מפלגת הסוציאליסטים האירופאים

היסטוריה

ב-1961 רצו הסוציאליסטים במסגרת הפרלמנט האירופי ליצור מצע אירופי סוציאליסטי משותף, אך הדבר לא צלח בשל בקשת ההצטרפות של בריטניה, דנמרק, אירלנד ונורווגיה. הקונגרס הסוציאליסטי ב-1962 תמך בדמוקרטיזציה גדולה יותר ומתן כוחות רבים יותר לפרלמנט האירופי, ורק ב-1969 שבה ונבחנה האפשרות למצע משותף.
ב-1973 הצטרפו דנמרק, אירלנד ובריטניה אל הקהילייה האירופית, והביאו עמן את המפלגות הסוציאליסטיות הפעילות בארצות אלו. הקונגרס הסוציאליסטי המשותף נפגש בבון, ויזם את "הקונפדרציה של המפלגות הסוציאליסטיות של האיחוד האירופי". הקונגרס גם החליט באשר למדיניות חברתית, לרבות הזכות לקבלת תעסוקה ראויה, ביטחון סוציאלי, דמוקרטיה ושוויון בכלכלה האירופית.
ב-1978 אישרה הקונפדרציה של המפלגות הסוציאליסטיות את המצע המשותף הראשון שהוצג בבחירות למוסדות האירופיים. המצע התמקד במספר מטרות, שבין החשובות בהן היו הבטחת הזכות לתעסוקה ראויה, לוחמה כנגד הזיהום הסביבתי, מאבק באפליה, הגנת הצרכן וקידום השלום, זכויות האדם והאזרח. קונגרס לוקסמבורג ב-1980 אישר את התקנון הראשון של הקונפדרציה של המפלגות הסוציאליסטיות. ב-1981 הצטרפו המפלגות מיוון ולאחריהן המפלגות מספרד ופורטוגל ב-1986. ב-1984 אושר מצע משותף נוסף בלוקסמבורג, אשר כלל מענה סוציאליסטי למשבר הכלכלי באמצעות יצירת קשר בין הייצור התעשייתי, הגנה על גמלאות סוציאליות בסיסיות ומאבק למען איכות החיים.
ב-1992 נוסד האיחוד האירופי, ואמנת מאסטריכט ביססה את המסגרת לפעילות מפלגות פוליטיות ברמה האירופית. הקונפדרציה החליטה ברוב להפוך עצמה ל"מפלגת הסוציאליסטים האירופאים". המצע הראשון של המפלגה החדשה התרכז ביצירת מקומות עבודה, דמוקרטיה, שוויון מגדרי, הגנה על הסביבה ועל הצרכן, שלום וביטחון, רגולציה של ההגירה, התנגדות לגזענות ולוחמה בפשע המאורגן.
ב-2004 הביס פול ניירופ ראסמוסן את ג'וליאנו אמאטו ונבחר לנשיא ה-PES, והחליף במשרה זו את רובין קוק. הוא נבחר לאחר מכן לתקופות כהונה נוספות.

ארגון

במפלגה חברות שלושים ושתיים מפלגות מכל עשרים ושבע המדינות החברות באיחוד האירופי ונורווגיה. יש חמש מפלגות עמיתות ושש מפלגות משקיפות. PES היא ארגון מסונף לאינטרנציונל הסוציאליסטי. למפלגה יש ארגון נוער בשם ECOSY, וארגון נשים שבראשו חברת הפרלמנט האירופית ההונגרייה זיטה גורמאי. 
המפלגות נפגשות ל"קונגרס" אחת לחמש שנים על מנת להחליט על המשך הדרך הפוליטית ואימוץ מצעים לפני הבחירות. בכל שנה שבה אין הקונגרס נפגש, מעצבת מועצת המפלגה את מטרותיה. הקונגרס בוחר גם את נשיא המפלגה, את סגן הנשיא ואת ה"נשיאות".
הנשיא כיום (2010) הוא ראש ממשלת דנמרק לשעבר פול ניירופ ראסמוסן, והוא מייצג את המפלגה על בסיס יום יומי ויושב ראש נשיאות המפלגה, הכוללת גם את המזכיר הכללי, מזכיר הסיעה בפרלמנט, ונציג אחד מכל מפלגה וארגון החברים במפלגה. אם נשיא הפרלמנט האירופי הוא חבר במפלגה חברה, יהיה אף הוא חבר בנשיאות, וכך גם כל חבר הנציבות האירופית שהוא חבר במפלגה חברה, ונציגים ממפלגות עמיתות וארגונים עמיתים.
"מועצת המנהיגים" מפגישה את מנהיגי המפלגות וראשי הממשלה ממפלגות חברות שלוש או ארבע פעמים בשנה לדון ולהסכים על אסטרטגיות משותפות, ולהגיע להחלטות משותפות.

ה-PES במוסדות האירופאים

במסגרת הפרלמנט האירופי מאוגדים הצירים מטעם המפלגות החברות בקבוצה פרלמנטרית המכונה "הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים".
חברי הנציבות האירופית אמורים לפעול בצורה עצמאית, והם ממונים לתפקידם ואינם נבחרים. עם זאת יש בין החברים כאלה המזוהים עם מפלגות החברות ב-PES.
החברות המפלגתית במועצת אירופה אינה ברורה לעיתים, אך נציגיהן של מספר מדינות מזוהים עם ה-PES. בחירת הנציגים למועצת האיחוד האירופי כפופה לעיתים לשיקולים קואליציוניים, וכך מדינות הנשלטות על ידי מפלגות החברות ב-PES, יכולות לשלוח נציגים שאינם חברי המפלגות הללו, ומדינות שאינן נשלטות על ידי מפלגות חברות PES ישלחו נציג ממפלגה חברת PES.
ועדת האזורים היא גוף אירופי שמטרתו לתת קול במוסדות האירופיים לנציגים של אזורים ברמה התת-לאומית. גם בגוף זה יש נציגים רבים ל-PES.