עמום נוסף עם בהירות מדרגה 10.6 שלפעמים מסומן אסקלה C. אם הכוכב קשור כבידתית לבני הזוג ונמצא באותו המרחק כמוהם, אז מדובר ככל הנראה בכוכב הסדרה הראשית מסוג K7 שמקיף את הזוג במרחק של לפחות 2,000 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 40,000 שנים, אך ככל הנראה הוא אינו קשור אליהם ורק במקרה נמצא על אותו קו ראייה.

אסקלה A

אסקלה A הוא הכוכב הבהיר והכבד מבין השניים עם בהירות מדרגה 3.27. זהו ענק לבן מסוג ספקטרלי A2 III, מסתו כ-3 מסות שמש, רדיוסו כ-2.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-9,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 30 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בצרוף הקרינה בתחום העל-סגול הוא מאיר בעוצמה של פי 35 מעוצמת ההארה של השמש.

אסקלה B

אסקלה B הוא הכוכב העמום מבין השניים עם בהירות מדרגה 3.48. זהו תת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A4 IV, מסתו מוערכת בפחות מ-2 מסות שמש, אך רדיוסו דומה לרדיוס של אסקלה A, כ-2.5 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-8,500 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 25 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה וקרוב לפי 30 בצרוף הקרינה העל-סגולה.
יוסי גודארד

קורות חייו

גודארד נולד בירושלים וגדל בבת ים, שם למד בבית הספר תחכמוני ובתיכון הדתי בית וגן.
את שירותו הצבאי עשה בנח"ל ובחטיבת הצנחנים והמשיך את מסלול הנח"ל כשהיה חבר בקיבוץ יפתח שבגליל העליון. לאחר מכן עבר לירושלים, שם למד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית.

קול ישראל

במקביל ללימודיו, החל לעבוד במחלקת הנוער של קול ישראל שאותה אף ניהל לאחר מכן.

תוכנית הרדיו הבולטת ביותר שערך גודארד בקול ישראל, היא "מירדף", אותה הפיק ב-1962 בשיתוף עם נקדימון רוגל.
"מירדף" חקרה את מסע בריחתו ומותו של יוסף לישנסקי איש ניל"י, המחתרת שסייעה לבריטים במלחמתם בעות'מאנים במלחמת העולם הראשונה.
בתוכנית חשפו לראשונה חברי ארגון השומר את החלטתם להרוג את לישנסקי.
בטרם שודרה התוכנית, החליטה הנהלת קול ישראל לגנוז אותה ולאסור את שידורה. לאחר מאבק ממושך שנמשך שלוש שנים, הותרה לבסוף התוכנית לשידור בשנת 1965, וב-1966 זכתה בפרס התוכנית הדוקומנטרית הטובה ביותר.

הארץ שלנו

מ-1964 ועד 1968 החליף את פנחס שדה בתפקיד סגן עורך עיתון הילדים הארץ שלנו.

בעתון זה פרסם שני סיפורים בהמשכים שמאוחר יותר גם ראו אור בהוצאת מסדה: "קולות מסתוריים במדבר" ו"תעלומת קתרינה הקדושה".
ב-1968 שב לעבוד בקול ישראל וערך את תקליטי "קולות 20 שנה".
הפועל גבעת חיים

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1963, על ידי בני קיבוץ גבעת חיים יורם מנדלבאום וראובן שפע. מאז הקמתה הייתה לקבוצת צמרת וכבר בשנה הראשונה להקמתה זכתה באליפות המדינה בכדורמים. המועדון נוהל על ידי אנשי הקיבוץ, וכלל גם קבוצות נוער, נערים וילדים.
עד תחילת שנות ה-90 זכה המועדון להצלחות גדולות, שהפכו אותו למוביל בכדורמים הישראלי. שיאה של הקבוצה היה בסוף שנות ה-80 כשבמשך שלוש שנים (1987–1990) לא הפסידה אף משחק רשמי במסגרות מקומיות. המועדון זכה לאורך שנותיו ב-22 אליפויות ישראל, וב-18 גביעי מדינה. כמו כן, הוא הגיע להישגים במפעלים בינלאומיים-המועדון הגיע למקום השני בגביע הים התיכון לאלופות ב-1986.
בין כוכביה במשך השנים היו טל סנונית, יואל סמואל, נמרוד דרייפוס, עופר פרידמן, בני לנג, זוהר רהב, ניר שמיר ועוד.
בשנים 1993 ו-1994 שבתה קבוצת הבוגרים מפעילות, היא חזרה לליגה ב-1995, ירדה לליגה השנייה ב-1998 ובשנת 1999 חזרה לליגה הראשונה.
בשנת 2008 התפרקה הקבוצה, ובשנת 2009 הוקמה הקבוצה מחדש תחת השם "הפועל גבעת חיים/עמק חפר".
בשנת 2011 חזרה קבוצת הבוגרים של האגודה לפעילות בליגה הארצית, ובשנת 2015 הקבוצה שבה לשחק בליגה הלאומית.
אנטוורפן

ספורט

בעיר נערכו משחקי הקיץ האולימפיים בשנת 1920.
מועדון הכדורגל רויאל אנטוורפן המייצג את העיר משחק בליגת העל הבלגית. בירסחוט, מועדון כדורגל נוסף מהעיר, התפרק בשנת 2013.
קבוצת אנטוורפ ג'יינטס מתמודדת בליגת הכדורסל הבכירה בבלגיה.

יהודי אנטוורפן

באנטוורפן שוכנת הקהילה היהודית השנייה בגודלה בבלגיה (לאחר בריסל), ואחת הגדולות, החשובות והוותיקות באירופה. לפני מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה כ-35 אלף איש, ונכון לתחילת המאה ה-21 היא מונה כ-20 אלף.
העדות הראשונה לנוכחותם של יהודים באנטוורפן מופיעה בצוואתו של הנרי השלישי דוכס בראבנט ומרקיז אנטוורפן, אשר בשנת 1261 הביע את רצונו שהיהודים בברבאנט יגורשו וקהילתם תיחרב, משום שכולם מלווים בריבית קצוצה.
עם הכיבוש הגרמני ב-18 במאי 1940, חלק מיהודי העיר נמלטו לצרפת ולבריטניה. ב-10 וב-14 באפריל 1941 ביצעו לאומנים פלמים פרו-נאצים פוגרום שבמהלכו נשרפו שני בתי כנסת (אירוע חריג בארצות המערב) ונבזזו חנויות רבות. החל מיוני 1942 שוגרו קרוב ל-1,500 גברים יהודים לצפון צרפת לבניית החומה האטלנטית, במסגרת ארגון טוט (Todt), בתנאי חיים ועבודה קשים ביותר. יהודי אנטוורפן שוגרו ברובם לקסרקטין דוסן במכלן והועברו בין 1942 ל-1944 ב-28 טרנספורטים לאושוויץ.
יהודי העיר נחלקים לשלוש קהילות: קהילת "שומרי הדת", הקהילה החרדית "מחזיקי הדת" ו"הקהילה הפורטוגזית" הספרדית הקטנה. שתי הקהילות שומרי הדת ומחזיקי הדת אוחדו בתקופתו של רבי מאיר סג"ל לנדא מדראהביטש ששימש ברבנות שם משנת {תש"ה עד שנת תשט"ו {1945 - 1955}, ברבנות הקהילה הכללית "שומרי הדת" עמד שנים רבות הרב הלל מדליה (בנו של הרב שמריהו יהודה לייב מדליה). עם פטירתו עלה לכהן ברבנות הקהילה הרב דוד משה ליברמן, מבכירי רבני חב"ד באירופה. החזן הראשי של הקהילה הוא בנימין מולר. בית הכנסת הגדול של הקהילה ממוקם בפינת הרחובות "וואן-דען-נעסט-ליי" ו"אסטן סט.", בסמוך לגשר הרכבת החוצה את העיר. הקהילה מפעילה את בית הספר המקיף "תחכמוני" (נוסד ב-1920).
בקהילת "מחזיקי הדת" שימש כראש אב בית דין הרב חיים יעקב רוטנברג ולאחר מכן הרב אליהו שטרנבוך, וכן מערכת כשרות למהדרין. בית הכנסת של הקהילה ממוקם ברחוב אוסטן, 300 מ' מבית הכנסת של "שומרי הדת". הקהילה מפעילה את בית הספר המקיף "יסודי התורה" לבנים (נוסד ב-1904) ואת בית הספר "בנות יעקב" לבנות.
הקהילה החרדית היא אחת מן הקהילות המאורגנות והוותיקות, ועדיין מתנהלת בסגנון קהילה יהודית עתיקה. הנהלת הקהילה נבחרת בבחירות כלליות. בשנת 2001 נפטר רבה של הקהילה רבי חיים קרייזווירט, לאחר כמעט יובל של כהונה. על מקומו נבחר הרב אלטר אליהו רובינשטיין לתקופת כהונה קצרה, שנגדעה באיבה בשל מותו. בשנת 2010 נבחר הרב אהרן שיף לרבה של הקהילה, לאחר שזכה לתמיכת מרבית החוגים בקהילה החרדית. בית הכנסת הגדול של קהילה זו ממוקם בטבורו של רחוב אסטן בעיר.
רבים מן היהודים החרדים האורתודוקסים מתגוררים בשכונה גדולה סמוך למרכז העיר, בה ניתן לראות שלטים, חנויות וכרזות בעברית וביידיש. חלק גדול מיהודי העיר עוסקים במסחר ובעיבוד יהלומים. בעיר בתי עסק רבים העוסקים בתעשיית היהלומים, וכן מוזיאון גדול המתאר את תולדות המסחר ביהלומים באנטוורפן.
באופן היסטורי שיחקה היהדות החרדית תפקיד מפתח בענף היהלומים באנטוורפן.
מאז ההגירה הגדולה של יהודי ברית המועצות לשעבר, החלו להגיע לאנטוורפן יהודים רוסים ויהודים גאורגים, אליהם הצטרפו ישראלים ממוצא יהודי-גאורגי, ותוך זמן קצר הפך רחוב "פליקנסטראט" לשכונה יהודית, שרובה הייתה של יהודי גאורגיה, לרובם היה גם דרכון ישראלי.
פאול אגילאר

קריירת מועדונים

אגילאר התחיל את הקריירה שלו בפצ'וקה ובשנת 2002 עלה לקבוצה הבוגרת. בשנת 2004 אגילאר הושאל לאינדיוס על מנת לצבור דקות משחק, ובשנת 2005 חזר לפצ'וקה. בשנת 2007 זכה עם המועדון באליפות הקלאסורה.
ב-23 במאי 2011 חתם בקלוב אמריקה. ב-31 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה נגד טולוקה שהסתיים בתיקו 1-1. אגילאר הבקיע את השער הבכורה שלו בקלוב אמריקה בדקה ה-90 נגד גוודלחרה. ב-26 במאי 2013 אגילאר זכה בתואר הראשון שלו עם אמריקה לאחר ניצחון על קרוס אסול בגמר הקלאסורה.

קריירה בינלאומית

באוקטובר 2007 אגילאר זומן לראשונה לסגל הנבחרת לקראת משחק הידידות נגד ניגריה, אך הוא לא זכה לדקות משחק במשחק זה. ב-30 בספטמבר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד קולומביה שהסתיים בהפסד 2-1, במשחק זה אף כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת. אגילאר זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010, אולם שיחק רק במשחק הבכורה נגד דרום אפריקה. בשנת 2011 אגילאר זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2011 ולקראת קופה אמריקה 2011. ב-13 בנובמבר 2013 הבקיע בניצחון 1-5 נגד ניו זילנד במסגרת פלייאוף מוקדמות מונדיאל 2014, בסיומו עלתה מקסיקו למונדיאל בו גם אגילאר לקח חלק.
סיגמא-אדיטיביות

במתמטיקה, סיגמא-אדיטיביות היא הכללה של תכונת האדיטיביות, ממספר סופי של מחוברים לטור אינסופי של מחוברים.
התכונה מתייחסת לפונקציה  המוגדרת על משפחה של תת-קבוצות של הקבוצה , ומקבלת ערכים ממשיים. פונקציה כזו היא אדיטיבית אם לכל שתי קבוצות זרות  ב-  מתקיים . באינדוקציה, מתקיים  לכל n-יה של קבוצות זרות .
הפונקציה היא סיגמא-אדיטיבית אם לכל סדרה  של קבוצות זרות, מתקיים .
כל פונקציה סיגמא-אדיטיבית היא בפרט אדיטיבית, אבל ההפך אינו נכון.
ג'יין בארנל

ג'יין בארנל (באנגלית: Jane Barnell;‏ 3 בינואר 1871, וילמינגטון, צפון קרוליינה - 1945, ניו יורק) היא אישה מזוקנת אמריקאית שהופיעה בשם הבמה הגברת אולגה (ליידי אולגה).
לפי מקורות שונים, ובהם המאמר "ליידי אולגה" בספרו של ג'וזף מיטשל Up In The Old Hotel - אמה של בארנל מכרה אותה לקרקס משפחת אוריינט הגדול (Great Orient Family Circus), שמוזג לאחר מכן תחת קרקס גדול יותר. במסע ההופעות של הקרקס הגיעה לגרמניה, ובברלין היא חלתה, ועקב כך ננטשה שם והושארה בבית יתומים. לאחר מכן מצא אותה בבית היתומים אביה.
בבגרותה, כאשר עבדה בחווה של סבתה, פגשה איש שרירים שעבד בקרקס אשר הזמין אותה להצטרף לקרקס של ג'ון רובינסון (John Robinson's Circus). היא הופיעה תחת מספר שמות במה, עד שבחרה לבסוף בשם הבמה "ליידי אולגה רודריק" (Lady Olga Roderick). באותה תקופה היה הזקן שלה באורך 33 ס"מ.
במשך תקופה מסוימת ערכה ליידי אולגה סיבובי הופעות עם מספר קרקסים, ובהם קרקס האחים רינגלינג, ולאחר מכן הצטרפה למופע המוזרויות של "מוזיאון האברט" (Hubert's Museum) בטיימס סקוור, ניו יורק. היא הופיעה בכמה סרטי קולנוע, ובהם בולט הסרט "פריקס" (1932) בבימויו של טוד בראונינג. לפי הסרט התיעודי במארז ה-DVD של הסרט (Freaks: The Sideshow Cinema,‏ 2004), היא לא הייתה שבעת רצון מהדרך שבה הוצג עולם מופעי השוליים בסרט.
בארנל נישאה ארבע פעמים. נישואיה האחרונים היו לתומאס או'בויל (Thomas O'Boyle), מי שנחשב למנהלה, וששימש במהלך הקריירה ליצן בקרקס וכרוז במופע השוליים של מוזיאון האברט.
Keeps Gettin' Better: A Decade of Hits

סינגלים

הסינגל המוביל "Keeps Gettin' Better" יצא רשמית ב-25 באוגוסט 2008. אגילרה חשפה לראשונה את השיר בטקס פרסי הווידאו של MTV לשנת 2008. הסינגל לא נחל הצלחה גדולה במצעדים אולם הגיע למקום השביעי במצעד האמריקאי וה-14 במצעד הבריטי.
"Dynamite" יצא כסינגל ב-iTunes ב-3 בדצמבר 2008.