google/wiki40b huggingface dataset:
התנצלות

התנצלות וקבלתה לפי הרמב"ם

הרמב"ם, בספרו משנה תורה, עוסק בהתנהגות הנאותה לפוגע ולנפגע. 
עבירות שבין אדם לחברו, כגון חובל חברו או המקלל את חברו או גוזלו וכיוצא בהן - אינו נמחל לו לעולם, עד שייתן לחברו מה שהוא חייב לו, וירצהו.
אף על פי שהחזיר לו ממון שהוא חייב לו, צריך לרצותו ולשאול ממנו שימחול לו; ואפילו לא הקניט את חברו אלא בדברים, צריך לפייסו ולפגוע בו עד שימחול לו.
לא רצה חברו למחול לו - מביא לו שורה של שלושה בני אדם מריעיו, ופוגעין בו ומבקשין ממנו. לא נתרצה להן, מביא לו שנייה ושלישית. לא רצה, מניחו והולך לו; וזה שלא מחל, הוא החוטא. ואם היה רבו - הולך ובא אפילו אלף פעמים, עד שימחול לו.
לפי שאסור לאדם שיהיה אכזרי ולא יתפייס, אלא יהיה נוח לרצות וקשה לכעוס, ובשעה שמבקש ממנו החוטא למחול, מוחל בלבב שלם ובנפש חפצה; ואפילו הצר לו הרבה וחטא לו הרבה, לא ייקום וייטור. וזה הוא דרכם של זרע ישראל, וליבם הנכון. אבל הגויים ערלי לב אינן כן, אלא "ועברתו שמרה נצח" (עמוס א, יא); וכן הוא אומר על הגבעונים לפי שלא מחלו לישראל, "והגבעונים לא מבני ישראל המה" (שמואל ב כא, ב).
— משנה תורה, הלכות תשובה, פרק ב

התנצלות בכפייה

שופט בית משפט השלום בירושלים, נעם סולברג, התייחס לסוגיית כפיית התנצלות בשני פסקי דין וכתב: "... את המשפט האחרון במודעה (בסוגריים מרובעים), ובו התנצלות, ראיתי להציע, אך לא כעניין שבחובה. זאת, מחמת ספק משפטי אם קיימת סמכות להורות על פרסום התנצלות, להבדיל מתיקון או הכחשה (ראו סעיף 9 בהשוואה לסעיף 19 לחוק, וכן האמור אצל שנהר, שם, בעמוד 360). לא רק ספק משפטי יש כאן, אלא גם ספק ענייני, אם יש טעם בהתנצלות בכפייה. אך טוב יעשו הנתבעים אם ישקלו להוסיף על התיקון, גם התנצלות, ואם יכתירו את המודעה בכותרת התנצלות."
דאף (יצרן רכב)

מכוניות קטנות של דאף

משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים. בין הרכבים שייצרה : דאף 600, דאף 750, דאף 30, דאף 33, דאף 44, דאף 45, דאף 46 ודאף 68. בשנת 1967 פיתחה את  ה- "דאף 55", עם מנוע  מקורר מים, 4 צילינדרים 1,108 סמ"ק. מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות - טיפוס. דאף יצרה 816,000 מכוניות נוסעים
דורין כספי

ביוגרפיה

כספי נולדה בקנדה למשפחת לובצקי שעלתה לארץ ישראל מליטא לאחר מלחמת העולם השנייה, ועברה לקנדה זמן קצר לפני לידתה. שנתיים אחרי כן עברה המשפחה למקסיקו סיטי. כספי התחנכה בבית הספר "תרבות" במקסיקו סיטי במשך 10 שנים. אז הוריה התגרשו והיא עלתה לישראל בגיל שתים עשרה והתגוררה עם אמה בתל אביב. גדלה כילדת חוץ במשך 7 שנים בקיבוץ גן שמואל.
בצה"ל שירתה כספי בצוות-הווי חיל האוויר, שם היא הכירה בשנת 1972 את מתי כספי, שהלחין ועיבד את שירי הלהקה, וב-1975 נישאה לו. לשניים נולדו שני ילדים. הופיעה בתיאטרון הקאמרי. בשנת 1979 הנחתה ביחד עם ישראל גוריון ועזרא דגן את פסטיבל שירי הילדים. ב-1990 נפרדו בני הזוג. שיחקה בהצגות רבות, במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה. בשנים 1989–1991 השתתפה במופע הקברט הסאטירי "ציצים" עם רולנדה שגרן ומרטין פלדמן.
יותרת האשך

תפקיד

מבחינה אנטומית, ניתן לחלק את יותרת האשך לשלושה: ראש, גוף וזנב.
תאי זרע הנוצרים באשך עוברים לראש יותרת האשך, משם אל הגוף ואז לאזור הזנב שם הם נשמרים. במשך המעבר ביותרת האשך, תאי הזרע מבשילים ועוברים שינויים שיאפשרו להם לנוע קדימה ולהפרות את הביצית. ההבשלה הסופית מתרחשת רק במערכת המין של האישה. במהלך שפיכה, לתאי זרע ביותרת האשך אין עדיין יכולת לשחות לבד לכן הם יוצאים מהזנב בעזרת תנועה פריסטלטית של שרירי צינור הזרע. הם עוברים דילול על ידי נוזל המופרש משלפוחית הזרע ליצירת נוזל הזרע.
יצחק אבוהב (מנורת המאור)

ביוגרפיה

תולדות חייו של ר' יצחק אבוהב אינן מבוררות כל צרכן: שנות לידתו ומותו המדויקות אינן ידועות (לדעת יום טוב ליפמן צונץ, הוא חי בשנת 1300 לערך) וכך גם באשר למקום מגוריו המדויק. ידוע כי לפרנסתו עסק במסחר וכי את יצירותיו כתב לקראת סוף חייו. עסק רבות בדרשנות, ובדרשותיו הוכיח את הציבור על כך שאינם מחויבים די הצורך ללימוד התורה ומעדיפים נוחות ובילויים על פני לימוד תורה ואילו לומדי התורה העוסקים בפרטי פרטים ובפסקי הלכה דקדקניים אך שוכחים את הכללים והעקרונות של התורה ומשאירים מאחור את האגדה שיש בה הרבה מוסר ומידות טובות.

יצירתו

ידוע על שלשה ספרים שכתב רבי יצחק אבוהב והם: ספרי ההלכה ארון העדות ולחם הפנים וספר המוסר מנורת המאור. שני הספרים הראשונים אבדו ולא הגיעו לידנו, ואנחנו יודעים עליהם רק מהקדמתו של ר' יצחק לספר מנורת המאור. 
ביצירתו הרבה להביא דברי אגדה מחז"ל, רעיונות מחיבוריהם של הרמב"ם, הרמב"ן ומפרשי המקרא השונים: רש"י, רמב"ן ואבן עזרא ואף דברי הלכה מהתלמוד ומפרשיו.

"מנורת המאור"

הספר "מנורת המאור", שהינו אוסף של מאמרי אגדה מהתלמודים והמדרשים העוסקים בענייני מוסר ודרך ארץ, הכולל דברים שמקורם בספרות הגאונים, הראשונים וכן פילוסופים כדוגמת אריסטו ואפלטון כולל שלש הקדמות ומחולק לשבעה חלקים כמנין נרות המנורה, ובעקבות כך קרא המחבר לכל חלק 'נר'. לכל 'נר' הקדמה ובסופו חתימה המתמצתת את תוכן פרקיו. הנרות:
הנר הראשון- שלא לרדוף אחרי המותרות. נחלק לשלשה כללים: קנאה, תאוה, וכבוד. 
הנר השני- שלא יפתח פיו בדיבור של חטא. נחלק לעשרה כללים: ליצנות, שקר, חנופה, לשון הרע, הלבנת פנים, שמירת סוד, דברי ריב, שחוק, שם שמים לבטלה, ודברי גידוף. 
הנר השלישי- לקיים המצוות. נחלק לעשרה כללים: מילה, חובת האב לבנו, תפילה, לכבד שבתות ויו"ט, כבוד אב ואם, לישא אישה, צדקה, גמילות חסד, לדון דין אמת, לרדוף אחר המצות. 
הנר הרביעי- בעניין תלמוד תורה. נחלק לארבעה כללים: לקבוע עתים לתורה, גודל שכרה, פלפול החכמה, כבוד לחכמים. 
הנר החמישי- בדרכי התשובה. נחלק לשלשה כללים: בדבר התשובה, ימי התשובה, יסורין הממרקין החטא. 
הנר הששי- בדרכי השלום. נחלק לשני כללים: דרך ארץ, דברי שלום ואהבה. 
הנר השביעי- בדבר הענוה. נחלק לשני כללים: שפלות הרוח, בושת הפנים. 
הספר התחבר כנראה בין היתר מתוך צורך להביא את דברי האגדה, מלאי המוסר, המידות הטובות ודרך הארץ לכלל הציבור על מנת  להיטיב דרכם לשוב לדרך ה' הישרה.
הספר זכה להצלחה אדירה בכל תפוצות ישראל ונודע כספר עממי ובכך הגשים את מטרת המחבר שכתב: "לקטנים ולנערים ולזקנים ולשלימים ולריקנים לאנשים ונשים" (מתוך ההקדמה).
מאז הודפס ראשונה בשנת רע"ד (קושטא) הודפס במהדורות רבות, נכתבו עליו פירושים (כדוגמת "נצח יהודה") ותורגם לשפות שונות ובהן יידיש, לאדינו וגרמנית. יהודי תימן נוהגים ללמוד בקביעות בכל שבת פרק במנורת המאור, בתפילת הבוקר.
מעון (מושב)

תולדות המקום

מעון הוקמה בשנת 1981 כהיאחזות נח"ל ואוזרחה בשנת 1982 על ידי גרעין של בני עקיבא. היישוב נקרא על שם היישוב המקראי מעון, שמיקומו המשוער הוא בתל "חרבת מעון ביהודה" בגובה של 863 מטר מעל פני הים, דרומית-מערבית ליישוב. בחפירות שנערכו בתל מעון העתיקה, על ידי הארכאולוג צבי אילן, נמצאו שרידי בית כנסת, ולפי הערכה ישבו בו יהודים בתקופה הביזנטית, אשר עיסוקם היה בכרמל אך נמנעו מלגור שם. כרמל העתיקה שימשה בסיס כלכלי וצבאי לאזור בשל מיקומה בצומת דרכים חשוב של דרכי אורך ודרכי רוחב בדרומא - אזור דרום הרי חברון.

על המקום

תושבי המקום מאורגנים בתור מושב שיתופי. בבעלות ה"שיתוף" ענף "גידולי שדה" בבקעת ערד ובאזור אופקים, ועיקרו בגידול גפנים, שקדים, תפוחי אדמה, זיתים, חיטה ועגבניות, וכן יקב המייצר את יינות יתיר (יקב יתיר). מלבד גידולי השדה בבקעת ערד, היישוב מגדל בשטחים המצומצמים העומדים לרשותו גם מטעי דובדבנים וכן פרחי אדמונית, וכן יש לו חלק ברפת בשותפות עם המושב השכן כרמל הכוללת 500 פרות, ובלולים לגידול פטמים המספקים את רוב ההכנסות למושב השיתופי.
מלבד החברים בשיתוף, גרים במקום חברים בקהילה שמלמדים בבתי ספר ועוסקים במקצועות חופשיים בירושלים, בקריית ארבע ובבאר שבע וכן אברכים שלומדים בישיבות באזור. בחווה בתוך היישוב גר הזמר אודי דוידי.
דרומית ליישוב מעון שוכן תל טוואני, פסגה בגובה של 838 מטר מעל פני הים בה נמצא מאגר המים האזורי. ההר מכוסה בחורש של עצי אורן ובו מתגוררים תושבי חוות מעון. מערבית להר מצוי הכפר הפלסטיני א-תוואני, אשר חלק מתושביו גרים במערות. בין תושבי הכפר למתנחלים יש לא אחת עימותים על השימוש בשטחים, בדרכים ובמקורות המים שבסביבה.

חוות מעון

חוות מעון שוכנת בחורש עצי אורן אשר ניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל בתל טוואני. החווה מקבלת מהיישוב הקהילתי את אספקת החשמל, המים ואת שאר השירותים הציבוריים. מגוריהם של תושבי החווה הם במבנים זמניים אשר נבנו על ידם ומפוזרים בחורש. דרומית מהחורש נמצאת מערה גדולה הנושאת את אותו שם. החווה הוקמה בשנת 1997 כחווה חקלאית שבה עדרי כבשים, עזים, מטעי פרי וגידולי בעל.
בין תושבי החווה והתושבים הפלסטינים בסביבה נתגלעו חיכוכים. ב-19 באפריל 1998 רצחו רועים פלסטינים את תושב החווה. בשנת 2000 נהרסו בתי החווה על ידי צה"ל אגב מאבק ותושביו הועברו לתוך יער מעון. בעבר התלוננו תושבי הכפר א-תוואני כי תושבי המאחז תקפו את ילדיהם בדרכם לבית הספר באמצעות שרשראות וכלבים, ולפיכך קיבלו הילדים בעבר ליווי צבאי בדרכם.
בחוות מעון מתגוררות כ-20 משפחות באוהלים ובבתי קבע. רוב התושבים עוסקים בעבודת כפיים ובחקלאות, כולל כרמים, שדות ועיזים. במקום גר הזמר ביני לנדאו.
במקום גם ישיבת דוד המלך, בראשותו של הרב דביר טל, אשר שכנה קודם לכן בקבר דוד.
דאב (מוזיקה)

מאפיינים

קטע דאב הוא "גרסה" אינסטרומנטלית של שיר רגאיי קיים, המופיעה בדרך כלל כB-Side של תקליט הרגאיי המקורי. גרסת הדאב של השיר, ככלל, תופק באופן שבו ערוצי הבס והתופים מודגשים, וזאת כדי להתאים את הגרסה לניגון ב-Sound Systems. גרסת דאב אופיינית תכלול אפקטים של הד והשהייה המופעלים על כלי הנגינה המקוריים, תוספת של כלי הקשה וקטעים ווקאליים גזורים מהשיר המקורי, אשר נתונים גם הם לעיבוד כבד. למן שנות ה-70 החלו להופיע אלבומים שלמים של גרסאות דאב.

היסטוריה

הדאב התפתח כתת-ז'אנר נפרד מתוך הגרסאות האינסטרומנטליות שהיו נעשות לשירי רגאיי מסחריים. גרסאות אלו החלו לכלול אפקטים פרימיטיביים, ובתחילת שנות ה-70 פעלו בג'מאייקה מפיקים רבים שהחלו להתמחות ביצירת גרסאות דאב, שהלכו ונהיו מורכבות יותר עם הזמן. כבר בשנת 1973 החל המפיק Lee "Scratch" Perry ליצור אלבומי דאב שלמים. אלבומו של פרי, "Blackboard Jungle Dub" נחשב לאחד מהאלבומים הראשונים של הז'אנר. במהלך שנת 1975 החל המפיק King Tubby להצטייר כדמות העיקרית בסצנת הדאב, ובעיקר עם הוצאת אלבומו "King Tubby Meets The Upsetter At The Grass Roots Of Dub".

דאב כיום

מאז שנות ה-70 הדאב, כז'אנר, הרחיב את הפופולריות שלו והשפיע רבות על התפתחות המוזיקה האלקטרונית בכלל. במהלך שנות ה-80 החלה לפרוח סצנת דאב בבריטניה, כשמפיקים כמו Jah Shaka ואחרים כמו Mad Professor צברו פופולריות רבה. במהלך שנות ה-90 נודעה לדאב השפעה רבה על תת-הז'אנרים של הרבים של המוזיקה האלקטרונית שהתפתחתה באותה תקופה. כך, באלבומיהם של הרכב הטריפ-הופ מאסיב אטאק ניכרות השפעות דאב רבות, וכך גם בקרב מפיקי צ'ילאאוט כגון Thievery Corporation ו-Kruder & Dorfmeister. הדאב הצמיח מתוכו תת-ז'אנרים נוספים. כך, התפתח הדאב האלקטרוני, ה-דאבסטפ ועוד.

בישראל

נראה כי בשנות ה-2000, יחד עם פריחת סצנת הרגאיי הישראלית בכללותה, החלו להופיע מפיקי דאב ישראלים רבים. השפעות דאב ניכרות אף באלבומיהם של שוטי הנבואה.
פסיפס תולדות תל אביב

פסיפס תולדות תל אביב הוא פסיפס, מעשה ידיו של האמן הישראלי נחום גוטמן, המתאר את תולדותיה של העיר תל אביב על גבי שלושה לוחות מרכזיים הניצבים בלב מזרקה, ומוקפים במעגל שעליו 15 תמונות נוספות. הפסיפס הוצב בינואר 1976 בחזית בית העיר תל אביב-יפו בכיכר ביאליק. בשנת 2008 הוסר מהמקום, ואוחסן במחסני העירייה עד שנת 2011, עת הוצב במקומו החדש בחזית מגדל רוטשילד 1, שבשדרות רוטשילד.

היסטוריה

לאחר שעברה עיריית תל אביב למשכנה הנוכחי ברחוב אבן גבירול, הוחלט לשפץ את המבנה הקודם ברחוב ביאליק ולפתוח בו מוזיאון היסטורי לתולדותיה, וכן לשקם את הכיכר שבחזיתה. התוכנית המקורית הייתה להקים בכיכר מזרקה מוקפת דשא, אך ב-1971 הזמינה העירייה עבודת פסיפס מהאמן נחום גוטמן, שתוכנה יכלול את תולדות העיר ואשר תוצב במרכזה של המזרקה. גוטמן נענה לבקשה וכתב בתשובה כי:
"הפסיפס ימחיש בעיני המבקרים ותושבי העיר דמויות והתרשמויות של תל אביב כפי שהכרתיה בלידתה."
אולם היצירה שעיצב גוטמן התייחסה בחלקה הגדול לא רק לתולדות תל אביב שהכיר בילדותו, אלא גם לאלה של יפו משך אלפי שנות קיומה. הפסיפס עוצב בסטודיו בעיר רוונה באיטליה והכנתו הסתיימה תוך עשרה חודשים. אולם בשל קשיים בירוקרטיים שונים ובשל כך שהסתבר שלוחות היצירה מסתירים את חזיתו של בית העיר, היו שהציעו להעביר את הפסיפס למקום אחר, והצבת הלוחות בכיכר התעכבה עד שנת 1974. חנוכת האתר נערכה רק בשנת 1976, ובשנת 1978 נסגרה המזרקה לשיפוץ, לאחר שהסתבר כי הרכב המים פוגע באבני הפסיפס. 
בשנת 2008, לקראת שיפוץ הכיכר וחנוכתו המחודשת של "המוזיאון לתולדות העיר תל אביב-יפו" בבית העיר, הוחלט להעתיק את הפסיפס ממקומו, ולהפוך את המזרקה בכיכר לבריכה ביולוגית. בהסכמת משפחת גוטמן, נוסר הפסיפס והועבר למשמורת במחסני העירייה, עד שניתן יהיה להציבו במקומו החדש, בקצה המערבי של שדרות רוטשילד, סמוך לכניסה לנווה צדק ולא הרחק ממוזיאון נחום גוטמן לאמנות. הפסיפס נועד להיות ממוקם למרגלות מגדל רוטשילד 1, וכשבנייתו של זה הסתיימה בשנת 2011 הוצב הפסיפס באתר החדש.
ב-30 באוגוסט 2013 נפתחה במוזיאון נחום גוטמן לאמנות התערוכה "מביאליק לרוטשילד", שהציגה את המתווים שיצר גוטמן למזרקה.

היצירה

הפסיפס עשוי ממעגל שלו שטח פנים של 36.50 מ"ר, ושלושה לוחות בטון ניצבים בגבהים שונים, שצופו באבני פסיפס בכל צדדיהם, בשטח כולל של 39.60 מ"ר. אבני הפסיפס עשויות מזכוכית בגודל של עד 1 סנטימטר, והן הושקעו בטיח רק והודבקו למקומן בדבק זכוכית. 
הסצינות המרכזיות הנראות על לוחות הבטון הניצבים הן סיפור יונה הנביא המושלך לים (משמאל), מראה אחוזת בית (בתווך), והעברת ארזי הלבנון בידי שלמה מנמל יפו אל בית המקדש הראשון (מימין). בצידו האחורי של הלוח המרכזי מופיע הכיתוב "אחוזת בית, עוד אבנך ונבנית". 
על המעגל החיצוני שמסביב למזרקה נראות סצינות שונות מתולדותיהן של יפו ותל אביב, המופיעות עם כיוון השעון בסדר כרונולוגי: סיפור אנדרומדה ופרסאוס, מצביאים שונים שכבשו את יפו דוגמת תחותמס השלישי, הצלבנים ונפוליאון, וביקוריהם של משה מונטיפיורי ובנימין זאב הרצל בעיר. עוד נראים עולים מגיעים לנמל יפו, מראה אחוזת בית ושכונות נווה צדק ונווה שלום, בתי הקפה בתל אביב בימי המנדט הבריטי וטקס הכרזת העצמאות בהיכל העצמאות.
אתי בן-זקן

אתי (אסתר) בן-זקן - שטיינברג (נולדה ב-5 בדצמבר 1963, איות השם באנגלית Etty BenZaken וגם Etty Ben-Zaken) היא זמרת קונצרטים ואמנית-יוצרת בתחומי המוזיקה, התיאטרון, הספרות והאמנות הפלסטית. זוכת פרס רוזנבלום לאמנים מצטיינים (2018).

ביוגרפיה

אתי בן-זקן נולדה בחולון וגדלה בבת ים. היא למדה נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון בבת ים ובתיכון "תלמה ילין". בשנים 1983-86 למדה זמרה באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין בירושלים, והמשיכה באימון אישי בזמרה בהנחיית הגב' לוצ'יה אהרון-וסילופולו. כמו כן למדה בימוי ואמנות-המופע בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. היא בעלת תואר ראשון (בהצטיינות) מהחוג ללימודים רב תחומיים באוניברסיטת חיפה, ותואר שני (כמצטיינת דיקן) מהחוג לספרות באוניברסיטת חיפה. במשך 11 שנים (2015-2004)  לימדה באוניברסיטת חיפה, בחוג לתיאטרון.
מבחינת המנעד הקולי, בן-זקן היא מצו סופרן, אך מוגדרת בדרך כלל בהגדרה הרחבה "אמנית-קול". מאז 1989 היא מופיעה על במות מקצועיות בישראל ובחו"ל, בעיקר בביצוע יצירות בנות זמננו המולחנות לקולה על ידי מלחינים ישראלים. כמו כן היא מוּכּרת כמבצעת של שירי עם: היא החלה בביצוע שירי הלאדינו מהמסורת היהודית ספרדית של משפחתה, והמשיכה בביצוע של שירי עם בלמעלה מעשרים שפות, ובביצוע סיפורי עם מהקהילות האתניות השונות בישראל.
ב-1992 נישאה למלחין איתן שטיינברג, ושיתוף הפעולה ביניהם הוא מרכזי בפעילותה. בין השאר, שיתפה פעולה עם שטיינברג בביצוע יצירותיו הקונצרטנטיות, בביצוע פרויקטים של שירי-עם בעיבודיו, ובביצוע מופעי תיאטרון מוזיקה שהולחנו על ידי שטיינברג, ואשר נכתבו, עוצבו ובוימו על ידי בן-זקן. 
פעילותה של בן-זקן כאמנית-יוצרת כוללת יצירות תיאטרון, יצירות ספרותיות, מיצבי קול ועבודות פלסטיות. היא עוסקת גם במחקר, בעיקר בנושא ההיבטים הפרפורמטיביים של שירי-עם וסיפורי-עם, ובמעבר מהקשרם המסורתי במשפחה ובקהילה אל במות התיאטרון והקונצרטים. המחקר שלה נושא אופי של מחקר-מבוסס-יצירה, ועד כה הניב פרויקטים רבים, ביניהם שתי הצגות דו-לשוניות שיצרה עבור סטודנטים יהודים וערבים באוניברסיטת חיפה, בהשראת סיפורי-עם ושירי-עם מקהילותיהם.
אתי בן-זקן ואיתן שטיינברג מתגוררים בזיכרון יעקב.

פעילות כיוצרת בתחום אמנות-קול

יצירותיה המוזיקליות של אתי בן-זקן הן יצירות לקול ופסקול, על פי טקסטים מאת יוצרים עבריים (ביניהם ריקי דסקל, הדסה טל, רונית מטלון וש"י עגנון), טקסטים עממיים, וטקסטים מהתנ"ך והמדרש. אחדות מיצירותיה נוצרו כפסקול לתערוכות (למשל, לשתי תערוכות של האמנית אדוה דרורי) וליצירות וידאו-ארט (למשל, לסרט "שם" מאת אינגה פונר קוקוס). כמו כן יצרה יצירות קוליות קצרות במשותף עם אמנית הקול ענת פיק.

יצירות פלסטיות

בין העבודות הפלסטיות של בן-זקן ישנן יצירות "עצמאיות" כמו למשל סדרת יצירות הבד למיצב "סגולה להרחבת הלב", ולצדן יצירות שיצרה "בשירות" פעילותה בתחומים אחרים: מיניאטורות מצוירות מעשה ידיה (אקריליק על קרטון) מופיעות כציורי העטיפה של שני ספריה בספרית פועלים "קלף הקיסרית" ו"מה שכתוב למעלה"; כציורי העטיפה של תקליטור הבכורה שלה "הכלה מתירה צמותיה, החתן מתעלף", ושל התקליטור בהשתתפותה "Rava Deravin – מיצירות איתן שטיינברג"; עבודות פלסטיות שלה מלוות את כל מופעי התיאטרון שיצרה, ביניהן סדרת מסיכות גדולות ממדים לתיאטרון-המוזיקה "נסיכת חמשת הפנים"; קולאז' בדים (6X3.5 מטר) למופע תיאטרון-המוזיקה "סטאבט מאטר - תפילה אנושית"; קולאז' בדים (4X4 מ') להצגה "סיפורי בדים"; ועוד מגוון בובות, מסיכות, שטיחי-טלאים אביזרים ובובות.
שיער פנים

בתרבות

ברוב הצבאות בעולם חל איסור על חיילים לגדל שיער פנים, בעוד שישנן מדינות שבהם החייל נדרש לגדל שיער זה.
דמויות דתיות רבות מתוארות במהלך ההיסטוריה כבעלות שיער פנים רב. למשל, כל הנביאים בדתות האברהמיות (יהדות נצרות ואסלאם) היו ידועות בכך שגידלו זקן עבות. דתות אחרות, כגון סיקיזם, מעודדות הצמחת שיער פנים. ישנם מלומדים בקרב המוסלמים הסונים שרואים בגידול זקן חובה, שכן מוחמד הנביא עשה בו שימוש כדי להבדיל את אנשיו ממרגלים וממשיגי גבול בזמן מלחמה. אנשי קהילת האמיש מגדלים זקן לאחר שהם נישאים, אם כי הם מגלחים את שפמיהם כדי להימנע מההקשר הצבאי של השפם שנוגד את אמונותיהם הפציפיסטיות.
לנשים יש בדרך כלל מעט מאוד שיער באזור הפנים מלבד הגבות ושיער קצר מאוד ודק שעמו כולם נולדים (שיער לידה). עם זאת, במקרים מסוימים, לנשים יש שיער פנים ניכר, במיוחד לאחר גיל הבלות. שיעור יתר (בעיקר באזור הפנים) נקרא הירסוטיזם, והוא לרוב מסמן על חוסר באיזון הורמונלי. בחברה המערבית העכשווית, נשים רבות מגלחות, מורטות או מסירות את שיער הפנים, שכן ישנה סטיגמה חברתית הקשורה לשיער פנים אצל נשים, וכן שמופעי שוליים וקרקסים הציגו במהלך ההיסטוריה נשים מזוקנות. נשים רבות בחברה המערבית בוחרות להסיר את שיער הפנים בהסרת שיער בלייזר.
יחסי סן מרינו–קנדה

סקירה כללית

בין קנדה לבין סן מרינו כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ברמה הקונסולרית בשנת 1960. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בשנת 1997. בשנת 2011 נכנס לתוקף הסכם בין סן מרינו לבין קנדה בנוגע לחילופי מידע בנושא המיסים שכלל בתוכו גם אמנה למניעת כפל מס, המסמנת (על פי משרד החוץ הקנדי) את המחויבות של שתי המדינות לשקיפות פיננסית.
התוצר המקומי הגולמי של סן מרינו עומד על 1.44 מיליארד דולר אמריקאי, סכום עצום למדינה כזו קטנה. עם 44,208 דולר אמריקאי לאדם, מה שגרר משקיעים קנדים אחדים להשקיע בסן מרינו.
סאני סנדובל

ביוגרפיה

סנדובל נולד בסן דייגו שבקליפורניה לאם ממוצא גואמי-הוואיי ולאב ממוצא איטלקי-מקסיקני. הוא גדל בשכונה היספנית בסן דייגו והצטרף לכנופיה בגיל 13. הוא נהג לשתות ולהשתמש בסמים בתקופת נעוריו. למרות זאת, החליט סנדובל לשנות את חייו בעקבות מות אמו, נוצרייה אדוקה, מלוקמיה בגיל 37 ב-1992. סנדובל החל לעסוק בדת. לאחר מכן הצטרף סנדובל ללהקה בשם "חנוך", שווב ברנרדו, גייב פורטייו ומרקוס קוריאל היו חברים בה. הלהקה הפכה מאוחר יותר ל-P.O.D., ראשי תיבות של "Payable On Death". סנדובל מציין שהשפעותיו המוזיקליות הן מתחומי הרגאיי, הרוק והראפ. כל הסגנונות המוזיקליים הללו נוכחים בשירי הלהקה.
הוא נישא לאשתו, שאנון, ב-1996, עמה יש לו שתי בנות ובן אחד. המצאת השם נביי (Nevaeh), שם בתו, מיוחסת לסנדובל. סנדובל חשף בתוכנית MTV שמשמעות השם היא "Heaven" (בעברית: גן עדן) מאוית הפוך.
במשך רוב הקריירה שלו, היה סנדובל מוכר בזכות הראסטות שלו. אולם, ב-2008, לאחר הוצאת אלבום האולפן השביעי של P.O.D., ‏"When Angels & Serpents Dance", קיצר סנדובל את שערו.
הוא דורג במקום ה-63 ברשימת זמרי המטאל הטובים בכל הזמנים על ידי "Hit Parader", מגזין אמריקני העוסק במוזיקת מטאל והארד רוק, ב-2006.
אופסלה

היסטוריה

על פי עדותו מימי הביניים של ההיסטוריון הגרמני אדם מברמן, אופסלה הייתה מרכז של עבודת אלילים בשוודיה, ובמקדשה שכנו פסלים של אלי האסיר. בשנת 1164 הפכה אופסלה למקום מושבו של סטפן, הארכיבישוף הראשון של אופסלה. באותה תקופה, אופסלה הנוכחית נקראה אֶסְטרה אָרוס ("ארוס המזרחית"). בשנת 1274 לערך עבר מרכז הכובד מאופסלה לאסטרה ארוס. כשנשרפה הקתדרלה של אופסלה הישנה, נבנתה קתדרלת אופסלה הנוכחית, בסגנון גותי, ונחנכה בשנת 1435.
אוניברסיטת אופסלה נחנכה ב-1477, והיא האוניברסיטה הפעילה הוותיקה ביותר בסקנדינביה. לאוניברסיטה מקום ייחודי בחיי הרוח והמדע בשוודיה. בין המדענים הבולטים אשר למדו ולימדו בה נמנים קארולוס ליניאוס מייסד הטקסונומיה, האסטרונום והפיזיקאי אנדרס צלזיוס אשר על שמו קרויה שיטת מעלות צלזיוס אותה הציע, והפיזיקאי מייסד הספקטרוסקופיה אנדרס יונאס אונגסטרם. בין אנשי האוניברסיטה חתני פרס נובל, כגון נתן סודרבלום חתן פרס נובל לשלום לשנת 1930 וסוונטה אוגוסט ארהניוס, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1903. בתחומי האוניברסיטה תיאטרון אנטומי שנבנה ב-1660 לערך, מהעתיקים שהשתמרו, המשמש היום כמוזיאון.
העיר נפגעה קשות בשריפה בשנת 1702. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, רבים מבתיה העתיקים של אופסלה נהרסו בהליך בינוי מואץ של העיר. עדיין נשארו בניינים רבים מתקופות קדומות בעיר.

כלכלה

אופסלה מרוכזת סביב האוניברסיטה הנמצאת בעיר, ויש בה מחקר רפואי וביוטכנולוגי ניכר. בין השאר, פועלים בה מרכזי מחקר רפואי של ג'נרל אלקטריק ופייזר. בעיר גם פועל מטה של החברה המייצרת את MySQL. רכבת מהירה מחברת את אופסלה לסטוקהולם, ורבים מתושבי אופסלה עובדים בסטוקהולם, מרחק ארבעים דקות נסיעה ברכבת.

פוליטיקה

אופסלה היוותה בו זמנית מרכז של שמרנות ושל ליברליזם, כאשר שניהם שואבים השפעה מהאוניברסיטה. משנת 1994 עד 2006, קואליציה של סוציאל-דמוקרטים, הירוקים והשמאל שלטה בעיר. בבחירות 2006 עברה ההגמוניה בעיר לקואליציה של ימין-מרכז, ביחד עם המהפך בשוודיה כולה.

גאוגרפיה

אופסלה ממוקמת בתוך שטח חקלאי של אדמה בוצית פוריה, על גדות הנהר פיריס (Fyris).
ציפי זרנקין

חייה

ציפי נולדה בחיפה וגדלה במושב שורש שליד ירושלים. את שירותה הצבאי עשתה בצוות הווי הנח"ל לצדם של יזהר כהן, נאוה ברוכין וחני מולדבין. לאחר השירות הופיעה עם המלחין משה וילנסקי בביצועים לשיריו, ואף הקליטה כמה מהם, כמו "תני לו פרח" (שהתפרסם מאוחר יותר בביצוע גלי עטרי), "נערי בים ביתו" (ששרה במקור דורית ראובני.) ועוד. 
לאחר שהות של 5 שנים בארצות הברית, שם הופיעה לפני הקהילה היהודית, שבה לישראל ומאז היא מופיעה ברחבי הארץ ובעיקר באילת, בה היא מתגוררת.
בשנת 2010 הוציאה בעקבות מופע משירי וילנסקי אלבום חדש ומצליח, "תנו לו פרח", המאגד שירים של המלחין משה וילנסקי, חלקם לא הוקלטו קודם לכן. המפיק והמעבד המוזיקלי של אלבום זה הוא רפי קדישזון. בת זוגו של יואב איגרא, יזם, אדריכל ובעלים-משותף של מלונות הרודס באילת.
קרולינה, נסיכת פארמה

ביוגרפיה

קרולינה נולדה בפארמה ב-22 בנובמבר 1770, לפרדיננדו, דוכס פארמה, ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. בשנת 1778 נפל אחיה לודוביקו על שולחן שיש בעת ששיחק עמה וחטף זעזוע מוח, מה שגרם לו לחלות באפילפסיה.
בסוף שנות ה-80 ביקרו קרולינה ומשפחתה בסקסוניה, שם פגשה את מקסימיליאן, נסיך סקסוניה, אחיו של פרידריך אוגוסט השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה והתאהבה בו. ב-22 באפריל 1792 התחתנו השניים, ונישואיהם מתוארים כמאושרים והרמוניים, ואף נולדו להם 7 ילדים.
ב-1 במרץ 1804 מתה קרולינה בדרזדן מקדחת, ולאחר מותה התחתן בעלה עם אחייניתה מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת פארמה.
ליילנד Sherpa

ייצור דגמי "ליילנד Sherpa" במספר תצורות

משנת 1982-1984 יוצר הדגם על ידי חברת המכוניות "Freight Rover", (סדרת Sherpa K2 Series).
משנת 1984-1989 הדגם יוצר על ידי "Freight Rover"  ונקרא "Freight Rover 200 Series".
משנת 1989-1993 הדגם יוצר על ידי חברת "Leyland DAF" והיה קרוי "Leyland DAF 200 Series".
משנת 1993-2006 הדגם יוצר על ידי חברת "LDV Group" (בבעלות חברת המכוניות "Rover Group" וחברת המכוניות "Leyland DAF ") ונקרא "LDV Pilot".
פייר וודמן

תחילת דרכו

וודמן החל לעבוד בגיל 16 בעבודות זמניות כגון ברמן, איש מכירות ומוכר בחנות. הוא התגייס לצבא צרפת בגיל 17 ולאחר מכן הצטרף למשטרה כשוטר. בגיל 23 הוא החל בקריירה של צלם אופנה וטלוויזיה. בגיל 26, הוא לקח חלק בהשקת המגזין Hot Video ככתב. בגיל 29 הוא החל לעבוד עבור חברת הפקות לסרטים פורנוגרפיים Private Media Group והיה שותף ביצירת מספר סרטים בעלי תקציב הפקה גבוה.

עבודות נוספות

מלבד הפקת סדרת Casting X, וודמן הפיק עוד סרטים פורנוגרפיים רבים. 
בשנת 1999 התחיל וודמן להפיק את סדרת סרטי Superfuckers עבור חברת Private, אשר כללה 12 סרטים אשר זכו להצלחה רבה ואופיינו במגוון שחקניות יפיפיות ממזרח אירופה, בגיוון רחב של סוגי המין שבוצע וגיוון רחב במיקומי הצילום. וודמן השתתף בעצמו בחלק מהסצנות. בנוסף, צורפו לפרקי הסדרה צילומים מאחורי הקלעים וספרון עם תמונות סטילס. 
בשנת 2000 ,החל וודמן לעבוד עם לארי פלינט, בעלי המגזין הפורנוגרפי האסלר (השני בפופולריות שלו בארצות הברית באותה תקופה לפלייבוי) והפיק עבורו סרטי וידאו, נישה שעד זמן זה האסלר לא עסק בה. וודמן קיבל עבור שירותיו 5 מיליון דולר לחמש שנים. במסגרת שיתוף הפעולה עם פלינט, וודמן הפיק עבור האסלר פרקים נוספים בסדרה Superfuckers ובנוסף סרטים נוספים בתקציב הפקה גבוה כגון נחש ברזילאי (2001), נחש ברזילאי 2 (2002) ו-Manipulation (בשנת 2004). 
בשנת 2004, השתתף וודמן בסרט הקולנוע Yo Puta לצד שחקנים הוליוודים מובילים כגון דניס ריצ'רדס ודריל האנה. בנוסף, הוא הפיק צילומי סט עבור מגזיני אופנה כגון ווג ובלאסט.
וודמן סירב להמשיך את החוזה עם פלינט ב-2005 וחזר לעבוד עם חברת Private. בשנת 2006 יצא לאקרנים הסרט הראשון בסדרת Sex City, אשר הינה מהדורה מחודשת בגרסת פורנוגרפית לסרטו של פרנק מילר, עיר החטאים. וודמן "שאל" את עיקרי העלילה, את הצילום בשחור לבן עם חלקים בצבע וצילם את הסרט כולו ב-high definition. הסרט, אשר עלות הפקתו הייתה 540,000 יורו, היה הצלחה, הוא הוביל את המכירות סרטי הפורנוגרפיה באותה שנה והיה הסרט הנמכר בכל הזמנים של Private. 
כשנה לאחר מכן, בשנת 2006, עזב וודמן את Private ופנה לדרך עצמאית עם הקמת חברת הפקות והפצה משלו בשם Woodman Entertainment. וודמן התמקד במגה-הפקות, כולל הפקת מהדורות מחודשות של סרטים ידועים, ביניהם Excalibur, אשר וודמן קרא לו Xcalibur ואשר השתתפו בו כ-75 שחקנים, המספר הגדול ביותר של שחקנים בסרט אחד בהיסטורית הפורנוגרפיה באותה תקופה.
בנוסף, וודמן המשיך להפיק צילומי סט עבור מגזיני אופנה מובילים.

חיים אישיים

וודמן נישא כשלוש פעמים והוא אב לשני ילדים. בשנת 2002 הוא התגרש מאשתו השלישית שחקנית הפורנו טניה רוסוף (אשר השתתפה במספר מסרטיו) ומשנת 2002 הוא חי עם בת זוגו שחקנית הפורנו והדוגמנית סופי פריז.
שם משפחתו של וודמן - Woodman, הוא שם עט שלו, אשר דבק בו מילדותו מאהבתו לטיפוס על עצים. הוא אימץ את שם משפחה זה בתעשיית הפורנוגרפיה, בה לשם זה (באנגלית) ישנה משמעות כפולה של זיקפה חזקה.