google/wiki40b huggingface dataset:
הילה נחשון

ביוגרפיה

נחשון נולדה בקריית ביאליק ליוסף נחשון (במקור: יוסף זילברמן) ולתמר (לבית רתם). גדלה בקריית טבעון. לה אחות צעירה, ושני אחים צעירים תאומים.
בשנות ה-90 המאוחרות, שירתה בצה"ל, בחיל המשטרה הצבאית.

קריירה

נחשון התפרסמה בתחילה כדוגמנית. אולם בשנת 2003 השתתפה במחזמר "הנסיך הקטן". מאוחר יותר הופיעה בפרסומות ל"מילקי" ובקמפיין של רשת הביגוד "תמנון". 
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה, החלה בשנת 2005 להנחות את תוכנית הבידור "Y בעשר" במסגרת שידורי yes, בתחילה לצד מיכאל הנגבי ובהמשך לצד אביעד קיסוס. באותה שנה שיחקה גם בתפקיד אורח בדרמה היומית "השיר שלנו" של yes. 
בין השנים 2005-2011 הנחתה נחשון את שש העונות הראשונות של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת לצד אבי קושניר. בעונה השביעית של התוכנית ב-2012 הוחלפו נחשון וקושניר.
בשנת 2008 הגישה נחשון את תוכנית הדוקו-ריאליטי "התחתנתי עם כדורגלן" אשר שודרה בערוץ 2 אצל הזכיינית רשת.  
ב-2009 הופיעה ב"ארץ נהדרת" כאשה לאחר לידה.  
בשנת 2010 הנחתה נחשון את התוכנית הלילית "אחיות לילה" ששודרה ב-HOT3 לצידן של מירי בוהדנה ואילנית לוי. בשנת 2010 ובשנת 2011 הנחתה את "טקס בחירת מלכת היופי".
מאוקטובר 2011 עד פברואר 2012 הנחתה את תוכנית הטיולים "ארזתם לבד" ששודרה בערוץ 2 אצל הזכיינית רשת וליוותה את העונה השנייה של "המירוץ למיליון". ב-2011 התארחה ב"מצב האומה".
במרץ 2013 הגישה נחשון בערוץ 2 את הסרט הדוקומנטרי "האם אופי הוא המצאה של מכוערות?".
באותה שנה, החלה להגיש לצדו של אקי אבני את תוכנית הבוקר "סדר יום חדש" בערוץ 10.
ב-2016 השתתפה בסדרה הקומית "שותפים" מבית HOT.

חיים אישיים

בשנת 2004 נישאה לכדורגלן אסי דומב, ובשנת 2006 הם התגרשו. לאחר מכן החלה לנהל מערכת זוגית עם הדוגמן יונתן כהן, וב-31 במרץ 2008 נולדה בתם. ב-2011 השניים נפרדו. 
בינואר 2013 נישאה נחשון בשנית לאיש העסקים והמסעדן אייל חסיד, ובמרץ 2013 נולד בנם. ב-2015 השניים התגרשו. 
נחשון מתגוררת עם שני ילדיה בקדימה.
נילי נאתכו

נילי נאתכו (18 בפברואר 1982 - 5 בנובמבר 2004) הייתה כדורסלנית ישראלית-צ'רקסית. שיחקה בקבוצות מכבי רעננה ואליצור רמלה. נאתכו נהרגה בתאונת דרכים בגיל 22. 
נאתכו הייתה בת דודתו של הכדורגלן ביברס נאתכו.

ביוגרפיה

נאתכו נולדה בשנת 1982 בכפר הצ'רקסי כפר כמא שבצפון ישראל. היא החלה לשחק כדורסל בגיל 7, ועד מהרה התבלטה על פני יתר חברותיה. בהיותה בת 14, עברה משפחתה להתגורר באבן יהודה, כדי שתוכל להתאמן ולשחק בקבוצה המקומית. בעונתה הראשונה בקבוצת הילדות של אבן יהודה, הובילה אותה לתואר הראשון בתולדותיה - גביע המדינה. בעקבות ההצלחה שלה בקבוצת הילדות של אבן יהודה בשנה שלאחר מכן היא הצטרפה לקבוצה של תיכון אוסטרובסקי ברעננה, בו למדה ושיחקה ב-3 השנים הבאות. בעונתה האחרונה בתיכון, בשנת 2000, זכתה קבוצת הכדורסל באליפות בתי הספר התיכונים.
באותה עונה החלה לשחק גם במדי מכבי רעננה מליגת העל. עונת הפריצה שלה הגיעה שנה מאוחר יותר, אז נבחרה גם לתגלית העונה. בשתי עונותיה הראשונות ברעננה, הייתה שותפה לזכייתה של הקבוצה בגביע המדינה. בעונתה השלישית ברעננה, עונת 2001/02 קלעה בממוצע 13.7 נקודות למשחק, מה שהפך אותה לקלעית הישראלית הטובה ביותר בעונה זו.
בשנת 2003, לאחר 4 עונות ברעננה, עברה יחד עם מאמנה, טל נתן לקבוצת אליצור רמלה, עמה זכתה בדאבל. מעמדה בקבוצה זו ירד לעומת מעמדה ברעננה, ומספר דקות המשחק שלה פחת בכמחצית בהשוואה למספר דקות המשחק שלה ברעננה.
נאתכו שיחקה במדי נבחרות הכדורסל הצעירות של ישראל. בשנת 2002 זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרת, ובהמשך נטלה חלק במשחקי הנבחרת באליפות אירופה שנערכה ביוון ב-2003.
חודשיים לפני מותה של נאתכו, לאחר שנים רבות בהם חיה יחד עם משפחתה הרחק מכפר כמא, חזרה המשפחה להתגורר בכפר.
נאתכו הספיקה לשחק שני משחקים בלבד במדי אליצור רמלה בראשית עונת 2004/05 בטרם נהרגה.

מותה

בשעות הערב של יום שישי, 5 בנובמבר 2004 נהגה נאתכו ברכב הפורד פוקוס שברשותה יחד עם ארבע נוסעות נוספות. תוך כדי נהיגה על כביש 767 הסמוך לבית הוריה שבכפר כמא, איבד הרכב שליטה מסיבה לא ידועה, סטה לנתיב הנגדי והתנגש בג'יפ.
נאתכו בת ה-22 ואחותה דיאנה נאתכו בת ה-19 נהרגו במקום ואילו בת דודתה רג'א תלש בת ה-24 נפטרה זמן קצר לאחר מכן מפצעיה בבית החולים. שתי נוסעות נוספות במכונית, אשר היו גם קרובות משפחה של נאתכו, נפצעו באורח קשה באותה התאונה.
זולאג

גאוגרפיה

ההר ממוקם ברכס המפריד בין העמקים סקסה (Saxettal) וסוס (Soustal) בצדו השמאלי של עמק לאוטברונן (Lauterbunnen valley), למרגלותיו בעמק סקסה נמצאת העיירה סקסטן (Saxeten).
על מדרונו המזרחי נמצא אגם סולסיולי (Sulsseewli) ובדרומו מעט גבוה יותר אגם סולסיולי העליון (Obers Sulsseewli).
בהמשך הרכס מדרום נמצא הר השוואלמר (Schwalmere). מעבר לעמק לאוטברונן בצדו המזרחי נמצא הר מנליכן ובצדו המערבי מעבר לעמק סקסה ההר מורגנברגהורן.
דיימון אלברן

תחילת דרכו

אלברן נולד בוייטצ'אפל שבלונדון בשנת 1968, ולאחר מכן עזב עם משפחתו לקולצ'סטר. בבית הספר למד פסנתר, גיטרה, וכינור. בתקופה זו הכיר את גראהם קוקסון, כשהיה בן 12. בהמשך למד דרמה, והצטרף להרכב הסינת'פופ "Two's a Crowd". בגיל 15 הוא זכה בתואר "המלחין הצעיר של השנה" בתחרות אזורית.

פרויקט "הטוב, הרע והמלכה"

ב־2005 התחיל לעבוד עם המפיק דיינג'ר מאוס על אלבום סולו, אך בהמשך הפך הפרויקט להרכב סופרגרופ, עם צירופם של בסיסט הקלאש לשעבר פול סימונון, הגיטריסט והקלידן של הוורב סיימון טונג, והמתופף טוני אלן. ההרכב הוציא את האלבום "The Good, the Bad and the Queen", אלבום קונספט על חיי לונדון, בשנת 2007.

קריירת סולו וכמפיק

בשנת 2002 הוציא את אלבום המוזיקה האפריקאית "Mali Music" כפרויקט סולו. האלבום הוקלט במאלי, במהלך שהותו במדינה בשנת 2000 במסגרת פרויקט אוקספם. באותה שנה, כשהיה בניגריה, הקליט עם המתופף טוני אלן, לימים שותפו באלבום "The Good, the Bad & the Queen". בשנת 2003 הוציא את אלבום האוסף "Democrazy", אלבום שכולו הקלטות דמו שהקליט בבתי מלון בארצות הברית במהלך סיבוב ההופעות של בלר לקידום האלבום "Think Tank".
מבין שיתופי הפעולה שלו ניתן למנות את האמנים דלטרון 3030, מאסיב אטאק ואחרים.
במרץ 2010, הדמות הווירטואלית מורדוק ניקלס מהגורילז הודיעה כי אלברן התחיל לעבוד על אלבום סולו, תחת השם Prince Barry‏.
אלברן הוזכר כאחד מהמועמדים הסופיים לבימוי טקס הפתיחה באולימפיאדת לונדון 2012.
באפריל 2014 הוציא אלברן את אלבום הסולו הראשון שלו, "Everyday Robots".

חיים אישיים

בשנים 1990–1998 היה אלברן בזוגיות עם סולנית להקת "אלסטיקה", ג'סטין פרישמן. כיום הוא מתגורר עם בת זוגו האמנית הבריטית סוזי ווינסטנלי, ובשנת 1999 נולדה בתם המשותפת מיסי, אשר נקראה על שם מיסי אליוט.
ג'ונסטאון

היסטוריה

ג'ונסטאון הוקמה באמצע שנות השבעים על ידי ג'ים ג'ונס, מנהיגה של "מקדש העם", ויושבה בהדרגה עד לסופה המר ב-1978. היא הוקמה בלב הג'ונגלים של צפון מערב גיאנה, כ-10 ק"מ מהעיירה פורט קאיטומה. הכת עצמה נוסדה באינדיאנפוליס בשנות החמישים, ועברה לקליפורניה מאוחר יותר. עם השנים הכת גדלה והתבססה, וג'ונס החליט להעביר את מקום מושבה לסן פרנסיסקו. הוא אף פתח סניף נוסף שלה בלוס אנג'לס.
עם ההתרחבות במספר מאמיניו של ג'ונס בשנות השבעים, הופיעו בתקשורת מספר שערוריות שנקשרו לשמו ולכת אותה הנהיג, בראשן האשמה חריפה כנגדו וכנגד כנסייתו בדבר חשד להעלמת מס. הוא החליט שהמקום הבטוח ביותר להיות בו הוא מחוץ לארצות הברית, ועל כן מצא מקום מושב אחר - ג'ונגל טרופי בדרום אמריקה. הוא הקים שם קומונה קטנה וארעית וקרא לה על שמו - ג'ונסטאון.
עקרונות המחייה בקומונה החדשה היו מבוססים על עקרונות קומוניסטיים ושיתופיות. חזונו של ג'ונס היה להפוך אותה להתיישבות נקייה מגזענות.
אוכלוסייתה של ג'ונסטאון עשתה קפיצה משמעותית כאשר ב-1977 כללה 50 תושבים, ואילו ב-18 בנובמבר 1978, עת התרחשותה של ההתאבדות ההמונית המפורסמת, גרו ביישוב למעלה מ-900 תושבים, גברים, נשים וטף, חברי "מקדש העם".

פרויקט החקלאות של מקדש העם

מטרתו של היישוב הייתה, בין השאר, לקיים את "פרויקט החקלאות של מקדש העם". לפי האג'נדה של ג'ונס, הקומונה הייתה מחויבת לדאוג לעצמה ולהוות למעשה מעין משק סגור המספק לעצמו את כל צרכיו.
התזונה היומיומית של תושבי היישוב הייתה אלמנטרית, וכללה אורז, לחם עם שמן ולעיתים פירות וירקות. ג'ונס עצמו דאג לתפריט מאוזן יותר עבורו, שכלל "מותרות" כגון בשר ודברי מתיקה.

התאבדות המונית

ב-14 בנובמבר 1978 נחת הסנאטור הדמוקרטי ליאו ראיין בגיאנה כדי לבדוק את הטענות של עריקי "מקדש העם" בארצות הברית. לאחר שלושה ימים בהם ראיין הסנאטור את תושבי הכפר, עזב את המקום יחד עם צוות תקשורת של רשת החדשות NBC. שומרי ראשו החמושים של ג'ונס עקבו אחריהם לשדה התעופה, שם ירו והרגו חמישה מהם, ביניהם הסנאטור ראיין, בטרם המריאו.
ב-18 בנובמבר 1978 הורה ג'ונס לכל תושבי הכפר ללגום משקה קל בטעם פירות, מהול בציאניד. הוא כינה את ההתאבדות הזו כ"התאבדות מהפכנית" - הגשמת חזונו האפוקליפטי כמחאה נגד הפשיזם והגזענות. 909 מתושבי הקומונה נהרגו, ספק התאבדו ספק נרצחו, מתוכם 276 ילדים ותינוקות. התושבים שהתנגדו לביצוע המעשה אולצו לבצעו בכוח, לרוב באמצעות זריקת רעל. מי שניסה לברוח ליערות נורה על ידי שומרי ראשו החמושים של ג'ונס.
ג'ונס עצמו תכנן כנראה להישאר בחיים, אך גופתו נמצאה ירויה יום למחרת מרחץ הדמים. עד היום לא ברור אם בוצעה התאבדות או התנקשות.

סופו של ג'ונסטאון

מרחץ הדמים התגלה עוד באותו לילה. מאוחר יותר הועברו גופות ההרוגים לסן פרנסיסקו, שם נקברו או נשרפו. עם הסתלקות המשלחות נבזזה הקומונה בידי הכפריים במקום, ונותרה עיר רפאים למשך שנים רבות.
בשנות ה-80 פרצה שריפה בחורבותיו של הכפר וכילתה את המעט שנותר בו. כיום נותרו מג'ונסטאון שרידים מעטים בלבד, המסמנים את המקום שבו התרחשה אחת מפעולות ההתאבדות ההמונית הגדולות והמזעזעות בכל הזמנים. עד היום המקומיים מסרבים להתיישב שם בגלל אמונות טפלות הקשורות בהיסטוריה של המקום.
באוקטובר 2017, שיחק השחקן אוון פיטרס את דמותו של ג'ים ג'ונס בסדרה "אימה אמריקאית: הכת". בפרק זה (פרק 9), מגוללים את סיפור הכת.
יצחק ישר

יצחק ישר (1920, מוסקבה - 14 בפברואר 2011) היה אדריכל ישראלי, מייסד משרד ישר אדריכלים, חתן פרס רוקח לאדריכלות (פעמיים) ופרס רכטר.
ישר נולד במוסקבה בשנת 1920. שם משפחתו נגזר מראשי תיבות של סבו: יצחק שמואל רמסיסקין (שם כפרו בבלארוס).
עלה עם משפחתו לארץ ישראל בגיל ארבע. הוא התקבל ללימודי אדריכלות בטכניון, אולם מלחמת העולם השנייה קטעה את לימודיו והוא התגייס לצבא הבריטי. לאחר שחרורו השלים את לימודיו האקדמיים בטכניון. עד לשנת 1952 עבד עם האדריכל דב כרמי, והחל מאותה העת פתח משרד עצמאי. בין השנים 1958–1965 עבד יחד עם האדריכל דן איתן במשרד משותף.
ישר זכה במספר פרסים למבנים שהיה שותף בתכנונם: פרס רוקח לבניין מקסיקו באוניברסיטת תל אביב אותו תיכנן עם האדריכל דן איתן, פרס רכטר לתכנון מוזיאון תל אביב לאמנות אותו תיכנן גם כן עם איתן, ופרס רוקח על דיזנגוף סנטר אותו תיכנן עם האדריכלית עליזה טולדו.
ישר היה נשוי שלוש פעמים. אשתו הראשונה הייתה השחקנית חנה מרון, ממנה התגרש. לאחר מכן היה בן זוגה של תמר רפפורט, אותה הכיר במשרדו של דב כרמי. השניים נפרדו בעקבות נסיעתה של רפפורט לארצות הברית. לאחר מכן נישא לזמרת רמה סמסונוב, אם בנו, האדריכל אבנר ישר, המנהל כיום את המשרד. לאחר שובה של רפפורט לישראל, בסוף שנות ה-50, התגרש ישר מסמסונוב ונישא לרפפורט. לשניים שתי בנות משותפות - איילת ושלומית. 
יצחק ישר נפטר בביתו שבתל אביב, בגיל 91, ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
משנת 2012 מוענק פרס יצחק ישר לפרויקט גמר מצטיין באדריכלות.
טום שייקספיר

ראשית חייו

אחד מבני משפחת שייקספיר, סבו, סר ג'פרי שייקספיר, נעשה ברון לאחר שירות ממושך כחבר פרלמנט ובתפקידים בכירים שונים. בהיותו סטודנט, הוצג שייקספיר בסרט תיעודי של לורד סנודון, שחיבר את הדו"ח "שילוב המוגבלים" (1976) בו הוא סיפר על היותו נמוך קומה, יחד עם אביו, סר ויליאם ג'פרי שייקספיר, רופא בולט. אמו הייתה אחות מסרי לנקה.
שייקספיר התחנך ברדלי קולג', אוקספורדשייר, שם למד אנגלית, היסטוריה והיסטוריה של האמנות; ובפמברוק קולג', קיימברידג', שם הוא בגרות בשנת 1984 לקרוא אנגלו-סכסונית, נורדית וקלטית.
שייקספיר קיבל תואר MPhil מקינגס קולג', קיימברידג', בשנת 1991.

קריירה

שייקספיר הרצה בסוציולוגיה באוניברסיטת סנדרלנד מ-1993 וחזר לקינגס קולג' ב-1995 כדי לקבל תואר דוקטורט. אביו נפטר ב-1996 ושייקספיר ירש את הברונות שלו, אך לא עשה שימוש בתואר זה. הוא גם מתמודד למען זכויות אנשים עם מוגבלות, כותב בלימודי מוגבלות, גנטיקה וביו-אתיקה ומחבר הספרים "the sexual politics of disability" (1996; ISBN 0-304-33329-8 "Disability Right and wrongs" "Disability/Postmodernity: Embodying Disability Theory".
שייקספיר למד מדעי המדינה באוניברסיטת קיימברידג'. כסטודנט ופעיל חברתי הוא תמך בתנועות שחרור כגון פמיניזם, אנטי-גזענות וזכויות להט"ב. במהלך לימודיו כתב על הפוליטיקה של המוגבלות. הוא גם כתב את Disability rights and wrongs שפורסמו על ידי Routledge בשנת 2006 וערך Arguing About Disability שפורסם בשנת 2009 על ידי Routledge.
הוא עבד כעמית מחקר באוניברסיטת ניוקסל ובאוניברסיטת לידס, ועבד בארגון הבריאות העולמי בז'נבה. הוא היה חבר במועצת האמנויות של אנגליה בין השנים 2003 ו-2008. הוא שידר תוכניות ברדיו BBC 4, ביניהן התוכנית נקודת מבט.
שייקספיר הוא כיום פרופסור לחקר המוגבלות בפקולטה לרפואה באוניברסיטת מזרח אנגליה (UEA) וחבר במועצת נאפילד בביואתיקה. בין היתר, הוא ערך מחקר לגבי השפעתה החיובית של נגד דיכאון וחרדה.
ביולי 2018 נבחר שייקספיר לעמית האקדמיה הבריטית.
בינואר 2019 ביקר שייקספיר בישראל וביקר בבית איזי שפירא, בכנס של המרכז ללימודי מוגבלות באוניברסיטה העברית, ברמאללה ובירושלים.

חיים אישיים

בשנת 2002 נישא שייקספיר לרקדנית ופעילת זכויות אנשים עם מוגבלות קרוליין בודיץ', לזוג נולדו תאומים: בן ובת. הוא מגדיר את עצמו כקוויקרי. בשנת 2010 הוא נפרד מאשתו בז'נבה עם שותפו, אלנה. בשנת 2016 הוא השתתף בתוכנית הטלוויזיה 500 שאלות, בה זכה ב- £ 14,000 על ידי מענה נכון ל־42 מתוך 50 שאלות. הוא קיבל תשואות על מאמציו.
אליהו פרדס

ביוגרפיה

נולד בירושלים, בן למזל אורו ולרב בן ציון נסים פרדס, מצאצאי מגורשי ספרד שהגיעו לצפת, לחאלב ואחר כך לירושלים. נישא בשנת 1914 לאירמוזה בת אסתר והרב יוסף מרדכי הלוי. לזוג נולדו שני ילדים. בעקבות פטירת רעייתו בשנת 1920 נישא בשנית לזהרה (1900-1944) בת יוכבד והרב שלמה אבורביע. מנישואין אלה נולדו שבעה ילדים. נישואיו השלישיים היו לאלגרה בת אסתר והראב"ד יוסף מרדכי הלוי.

פעילות ציבורית

בשנות השלושים של המאה העשרים יצא בשליחויות חינוכיות ותורניות למצרים ולבנון. בין השנים תר"צ-תשי"ב ניהל הרב פרדס את בית-הספר לבנות בשכונת אוהל משה בירושלים. היה ממייסדי אגודת "על המשמר", אגודה דתית-לאומית-ספרדית.
בשנת תשי"ג (1953) התמנה לרבה הספרדי הראשי של רמת גן. בעת כהונתו זו יצא לצפון אפריקה, אירופה ואמריקה. בשנת תשכ"א (1960) התמנה לתפקיד הרב הראשי של ירושלים. חבר מועצת הרבנות הראשית וזכה בתואר יקיר ירושלים. ייסד והיה נשיאן של הקרנות "חונן ומלוה" ו"תומכי תורה" למתן הלוואות לנזקקים. כיהן בראש מוסדות ציבוריים ותורניים שונים. כתביו בדרש ובהלכה מופיעים בכתבי עת, וחלקם נדפסו בקובץ לזכרו.

הנצחה

הרב פרדס נפטר בירושלים ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. על שמו נקראו בית-ספר, בית-כנסת, המדרשה לקירוב לבבות ולאהבת ישראל בבת-ים, רחובות בירושלים, רמת-גן ובאר-שבע וגנים בבת-ים ובאשדוד. הקרן הקיימת לישראל קראה על שמו יער והוצא בול לזכרו. כן הוצא לזכרו קובץ. אחת לשנה מקיימת המשפחה אירוע לציון יום השנה של המנוח, בנוסף קיים עלון שבת על שמו וזכרו של המנוח.
עיריית רמת גן קראה כיכר על שמו של הרב פרדס בשכונת רמת השקמה.
דייוויד הלפגוט

ילדות

הלפגוט נולד במלבורן להורים יהודים, ניצולי השואה, ממוצא פולני. בילדותו נודע כילד פלא מוזיקלי ובגיל חמש אביו לימד אותו לנגן בפסנתר. בגיל עשר החל הלפגוט ללמוד אצל פרנק ארנט, מורה ידוע בפרת', וזכה במספר פרסים לעיתים כפסנתרן יחיד ולעיתים כשהוא מנגן עם אחותו הגדולה. בגיל 14, זכה לקבל מענק ללימודי מוזיקה בארצות הברית שגויס על ידי מנצח התזמורת של פרת' והכותבת האוסטרלית קת'רין פריצ'רד. אמנם מנגד, אביו מנע את המעבר המיוחל בתואנה שאינו מסוגל למעבר ובַשֶל לעצמאות (מניחים שבאותה תקופה החלו להיראות ניצנים של הפרעות נפשיות). מגיל 17 החל ללמוד אצל המורה אליס קרארד, תלמידתו לשעבר של המוזיקאי בלה ברטוק, ובתוך כך זכה בגמר תחרות ה-ABC האוסטרלית 6 פעמים.

לימודים בלונדון והופעת בעיות נפשיות

בגיל 19, הלפגוט זכה למלגת לימודים בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, שם למד אצל הפסנתרן סריל סמית' במשך 3 שנים. בתקופה זו החל להראות סימנים מתגברים של הפרעות סכיזואפקטיביות. בשנת 1970 חזר לאוסטרליה, ובשנה זו נישא לראשונה לקלר פפ, שהייתה מבוגרת ממנו ובעלת ארבעה ילדים מנישואים קודמים. באותה תקופה שימש כפסנתרן לחזרות "'האופרה של מערב אוסטרליה". לאחר התמוטטות נישואיו הקצרים, הוא אושפז בבית חולים פסיכיאטרי ובמהלך עשר השנים הבאות היה נתון לטיפול פסיכיאטרי שכלל לקיחה קבועה של תרופות וטיפול בנזעי חשמל.

הסרט "ניצוצות"

בשנת 1996 יצא הסרט "ניצוצות", בעקבות פרסום הספר שכתבה אשתו השנייה ג'יליאן, על חייו, מחלתו והתמודדותו. הסרט גולל את סיפור חייו וילדותו של הלפגוט. את תפקיד הדמות הבוגרת (והראשית) גילם ג'פרי ראש. הסרט עסק בשנותיו המוקדמות, בקשייו הנפשיים ולא פסח על יחסו הקשה של אביו כלפיו. בעקבות כך, ספג הסרט סדרה של ביקורות קשות מצד אֶחיו ומשפחתו של הלפגוט בטענות שהוא איננו מדויק בעליל ובכך גורם לעוול רב כלפי אביו (שדמותו מתגלה במידה רבה כעריץ קשה בעל שיטת חינוך ספרטני).

קריירה מוזיקלית וחייו כיום

לרוב, הלפגוט מנגן מוזיקה רומנטית, בעיקר מיצירותיהם של רחמנינוב, שופן, ליסט, שומן ורימסקי-קורסקוב. החל מ-1999 הוא מופיע מדי שנה ברסיטלים ובקונצרטים באוסטרליה, ולעיתים מופיע גם בארצות אחרות. בחודש יוני 2009 הופיע דייוויד הלפגוט בשני רסיטלים בישראל, בירושלים ובת"א.

חיים אישיים

דייוויד הלפגוט חי עם אשתו השנייה, ג'יליאן, ליד העיר בלינגן, אשר בניו סאות' ויילס.
גון בן ארי

ביוגרפיה

בן ארי נולד בנהלל ב-1985. כשהיה בן 21 פרסם את ספרו הראשון, הרומן ׳תושבי חדר הילדים׳ בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. הספר זכה לביקורות משבחות. באותה תקופה התחיל בן ארי לכתוב במוסף התרבות של ידיעות אחרונות, 7 לילות, שם תפקד כחבר מערכת וכתב במדורי הדעות, ספרות והקולנוע, בעודו כותב ועורך את מדור המוזיקה של העיתון עד 2013. ב-2010 פרסם את הרומן השני שלו, ׳ילדי הסקויה׳, גם הוא בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
במקביל התחיל בן ארי לשתף פעולה עם חבר ילדות, רועי כפרי, בכתיבת קטעי קומדיה לאינטרנט בסדרות הרשת של כפרי, ניצה ולחם וחתולונובלה. ההצלחה הויראלית של הקטעים ושיתוף הפעולה של כפרי עם הבמאי וניה הימן הובילה את בן ארי לכתוב עם השניים את הסדרה ׳בקיצור׳, ששודרה כחלק מהתוכנית ארץ נהדרת ב-2012, ומאוחר יותר לעבוד ככותב שותף ויועץ תסריט בכמה מפרקי הסדרה הבאה של כפרי לארץ נהדרת, ׳קלטת הילדים של רועי ונח׳.
בין השנים 2013–2016 גר בן ארי בברוקלין, ניו יורק, שם עבד כתחקירן בפרויקט היסטוריה שבעל-פה של אוניברסיטת קורנל ויצר את פרויקט ההיסטוריה שבעל פה ׳מה קרה פה׳, ביחד עם הפרופסור סמואל בכרך, שאוגד לספר בעברית בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בברוקלין, בן ארי עבד כאיש קריאטיב במשרד המדיה Vice והשתתף בכתיבת הקליפ לשיר A Rolling Stone של בוב דילן, בבימויו של וניה הימן, שזכה בפרס הקליפ הטוב ביותר של 2013 ב-טיים מגזין וזיכה את הימן ב-4 פרסי אריה הזהב בפסטיבל קאן.
בשנים האחרונות בן ארי כתב תסריטים לפרסומות אלטרנטיביות ברשת, בחו״ל ובארץ. בניו יורק הוא יצר קמפיינים לחברות כמו סמסונג, באדוויזר ו-טויוטה ובארץ יצר, ביחד עם רועי כפרי, את סדרת הפרסומות הויראלית של מילקי, פרויקט מציאות מדומה של גוגל וחברת פרוקטר אנד גמבל, ואת הקליפ לשיר Wishing Girl של להקת האינדי לולה מארש, ביחד עם הבמאי גל מוג׳ה.
מלבד עיסוקו במוזיקה וספרות, בן ארי חוקר באופן פרטי זרמים של קבלה יהודית, וכתב בנושא לקטלוג היודאיקה של Sotheby's ב-2015 ולמגזין ׳ליברל׳ ב-2017. כמו כן, בן ארי הוא אחד מהיוצרים של ׳טנטלוס׳, תוכנית רדיו ששודרה (החל מ-2005) ברדיו קול הקמפוס ומשודרת (החל מ-2016) ברדיו התדר, ביחד עם הדי ג׳יי והמסעדן צח בר (פורט סעיד, התדר, רומנו), ושל הקומיקס קרפדיטו, שהופיע בקול הקמפוס ובמהדורה הדיגיטלית של עיתון הארץ.
בשנת 2017 התחיל בן ארי לביים, בין היתר את קמפיין ׳ותרו׳ (עם השחקנים דניאל גל, איתי זבולון, טל טירנגל ועמרי אנגל) ומספר סדרות אנימציה רשתיות שגם כתב - ׳קרפדיטו׳, ו׳יאמפא: אפליקציה לראשות העיר׳. כמו כן שימש בן ארי כתסריטאי בסרט הגמר של אירוויזיון 2019.
ב-2019 הקים גון בן ארי את ההרכב ׳גון בן ארי ומקהלת זולת׳, שכולל מקהלה של 40 איש ומשלב אלמנטים של שאמאניזם פרואני, קבלה מעשית, היפ הופ וטרופיקליה.

פרסים

ב-2013 גון בן ארי נכלל ברשימת ׳30 מתחת 30׳ של 30 הישראלים המצליחים ביותר מתחת לגיל 30 במגזין מאקו וזכה בקרן ירושלים לפיתוח תסריט על התסריט ל׳דער מענטש - מערבון חרדי ביידיש׳ עבור הבמאי וניה הימן. בארצות הברית הוא זכה בפלואושיפ מק׳דואל ובפרס שיימוס לסיפור הבלשי הטוב ביותר בארצות הברית של 2015. מספר פרסומות וקליפים שכתב זכו בתואר Staff Pick של אתר הסרטונים Vimeo.
רובליובקה

רובליובקה (ברוסית:  Рублёвка) הוא שם בלתי רשמי של אזור מגורים יוקרתי בפרברים המערביים של מוסקבה.
השם נובע משמו של הכביש המהיר רובליובסקו-אוספנסקויה. אין יחידה מנהלית רשמית בשם "רובליובקה", אבל שם זה הפך פופולרי בחברה ובתקשורת ההמונים. פקידי ממשלה רוסיים רבים ואנשי עסקים מצליחים מתגוררים בקהילות המגודרות של רובליובקה. מחירי הנדל"ן שם הם מהגבוהים בעולם.
במשך שנים אזור כביש רובליובסקויה היה אזור מגורים עבור האצולה הרוסית, מאחר שהיה הדרך שדרכה נסע הצאר בתקופת המאה ה-16 וביתר שאת בתקופת שושלת רומנוב. השליטים מיכאיל פיודורוביץ', אלכסיי מיכאילוביץ', פיוטר הגדול ויקתרינה הגדולה היו נוסעים דרך אזור זה בנוסעם אל מנזר סאבינו-סטורוז'בסקי בזווניגורוד. זהו גם היה אזור ציד מלכותי ואצילים רבים התגוררו כאן כדוגמת הנסיכים יוסופוב, שובאלוב וגוליצין. גם השינוי במצב המדיני לא הביא את בני המעמד הגבוה להדיר את רגליהם מכאן. כאן שכנו מעוני הקיץ של לנין, סטלין ושל כל מזכ"לי המפלגה הקומוניסטית מחרושצ'וב ועד מיכאיל גורבאצ'וב, כך גם מדינאים בכירים אחרים כמו אנסטאס מיקויאן, פליקס דזרז'ינסקי, ניקולאי יז'וב ומדענים ואמנים רבים כמסטיסלאב רוסטרופוביץ', אנדריי סחרוב, דמיטרי שוסטקוביץ' ודיפלומטים זרים. בתקופה הסובייטית לאוניד ברז'נייב התגורר במרחק הליכה מהסופר אלכסנדר סולז'ניצין שנרדף על ידי הקג"ב והסתתר במעונו של רוסטרופוביץ'. 
בשנות התשעים של המאה העשרים האזור הפך לביתם של אוליגרכים רבים כמו מיכאיל חודורקובסקי, בוריס ברזובסקי לפני בריחתו לאנגליה וגם נשיא רוסיה מחזיק כאן מעוני קיץ.
אילן חצור

אילן חצור (נולד בשנת 1964) הוא מחזאי, במאי ותסריטאי ישראלי.

ביוגרפיה

חצור נולד בשנת 1964 למרגלית ויעקב חצור, למד בבית ספר תיכון בקריית חיים והוא בוגר החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב במגמת כתיבה ובימוי. חצור מורה לכתיבה דרמטית ומשחק, מתרגם לעברית ואנגלית, כותב במגזינים ומקומונים כדוגמת ידיעות תל אביב, כלבו חיפה ומסע אחר. מקים, מנחה ומפיק הצגות לקבוצות תיאטרון חובבים וקהילתי, בין היתר לאנשים עם צרכים מיוחדים, אסירים, נוער במצוקה ועולים חדשים.
בשנת 1990 העלה את המחזה "רעולים" בתיאטרון הקאמרי, המחזה תורגם לאנגלית, ספרדית, ערבית וגרמנית והוצג בכ-100 הפקות באירופה וארצות הברית. רעולים גם זכה בפסטיבל עכו 1990, פרס אקו"ם, ופרס רוזנבלום לאמנויות הבמה. בשנת 1992 כתב יחד עם אילן שיינפלד את הקברט הסאטירי "היי רימונה". בשנת 1994 תרגם את רוויזור של גוגול למחזה "מבקר המדינה: מחזה מדברי סהרורי" שהועלה בתיאטרון הקאמרי באותה השנה, ובשנת 2005 העלה את "מבקר המדינה 2005" בתיאטרון הבימה. בשנת 1999 הועלה מחזהו "ז'קו" בתיאטרון בית ליסין, המחזה הוא עיבוד חופשי של חצור ל"המתאבד" המתרחש בישראל, ההצגה הועלתה שוב בתיאטרון הבימה בשנת 2015. בשנת 2002 הועלה בתיאטרון החאן הירושלמי מחזהו "מלחמה על הבית" (בהשראת המחזות "האכארנים" "הפרשים" ו"ליסיסטרטה" מאת אריסטופנס) שזכה בפרס התיאטרון הישראלי ל"קומדיה הטובה של השנה".
דאגמאר לואיז, נסיכת דנמרק

ביוגרפיה

דאגמאר נולדה ב-23 במאי 1890 בארמון שרלוטנלונד, קופנהגן, לפרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, בנו הבכור של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, וללוביסה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל החמישה עשר, מלך שוודיה ולואיזה, נסיכת הולנד, והיא נקראה על שם דודתה הקיסרית דאגמאר, נסיכת דנמרק (מריה פיודורובנה), אשתו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. בשנת 1906 מת סבה כריסטיאן התשיעי, ואביה עלה לשלטון במקומו.
ב-23 בנובמבר 1922 התחתנה האראלד עם יורגן קסטנסקולד, שהיה ממשפחת אצולה דנית ותיקה, שהייתה נאמנה לבית המלוכה במשך דורות, ונולדו להם 5 ילדים. ב-11 באוקטובר 1961 מתה דאגמאר בקונגסטדלונד, ובעת מותה הייתה הילדה האחרונה של פרדריק השמיני, מלך דנמרק שנותרה בחיים.
משה מייזלס

משה מייזלס  (6 ביוני 1919 – 21 במאי 2014) היה עיתונאי ישראלי, מבכירי עיתון "מעריב".

ביוגרפיה

משה שמואל מייזלס נולד בה' בסיוון ה'תרע"ט לאסתר לבית דילר ולחנניה בווינה בירת אוסטריה. אביו היה בן למשפחת רבנים (סבו, משה מייזלס, היה הרב של פשמישל). למד בגימנסיה היהודית "חיות" בעירו. באוקטובר 1938, לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, עלה לארץ ישראל לבדו, לאחר שאחותו, שהתגוררה בארץ, סייעה בידו לקבל סרטיפיקט. רוב משפחתו הקרובה נספתה בשואה. 
זמן קצר לאחר עלייתו עבר לירושלים. למד באוניברסיטה העברית וקיבל תואר מוסמך במדעי הרוח. בשנת 1941, בעת המלחמה, התגייס לצבא הבריטי, ושירת בחיל הקשר במטה הראשי של הצבא הבריטי בקהיר ובמחנה סרפנד (צריפין). בשנת 1944 נישא לברטה אייזנברגר, בת כיתתו בגימנסיה בווינה, שעלתה ארצה ב-1938 כמעפילה במסגרת עליית "אף על פי".
את הקריירה העיתונאית שלו החל משה מייזלס עוד לפני קום המדינה, כשעבד בשנים 1946–1948 כעורך לילה ביומון הארצישראלי בשפה הגרמנית "ידיעות חדשות". החל משנת 1948 עד יציאתו לגמלאות בשנת 1984 שימש כעיתונאי בעיתון "מעריב". במשך רוב שנות עבודתו ב"מעריב" היה כתב העיתון לענייני מפלגות. במקביל לעבודתו שם, שימש בשנים 1961–1992 ככתב לענייני ישראל והמזרח התיכון של רשות השידור האוסטרית (ORF), ובשנים 1970–2002 גם ככתב בישראל של סוכנות העיתונות האוסטרית (APA).
מייזלס כתב שורה של ספרים בעברית ובכללם, "מבן-גוריון עד פרס" ו"הפרידה מהרצל" וספרים בגרמנית אודות חסידי אומות עולם אוסטריים ושווייצריים. כמו כן כתב וערך ספרים אוטוביוגרפיים של אישי ציבור שונים, דוגמת השר יוסף אלמוגי, סגן יו"ר הכנסת צבי צימרמן וצייד הנאצים טוביה פרידמן.
מייזלס נפטר ב-21 במאי 2014, בגיל 95, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק. רעייתו ברטה נפטרה בשנת 1986. הניח אחריו שתי בנות: רימונה שיף-מייזלס, עיתונאית, וד"ר ליאורה נבון, מרצה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה במכללה האקדמית אחוה ובאוניברסיטת תל אביב, וכן נכדים.