google/wiki40b huggingface dataset:
אווילה

היסטוריה

יש הסבורים כי אווילה היא העיר אבולה (Abula) המוזכרת בכתביו של תלמי מהמאה השנייה. עיר זו היא בין הראשונות בחצי האי האיברי שתושביהן קיבלו עליהן את הנצרות, בעידודו של סקונדוס מאבולה. עם זאת, על פי סברה אחרת, אבולה העתיקה היא כיום העיירה אבלה (Abla) שבאנדלוסיה.
כשהרומאים הגיעו לאזור הם הקימו את העיר אבילה (Abila). בתחומי העיר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מתקופה זו ובהם שרידי רחובות וחומות, פסיפס, וכן ממצאים קטנים יותר כמטבעות וחרסים. המתאר העירוני של אווילה העתיקה כיום מבוסס במידה רבה על המתאר הרומאי האופייני - תצורה מלבנית, ובה שני רחובות ראשיים. רחוב ואייספין החוצה את העיר חופף את הקארדו הרומאי, והרחובות קבאיירוס וברקאמונטה חופפים את הדקומנוס.
במאה החמישית הקימו הוויזיגותים בצפון חצי האי האיברי, ואווילה הייתה לחלק ממנה. במהלך השלטון הוויזיגותי הפכה העיר למרכז דתי חשוב. בעיר פעל מנזר סנטה מריה דה לה אנטיגואה, בו חיו נזירים ונזירות, ובו נקברה לאוקאדיה, בתו של המלך ואמבה. לפי העדויות המוקדמות ביותר, פעל המנזר לפני שנת 687.
אין מידע רב אודות העיר בתקופה המוסלמית (גם אז נקראה העיר אבילה; آبلة), אך ידוע כי בראשית התקופה נחשבה לנקודה אסטרטגית שהן הערבים והן הנוצרים נלחמו על השליטה בה. בין 740 ל-742 תקף אותה אלפונסו הראשון, מלך אסטוריאס מספר פעמים, אך לא כדי לכבוש אותה, אלא כדי לפגוע בביצוריה ולבזוז אותה. בהמשך איבדה מחשיבותה, ובדומה לערים אחרות באזור, רבים מתושביה נטשו אותה.
במהלך המאה ה-11, לאחר כיבוש טולדו, החליט ריימונדו מבורגונדי ליישב את העיר מחדש, כמו גם את סלמנקה וסגוביה, כדי לבסס את מעמדה של טולדו שהייתה לבירתו. ב-1090 הקים ריימונדו את חומות העיר, שעודן עומדות על תלן. הקתדרלה הגותית נבנתה בין המאה ה-12 למאה ה-14. עם זאת, לתנופה מחודשת זכתה העיר רק בתקופת שלטונם של פרדיננד ואיזבלה, ושל בנם, פליפה השני. במהלך המאה ה-16 פעלה בעיר תרסה מאווילה, שהייתה לאחת מראשי המסדר הכרמליתי.
במלחמת הקהילות של קסטיליה (1521-1520), הוקמה בעיר "החונטה של אווילה", שאיגדה גם את הערים טולדו, סגוביה, סלמנקה וטורו, אך כעבור שבועות ספורים עבר לטורדסיאס.
במאה ה-17 שוב ירד מעמדה של העיר, ובסיומה חיו בה כ-4,000 תושבים בלבד. רק במאה ה-19 שבה העיר והתפתחה, לאחר שמסילת הברזל ממדריד לאירון עברה דרכה. כיום אווילה היא עיר לא גדולה, ובה כ-57 אלף תושבים. ב-1985 הוכרזה העיר העתיקה, וכמה מהכנסיות מחוץ לחומותיה כאתר מורשת עולמית.

החומות

האלמנט הבולט ביותר באווילה הוא חומותיה. בנייתן של החומות החלה ב-1090, כחלק ממאמציו של ריימונדו מבורגונדי לחזק את העיר ולבצרה, והיא נמשכה במהלך המאה ה-12. היקפן של החומות 2,516 מטר, ועוביין כ-3 מטרים. לאורכן 82 צריחים מעוגלים למחצה ותשעה שערים. השערים הקדומים ביותר, שער סן ויסנטה (Puerta de San Vicente) ושער האלקאסר (Puerta del Alcázar), פונים מזרחה. שערים מאוחרים יותר פונים גם לכיוונים אחרים.

חגים

מדי חודש אוקטובר נערכות באווילה חגיגות לזכרה של תרסה מאווילה ("סנטה תרסה"). החגיגות כוללות תהלוכות, תזמורות, ירידים, מלחמות שוורים. האירועים נערכים לכל אורך החודש, ומגיעים לשיאם ב-15 באוקטובר, הוא יום החג של תרסה. באותו היום עורך הבישוף מיסה המונית שמסתיימת בתהלוכה שבראשה נישא פסל בדמותה של תרסה, מלווה בנכבדי העיר, כמרים, ואנשי צבא ומשטרה.
גם אירועי השבוע הקדוש הנערכים בעיר מושכים אליהם משתתפים רבים, והחגיגות הן בין הבולטות בספרד כולה.
פרנססק בטנקורט

קריירה

בטנקורט הוא בן לאם קטלאנית ואב קובני שהיגר לברצלונה. בטנקורט החל לשחק כבר בילדותו בקבוצה הקטנה אתלטיק פורטפיינק. בטנקורט שיחק בעמדת הקיצוני הימני ועיקר משחקו התבסס על זריזות וגמישות. את צעדיו המקצועיים הראשונים עשה כבר בגיל 15, בקבוצה גראסיה. ב-1931 הצטרף לבדאלונה ששיחקה בליגה השלישית. ב-1934 עזר לקבוצה להעפיל לליגה השנייה, ובעונת 1935/1936 הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה בליגות הספרדיות, מקום 4 בליגה השנייה. בתום העונה פרצה מלחמת האזרחים הספרדית, שהשביתה את הפעילות הספורטיבית למשך 3 שנים. לאחר המלחמה עבר לסבדל, שם שיחק במשך שנתיים.
בקיץ 1942, כשהיה בן 29, הגשים את חלומו וחתם במדי ברצלונה, הבכירה בקבוצות קטלוניה ואחת מהבכירות בכדורגל בספרד. בברצלונה שיחק בטנקורט תחת המאמן חואן חוסה נוגס. הופעת הבכורה שלו במועדון הייתה גם הופעתו הראשונה בליגה הספרדית - בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-27 בספטמבר, בו הפסידה ברצלונה 3-0. במשחקו השני בליגה הספרדית, בניצחון 5-2 על גרנדה ב-27 בדצמבר הבקיע בטנקורט שער ליגה ראשון. בטנקורט מיעט לשחק במדי ברצלונה והיה בעיקר שחקן מחליף. בעונתו הראשונה שותף ב-4 משחקי ליגה נוספים, בהם לא הבקיע שער נוסף. בעונתו השנייה שותף ב-6 משחקים והבקיע פעמיים, צמד בניצחון 3-1 על ריאל אוביידו ב-26 במרץ 1944. בסך הכול לקח חלק ב-27 משחקים רשמיים, בהם כבש 11 שערים. משחקו האחרון במדי ברצלונה היה גם הוא נגד ריאל מדריד, ב-9 באפריל 1944.
ב-1944 עזב בטנקורט את ברצלונה והצטרף לקונסטאנסיה. כעבור שנה עבר לז'ירונה, וכעבור שנה נוספת עבר למרטינק. במרטינק, בה שיחק במשך 4 שנים, היה שחקן-מאמן. ב-1950 שיחק במשך מספר משחקי ידידות בקבוצות מולינזה, שם שיתף פעולה עם עמיתו לקבוצה בברצלונה ז'וזפ ראיק, וטארגה, לפני שחזר לקבוצת נעוריו בדאלונה. בטנקורט שיחק בבדאלונה במשך שנה, לפני שפרש ממשחק בגיל 39.
כקטלאני, השתתף בטנקורט במשחקי ידידות של נבחרת קטלוניה, בין 1936 ל-1942. בשל מחסור במידע מהימן, לא ידועה כמות המשחקים המדויקת.
גם לאחר פרישתו ממשחק, המשיך בטנקורט לעסוק בתחום הכדורגל, והוא אימן מספר קבוצות בקטלוניה - מטרו, אאורופה, אתלטיק סיוטאדלה, פלמוס, ריפול וסאנט קוגט. במקביל, השתתף במשחקי קבוצת הוותיקים של ברצלונה. ב-1965 קיבל מהתאחדות הכדורגל הקטלאנית את מדליית "מצוינות הספורט" על תרומתו לתחום הכדורגל.
NGC 4442

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 10.4 והיא התגלתה ב-15 באפריל 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון II.156. הוא תיאר אותה כעמומה, די גדולה, קצת מאורכת ושניתן להבחין בכוכבים בתוכה. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1279, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, עגולה ומתבהרת מאוד בפתאומיות בכיוון המרכז. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 2999 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4442, כאשר היא מתוארת כבהירה מאוד, די גדולה, עגולה ומתבהרת מאוד בפתאומיות בכיוון המרכז.

תצפית

הגלקסיה נמצאת כ-8.5 מעלות ממערב לכוכב וינדמיאטריקס, כ-10.5 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לכוכב הבולט דנבולה וכ-11.5 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב פורימה. כ-1.8 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M49, כ-1.3 מעלות מצפון לה נמצאת NGC 4429 וכ-2.7 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת M87. מצפון-מזרח ל-NGC 4442 נמצאות כ-1.7 מעלות ממנה NGC 4503, כ-2.5 מעלות ממנה NGC 4567 ו-NGC 4568 וכ-2.6 מעלות ממנה NGC 4564, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.

תכונות

אורכה הזוויתי של NGC 4442 הוא כ-4.6 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כמעט 65,000 שנות אור, כשני שלישים מהקוטר של שביל החלב, מסתה מוערכת בכ-‎2×10¹⁰‎ מסות שמש, כ-3.5% ממסת שביל החלב, כאשר כ-70% ממסתה או כ-‎1.4×10¹⁰‎ מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בדומה לגלקסיות אחרות מסוגה, בגלקסיה יש מעט גז ואבק, ולכן יצירה של כוכבים חדשים מתרחשת בקצב נמוך מאוד שמוערך בכ-4 אלפיות של מסת שמש בשנה, או מסת שמש בכ-250 שנים. בהתאם לכך, אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא זקנה וגילה הממוצע מוערך בכ-12 מיליארד שנים והמתכתיות שלהם היא רק כ-80% מזו של השמש. במרכז הגלקסיה נמצא מבנה מאורך דמוי מוט, אך הוא עבה יותר מהמבנה האופייני לגלקסיות עם מוט, וצורתו דמוית תיבה. ככל הנראה במרכז הגלקסיה נמצא חור שחור על-מסיבי עם מסה של כ-‎1.6×10⁸‎ מסות שמש.
גלינה וישנבסקאיה

קריירה

וישנבסקאיה הופיעה לראשונה על במה בשנת 1944. אחרי שנת לימודים אצל ורה ניקולאייבה, זכתה ב-1952 בתחרות שקיים תיאטרון הבולשוי במוסקבה בשיר של רחמנינוב ובאריה מתוך "אאידה" של ורדי. בשנת 1953 הצטרפה לבולשוי. 
בשנת 1960 השתתפה באופרה אאידה בתיאטרון הלאומי של סרייבו. בשנת 1961 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, ובשנה לאחר מכן שרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. בהופעתה הראשונה בלה סקאלה, מילאנו ב-1964 שרה את ליו ב"טוראנדוט" של פוצ'יני, מול בירגיט נילסון ופרנקו קורלי.
וישנבסקאיה הייתה נשואה לצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ', שליוה אותה בהופעותיה בנגינה על פסנתר או כמנצח, משנת 1955 עד מותו בשנת 2007. בני הזוג היו חברים קרובים של המלחין הנודע דמיטרי שוסטקוביץ' וביצעו יחד בהצלחה מרשימה את האופרה שלו, "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" בהקלטה לחברת EMI. 
בשנת 1974 עזבו בני הזוג את ברית המועצות ובסופו של דבר השתקעו בארצות הברית ובפריז. ב-1982 נפרדה וישנייבסקאיה מבימת האופרה, בפריז, כטטיאנה ב"יבגני אונייגין" של צ'ייקובסקי. בשנת 1987 ביימה את "כלת הצאר" של רימסקי-קורסקוב בוושינגטון הבירה. ב-1984 הוציאה לאור את זכרונותיה, "גאלינה: סיפור רוסי". 
בשנת 2002 פתחה וישנבסקאיה בית אופרה משלה במוסקבה, הנקרא "מרכז האופרה גלינה וישנבסקאיה".
נוסף לתפקידים ברפרטואר האופרה הרוסית, שרה וישנייבסקאיה גם את ויולטה בלה טרוויאטה של ורדי, צ'ו-צ'ו סאן במאדאם באטרפליי וטוסקה, שתיהן של פוצ'יני, ליאונורה בפידליו של בטהובן וכרובינו בנישואי פיגארו של מוצרט. כמו כן הופיעה בתפקיד הראשי ב"אלכסנדרה" של אלכסנדר סוקורוב, סרט תיעודי על מלחמת צ'צ'ניה, שהקרנת הבכורה שלו הייתה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2007.
הזמרת השתתפה בהקלטות רבות, ביניהן "יבגני אונייגין" (1956 ו-1970), "שירים ומחולות מוות" של מודסט מוסורגסקי (1961 ו-1977), רקוויאם המלחמה של בנג'מין בריטן (עם פיטר פירס ודיטריך פישר-דיסקאו, בניצוח המלחין; 1963), "בוריס גודונוב" של מוסורגסקי (1970 ו-1978), "טוסקה" (1976), "דאם פיק" של צ'ייקובסקי (עם רגינה רזניק, 1976), "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" (1978), "יולנטה" של צ'ייקובסקי (עם ניקולאי גדה, 1984) ו"מלחמה ושלום" של סרגיי פרוקופייב (1986).
רצף (קולנוע)

בקולנוע, רֶצֶף (באנגלית: Sequence, בתעתיק לעברית: סיקוונס) הוא סדרה של סצנות היוצרות יחד יחידה עלילתית אחת, בדרך כלל, באמצעות עיקרון אחדות המקום או אחדות הזמן. לדוגמה, סרט שוד עשוי לכלול רצף של סצנות העוסקות בגיוס משתתפים למשימת השוד על ידי מנהיג הכנופיה, רצף של ביצוע השוד, רצף הבריחה, וכן הלאה. כל אחד מרצפים אלה עשוי לכלול עוד תת-רצפים; לדוגמה רצף השוד עלול להכיל רצף כניסה, רצף פריצה בטוחה, וכן הלאה.
הרצף הוא אחת היחידות בהיררכיה המשמשות לתיאור המבנה של סרטי קולנוע בדרגות שונות של אחידות. סרט מורכב מסדרת רצפים; הרצף מורכב ממספר סצנות; הסצנה מורכבת ממספר שוטים, והשוט מורכב מסדרה של פריימים.
השאלה בין-ספרייתית

השאלה בין-ספרייתית הוא שירות בו לקוח מספרייה אחת מבקש ספר מספרייה אחרת תמורת תשלום סמלי. הספרייה המקומית מאתרת את הפריט הרצוי, שולחת את הבקשה, מקבלת ומשאילה את הפריט ללקוח, ומחזירה אותו לספרייה המספקת. תקופת ההשאלה מוגבלת לכמה שבועות. פן נוסף של השאלה בין-ספרייתית הוא סריקה וצילום של מאמרים - המוכר גם במונח אספקת מסמכים DOCUMENT DELIVERY.
אספקת מסמכים הוא שירות בו לקוח מספרייה אחת מבקש עותק אלקטרוני של מאמר מכתב עת, או פרק מספר, על-פי רוב מספרייה אחרת תמורת תשלום. ישנם ספקים מסחריים ומו"לים של כתב עת המספקים פריטים תמורת תשלום גבוה לאנשים פרטיים. על הלקוחות והספריות לציית לחוק זכויות יוצרים ועקרונות הפעולה של הפורום להשכלה נגישה ולא לבקש יותר מחמישה מאמרים מכתב עת אחד, ולא יותר משני פרקים או 20% מספר, הקצר ביניהם.
באופן מסורתי, שירותי השאלה בין-ספרייתית ניתנים כאשר פריט חסר בספרייה המקומית, היום לקוחות של ספריות יכולים גם לקבל פריטים סרוקים שקיימים באוסף.

דרך מתן השירות

שירותי השאלה בין-ספרייתית ואספקת מסמכים מבוססים על שיתוף פעולה והדדיות בין ספריות תוך הבנה שלא בכל ספרייה יש את כל המשאבים הנדרשים על ידי לקוחותיה. בכל יחידת השאלה בין-ספרייתית מתנהלים שני תהליכים מקבילים: הזמנות נכנסות ׁLENDING - הזמנות המסופקות לספריות אחרות עבור הלקוחות שלהן, והזמנות יוצאות BORROWING - הזמנות מספריות אחרות עבור הלקוחות המקומיים.
יש הסכם בין הספריות לספק פריטים כמה שיותר מהר, לכן זמן האספקה הממוצע למאמר סרוק הוא יומיים וזמן האספקה הממוצע לספר הוא שבוע ימים. מכיוון שהאוניברסיטאות משתמשות בחברת שליחים, זמן האספקה תלוי בתדירות הגעת השליח.

מערכות לניהול הזמנות

יש מגוון רחב של מערכות לניהול הזמנות ותהליכי עבודה המתבססים על הסכמים בין רשתות של ספריות ותקן ISO. בארץ רוב הספריות האוניברסיטאות והמכללות עובדות עם מערכת עלמא או אלף של אקס ליבריס. ישנן שלוש ספריות בארץ שעובדות עם המודול ISO ILL המאפשר העברת הזמנות ומסרים בצורה ממוחשבת בלבד בלי צורך בדוא"ל.
בית העלמין הדרום (בת ים)

מיקום

בית העלמין הדרום שוכן סמוך למחלף קוממיות בנתיבי איילון בדרום העיר בת ים ובגבול עם חולון וצפונית-מזרחית לשכונת נווה חוף בראשון לציון. ליד בית העלמין שוכן האצטדיון העירוני של בת ים ומסוף אוטובוסים.
תחילה השתרע בית העלמין על שטח של 500 דונם, ומאוחר יותר הורחב בעוד 300 דונם. בבית העלמין פועל גם בית קברות צבאי.

היסטוריה

בית העלמין הוקם בשנת תשכ"ד (1964), לאחר שהשטח בבית הקברות נחלת יצחק ובית עלמין טרומפלדור החל לאזול. ראש עיריית בת ים, דוד בן ארי, התנגד להקמתו, משום שהעדיף שימושים אחרים לשטח שנלקח למטרה זו. בית העלמין יועד להיות בית עלמין האזורי הראשי של תל אביב, וכך היה במשך 15 שנים, עד לפתיחתו של בית העלמין ירקון. הוא תוכנן על ידי האדריכל ר"מ מאיר. את טקס הפתיחה ערך הרב הראשי של תל אביב איסר יהודה אונטרמן, בז' באדר תשכ"ד. בחודש אייר של אותה שנה נטמן בבית העלמין הנפטר הראשון.
למרות היותו בתחום שיפוטה של בת ים, רבים מכנים אותו "בית העלמין חולון", וזאת מפני שעם פתיחתו הכניסה היחידה אליו הייתה מהשער המזרחי, מכיווּן חולון. רק לאחר מספר שנים נבנה השער הצפוני מכיווּן בת ים, שעם בנייתם של נתיבי איילון הפך לשער המרכזי.
כמו ברוב בתי העלמין הגדולים בישראל, גם בבית העלמין הדרום ישנן מצבות רבות לזכרן של קהילות שנספו בשואה, ומתחת לחלקן אפר של הנספים.
בבית העלמין קבורים כ-200,000 נפטרים, והוא מוגדר על ידי המוסד לביטוח לאומי כ"בית עלמין סגור".
בבית העלמין מצויה חלקה להורים שכולים, חלקה לילדים וחלקות לקבוצות אוכלוסייה ייחודיות נוספות.
בשנת 2009 הוצב בכניסה לבית העלמין קיוסק מידע, כחלק ממערכת מידע לבית קברות, המאפשר למבקרים לאתר קבר לפי שם הנפטר.
נאילה תוויני

נאילה תוויני (בערבית: نايلة تويني; תעתיק מדויק: נאילה תויני; נולדה ב-31 באוגוסט 1982) היא עיתונאית ופוליטיקאית לבנונית ממוצא נוצרי.

ביוגרפיה

נאילה תוויני נולדה בשנת 1982 בביירות, בירת לבנון, למשפחה נוצרית אורתודוקסית משכילה מהמעמד הגבוה. אביה, ג'בראן תוויני היה עיתונאי לבנוני מוערך ועורך היומון "א-נהאר", אותו ייסד אבי-סבה של נאילה, ג'בראן תוויני. אביה, אשר כיהן גם כחבר פרלמנט, נהרג בהתנקשות בשנת 2005. סבה של נאילה, ע'סאן תוויני היה עיתונאי ועורך "א-נהאר" בעברו, וסבתה, נאדיה תוויני, הייתה משוררת ידועה, אחת המשוררות הבולטות בלבנון במאה העשרים.
את השכלתה התיכונית רכשה תוויני בבית הספר הפרטי "Collège Louise Wegman" וכאשר סיימה את לימודיה התיכוניים בתום למדה תוויני בקולג' היוקרתי "Collège Notre Dame de Nazareth" שברובע האשרפייה במזרח ביירות. בדומה לאביה וסבה, בחרה תוויני ללמוד עיתונאות. היא למדה באוניברסיטה הלבנונית וקיבלה את התואר בשנת 2005. כמו כן, היא בעלת תואר באסטרטגיה ומשא ומתן מאוניברסיטת "Paris Sud" הצרפתית. את הקריירה העיתונאית שלה החלה תוויני אף בטרם סיימה את התואר הראשון שלה. בגיל 21 הצטרפה למערכת א-נאהר בשנת 2003 וכתבה במדורי ההשכלה והצעירים.
ב-12 בדצמבר 2005 נהרג אביה של נאילה, ג'בראן, בהתפוצצות מכונית תופת. את האחריות להתנקשות לקחה קבוצה טרוריסטית בשם "הנאבקים למען האיחוד והחופש של אלשאם", בפקס שהגיע למשרדי רויטרס הכריזה הקבוצה כי ההתנקשות בוצעה על רקע התנגדותו של תוויני ל"ערביזם בלבנון" (הסדר הסורי בלבנון). ההתנקשות באביה השפיעה רבות על נאילה תוויני והייתה לאירוע מכונן בחייה. תוויני, שעד כה שימשה עיתונאית זוטרה במערכת א-נאהר, התקדמה לעבר עמדות בכירות במערכת העיתון ובמקביל לפעילותה העיתונאית החלה לעסוק גם בפעילות חברתית ופוליטית.
תוויני התמנתה לעמוד בראש אגודת הצעירים "א-שבאב" (בערבית: الشباب; "הצעירים") אותה ייסד אביה במטרה לקדם את צעירי לבנון במישורים ותחומי חיים שונים. במסגרת פעילותה באגודה היא ארגנה כנסים, מפגשים ודיבייטים בנושאים שונים במוסדות אקדמיים רבים בלבנון. בשנת 2007 היא החליטה על הוצאה מחודשת לאור של מוסף "א-שבאב" בעיתון "א-נאהר" והתמנתה לעורכת המוסף. אביה החל להוציא לאור את המוסף, אשר מיועד לאוכלוסייה הצעירה בלבנון, אך זה לא נחל הצלחה ופרסומו הופסק. המהדורה המחודשת, לעומת זאת, נחלה הצלחה רבה והייתה לפופולרית מאוד בקרב הצעירים והסטודנטים במדינה. כמו כן, החלה תוויני להוציא לאור כתב עת לילדים בשם "אל-ג'רידה" (בערבית: الجريدة; "העיתון").
בשנת 2007 נבחרה תוויני לדירקטוריון "א-נהאר" ומונתה לסגנית העורך הכללי של העיתון. באותה השנה, ייסדה את "פרס ג'בראן תוויני לעיתונאות", על שם אביה, בשיתוף עם התאחדות העיתונאים העולמית ונבחרה כחברה בארגון מנהיגי דור העתיד של העולם הערבי וכן כחברה פעילה בהתאחדות העיתונאים העולמית.
תוויני חברה בקואליציית 14 במרץ, היא בעלת דעות אנטי סוריות הנחשבות למרכזיות בפוליטיקה הלבנונית וידועה בתמיכתה בארגון הפוליטי "קרנת שהואן", בו היה חבר גם אביה. היא נמצאת ביחסים טובים עם המנהיגים הנוצרים במדינה וידועה בידידותה עם סאמי ג'ומאייל, חבר פרלמנט מטעם מפלגת הכתאיב ונדים ג'ומאייל, בנו של בשיר ג'מאייל. בבחירות הכלליות בלבנון שנערכו ב-7 ביולי 2009 התמודדה תוויני כמועמדת עצמאית במחוז ביירות, היא זכתה ב-19,985 קולות ונבחרה לפרלמנט, והיא חברת הפרלמנט המכהנת הצעירה ביותר בלבנון.
לויד ניל

ביוגרפיה

ניל נולד וגדל בעיר טלבוטון שבג'ורג'יה, ובשנת 1968 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של טנסי. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיתף פעולה עם טראק רובינסון, רשם ממוצעים של 24.1 נקודות ו-17.9 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 1972 נלקח ניל בבחירה ה-31, על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס. בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 13.4 נקודות והוריד 11.8 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונת 1976/1977 סייע לפורטלנד לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, כשקלע 6.8 נקודות למשחק כמחליפם מהספסל של ביל וולטון ומוריס לוקאס. בסיום עונת 1978/1979 פרש ניל ממשחק לאחר 7 עונות, בגיל 28.
במרץ 1979 הפריש מועדון הטרייל בלייזרס את גופייתו של ניל, עם המספר "36", ובהמשך זכו לכבוד זה שישה שחקנים נוספים מקבוצת האליפות של עונת 1977. הפרשת גופייתו של ניל, כמו גם אלו של חבריו לקבוצה בוב גרוס, דייב טוורדזיק ולארי סטיל, נחשבת בעיני רבים כ"לא מוצדקת".
וילהלם קריזולי

קריירה מוקדמת

קריזולי נולד ב-20 בינואר 1895 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-4 באוגוסט 1914 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט היגר ה-4, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. ב-1 במאי 1915 הועלה לדרגת לוטננט, ובמאי 1917 הועבר לרגימנט המילואים ה-15. בסתיו 1917 הוא חזר לרגימנט ה-4 כקצין תקשורת, ובקיץ 1918 הועבר בחזרה לרגימנט המילואים ה-15, ולחם בשורותיו עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר קריזולי ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1930 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 בנובמבר 1935 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוגוסט 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-10 בנובמבר הוא מונה למפקד פלוגה 1 ברגימנט הרובאים ה-9.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה קריזולי מפקד פלוגה 1 ברגימנט הרובאים ה-9, ולחם עמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהדיוויזיה הקלה ה-2, וב-1 באפריל 1940 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרובאים ה-8. ב-3 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הרגימנט, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסה, כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-8, וב-15 ביולי 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוגוסט 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-31 בינואר 1942 נפצע קשה באחד הקרבות. ב-1 במאי 1942 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-13, אשר הפכה זמן קצר לאחר מכן לחטיבת הפאנצרגרנדיר ה-13, וב-1 בדצמבר 1942 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-13. ב-20 במאי 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-16, אשר הפכה לאחר מכן לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-16, ולחם עמה בקרבות באיטליה. ב-1 ביולי 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-333 למשך 10 ימים, וב-14 ביולי מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-6 למשך כחודש, ולחם עמה בקרב קורסק. ב-25 בנובמבר 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-20, וב-1 בפברואר 1944 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-12 בספטמבר 1944 נהרג קריזולי בפיסטויה על ידי מארב של פרטיזנים איטלקים, ולאחר מותו הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
תקציב

תקציב מוגדר כ"תוכנית עסקית המבוטאת בערכים כספיים".
תקציב הוא כלי ניהולי שמטרתו תכנון הוצאות והכנסות הארגון בתקופה מסוימת לפני תחילת הפעילות. לרוב מתבצע תכנון תקציבי לתקופה של שנה המקבילה לשנת מס (תקציב שנתי) אך לעיתים מתבצע תכנון תקציבי למשך חייו של פרויקט (תקציב פרויקטאלי) או לתקופה ארוכה יותר או קצרה יותר (תקציב רבעוני, תקציב חד שנתי, תקציב חודשי וכדומה).
המונח תקציב משמש גם בהוראה של סך המשאבים העומדים לרשות ארגון או פרויקט ("תקציב החברה לשנת 1995 עומד על...") או בהוראה של סך המשאבים העומדים לפעילות מסוימת ("תקציב הירקות במטבח שלנו עומד על...").
בארגונים מסוימים מתייחס המונח תקציב להוצאה בלבד ולא להכנסה.
הפעלים גזורי השם תִּקְצֵב, תֻּקְצַב וכן השם תִּקְצוּב הם חידושיו של המילונאי ראובן אלקלעי, לפי הכתוב במילונו.

הניהול התקציבי

הניהול התקציבי מתבסס על קביעת סעיפים תקציביים המייצגים מגזר בארגון או פעילות. לעיתים מחולקים הסעיפים לתת סעיפים ואף בחלוקות משנה נוספות, כך שהסעיף ברמה הנמוכה ביותר משקף פעילות לה מעוניין הארגון להקצות משאבים ולעקוב אחרי ניצולם. במקרים רבים, מייצג המבנה התקציבי סוגי הוצאה והכנסה המקבילים לסעיפי דו"ח רווח והפסד.
עבור כל סעיף ייקבע מראש הסכום המוקצה לפעילות המתוכננת. סכום זה עשוי להשתנות בהתאם להתפתחויות במהלך העניינים השוטף, אך קיומו של סכום מתוכנן מראש מאפשר בחינת סך היקף השימושים המתוכנן של הארגון והשפעתם של שינויים על סכום זה ועל סדרי העדיפויות בפעילות הארגון.
במהלך תקופת הפעילות מיוחסות הוצאות והכנסות הארגון לסעיפים תקציביים, לרוב בעזרת מערכת מידע התומכת בתהליכי הרכש והגבייה. ייחוס ההוצאות וההכנסות לסעיפים התקציביים מאפשר קיום מעקב שוטף והפקת דו"חות תקציביים המשקפים את מידת העמידה של הארגון בתוכניותיו.
תכנות ניהוליות מתקדמות ותכנות ERP מכילות מודולים מובנים המיועדים לניהול תקציב הארגון.
ארגונים גדולים, תעשייתיים ואחרים זקוקים לתקציב כדי לוודא הלימה בין הוצאותיהם להכנסותיהם, ועמידה במגבלות תזרים המזומנים שלהם.
ניהול התקציב מופקד לרוב בידיהם של כלכלנים אף כי אין התמחות ספציפית בתקציב בין מסלולי ההכשרה בתחום אקדמי זה. התקציב נכלל, במרבית המקרים, בתחום אחריותו של סמנכ"ל הכספים בארגון (במקביל לניהול הצד החשבונאי וביצוע הרכש והגבייה). יוצא מן הכלל בולט לעניין זה הוא תקציב מדינת ישראל. העיסוק בתקציב משיק במקרים רבים גם לתמחיר ולעיתים מזומנות נכללות שתי פונקציות אלו ביחידה אחת המכונה "יחידה כלכלית".
אלמה (ישיבה תיכונית)

אלמה הייתה הישיבה התיכונית הראשונה בארץ ישראל.

היסטוריה

הישיבה הוקמה בשנת 1936 בירושלים על ידי "האגודה למדעי היהדות" (ראשי תיבות "אלמה"). המייסדים היו ד"ר בנימין מנשה לוין ויהושע רדלר פלדמן ("ר' בנימין"). סדרי הלימוד נחלקו לשניים, שעות הבוקר הוקדשו ללימודי קודש ושעות אחר הצהריים ללימודים כלליים. מטרת המוסד הייתה להכשיר את תלמידיו לתעודת הבגרות הארץ-ישראלית מטעם מחלקת החינוך המנדטורית. שפת ההוראה הייתה עברית.
הקמת המוסד לוותה בהתנגדות רבה מצד אנשי היישוב הישן. במיוחד עורר את התנגדותם השם "ישיבה" שהוצמד למוסד. 
המוסד נאבק בקשיים רבים והוא החזיק מעמד כעשור עד שנסגר.
פיטר סקומייקר

ביוגרפיה

סקומייקר נולד וגדל במישיגן. הוא בוגר אוניברסיטת ויאומינג. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית והוסמך כסג"ם. סקומייקר התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, והכשרה כמפקד טנק] בפורט נוקס. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה בדיוויזיית החי"ר ה-4. סקומייקר השלים מספר תפקידי מטה ופיקוד וכן את מסלול ההכשרה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. בשנים 1978–1981 שימש כמפקד פלגה בכוח דלתא, בין היתר במהלך מבצע ציפורן הנשר. בשנת 1983 שימש כקצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. בשנים 1989–1992 שימש סקומייקר כמפקד כוח דלתא, ובכלל זה במלחמת המפרץ. 
לאחר מכן שירת כעוזר מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה. לאחר מכן שימש סקומייקר כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית וכמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. בשנת 2000 פרש לגמלאות. בשנת 2003 החליט מזכיר ההגנה, דונלד ראמספלד, להחזירו לשירות פעיל ולמנותו לראש מטה צבא ארצות הברית. כראש מטה צבא היבשה החליט, בין היתר, על ביטול פרויקט מסוק RAH-66 קומאנצ'י. בשנת 2007 פרש סקומייקר בשנית לגמלאות.
קופסת קרטון

קופסת קרטון היא קופסה העשוייה מקרטון, שמשמשת בעיקר לאריזת סוגים שונים של מוצרים וחומרים. עובי הקרטון תלוי לרוב במשקל ובצפיפות של המוצר שנארז בתוך קופסת הקרטון.

היסטוריה

קופסת הקרטון המסחרית הראשונה הופקה באנגליה בשנת 1817, באותה שנה יוצרו קופסאות קרטון גם בגרמניה.
ב-1879 שינה האמריקני רוברט גייל את המכונה להדפסת שקיות נייר כך שתחתוך קרטון גלי וכתוצאה מכך הומצאו הקופסאות המתקפלות הראשונות.
הפופולריות ההולכת וגדלה של דגני בוקר הגדילה את השימוש בקופסאות קרטון במידה משמעותית. הראשון להשתמש בקופסאות קרטון עבור דגני בוקר  היו חברת קלוגס.