google/wiki40b huggingface dataset:
מסמר

מסמר הוא אביזר חיבור קטן, באופן יחסי, המשמש לחיבור של רכיבים העשויים מחומרים רכים יותר, המאפשרים את החדרת המסמר לתוכם בכוח, לרוב על ידי מכות חוזרות על קצהו הבולט של המסמר בעזרת פטיש. המסמר הוא שיפוד עם קצה חד - החלק שחודר אל החומר. וקצהו השני, החלק הבולט, יהיה, בדרך כלל, חלק רחב הנקרא "ראש המסמר". אורך המסמר יכול להיות ממילימטרים בודדים ועד לאורך של עשרות סנטימטרים.
המסמר מחבר את שני החומרים יחד בעזרת כוח החיכוך הפועל בציר האנכי, ומאמץ גזירה בציר הצידי.

היסטוריה

המסמרים היו בשימוש האדם עוד בתקופה הרומית. עד המאה ה-18 הם יוצרו בעבודת יד. עד תחילת המאה ה-17 היו בעלי מקצוע שתפקידם היה לחתוך מטילי ברזל לגודל המתאים, והיו בעלי מקצוע שתפקידם היה להכין למסמרים את הקצה החד ואת "ראש המסמר". בשנת 1590 נכנסו לשימוש באנגליה טחנות מים המשמשות לעיבוד ברזל. טחנות מים אלו עיבדו את מטילי הברזל לגודל המתאים, כך שצריך היה עבודה ידנית רק בשלב הכנת "ראש המסמר" והכנת הקצה החד.
במאה ה-19, כחלק מהמהפכה התעשייתית, החל ייצור מסמרים על ידי מכונות. במקביל המשיכו בייצור ידני של מסמרים שדעך בהדרגה עד שפסק בסוף אותה מאה.
המסמרים שיוצרו על ידי מכונה נחתכו מתוך לוח מתכת ונקראו: Cut nails (מסמרים חתוכים). מסמרים אלו כונו גם מסמר ריבוע בגלל החתך הגאומטרי שלהם. כיום מסמרים אלו אינם נפוצים כבעבר, והם משמשים לשיחזורים היסטוריים ולעבודות הדורשות עמידות גבוהה.

אקדח מסמרים

כאמור, הדרך הנפוצה ביותר להשתמש במסמר היא בעזרת פטיש. אך במקומות שצריכים להשתמש בהרבה מסמרים, כמו נגריות, קל יותר לעשות זאת באמצעות אקדח מסמרים. אקדח מסמרים פועל בעזרת מנוע חשמלי, סולנואיד, לחץ אוויר או דלק (בדומה למנוע המכונית).
תנוחת כפיות

תנוחת "כפיות" (באנגלית: Spooning) היא תנוחת שכיבה זוגית (או קבוצתית; המשמעות היא לרוב בהקשר של שני אנשים), שבה נחים על הצד כשגבו של האחד מופנה אל חזיתו של השני, שיכול כך לחבק אותו במצב אופקי. הדבר מזכיר סידור כפיות באגד זו לצד זו, כשהחלק הקמור של האחת נכנס בהתאמה בחלק הקעור של זו שמאחוריה. התנוחה משמשת לרוב בעת שינה זוגית, כשהצד החיצוני "מקפל" בתוכו את הצד הפנימי, בתנוחה עוברית-למחצה, ו'מגונן' עליו בעת השינה. תנוחה כזו גם מאפשרת את שטח-המפגש המרבי בין גופם של שני השותפים לשינה, כשאיברים רבים באים במגע זה עם זה. מסיבה זו היא נושאת דימוי של קרבה, אינטימיות והרמוניה.
פעמים רבות, בעוד שהצד הפנימי חש בנוח (ויכול כך להירדם בקלות), הצד החיצוני מתקשה לחוש בנוח. בין היתר, במצב שבו הזרוע מונחת מתחת לגופו של האדם הישן לפניו, כחלק מהחיבוק, משקל גופו לוחץ על היד ומקשה על ההירדמות. בנוסף, היות שפניו של הצד המחבק מופנים אל עורפו של הצד המחובק, זרימת האוויר אל פיו ואפו של הצד החיצוני אינה תמיד חופשית ומלאה.
מלבד ההקשר של התנוחה כתנוחת שינה, היא נפוצה גם כתנוחה מינית. כאן, הצד החיצוני יהיה לרוב גבר שמחדיר - בשכיבה על הצד - את איבר מינו לאיבר מינה של אישה או לפי הטבעת של גבר או של אישה. במקרים רבים הצד הפנימי מרים מעט את רגלו העליונה אל מעבר לרגלו של הצד החודר, וכך מקל עליו. גם במצב זה, כמו בשינה, החזה של הצד החיצוני יכול להיות צמוד אל גבו של הפנימי, וכך להביא אינטימיות פיזית; אולם יש ורק האגנים מחוברים. התנוחה מכונה גם "תנוחת 99".
לוקה שקד

ביוגרפיה

שקד נולדה ברומניה בשם רלוקה פירנסקו ולמדה לתואר בתקשורת ויחסי ציבור, במהלך הפקת אופנה בארצה הכירה את הפרסומאי הישראלי ספי שקד ועברה להתגורר עמו בישראל.
ב-2008 הייתה הדוגמנית הראשית של מעצבת שמלות הערב גליה להב. באותה שנה הצטלמה לאחד מתוך 8 שערים שונים של המגזין בלייזר.
בשנת 2009 היא הובילה את קמפיין בגדי הים של רשת "אפרודיטה" ושימשה כפרזנטורית של חברת "אמריקן לייזר", הצטלמה לפרסומת לקאווה בברצלונה ולקמפיינים של טאג וומן ומישל מרסייה, וכן נבחרה להוביל קמפיין בינלאומי של בגדי הים של מורנה.
היא הובילה קמפיינים למותגים נוספים, בהם גוטקס ואירוקה בישראל.
היא דיגמנה גם בניו יורק וגרמניה ועבדה עבור חברות כמו פאקו רבאן ומרקס אנד ספנסר.
שקד נבחרה לקמפיין הבינלאומי של לוריאל פריז, והובילה את הקמפיינים העולמיים של טריומף אינטרנשיונל, נוקיה, Wash & Go ועוד.
ב-2011 הצטלמה שוב למגזין בלייזר.
כשחקנית היא הופיעה בסדרה אבודים באפריקה, והופיעה כשחקנית אורחת בסדרות חשופים ועממיות.
ב-2013 היא שיחקה בסרט "השורד" בבימויו של שמעון שי, לצד משה איבגי.
לאחרונה סיימה שקד תהליך גיור רפורמי.
סיפור אינטימי

תקציר העלילה

לאה (חוה אלברשטיין) ויעקב (אלכס פלג) נשואים זה עשר שנים וגרים בקיבוץ. לאה עובדת בגן הילדים ויעקב הוא מורה לטבע בקיבוץ. לזוג אין ילדים. הריון אחד הסתיים בהפלה טבעית וכעת מגיע אמבולנס לקחת את לאה ללידה בבית חולים.
הולד מת כעבור מספר ימים בבית החולים וחברי הקיבוץ עורכים לו לוויה בגשם שוטף. לאה נכנסת לדיכאון ומסתגרת במיטתה. יחסי הזוג שהיו גם מקודם קרירים במובן הנפשי והמיני, נעשים יותר קודרים.
לאה מבחינה ביאיר (דן תורן), בנה של חברתה הטובה שושנה (אורנה ספיר) נרטב בגשם. היא קוראת לו להיכנס. הוא מוריד את חולצתו והיא מתבוננת בגופו הצעיר והחסון ומשהו מתעורר בה. היא נותנת לו סוודר של יעקב וכשהוא יוצא, מבחין בו יעקב.
לקיבוץ מגיעים מתנדבים ואלכס מתעורר כשהוא מציץ לחדרן ורואה אותן עירומות. חבר הקיבוץ הרווק המבוגר שמחה (שמואל וולף) נוהג להציץ עליהן כשהן מתקלחות.
לאה נוסעת העירה ונבדקת על ידי הגניקולוג שלה (פיטר פריישטט) והוא מודיע לה כי הבדיקות שלה הן בסדר וכי בעלה חייב להיבדק.
לאה נכנסת לבוטיק שמלות והזבנית (גילת אנקורי) מציעה לה שמלות לפי הבנתה אך לאה בוחרת בשמלה חושפנית ברצונה לגרות את בעלה.
יעקב לא מתרשם וחברי הקיבוץ מגחכים ומתלחששים אודותיה. לאה הנעלבת מגיעה בשמלתה החשופה לחדרו של יאיר ועד מהרה הם מתחילים להתחבק ולהתנשק אך לאה קוטעת זאת במהירות, מגיעה לביתה ומתקלחת כשהשמלה עליה.
היא אומרת ליעקב כי עליו להיבדק והוא אינו מגיב. לאה מתבודדת עם יאיר והם מקיימים יחסים. יעקב בודק את הזרע שלו במקרוסקופ ורואה שאינו תקין ובזעם מנפץ את שמשת חדר הטבע. כשלאה מודיעה לו שהיא בהריון, הוא משוכנע שזה לוא ממנו וסוטר לה. הוא מבקש ממזכיר הקיבוץ (שמואל שילה) חדר נפרד כי ברצונו להתגרש ומבקש ממנו לא לרדת לפרטי הסיפור האינטימי שלו.
לאה יולדת בבית החולים אך שוב הולד מת. היא חוזרת לקיבוץ, חולפת ליד יעקב ושניהם נפרדים איש לדרכו.
2 בלילה

העלילה

צעיר (ירון ברובינסקי) וצעירה (קרן ברגר) בשנות השלושים לחייהם נפגשים בבר תל אביבי. בשעה 2 בלילה הם מחליטים להמשיך את הלילה בביתה של הצעירה במרכז תל אביב. בהגיעם לבית הם מנסים למצוא חניה בסביבה ואינם מצליחים לעשות זאת. בדרכם הם פוגשים באנשים מוזרים ונתקלים בסיטואציות הזויות.

אודות ההפקה

במאי הסרט הוא עורך ובמאי הקליפים רועי ורנר. איתו כתב את התסריט ירון ברובינסקי, שחקן במקצועו, שגם משחק בסרט בתפקיד הגברי הראשי. ורנר וברובינסקי ניסו להשיג כסף להפקת הסרט באמצעות קרנות הקולנוע. משכשלו לעשות זאת הם השקיעו את כספם האישי ובנוסף לכך פנו לציבור הצופים בהתחלה דרך המייל ואחר-כך דרך אתר האינטרנט של הסרט.  הם הזמינו אותם לרכוש כרטיסים להקרנה מיוחדת של הסרט לפני שהחלו לצלם אותו. את הכרטיס צילם בהתנדבות הצלם זיו קורן, כולל תמונה שצילם קורן, עוצב על ידי עדי גרשון והוצע במחיר של 50 שקלים.
הסרט צולם בשמונה ימים, רובו בתוך מכונית, בעיקר ברחובות וייזל, הקליר והדסה בתל אביב - בלוק קטן מאחורי כיכר רבין.
גאורגי איוואנוב

ביוגרפיה

גאורגי איוואנוב נולד בלובץ', בולגריה. לאחר סיום קורס טייס החל משנת 1964 המשיך בשירות בבית הספר לטיסה. לאחר מספר תפקידים בחיל האוויר הבולגרי , הוא קודם לתפקיד מפקד טייסת.  
בשנת 1978 התקבל איוואנוב  ליחידת הקוסמונאטים הסובייטית, והחל הכנות לטיסה. הוא ביצע טיסה בחללית סויוז 33 לצד ניקולאי רוקאבישניקוב. עקב בעיה טכנית החללית לא הצליחה לעגון בסאליוט 6 וחזרה לכדור הארץ.
לאחר סיום הטיסה הוא חזר לבולגריה, ושירת במספר תפקידים בחיל האוויר. 
בשנים 1990-1991 איוואנוב היה חבר של הפרלמנט הבולגרי.
פתות

פַתוּת הוא מאכל מהמטבח התימני. הפתות עשוי חתיכות חלה או לחם. מסורתית נאכל הפתות עם מרק תימני, על ידי הכנסת חתיכות החלה או הלחם לתוך המרק. יש האוכלים פתות עם אשל ושמנת.
גרסה אפשרית לפתות היא הכנתו ממלאווח או ג'חנון. את פיסות הבצק אופים או מטגנים. לעיתים מערבבים את פיסות הבצק בעת הטיגון עם ביצים וגבינות. יש המבשלים פתות בחלב חם, ביצים, חמאה ודבש.
בחג הפסח מכינים פתות ממצות.

שרש השם

שם המאכל "פתות" נגזר כנראה מן העברית כמובא בתורה, פתות אותה פתים.

ברכתו

ברכת הפתות אינה קבועה ומשתנה עם צורת ההכנה, המוציא או מזונות.
הידמות

סוגי הידמות

ניתן למיין את סוגי ההידמות לפי הקריטריונים הבאים:

אנגלית

דוגמה להידמות משורשרת של בסיס החיתוך באנגלית עכשווית: don't be silly → dompbe silly. העיצור [t] במילה don't מידמה בבסיס החיתוך שלו לאות [b] (שהוא עיצור דו שפתי) אבל משמר את חוסר־הקוליות ואת אופן החיתוך שלו (סותם) והופך ל־[p], כתוצאה מכך מידמה גם העיצור [n] במילה don't בבסיס החיתוך שלו לאותיות שאחריו תוך שימור הקוליות ואופן החיתוך שלו (אפיות) והופך ל־[m].
אנדרו טיירנן

ביוגרפיה

טיירנן נולד ב-30 בנובמבר 1965 בליידיווד שבברמינגהאם.

תיאטרון

טיירנן החל לשחק בתיאטרון לנוער של ברמינגהם. בשנת 1984 עבר ללונדון ללמוד בבית הספר למשחק לונדון דרמה סנטר. בתיאטרון הופיע במחזה "The Bullet" מאת ג'ו פנהול בתיאטרון דונמאר ורהאוס. הוא שיתף פעולה עם הבמאי וילסון מילאם במחזה "Flesh Wound" מאת צ'ה ווקר בתיאטרון רויאל קורט, ובשתי הפקות זוכות השבחים של מחזותיו של סם שפרד "השקר בנפשינו" שהוצג בדונמאר ורהאוס, ו"מערב אמיתי" בתיאטרון בריסטול אולד ויק. ב-2008 חזר טיירנן לתיאטרון במחזה "A Couple of Poor, Polish-Speaking Romanians" מאת דורוטה מסלווסקה בתיאטרון סוהו.

קולנוע

בשנת 1991 גילם טיירנן את פירס גייבסטון בסרטו של דרק ג'רמן "אדוארד השני", עיבוד למחזה באותו השם מאת כריסטופר מרלו. הוא הופיע בסדרת הדרמה זוכת הפרסים של לינדה לה פלנט "החשוד העיקרי". עוד באותה שנה כיכב בתפקיד אורלנדו ואוליבר בגרסה של כריסטין אדזרד למחזה השייקספירי "כטוב בעיניכם" לצדם של ג'יימס פוקס וסיריל קיוזאק. ב-2001 כיכב במותחן "Mr In-Between" בבימויו של פול סרוסי.
בסרט "הפסנתרן" של רומן פולנסקי גילם טיירנן את זאלאס. הוא עבד עם הבמאית אנטוניה בירד בכמה הפקות של סרטים בהם "Safe" (זוכה פרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה), "Face", סרט הטלוויזיה "Rehab", והסדרה "ספוקס".
בסרטו של זאק סניידר "300", עיבוד קולנוע לרומן הגרפי מאת פרנק מילר, גילם טיירנן את דמותו של אפיאלטס. צילומי הסרט נערכו בין אוקטובר 2005 לינואר 2006 במונטריאול. בשנת 2014 גילם שוב את הדמות בסרט ההמשך "300: עליית האימפריה".
הוא הופיע בתפקיד קפטן מרטין סטון בסרט "Stone's War" שמל מרקו מקילאקסו.

טלוויזיה

בשנת 1993 הופיע טיירנן בפרק "To Say I Love You" בסדרה "המפצח". ב-1997 גילם את בנקו בעיבוד המחזה השייקספירי "MacBeth on the Estate" עבור ה-BBC, לצדם של ג'יימס פריין וסוזן וידלר. ב-1998 שיחק בסדרת הטלוויזיה הבריטית "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן" וגילם את באנטינג בפרק "The Examination For Lieutenant". עוד בטלוויזיה הופיע בתפקיד ויקטור קארון בסרט "The Quatermass Experiment", קים טרנט בפרק בסדרה "חיים על מאדים", לני ספרפיש בפרק "The Curious Tale of Mr Spearfish" בסדרה "ג'ונתן קריק". ב-2005 שיחק בתפקיד בן ג'ונסון בדרמה "A Waste of Shame" על חייו של ויליאם שייקספיר, ששודרה כחלק מסדרת "ShakespeaRe-Told" של ה-BBC. הוא הופיע בפרק בסדרה "רציחות במידסומר" בתפקיד סטיב ברייט, צלם שנחנק בעזרת רצועת המצלמה שלו. בסדרה "דיאל ופסקו" שיחק בפרק כפול בשם "Fallen Angel". ב-2012 הופיע בתפקיד סמל בילוש האנטר בסדרת הדרמה "נשות האסירים" של ה-BBC.

בימוי

בשנת 2015 יצא סרט הבכורה בבימויו של טיירנן "Dragonfly". ב-2017 יצא לאקרנים סרט נוסף באורך מלא בבימויו "UK18".
דמנהור

היסטוריה

במצרים העתיקה הייתה דמנהור עיר הבירה של המחוז השביעי ושמו א-מנט. העיר הייתה מוקדשת לאל הורוס ומכאן שמה הקדום. שמה היווני Ἑρμοῦ πόλις μικρά (הרמופוליס מיקרה) משייך אותה לאל היווני הרמס. סטראבון ותלמי האסטרונום ישבו בה, ושם נכתב במאה השלישית איטינראריום אנטונינוס, רישום הכבישים הרומיים.

אוכלוסייה

מספר התושבים בשנת 2006 היה מעל 244 אלף נוצרים ומוסלמים. העיר משמשת כמקום מושבו של בישוף. ממוקם בה בית אופרה מפורסם, והיא מקום עליה לרגל לנוצרים, מוסלמים, וליהודים. היהודים נוהרים לעיר דמנהור לקיברו של רבי יעקב אבוחצירא, מגדולי רבני מרוקו.

העלייה לקבר רבי יעקב אבוחצירא

את הקבר פוקדים מדי שנה, בכ' בטבת, יהודים רבים מכל העולם. בשנת 2012 נאסרה הכניסה לקבר בטענה כי הביקורים פוגעים ברגשות המצרים.
שרון סטודר

ביוגרפיה

סטודר נולדה באלטדנה, קליפורניה. היא החלה לשחות בגיל 3 ובגיל 8 החלה להשתתף בתחרויות שחייה. התאמנה בהדרכתו של דון גמבריל. סטודלר היא בוגרת אוניברסיטת סטנפורד.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה סטודר בשתי מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.7 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:49.1 דקות.

שיאנית עולם

בתחרות שחייה שנערכה בלוס אנג'לס ביולי 1964 קבעה סטודר במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:28.1 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בלוס אלטוס שבקליפורניה היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2:26.4 דקות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה סטודר ב-4 מדליות מהן 3 זהב ואחת כסף והייתה לשחיינית המצליחה במשחקים אלו. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:04.7 דקות, לפני שיאנית העולם היוצאת אדה קוק מהולנד (1:05.6 דקות) וקתי אליס מארצות הברית (1:06.0 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:03.8 דקות, לפני אוסטרליה (4:06.9 דקות) והולנד (4:12.0 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:33.9 דקות, לפני הולנד (4:37.0 דקות) וברית המועצות (4:39.2 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.9 שניות, אחרי דון פרייזר שיאנית העולם מאוסטרליה שזכתה בפעם השלישית ברציפות במשחה זה בשיא אולימפי חדש של (59.5 שניות) ולפני אליס (1:00.8 דקות) ובכך הייתה לשחיינית השנייה בהיסטוריה אחרי פרייזר ששחתה משחה זה מתחת לדקה.
לאחר שזכתה פעם נוספת באליפות ארצות הברית בשחייה (בריכה של 25 יארד) במשחה ל-100 יארד פרפר, נאלצה סטודר לפרוש בגיל צעיר משחייה תחרותית בשל סדרת פציעות.
סטודר ניסתה שוב להשתתף באולימפיאדה, אך במבחנים האמריקאים שנערכו לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) היא החמיצה את ההזדמנות בשתי מאיות השנייה בלבד.
ידידיה רפאל אבולעפיה

רבי ידידיה רפאל חי אבולעפיה (היר"א תקס"ז, 1806/7 – ט"ו בסיוון תרכ"ט, מאי 1869) היה מקובל נודע, שכיהן כראש ישיבת המקובלים בית אל.

קורותיו

נולד בירושלים, בן למשפחת אבולעפיה, והיה תלמידו של הרב רפאל אברהם שלום מזרחי שרעבי, ראש "ישיבת המקובלים בית אל" ונכדו של הרב שלום מזרחי שרעבי, שהיה גם הוא ראש הישיבה עד פטירתו בתקפ"ז. לאחר פטירתו של הרב חיים אברהם גאגין, חתן ר' רפאל אברהם שלום, בשנת תר"ח (1848), הוא התמנה לראשות הישיבה.
בספר "חכמי ירושלים" מתאר ישראל דב פרומקין את הרב אבולעפיה כ"צדיק המדוכא ביסורים ומתפרנס מיגיעו, חסידא קדישא, פרוש מבטן ומהריון". בספר "יהודי המזרח" שכתב משה דוד גאון נכתב עליו שהיה גדול הן בחכמת הנסתר והן בתורת הנגלה ודרכי הלמוד של האשכנזים לא היו זרות לו. עוד נאמר עליו שעמד בקשר אמיץ עם רבניהם, בהם הגאונים מקוטנא וקאליש וכי התרועע עם ר' יהוסף שווארץ. את גדולתו בחכמת הנסתר ניתן לראות מהקדמותיו, חדושיו והערותיו שנדפסו בראש ספרי תלמיד האר"י ר' חיים ויטאל. עם חיבוריו נמנים הספרים "דרך ושלום", והספר "קניין פירות" על כוונות הרש"ש, הרבה הערות חשובות שנכתבו על ידו הדפסו בסידור הרש"ש המכונה "הסידור הנדפס" שכן עד אז היו הסידורים צילום של כתבי יד. בהערות חשובות אלה שמו חתום בר"ת- "היר"א" וכך נחקק שמו בין חכמי המקובלים.
בהיותו חרד לשמירת הדת התנגד ליסוד בתי ספר כלליים בירושלים, ובבוא הד"ר לודוויג אוגוסט פרנקל לעיר כדי ליסד בה את בית הספר למל, היה הרב הספרדי היחיד שהצטרף לרבני האשכנזים וחתם עמהם על החרם הגדול, נגד בית הספר. אולם כבר נכדו נסים בכר, אשר ייסד מספר בתי ספר יהודיים בטורקיה, יסד בירושלים את בית הספר אליאנס. ואף נכדו שלמה אבולעפיה היה בין מורי בתי הספר ביישוב העברי.
בשנת תקפ"ד (1824) נפגע מרסיס של כדור תותח ברגלו כתוצאה מהפגזות המצרים שצרו על ירושלים. הרופאים לא הצליחו להוציא את הרסיס מרגלו, דבר שגרם לו כל חייו ייסורים ולבסוף הביא למותו. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
רד"ק

תולדות חייו

אביו של הרד"ק, רבי יוסף קמחי (הריק"ם), היה בלשן ופרשן מקרא בן ספרד. בעקבות רדיפות המואחידינים נמלטה משפחת קמחי לפרובנס שבדרום צרפת, והתיישבה בעיר נרבונה. ככל הנראה, שם נולד הרד"ק.
הרד"ק למד תורה ומסורה מפי אביו ומפי אחיו הגדול, רבי משה קמחי, שהתפרסם גם הוא כמדקדק חשוב ופורץ דרך וכפרשן מקרא.
הרד"ק הושפע במיוחד - הן בדקדוק והן בפרשנות - מדרכו של אחיו ר' משה, שגידלו ולימדו. ספריו ופירושיו קיבלו תהודה רחבה והוא נחשב מגדולי הפרשנים וחכמי הלשון של עם ישראל.
בספר הדקדוק שלו, 'מכלול', שיקע רד"ק רבות מתורתם של המדקדקים הקדמונים כר' יהודה חיוג' ור' יונה אבן ג'נאח. שיטתו העיקרית בספר היא דרכו של אחיו ר' משה, שחידש מספר כללים חשובים בשדה הדקדוק. חלקו הראשון של החיבור ("חלק הדקדוק") הוא ספר דקדוק, וחלקו השני ("חלק העניין") הוא מילון של השפה העברית המסודר בסדר אלפאביתי לפי שורשים, וכונה במשך הזמן בשם "ספר השורשים". בכמה מתובנותיו הדקדוקיות נערך שימוש מאוחר יותר בתקופת הרנסאנס.
רד"ק הרבה לעיין בפילוסופיה ובמדעים, והושפע מאוד בכך מהאבן עזרא ומהרמב"ם. בעת הפולמוס על כתביו של הרמב"ם צידד רד"ק בתומכי הרמב"ם.

דרכו בפירושיו

הרד"ק עושה שימוש רב בתרגום יונתן. הוא מפרשו בהרבה מקומות ומביא גרסאות שונות.
בדומה לרש"י גם הוא מודה, כאשר אינו יודע את הביאור: "לא ידעתי טעם לסיפור הזה בזה המקום"; וכן "לא מצאתי לו טעם נכון".
כמו אביו, הרבה רד"ק להתפלמס עם פרשנות הנוצרים למקרא, ובייחוד עם פרשנותם הכריסטולוגית. בעיקר בולטת מגמה זו בפירושו לתהילים וישעיהו, ספרים שהיו חביבים על הנוצרים; בשל כך צונזרו פירושיו לספרים אלו במקומות רבים ביותר (ר' לדוגמה ישעיהו ז', י"ד ובפרק נ"ג). לאחרונה הוצאו לאור מחדש פירושיו לספרים אלו בשלימותם במהדורת "כתר ארם צובא" של אוניברסיטת בר-אילן, ובהוצאת מוסד הרב קוק: רד"ק, הפירוש השלם על תהלים בעריכת אברהם דרום, הוצאה חדשה, ירושלים תש"ע.
בספר בראשית נוטה רד"ק לביאור פילוסופי – הוא מחפש את התועלת המוסרית של סיפורי התורה, שלדעתו לא באו לשם עצמם אלא טעמם נסתר. כמו כן כתב הרד"ק פירוש על דרך הנסתר לפרשת גן עדן, למעשה קין והבל ולפרק א' בספר יחזקאל – מעשה מרכבה.
עדית קידר

ביוגרפיה והשכלה

עדית קידר נולדה ב-22 במאי 1967. בשנת 1985 התנדבה לשנת שירות בצופים, בהמשך התגייסה לצה"ל, מילאה תפקידי תכנות וראש צוות והשתחררה קצינה, לאחר כ-4 שנים.
בשנת 1992 סיימה קידר תואר ראשון במדעי המחשב ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן המשיכה לתואר שני במדעי המחשב, גם כן באוניברסיטה העברית, אותו סיימה בשנת 1994. את הדוקטורט במדעי המחשב ביצעה באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופ' דני דולב והשלימה אותו ב-1998. את לימודי הפוסט דוקטורט ביצעה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס-MIT.

עבודה אקדמאית

קידר החלה את דרכה כמרצה ועוזרת מחקר בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בשנת 1992. באוקטובר 1998 המשיכה לתפקיד עמית מחקר במעבדת MIT למדעי המחשב אשר ממוקמת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנת 2002 הצטרפה לסגל הטכניון כמרצה זוטרה בפקולטה להנדסת חשמל. ב-2007 קודמה לתואר פרופסור חבר בפקולטה, וב-2012 לפרופסור מן המניין.
תחום המחקר של פרופ' קידר הוא עיבוד מקבילי וחישוב מבוזר. כלומר, היכולת של מחשב לבצע עיבוד במספר ליבות במקביל או חלוקת משימת חישוב בין מספר מחשבים במקביל תוך שמירה על קשר בין החלקים השונים. העבודה בתחום זה שמה דגש על עמידות לכשלים (Fault tolerance), מדרגיות והתמודדות עם תופעות דינמיות שונות.
בתחום החישוב המבוזר קידר עוסקת בנושאי אחסון דינמי מבוזר עבור מרכזי מחשוב גדולים, מערכות דינמיות מבוזרות, אחסון ענן, חישה דחוסה (Compressed sensing) מבוזרת, שכפול ותיאום בין מערכות מבוזרות ועוד.
בתחום העיבוד המקבילי התמקדה במבני נתונים מקביליים, מעבדים רבי ליבות, זיכרון טרנזקציוני ועוד.
כמו כן, הייתה בין החלוצים בנושא אתחול (reconfiguration) דינאמי של שירותי אחסון אשר לא היה מפותח כלל כשהחלה את מחקרה בנושא.

עבודה בתעשייה

בנוסף לעבודה האקדמאית, מילאה קידר מספר משמעותי של תפקידים בחברות שונות בתעשייה. היא עבדה כיועצת מחקר במיקרוסופט, יועצת ל-BBN Technologies וכן יועצת ובהמשך חברת הנהלה בקמינריו (Kaminario), תפקיד אשר היא ממלאת עד היום (נכון ל-2014).

מאמרים ופרסומים

פרופסור קידר פרסמה יותר מ-130 מאמרים שונים העוסקים בתחומי המחקר שלה החל משנת 1994 אשר צוטטו למעלה מ-3900 פעם. ערך h-index שלה הוא 23. היא אף זכתה בפרס SPAA למאמר הטוב ביותר על מאמרה בנושא ארכיטקטורת מעבדים מרובי ליבות בשנת 2008.
כמו כן, משנת 2012, היא עורכת חברה בפורום IEEE לארכיטקטורות מחשבים (CAL) אשר מתפרסם בגרסתו המודפסת פעמיים בשנה. בנוסף היא מתנדבת כעורכת טור בעלון ACM SIGACT המפרסם חדשות בתחום המחשוב המבוזר.
אדווין שניידמן

אדווין ס' שניידמן (Edwin S. Shneidman;‏ 13 במאי 1918, יורק, פנסילבניה – 15 במאי 2009, לוס אנג'לס, קליפורניה) היה פסיכולוג קליני יהודי אמריקאי, חוקר התאבדות ותנָטולוג (עוסק בחקר המוות). נחשב כאבי חקר ההתאבדות בארצות הברית. הוגה המושג "psychache" (כאב נפשי).כיהן כפרופסור לתנטולוגיה באוניברסיטת קליפורניה באוקלנד

ביוגרפיה

אדווין ס' שניידמן נולד בשנת 1918 ביורק שבפנסילבניה, בן ללואיס ומניה (זוּלוּן), מהגרים יהודים מרוסיה. אביו היה סוחר, בעל חנות כלבו. התחנך בבתי ספר ציבוריים, והמשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שבה קיבל בשנת 1940 תואר מוסמך בפסיכולוגיה. לימודיו נקטעו בגין מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה שירת בצבא. לאחר המלחמה המשיך בלימודיו, קיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) והתמחה בסכיזופרניה בבית החולים לוותיקי הצבא בברנטוּוד.
בסוף שנות ה-40, במהלך עבודתו עם ותיקי מלחמה שלקו בסכיזופרניה בבית החולים, התבקש לעבוד עם אלמנותיהם של שניים ממטופליו שהתאבדו, עסק במכתבי ההתאבדות שלהם וניסה להבין את מניעיהם. הוא פנה למשרד חוקר מקרי המוות בעיר ונחשף למקרי התאבדות רבים, וכך החל להתעניין בחקר ההתאבדות. בשנת 1958 יסד את המרכז למניעת התאבדות בלוס אנג'לס, עם עמיתיו נורמן פרברו ורוברט ליטמן. 
שניידמן פרסם עשרות ספרים על התאבדות ומניעתה. את ממצאיו בתחום זה אסף בין השאר באמצעות "אוטופסיה פסיכולוגית", מושג שטבע ומתאר מעין ניתוח אישיות ומניעים שלאחר התאבדותו של אדם, מהבחינה הפסיכולוגית. לצד עמיתיו פרברו וליטמן, פיתח שניידמן טכניקה לביצוע "אוטופסיה" זו, באמצעות סדרת ראיונות עומק עם משפחתו וקרוביו של אדם שהתאבד. השיטה זכתה לפרסום בארצות הברית ב-1962, לאחר התאבדותה של הכוכבת מרילין מונרו. 
ב-1966 עמד שיינדמן בראש פרויקט לאומי מטעם המכונים הלאומיים לבריאות, במהלכו הקים בתוך שלוש שנים כ-100 מרכזים למניעת התאבדות ברחבי ארצות הברית. ב-1968 ייסד את האגודה האמריקנית לחקר ההתאבדות ואת הרבעון שלה, Suicide and Life Threatening Behavior ("התאבדות והתנהגות מסכנת-חיים"). בשנת 1970 התמנה כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ולימד בה עד 1988.
שניידמן טבע את המושג "psychache" (כאב נפשי) – כאב רגשי ופסיכולוגי בלתי נסבל, שהרצון להימלט ממנו הוא גורם ראשון במעלה להתאבדות – ופיתח שאלונים למדידתו. כן טבע את המושג "suicidology" - חקר ההתאבדות.
שניידמן היה נשוי לג'יני לבית קֶפּלינגֶר ואב לארבעה בנים. נפטר בשנת 2009 בלוס אנג'לס, לאחר מספר חודשים שבמהלכם הידרדרה בריאותו.
אלוואן קלום גילם, הבן

משפחתו

הסבא של גילם, אלוואן קלום גילם, בוגר וסט פוינט בשנת 1851. הוא שירת במלחמת האזרחים האמריקנית עם צבא האיחוד, שסיים את המלחמה כמייג'ור גנרל של מתנדבים אמריקאים. הוא קבור בבית הקברות הר אוליב, נאשוויל, טנסי. 
הוריו של גילם היו קולונל אלוואן קולם גילם, קצין פרשים בצבא ארצות הברית ובסי קוייקנדאל. שניהם נקברו בבית בית הקברות הלאומי ארלינגטון. 
בנו הראשון של גילם, אלוואן קולם גילם השני, סיים את האקדמיה הצבאית של ארצות הברית בשנת 1940, לאחר מכן הוא הפך ללוטננט גנרל בחיל האוויר האמריקני.
בנו השני של גילם, ריצ'רד ד'ילם, הגיע לדרגת לוטננט קולונל. בנו, נכדו של אלוואן, ריצ'רד ד. גילם הבן, סיים את האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ופרש בדרגת לוטננט קולונל.
ברכה אחת מעין שלוש

התנאים המצריכים ברכה זו

חז"ל תיקנו לברך ברכה ברכה אחת מעין שלוש לאחר אכילת אחד משולשת הדברים הבאים:

יין

לאחר שתיית יין הנעשה מגפן, יש לברך ברכה אחת מעין שלוש, שמשום חשיבותו של היין קבעו לו נוסח ברכה בפני עצמו, שלא כשאר משקים שמברכים אחר שתייתם ברכת בורא נפשות.
פיטר דייוויסון

ביוגרפיה

פיטר דייוויסון נולד בלונדון בשם פיטר מופט. הוא בחר בשם הבמה דייוויסון כי השם פיטר מופט היה שמם של שחקן אחר ובמאי שעבד אחר כך בהפקות רבות יחד עם דייוויסון. אביו היה מהנדס חשמל ומוצאו היה מגיאנה. דייוויסון למד בבית ספר לביטוי ולדרמה (Central School of Speech and Drama), והופיע בהצגות ובתפקידים קטנים בטלוויזיה. פריצת הדרך שלו הייתה בשנת 1978, אז הופיע בתפקיד טריסטן פרנון בסדרת הטלוויזיה "כל היצורים גדולים כקטנים" והפך למוכר בכל בית באנגליה. באותה שנה התחתן עם השחקנית האמריקאית סנדרה דיקנסון, ממנה התגרש ב-1994. דייוויסון ודיקנסון הופיעו יחד בפרק בסדרת הטלוויזיה "אנשי המחר" ויחד גם ביצעו את שיר הנושא של תוכנית הטלוויזיה לילדים "Button Moon" ששודרה בשנות השמונים. הוא שיחק בגרסה טלוויזיונית של "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", כמו כן הופיע בקומדיות מצבים בריטיות אחדות ובתפקידים דרמטיים.
ב-1981 חתם דייוויסון על חוזה לשחק בתפקיד הדוקטור החמישי בסדרה "דוקטור הו" למשך שלוש שנים. הוא החליף את טום בייקר והיה בן שלושים, השחקן הצעיר ביותר שגילם את הדוקטור עד אז. על אף שהמפיקים החשיבו כהצלחה ליהוק שחקן אופי ברמתו, הוא לא חידש את החוזה לתקופה נוספת כיוון שחשש להיות מזוהה עם תפקיד יחיד. הוא גילם את תפקיד הדוקטור גם בתוכנית צדקה מיוחדת בשנת 1993, בפרק מיוחד של הסדרה המחודשת בשנת 2007, ובמחזות אודיו שהופקו על פי הסדרה. בתו של פיטר, ג'ורג'יה, גילמה בדוקטור הו המחודש את בתו של הדוקטור והופיעה בפרק אחד.
ב-1986 שיחק דייוויסון בסדרה פופולרית נוספת, "A Very Peculiar Practice" שכתב אנדרו דייוויס בתפקיד ד"ר סטיבן דייקר. הוא חזר וגילם את אותו תפקיד בסדרת המשך של הדרמה-הקומית הסוריאליסטית "A Very Polish Practice". דייוויסון הופיע בתפקיד הראשי בסדרה "קמפיון", המבוססת על סדרת ספרים מז'אנר "מי-עשה-זאת" של הסופרת מרג'רי אלינגהם. בתחילת שנות התשעים הוא נעלם בהדרגה מהמסכים, פרט להופעות אורח אחדות בתוכניות טלוויזיה. בשנת 2000 חזר להופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "At Home with the Braithwaites".
במהלך שנות התשעים השתתף דייוויסון בתוכניות רדיו אחדות ובסדרת דרמה קומית של רדיו-4 של ה-BBC. עוד שיחק בסדרות טלוויזיה כגון " Hope And Glory", "The Last Detective" ו"אי של שפיות" ("Distant Shores") של רשת ITV. ב-2006 הופיע בסדרה " The Complete Guide to Parenting" בה שיחק בתפקיד פרופ' ג'ורג' האנטלי.
לדייוויסון בת אחת מנישואיו לסנדרה דיקנסון, ושני ילדים מאשתו הנוכחית אליזבת מורטון. בתו, ג'ורג'יה מופט, שיחקה את בתו של הדוקטור העשירי, ג'ני, בסדרה דוקטור הו, והתחתנה עם דייוויד טננט - ששיחק את הדוקטור העשירי.
ב-2013 כתב והשתתף בפרק פארודיה על הספיישל 50- The Five(ish) Doctors Reboot לצד קולין בייקר וסילבסטר מק'קוי.