google/wiki40b huggingface dataset:
חומץ שרי

חומץ שרי הוא יין חומץ העשוי משרי ומיוצר בספרד במחוז קדיס, ובמשולש שבין העיר חרס דה לה פרונטרה לעיירות "סאן לוקאר דב בראמדה" ו"אל פוארטו דה סנטה מריה" הידוע בשם "משולש השרי". 
על פי החוק, על מנת לשאת את השם "חומץ שרי מחרס דה לה פרונטרה" הספרדי, החומץ חייב לעבור יישון בעצי אלון אמריקאים במשך לפחות שישה חודשים. את תקופת היישון עליו לעבור ב"משולש השרי" וחייב שיהיה לו מינימום של 7 מעלות חומציות. רוב חומצי השרי מיושנים באותה מערכת בה מיושן הברנדי המיוצר באזור.
הייצור והאיכות של חומץ השרי מנוטר ומבוקר על ידי גוף ממשלתי המפקח על אזור גידול היין של משולש השרי. כאשר מקורו וייעודו של חומץ השרי מאזור חרס מוגן על ידי החוק הספרדי והאיחוד האירופי.

היסטוריה

חומץ שרי קיים מאז שהחל יצור השרי בחרס, כאשר היינות שעברו בטעות תהליך החמצה נחשבו כהרוסים. אומנם רק משנת 1950 החלו להתייחס לחומץ השרי, כמוצר בפני עצמו. מייצריו אף החלו ליישן אותו, באותה הדרך בה יישנו יין.
חביות המכילות חומץ הוסרו במהירות מחנויות היין, כדי למנוע מהיין להפוך לחומץ. חבית שהכילה חומץ, לא יכולה לאחסן יין שוב, בשל הסיכון לתסיסה חומצית. 
בעבר החומץ ניתן לצוות העובדים ומשפחתו של בעל החנות. או שהיה נמכר בסמוך לדלת חנות היינות. רבים מהם אוחסנו ונשכחו ונמצאו לאחר שנים רבות ומגלים אותם גם היום.

שימוש

חומץ השרי "התגלה" במקור על ידי שפים צרפתיים. צרפת הייתה השוק הגדול ביותר עבור חומץ שרי בשנת 2008.
ויניגרט מחומץ שרי הוא עשיר בטעם מיוחד ומתאים למאכלים רבים. לא רק לסלטים. אלא גם לאספרגוס או ארטישוק מאודים.
המאכל "רינונס אל חרס" (Riñones al Jerez) הוא מאכל מסורתי של אזור חרס המכיל: כליות כבש עם רוטב העשוי מיין שרי וחומץ שרי.
לחומצי השרי האיכותיים ביותר יש טעם עמוק ומורכב המאפשר לחזק טעמים של מרקים, תבשילים, רטבים ותבשילי קדרה.
גרגואר קאייבנדה

תולדות חייו

נולד בדרום רואנדה, אז חלק ממלכת רואנדה-אורונדי, שנשלטה על ידי שבט הטוטסי, בתמיכת השלטון הקולוניאליסטי הבלגי. לפני שנכנס לפעילות פוליטית היה עיתונאי.
בשנת 1957 פרסם את המאמר Note sur l'aspect social du problème racial indigène au Rwanda ("הערה על ההיבט החברתי של הבעיה הגזעית המקומית ברואנדה") שנודע כ Manifeste des Bahutu ("מניפסט ההוטו"). המסמך בן עשרת העמודים קרא להגדרה עצמית והחזרת זכויות קבוצת הרוב של ההוטו שדוכאה על ידי שלטון המיעוט של הטוטסי. במקביל ייסד קאייבנדה את מפלגת Parmehutu - Parti du Mouvement de l'Emancipation ("תנועת האמנציפציה") כתנועה פוליטית לקידום ההוטו ככוח פוליטי בעל הכרה עצמית. בשנים 1959–1961 התגבשה המפלגה כמיליציה ואנשיה ערכו ההוטו מהפכה נגד ממלכת הטוטסי שנתמכה על ידי השלטון הקולוניאליסטי הבלגי. בני הטוטסי התארגנו במקביל במיליציית Union Nationale Rwandaise - UNAR ("האיחוד הלאומי של רואנדה"). המהפכה, שכללה רדיפה וטבח של בני טוטסי, הובילה להעברת התמיכה הבלגית מהטוטי להוטו ולבסוף להענקת עצמאות לרואנדה.
ב-26 באוקטובר 1961 פירקו הבלגים את ממלכת רואנדה-אורונדי וערכו בחירות, בהם נבחר קאייבנדה לנשיא המדינה. ב-1 ביולי 1962 קיבלה הרפובליקה של רואנדה את עצמאותה. קאייבנדה גיבש משטר חד-מפלגתי, שבו Parmehutu היא המפלגה החוקית היחידה (לאחר מכן נקרא שמה של המפלגה Mouvement Démocratique Republicain - MDR, התנועה הדמוקרטית רפובליקאית). נטייתו הייתה פרו-מערבית והוא צידד במדיניות ארצות הברית בנושאים שונים (כגון הכרה בטאיוואן ועמדה פרו-אמריקאית בסוגיות כגון הסכסוך הישראלי-ערבי ומלחמת וייטנאם), כך שמחתרת ה-UNAR של הטוטסי נסמכה על תמיכת הגוש המזרחי והמדינות הבלתי-מזדהות (ברית המועצות, קובה וסין העממית). ב-1965 וב-1969 קיים קאייבנדה בחירות לנשיאות, בהם היה המועמד היחיד.
ב-1972 פרצו מהומות דמים בין הטוטסי וההוטו בבורונדי השכנה. אנשי הוטו מצפון רואנדה הפצירו בקאייבנדה לצאת במסע עונשין נגד הטוטסי ולסייע לאחיהם בני ההוטו בבורונדי, אך קאייבנדה (שהיה "הוטו דרומי") סירב. בנוסף, משטרו של קאייבנדה היה נגוע בשחיתות שלטונית. על רקע זה הודח קאייבנדה ב-5 ביולי 1973 על ידי שר ההגנה שלו, ז'ובנאל הביירימאנה (Juvénal Habyarimana) לאחר שכחמישים תומכי משטר נאסרו והוצאו להורג. הפרלמנט פוזר ופעילות מפלגתו של קאייבנדה, MDR, הופסקה. קאייבנדה ואשתו נאסרו במקום סודי וככל הנראה הורעבו למוות.
אמילי קרפל

שנים ראשונות

קרפל נולדה במונטריאול, קנדה. ב-1983 בגיל 3 עלתה לישראל ביחד עם הוריה וחיה וגדלה בחולון עד גיל 18.
אמילי היא בתו של אבי קרפל, הגיטריסט ומייסד להקת "עוזי והסגנונות", שהייתה אחת מלהקות הקצב המצליחות בשנות השישים.
קרפל התחילה ללמוד פסנתר וריקוד בגיל 5, היא המשיכה לרקוד עד שנאלצה לפרוש בגיל 17 עקב פציעה בברך.
בגיל 6 עשתה את קמפיין החוצות הראשון שלה כדוגמנית ילדים לקיץ-חורף 1986 לחברת לודז'יה והמשיכה עד 1989 כדוגמנית צילום ומסלול
ב-1987 השתתפה בוידאו קליפ של גידי גוב שביים הבמאי רפי בוקאי.

קריירה מוזיקלית

ב-1995, בגיל 15, הצטרפה קרפל ללהקת "צעירי תל אביב". במסגרת הלהקה השתתפה בתוכנית הטלוויזיה של הלהקה "צעירים בדרך" והופיעה במאות הופעות ברחבי כל הארץ, אחת הזכורות היא ההופעה בעצרת השלום ב-1995 בערב הרצחו של ראש הממשלה יצחק רבין וכל שנה במשך 5 השנים הבאות. ב-1998 בגיל 18 התגייסה לצבא ושירתה שנה ותשעה חודשים בלהקה הצבאית הייצוגית של חיל החינוך והנוער. במסגרת השירות הצבאי, נסעה לסיבוב הופעות בניו יורק ולוס אנג'לס לגיוס כספים לאגודה למען החייל, וספרה יותר מ-300 הופעות בשירות הצבאי. עם שחרורה מצה"ל בשנת 2000 הצטרפה קרפל להופעותיה של ריקי גל כזמרת ליווי וגיטריסטית. ב-2004 קרפל השתתפה בשיר שיצא בחברת התקליטים EMI ,VIRGIN הסינגל "Surfing on a rocket" של הצמד הצרפתי AIR ועליו גרסה מיוחדת שבה קרפל שרה, בהפקתם של Nomo Heroes- שהם תומר אדם לנצינגר ועופר מאירי. ב-2005 חברה להרכב "מטרופולין". באלבום הראשון של ההרכב "מטרופולין" ביצעה את השיר "תוך דקה". לאחר כמעט שנה של סיבוב הופעות עם ההרכב, עזבה על מנת לעבוד על אלבום הסולו הראשון שלה.

אלבום שני II

ב-23 במרץ 2012 הוציאה קרפל את אלבום האולפן השני שלה, "II", בהפקתם של תומר אדם לנצינגר שהפיק גם את אלבום הבכורה "נמשים" וגיל לואיס. האלבום יצא בלייבל של קרפל ולנצינגר, Lala Deluxe והפצתה של חברת היי פידליטי. קדמו ליציאת האלבום הסינגלים "הכפתור" ו"אושר" שזכו להצלחה רבה ומושמעים בתחנות הרדיו והטלוויזיה. שני הווידאו קליפים שיצאו עד כה כיכבו במקומות הראשונים שבועות רבים בראש מצעדי ההשמעות ע"פ מדיה פורסט. הסינגל השלישי שיצא מתוך האלבום הוא השיר "משהו" טקסט שכתבה אמילי ביחד עם גליה ירון והלחינה יחד עם תומר אדם לנצינגר.
קרפל כתבה והלחינה את כל שירי האלבום, משתתפים גם כן: תומר אדם לנצינגר, גיל לואיס וגליה ירון.
ניזן

גאוגרפיה

ניזן הוא ההר הצפוני ביותר ברכס ההרים המפריד בין עמק קנדר (Kandertal) והעמקים זימן (Simmental) ודיאמטיג (Diemtigtal), הכולל את ההרים פרומברגהורן דרוננגאלם הוניזן מאנליפלואה גסור ואלבריסטהורן.
ההר שוכן בין הר פרומברגהורן ואגם תון, כאשר למרגלותיו מצפון ממוקמת העיר שפיץ על שפת אגם תון, ולמרגלותיו בתחילת עמק סימן (Simmental), שוכנת העיירה וימיס, ובתחילת עמק קנדר (Kandertal) שוכנת העיירה מולנן (Mülenen).

תיירות

ניתן להגיע לפסגת ההר בנסיעה ב'ניזנבאן פוניקולר' היוצא מהעיירה מולנן, שבנייתו הושלמה בשנת 1910 ונחשב לאחד מהפוניקולרים הוותיקים בעולם.
לצד הניזנבאן קיים גרם המדרגות הארוך ביותר בעולם הכולל 11,674 מדרגות, והוא פתוח לציבור פעם אחת בשנה לקיום תחרות ריצה במדרגות.
בפסגת ההר קיימת מסעדה, והיא נקודת התחלה למספר מסלולי הליכה.

תרבות

ניזן היה נושא למספר ציורים על ידי הצייר השווייצרי פאול קלה, שצייר אותו כמעין פירמידה, ומשם דבק בו הכינוי 'הפירמידה השווייצרית'.
אקסטרמופילים

אקסטרמופילים (באנגלית: Extremophiles; בעברית לעיתים: קיצונאים) הם יצורים חיים החיים בתנאי סביבה קיצוניים. רוב האקסטרמופילים הם מיקרואורגניזמים. ניתן למצוא אקסטרמופילים בגומחות אקולוגיות ששום יצור אחר לא יכול לחיות בהן.
הסיומת "philes" מציינת אוהב בלטינית, והקידומת מציינת את סוג הסביבה או המאפיין הכימי / פיזיקלי בו היצור חי.
אבו תביללי

חייו

במוצאו היה אבו תביללי ערבי, והוא גדל כמוסלמי בבגדאד. בגיל 17 (או 18), הוא מצא את עצמו בטביליסי, כשהוא הולך בעקבות הנסיך נרסס, השליט של כארתלי. נרסס, שהושמץ בפני הח'ליף, בילה שלוש שנים במאסר ושוחרר על ידי הח'ליף החדש. אבו תביללי ליווה אותו ובדרכו.
מקצועו של אבו תביללי בבגדאד היה רוקח בשמים, אמנות המצביעה על ידע בכימיה, והוא הצטיין ביצירת בשמים ומשחות. הוא היה בעל השכלה רחבה והיה בקיא ב"תורת כל האסלאם". השכלה זו כללה גם לימודי טקסטים דתיים וגם טקסטים פילוסופיים. בהגיעו למזרח גאורגיה (כארתלי), הוא שוכנע באמיתות תורת נצרות. עניין זה לא קרה מידית, אלא לאחר תהליך של התבוננות נפשית שלוותה בוויכוחים סוערים עם כמרים נוצרים ובישופים. ויכוחים אלה רק חיזקו אותו באמונתו כי הנצרות היא האמונה הנכונה. למרות זאת, בתחילה פחד אבו תביללי להמיר את דתו בפרהסיה, כיוון שגאורגיה הייתה נתונה תחת שלטון ערבי, ולכן רק נטש את המנהג האסלאמי של תפילה חמש פעמים ביום והחל להתפלל על פי הנצרות. מסיבות פוליטיות נמלט הנסיך של כארתלי ומצא מקלט בממלכת הכוזרים בצפון הים הכספי, אזור שהיה חופשי משליטה אסלאמית. אבו תביללי ליווה את הנסיך לממלכת הכוזרים והוטבל שם לנצרות. לאחר מכן עברו נרסס ואבו תביללי לאבחזיה, שהייתה אף היא חופשית משליטה אסלאמית, ושם באבחזיה קיים בלהט חיים נוצריים של תפילות וסיגוף, כשהוא מכין את עצמו למשימה העתידית.
הנסיך נרסס ומפלגתו חזרו לטביליסי בשנת 782. אבו תביללי לא שעה לאזהרה כי חזרתו זו מסוכנת עבורו, וחזר אף הוא לטביליסי בעקבות נרסס. במשך שלוש שנים התוודה תביללי בחופשיות על אמונתו הנוצרית ברחובות טביליסי, כשהוא מצד אחד מחזק את הנוצרים, שסבלו בגלל אמונתם תחת השלטון האסלאמי, בדוגמה האישית שלו, ומצד שני עודד את התנצרותם של בני ארצו הערבים. סדרה של איומים ואזהרות שיככו את להיטותו. בשנת 786 הוא דווח כנוצרי כלפי שלטונות טביליסי, נעצר והוקע כמומר מהאסלאם. במשפטו הוא התוודה על אמונתו הנוצרית והושאר במאסר. ב-6 בינואר 786 הוצא להורג והפך לקדוש מעונה. מסופר כי בדרכו להוצאה להורג הודה לאלוהיו על הפיכתו מצורתו הגשמית לגוף שמיימי, "הניחוח המתוק של מצוות ישו".
יואן סבניסדזה, סופר דתי גאורגי ובן זמנו של תביללי, גולל את חיי המרטיר ברומן הגיוגרפי בשם "מות הקדושים של אבו הקדוש" ("The Martyrdom of Saint Abo").
רוברט לדלום

קורות חיים

לדלום נולד בעיר ניו יורק, גדל בניו ג'רזי ועזב את הבית כנער. הוא שירת בנחתים
ולחם במלחמת העולם השנייה. ולאחר שחרורו החל לעבוד בתיאטרון. במשך 20 שנה עבד כשחקן ומפיק תיאטרון, ובגיל 40 החל לכתוב לראשונה. ספרו הראשון "ירושת סקרלטי", פורסם בשנת 1971 והפך מיד לרב מכר. אחריו פורסמו "מסמכי מטלוק", "מעגל הקסמים", "מורשת הולקרופט" וסדרת ספרים אודות הסוכן החשאי והמתנקש ג'ייסון בורן. ספריו תורגמו ל-32 שפות ומכרו עד כה למעלה מ-220 מיליון עותקים בארבעים מדינות ברחבי העולם.
בנימין מעוז

ביוגרפיה

מעוז נולד בשנת 1929 בשם בנימין מוֹסבָכֶר (Mosbacher) בקאסל שבגרמניה. בילדותו, בשנת 1937, עלה לארץ ישראל והתגורר תחילה בחיפה. למד רפואה באוניברסיטת אמסטרדם, והתמחה בפסיכיאטריה בבית החולים גהה. בנוסף קיבל בשנת 1973 תואר דוקטור לפילוסופיה (PhD) בפסיכיאטריה חברתית מאוניברסיטת ליידן שבהולנד, על מחקר בנושא תפיסת גיל המעבר בקרב נשים מחמש עדות בישראל.
מעוז היה מהראשונים שהנחו קבוצות באלינט טיפוליות בישראל. הדריך והכשיר מנחים רבים של קבוצות באלינט. מעוז משמש כיו"ר כבוד של חוג באלינט בישראל וסגן יו"ר פדרציית באלינט הבינלאומית (The International Balint Federation).
בשנות ה-70 ניהל את המרפאה הפסיכיאטרית בבית החולים גהה. בין השנים 1979–1995 ניהל את השירות הפסיכיאטרי במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה. ניהל במשך שנים רבות את התוכנית לפסיכותרפיה באוניברסיטת בן-גוריון. חוקר ומקדם שיתוף פעולה בממשק שבין הרפואה הראשונית לפסיכיאטריה, רפואת "ליאזון" פסיכיאטרית. 
פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
בשנת 2009 נערך לכבודו כנס על ידי איגוד הפסיכיאטריה בישראל.

חיים אישיים

בהולנד הכיר מעוז את אלי (נולדה ב-1934), שנישאה לו ובשנת 1959 עלתה עמו לישראל. לבני הזוג שלוש בנות וכן נכדים. משנת 1994 התגורר באבן יהודה. נפטר באוגוסט 2014, בגיל 85. נקבר בקיבוץ הזורע.
הידקי טוג'ו

הידֶקי טוֹג'וֹ (יפנית: 東條 英機, להאזנה (מידע • עזרה), 30 בדצמבר 1884 - 23 בדצמבר 1948) היה גנרל בצבא הקיסרי היפני וכן גם ראש הממשלה של האימפריה היפנית בזמן מלחמת העולם השנייה, מה-18 באוקטובר 1941 עד ה-22 ביולי 1944.

קריירה צבאית

טוג'ו נולד בעיר טוקיו, יפן ב-1884. הוא היה הבן השלישי של הידנרו טוג'ו, גנרל בצבא היפני, אך שני אחיו מתו לפני שנולד. ב-1905 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית והצטרף לשירות כסגן משנה בחיל הרגלים. עד 1909 הוא נישא לקטסוקו איטו, איתה הביא לעולם שלושה בנים וארבע בנות. הוא עלה בסולם הדרגות הצבאיות, סיים את לימודיו במכללה הצבאית ב-1915, ולאחר מכן עסק שם בהוראה, בנוסף לשירותו הצבאית בחיל הרגלים כקצין ובמטה הכללי. בשנת 1933 הועלה לדרגת אלוף. באותה תקופה התכוננה יפן להשיק מדיניות חוץ אקטיבית ותקיפה כדי להפוך את כל דרום ומזרח אסיה למוקד להשפעתה. במקביל, קיבל טוג'ו את תפקיד ראש מחלקת כוח אדם במשרד הביטחון. כבר ב-1934 הוא פיקד על חטיבה שלמה. בשנה שלאחר מכן קיבל טוג'ו מינוי לתפקיד מפקד המשטרה של צבא היבשה במנצ'וריה, וכעבור שנה החל לפקד על מפקדת צבא קוונטונג.
עד 1935 הוא היה לגנרל המפקד על הקמפייטאי של צבא קוואנטונג בשטח היפני הכבוש במנצ'וריה, ועד 1937 היה לרמטכ"ל של צבא זה.

שר צבא וראש הממשלה

בשנות ה-30 המאוחרות של המאה ה-20, טוג'ו היה לחבר בחבורה שדחפה את יפן למלחמת העולם השנייה. ב-1940 מונה לשר הצבא, אז היה בין האנשים שהובילו את יפן להצטרפותה למדינות הציר עם גרמניה ואיטליה. כאשר נבצר מראש הממשלה פומימרו קונואה להשיג הסכם עם ארצות הברית, סיעתו של טוג'ו הובילה אותו לפרישה, וב-1941 מונה טוג'ו לראש ממשלת יפן על ידי הקיסר הירוהיטו ועל כן תפס פיקוד על הצבא היפני. למרות שהירוהיטו נשאר אחראי באופן פורמלי, השליטה הצבאית בזמנים אלו הבטיחה לטוג'ו את השליטה הדיקטטורית על האומה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוביל טוג'ו את הכוחות היפניים במערכה באוקיינוס השקט, אולם לאחר סדרה של כישלונות צבאיים, הוא אולץ להתפטר ב-18 ביולי 1944, כאשר כמה מתומכיו נטשו אותו לאור התוצאות של קרב סאיפאן. הוא עזב את הממשלה ועבר להתבודדות.
מודי'ס

תאגיד מודי'ס (Moody's Corporation) היא חברת האחזקות של מודי'ס אנליטיקס ומודי'ס אינווסטורס סרוויס, סוכנות לדירוג אשראי אשר מבצעת מחקר פיננסי בינלאומי ואנליזות על ישויות מסחריות וממשלתיות. כמו כן, החברה מדרגת את שווי האשראי של לווים באמצעות השימוש בסולם דירוג מתוקנן. היא אחת משלוש חברות דירוג האשראי הגדולות ומחזיקה ב-40% מנתח השוק העולמי בתחום זה, ממש כמו יריבתה העיקרית סטנדרד אנד פורס; לחברה השלישית, פיץ', נתח שוק קטן יותר.
מודי'ס הוקמה בשנת 1909 על ידי ג'ון מודי. המחזיקה המוסדית המובילה בחברה ובעלת המניות היחידה אשר מחזיקה בה מעל 5% מכלל המניות היא החברה שבבעלות וורן באפט ברקשייר האת'וויי, באמצעות אחזקות של כ- 13% ממניות החברה.

היסטוריה

חברת John Moody & Company הוקמה בשנת 1900. המוצר הראשון של החברה היה 'מדריך מודי'ס לניירות ערך תעשייתיים ואחרים'. החברה לא שרדה את התרסקות הבורסה של 1907. בשנת 1909, חברה מחודשת, הידועה היום כמודי'ס, הוקמה על ידי ג'ון מודי, ופרסמה אנליזות של השקעות במסילות רכבת,מה שתואר כ"ספר על ניירות ערך של מסילות רכבת, המשתמש בדירוגי אותיות כדי להעריך את הסיכון בהם". שירות המשקיעים של מודי'ס התאגד מאוחר יותר, ב-1 ביולי 1914, ובמהרה ביקר גם אגרות חוב מוניציפליות של ארצות הברית. עד לשנת 1924, הדירוג של מודי'ס כיסה בקירוב 100 אחוז משוק האג"ח של ארצות הברית. בשנות השבעים, הרחיבה מודי'ס את הדירוג שלה גם לחוב מסחרי, וכמו כן החלה בדומה לחברות דירוג אחרות באותה התקופה, לגבות תשלום ממנפיקי אג"ח בתמורה למתן הדירוג, כמו גם גביית תשלום מהמשקיעים. מספר המדינות שמבקרת מודי'ס צמח מ-3 בלבד בשנת 1975, ל-33 בשנת 1990, ועד למעל 100 בשנת 2000. הכרזות שמבצעת מודי'ס על הורדות דירוג אשראי אפשריות או ממשיות של אגרות החוב של מדינה מסוימת עלולות לעורר השפעות פוליטיות וכלכליות משמעותיות, כמו שקרה למשל בקנדה בשנת 1995 ובארצות הברית בשנת 2011.

ביקורת

חברות דירוג אשראי כגון מודי'ס היו קורבן לביקורת בתגובה להפסדים גדולים בשוק התחייבויות הנערבות על ניירות ערך מגובי נכסים (ABS CDO), אשר אירעו אף על פי שהוצמדו להם דירוגים מהסוג הגבוהה ביותר על ידי חברות הדירוג. למשל, הפסדים על התחייבויות נערבות על ניירות ערך מגובי נכסים בשווי של 340.7 מיליון דולר, שהנפיקה קבוצת קרדיט סוויס שהגיעו לסכום של 125 מיליון דולר, אף על פי שדורגו AAA על ידי מודי'ס. באופן דומה, חברות גדולות כמו AIG וליהמן ברדרס היו בעלות דירוג AAA ו- AA עד אשר הגיעו לפשיטת רגל בשנת 2008.

דירוג אשראי

להלן דירוג האשראי של מודי'ס יחד עם ההבדלים משיטת הדירוג של סטנדרד אנד פורס (S&P).

מידרוג

משנת 2003 פועלת בישראל חברת בת של מודי'ס, מידרוג בע"מ, מכוח רישיון שניתן לה על ידי הממונה על שוק ההון ביטוח וחיסכון. ב-30 במרץ 2016 נרשמה מידרוג כחברת דירוג בהתאם לחוק להסדרת פעילות חברות דירוג האשראי. מודי'ס מחזיקה ב-51% בעלות במידרוג ו-49% מוחזקים על ידי מידרוג החזקות בע"מ. מידרוג מדרגת אגרות חוב ומכשירים פיננסיים, המונפקים בשוק ההון המקומי על ידי תאגידי תעשייה, מסחר ושירותים, חברות אחזקה, בנקים ומוסדות פיננסיים, חברות ממשלתיות וחברות נדל"ן ותשתית. כמו כן מדרגת החברה מימון פרויקטים  כמו תחנות כוח, שדות סולאריים, אגירה שאובה, טורבינות רוח, כבישי אגרה ושדות גז. בתחום המימון המובנה, מדרגת מידרוג תיקי משכנתאות, תיק הלוואות לרכב ותיקי הלוואות אחרים.
מערוך

מערוך הוא כלי מטבח המשמש לעיבוד מזון, ובעיקר לרידוד בצק. המערוך הוא מוט בעל צורה גלילית מוארכת, עוביו לרוב בין 7–10 ס"מ ובשני קצותיו ידיות להחזקתו. קיימים מערוכים קטנים המשמשים לרידוד בצק באמצעות יד אחת. עוביים של אלה בין 2–3 ס"מ ואין להם ידיות.
המערוכים עשויים לרוב מעץ, אך גם מזכוכית, פלדה, שיש, פלסטיק וסיליקון. ישנם מערוכים חלולים - כאשר אל החלל במרכזם מכניסים מים חמים או קרים על מנת להקל על רידוד סוגי מזון שונים. נהוג לשמור מערוכים העשויים שיש במקרר על מנת לשמור על טמפרטורה נמוכה של המערוך, דבר המקל על רידוד הבצק.
מערוכי פלסטיק או עץ קטנים משמשים לעבודות אומנות עם חרס, פלסטלינה ובצק משחק. לרידוד חימר פולימרי (כמו פימו) משתמשים במערוך אקרילי, כיוון שמערוך פלסטיק או עץ נדבק לחומר.  
בתרבות הפופולרית, משמש המערוך (בדומה למטאטא) כלי נשק של עקרות הבית וכן נעשה בו שימוש רב בסרטי הנפשה.
בשפתו של שלום עליכם קרוי המערוך מעגילה (בסיפורו "המאבד עצמו לדעת"):
"ממחרת הפורים יפתח בית מאפה המצות ההוא, ואור חדש יהל על נשי מאזפּבקה, בתולותיה, עניותיה ויתומותיה, כי הבית פתוח לרווחה, וכל מבקשי עבודה וכוח ידיו אתו אל הבית ההוא יבוא ובא על שכרו.  אם החפץ לא יחסר לך, בת מאזפּבקה לבשי הסינר, קחי מעגילה, וקומי לכי לך אל יהושע-השל הקבלן, שם תשׂתכרי, ושם ינוח לך!"
עוד סיפור סינדרלה

עלילה

מרי סנטיאגו, תלמידת תיכון עם שאיפות להיות רקדנית, גרה עם אמה החורגת דומיניק, זמרת פופ מפורסמת לשעבר ושתי אחיותיה החורגות, בריט וברי שמתייחסות אליה כאל משרתת. יום אחד מגיע אל בית הספר תלמיד חדש ששמו ג'ואי פארקר, זמר ורקדן ידוע שחוזר ללימודים בתיכון אחרי סיבוב הופעות בעולם, ולכבוד הגעתו מארגנים נשף תחפושות. מרי הולכת אליו מחופשת ביחד עם חברתה תמי, שם היא רוקדת עם ג'ואי בלי שידעה מי הוא. ג'ואי מתאהב במרי כשהוא רוקד איתה, אך לא יודע מי היא, ולכן מוריד את מסכתו ומראה לה מי הוא. כשמרי רואה אותו היא ממהרת לחזור הביתה ומפילה את נגן השירים שלה, ובעזרתו ג'ואי מנסה לחפש אותה. אחיותיה החורגות של מרי מאיימות על מרי עם קלטת מביכה שלה, שלא תספר לג'ואי שרקדה איתו. תמי ניסתה לשכנע את מרי שתספר לג'ואי שהיא זאת שרקדה איתו, עד שביום ההולדת של בריט וברי מרי מגלה לג'ואי מי היא, והם נהיים חברים ומתאמנים ביחד לאודישן של מרי באוניברסיטה. נטליה, האקסית של ג'ואי מקנאה, ובעזרת בריט וברי הן מצליחות לסכסך בין מרי לג'ואי, וגורמות למרי לחשוב שהוא בוגד בה. דומיניק לא רוצה שמרי תלך לאוניברסיטה ולכן היא גורמת לכך שיבוטל האודישן של מרי לאקדמיית הריקוד ואומרת להם שהיא שברה את רגליה. החברה של מרי, תמי, והחבר של ג'ואי, דסטין, מצליחים לשכנע את מרי לבוא לתחרות ריקודים שעורך ג'ואי. בתחרות ג'ואי מבקש ממרי סליחה, והיא וג'ואי רוקדים יחד על הבמה וחוזרים להיות זוג. מנהלת אקדמיית הריקוד רואה את מרי רוקדת ומרי מתקבלת לאקדמיה.
עובד מיכאלי

עובד מיכאלי (עָבֶּד) (15 בנובמבר 1921 קישינב, רומניה - 25 בפברואר 2001 עין חרוד מאוחד) היה מראשוני המתגייסים לפלמ"ח, במסגרתו נלחם ונפצע בקרבות באזור ירושלים. מהדמויות המרכזיות ב"ילקוט הכזבים", בו הוא מאוזכר בכינוי "עבד". עסק לאחר פרישתו בתיעוד פרקים בהיסטוריה הציונית.

ביוגרפיה

מיכאלי נולד ב-1921 בעיר קישינב לשרה ויצחק מיכאלי, הבכור מבין חמישה בנים (שמות אחיו: שֵׁם (ג'ים) יעקב (ג'ק), יוסף וחנן). ב-1922 עלתה המשפחה ארצה והתיישבה בעין חרוד, שם גדל ולמד. ב-1941 התגייס לפלמ"ח וצורף לפלוגה א'. ב-1942 סיים מיכאלי קורס מ"כים וב-1944 סיים קורס מ"מים וחזר לשרת כמ"מ בפלוגה א'. במסגרת תפקידו השתתף במספר פעולות מטעם ההגנה, כמו הסזון ופריצת מחנה עתלית. בהמשך עבר לתפקיד מ"מ בפלוגה ה' ועסק בגיוס ואימון חברי פלמ"ח חדשים.
בתקופת מלחמת העצמאות מונה מיכאלי למ"פ בגדוד החמישי של חטיבת הראל, נלחם בקרבות ירושלים ונפצע בקרב סן סימון. לאחר המלחמה חזר לקיבוצו אולם המשיך לשרת במילואים בצה"ל והשתתף בפעולות התגמול ובמלחמות ישראל עד פרישתו ב-1976.
בשנת 1956 נסע מיכאלי לאיראן, שם עסק בהכשרת יהודים לעלייה (חזר ב-1958).
מיכאלי שהמשיך לגור בעין חרוד כל חייו נישא לשולמית ולהם שלוש בנות, יעל, ענת ותמר, שנפטרה בגיל צעיר. בערוב ימיו ייסד תערוכת ציוד חקלאי בשטח הקיבוץ, ונדד בין הקיבוצים ברחבי ישראל לאסוף ממצאים לאוסף. נפטר בשנת 2001 ונקבר בקיבוצו.

ילקוט הכזבים

"ילקוט הכזבים" הוא אוסף צ'יזבאטים, מתקופת הפלמ"ח, שליקטו דן בן אמוץ וחיים חפר ופירסמו, לראשונה, בשנת 1956. מיכאלי (בשם החיבה שלו "עבד") הוא אחד מגיבורי הספר, הכולל שמונה אזכורים שלו.
עבד זורק רימון למרחק של שמונים מטר. פעם היה צריך להכניס רימון לתוך חלון של בית במרחק של חמישים מטר, הוא הלך שלושים מטר אחורנית וזרק
— ילקוט הכזבים, 1956
בזמן הסזון, שלחו את עבד לחיפה ואמרו לו לשבת בבית קפה מסוים ולהקשיב לשיחות של המבקרים. כדי שלא יחשדו בו שהוא מקיבוץ, לבש עבד חליפה שבני השיג לו מהבימה, עניבה יפה ומשקפי שמש של מזכיר עין חרוד. כשנכנס לבית הקפה וראה את כל הטיפוסים החשודים שהסתכלו עליו במבט חשוד, התיישב ליד בחורה באחד השולחנות והתחיל כאילו להתעניין בה. מפה לשם התפתחה שיחה מעניינת מאוד ביניהם ועבד הרגיש שהיא בסדר גמור. מרוב חיבה הוריד לה על הגב טפיחה בלאפה הגדולה שלו. "תגיד", אמרה הבחורה כשהיא משתעלת, "אתה לא במקרה מקיבוץ?"
— ילקוט הכזבים, 1956
נמל התעופה הבינלאומי וילנה

היסטוריה

נמל התעופה בווילנה הוא נמל התעופה האזרחי הגדול ביותר מבין ארבעת נמלי התעופה שפועלים בליטא, ועוברת בו כמות הנוסעים הגדול ביותר. הנמל נמצא באחזקת ממשלת ליטא.
הנמל נבנה בתחילה כשדה תעופה צבאי בשנת 1932, והטרמינל המקורי שנבנה בו לא שרד עם השנים ונהרס. פעולתו האזרחית חודשה ב-1944.

הטרמינל

הטרמינל הייחודי של נמל התעופה נבנה בשנות ה-50 ומיועד לתנועה של עד 20 מטוסים. הוא בנוי בצורה ייחודית הכוללת מבחוץ פסלי חיילים וטייסים, ומבפנים תקרתו מעוטרת בפרחים, עלי דפנה, כוכבים ועד לא מזמן סמל הפטיש והמגל של התקופה הסובייטית. בניית המבנה החלה בשנת 1949 והסתיימה ב-1954. הטיסה הראשונה שיצאה מהנמל הייתה לכיוון מוסקבה.
משנת 1993 משמש הטרמינל רק לנוסעים המגיעים אל הנמל. לאחרונה שופץ הנמל וכתוצאה מכך הוגדל שטח הטרמינל, שופרה והוגברה בו האבטחה, נוספו לו שישה גשרי עלייה למטוסים, חנויות ומסעדות ונפתח בו אזור V.I.P.

תאונות ותקריות

ב-12 בספטמבר 2007, במהלך טיסת סקנדינביאן איירליינס 2748 מקופנהגן במטוס מסוג דאש 8, התגלתה בעיה בפתיחת גלגלי המטוס. לקראת נחיתה בנמל נאלץ המטוס לנחות ללא גלגל ימני. כל הנוסעים ואנשי הצוות יצאו ללא פגע.
קופיו

היסטוריה

קופיו נוסדה ב-1653 על ידי המושל פטר ברהה, אולם תאריך הקמתה הרשמי מזוהה כ-17 בנובמבר 1775, כאשר גוסטב השלישי, מלך שוודיה, ביקש לייסדה. מספר ערים התמזגו אל תוך העיר במרוצת השנים, ביניהן העיר נילסיה (Nilsiä) ב-2013, קרטולה (Karttula) ב-2011, ווהמרסלמי (Vehmersalmi) ב-2005.
מרסל לאנג

קורות חיים

מרסל לאנג נולד וגדל בבזל למשפחה, שמסורת החזנות המזרח אירופאית טופחה בה. לאחר שרכש את מקצועו הראשון כאיש מכירות, הוא למד שירה אצל קורט וידמר ובאקדמיה למוזיקה בעיר בזל ובבית הספר לאופרה, שבשלוחתה.
לאחר הוצאת תעודת ההוראה בשירה, המשיך ללמוד לימודים נוספים במוסד לפסיכולוגיה שימושית בציריך, כפסיכולוג שימש מרסל לאנג כיועץ לחברות וללקוחות שונים. הוא היה היועץ הפסיכולוגי של האקדמיה למוזיקה בבזל ולימד שם גם פסיכולוגיה חינוכית בקונסרבטוריון.
בשנות ה–70 המאוחרות היה מרסל לאנג החזן בקהילה היהודית בציריך וגם במספר בתי כנסת קטנים. מ–1982 עד 1991 הוא היה החזן הראשי של הקהילה היהודית בבזל. לאחר מכן עבד בקביעות בקהילה היהודית בדיסלדורף עד לחזרתו לקהילה היהודית בציריך ב–2004. בנוסף לכך הוא התמסר להופעות בקונצרטים ולעיסוק בהוראה. בהופעותיו כסולן הוא שר שירי תפילה ששרים בבית כנסת, שירים ביידיש וגם שירים למוזיקה קלאסית, אופרה ואורטוריה.
דרך הקונצרטים שלו הוא הגיע לכל חלקי אירופה וגם לצפון אמריקה, לאוסטרליה ולישראל. הוא הפיק תקליטורים שונים עם הקלטות של שירים ביידיש ומוזיקת בתי כנסת בליווי מקהלה, פסנתר, נגינת מוזיקה קאמרית ותזמורות כלייזמר.
במשך יותר מ–30 שנה הכין נערים לטקס בר המצווה שלהם.
כבקי בשירה היהודית, בחזנות ובסדרי התפילה (ליטורגיקה) הוא לימד, ייעץ וליווה קבוצות ובודדים. בין היתר הוא עבד כמרצה לחזנות בבית הספר הגבוה ללימודי יהדות בהיידלברג ומ–1999 הוא לימד את חברי האגודה היהודית הפלורליסטית בבזל את הליטורגיקה של סדרי התפילה.
בנסיעותיו הרבות כמרצה העביר את ידיעותיו הנרחבות בתחום תרבות השירה האשכנזית והשירה היידית. עם הידע שלו ואהבתו ליהדות האורתודוקסית וגם ליהדות הליברלית הרגיש מרסל לאנג שייכות לשני הזרמים האלה ביהדות שהם שונים כל כך, ואת זאת הוא הראה בעבודתו כחזן בשתי הקהילות היהודיות בבזל ובציריך, שתיהן שונות זו מזו במגוון ההטרוגני של החברים שבהן, או בקהילה היהודית בדיסלדורף שאליה הגיעו יהודים מברית המועצות לשעבר, שלא קיבלו חינוך יהודי.
מרסל לאנג היה מעורב גם בדו-שיח הבין-דתי. בזכותו בני נוער רבים, במסגרת ההכנות שלהם לכניסה בברית הדת הנוצרית (קונפרמציה), נעשתה להם הכרה עם היהדות וגם דרך סיוריו לקהל הלא יהודי בבית הכנסת בבזל והרצאותיו לשווייצרים דוברי גרמנית, בהן הציג את היהדות במובנה המעשי.