google/wiki40b huggingface dataset:
פיזיקאי

פיזיקאי הוא מדען העוסק בחקר הפיזיקה.
הכשרה למקצוע פיזיקאי ניתנת באוניברסיטאות, במסגרת מחלקות לפיזיקה, בהתמחויות שונות, שהעיקריות שבהן הן פיזיקה תאורטית ופיזיקה ניסויית. שתי ההתמחויות כוללות הכרות עם תאוריית הפיזיקה, אך בעוד שהפיזיקאי הניסויי בוחן את השערותיו באמצעות ניסוי, הפיזיקאי העיוני מנסה להסביר את תוצאות הניסויים באמצעות מודל מתמטי ולספק תחזיות לתוצאות של ניסויים עתידיים. הפיזיקאי העיוני עשוי לפתח תוכנות מחשב לשם עריכת סימולציות או חישובים נומריים כבדים (בדרך כלל עבור פתרון בעיות מתמטיות אשר בלתי ניתנות לפתרון אנליטי), בעוד שהפיזיקאי הניסויי עשוי לפתח מכשירי מדידה ושיטות חדשות לביצוע ניסויים. גם הפיזיקאי הניסויי משתמש במחשב לשם עריכת סימולציות של ניסויים, עיבוד התוצאות מניסויים, כיול מכשירי המדידה ואינטראקציה עם מכשירי מדידה מתוחכמים נעשים על פי רוב באמצעות מחשבים.
מכיוון שהפיזיקאי העיוני זקוק בדרך כלל רק לכוח חישוב, אשר מסופק לעיתים על ידי מחשב ביתי, קל למצוא מימון לפעילות בפיזיקה עיונית. הפיזיקאי העיוני יכול לעבוד גם בביתו. הפעילות בפיזיקה ניסויית לעומת זאת כרוכה בצרכים כספיים גבוהים בדרך כלל, ולכן היא מוגבלת למוסדות מחקריים, ולעיתים מחייבת שימוש במתקני ניסוי יחידים מסוגם בעולם, כגון CERN. 
בישראל מתקיימים לימודי פיזיקה בכל האוניברסיטאות מלבד אוניברסיטת חיפה.
פיזיקאים פעילים באוניברסיטאות, בהוראה ובמחקר בענפי הפיזיקה הרבים. בנוסף להוראה במסגרת המחלקות לפיזיקה, ניתנים קורסי יסוד בפיזיקה גם לתלמידי הנדסה, מדעים מדויקים ורפואה. פיזיקאים מועסקים גם בתעשייה, ובפרט בתעשיית ההיי טק.
אות ההוקרה החשוב ביותר על הישגים בתחום הפיזיקה הוא פרס נובל לפיזיקה, המוענק לפיזיקאים ולעוסקים בתחומים קרובים.
אגודת הזמר הווינאית

אגודת הזמר הווינאית (בגרמנית: Wiener Singverein) היא מקהלה המונה כ-230 זמרות וזמרים המופיעה על פי רוב באולם ה"מוזיקפראיין" שבווינה, אוסטריה.

היסטוריה

בשנת 1812 יזם אנטוניו סליירי את ביצוען של יצירות מקהלתיות רבות משתתפים בווינה, כגון האורטוריות של גאורג פרידריך הנדל. יוזמה זו הובילה לייסודה של "אגודת ידידי המוזיקה" הווינאית ("Gesellschaft der Musikfreunde"). 
בשנת 1858 הוקמה אגודת הזמר הווינאית על ידי יוהאן פון הרבק ועמיתים נוספים. אגודה זו, הקיימת ופעילה גם כיום, הופיעה עם מספר רב של תזמורות מפורסמות, כגון התזמורת הפילהרמונית של וינה והתזמורת הסימפונית של וינה, ושרה תחת שרביטם של חשובי המנצחים. בין מנצחי המקהלה במאה התשע-עשרה היה יוהנס ברהמס. 
בין השנים 1947 ועד-1989 עבדה המקהלה באופן הדוק עם המנצח הרברט פון קאראיין, עמו הופיעה גם במסגרת מסעות קונצרטים ברחבי העולם.
החל מ-1991 מנהלה האומנותי של אגודת הזמר הווינאית הוא יוהנס פרינץ.
המקהלה הופיעה עם שורה של מנצחים מישראל, כגון יוזף קריפס, אישטוון קרטס, יורי אהרונוביץ', אליהו ענבל ודניאל ברנבוים, והופיעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית תחת שרביטו של זובין מהטה במרץ 1993 בווינה. 
ביוני 1993 התארחה המקהלה בירושלים, שם השתתפה בקונצרט של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון עם הסימפוניה השנייה ("התחייה") מאת גוסטב מאהלר בניצוחו של גילברט קפלן.

רפרטואר

המקהלה השתתפה בביצוע יצירות מפרי עטם של מלחינים כפרנץ שוברט, אנטון ברוקנר, יוהנס ברהמס וגוסטב מאהלר, יצירות שהן מעמודי התווך של הרפרטואר המקהלתי. עם זאת, המקהלה נטלה חלק גם בביצוען של היצירות "הספר בעל שבע החותמות" (1938) ו"תחייה גרמנית" (1940) מאת פרנץ שמידט, מלחין השנוי במחלוקת בשל קשריו עם המשטר הנאצי. 
רפרטואר המקהלה כולל מספר נכבד של יצירות מאת מלחינים יהודים, בין היתר ג'אקומו מאיירבר, פליקס מנדלסון-ברתולדי, ארנולד שנברג ("שירי גורה" ו"ניצול מגטו ורשה"), אריק צייסל (רקווים עברי) וליאונרד ברנשטיין (מזמורי צ'יצ'יסטר).
נחמה (סדרת טלוויזיה)

עלילה

הסדרה מתמקדת בסיפורו של אב לחמישה ילדים, המאבד את אשתו בתאונה ונאלץ להתמודד בנוסף לאבל הפרטי שלו גם עם גידול ילדיו ועם החלום שדווקא עכשיו הוא מבקש להגשים - לכבוש את עולם הסטנד-אפ.
נחמה הוא גבר שזנח את השאיפות הקומיות שהיו לו בצעירותו לטובת פרנסה יציבה יותר. חוץ מבני משפחתו כולם מכנים אותו בשם משפחתו ("נחמה").
הוא חי עם רעייתו תמר (לירון וייסמן) וילדיו שגילם נע בין 16 לשנה וחצי. נחמה מגדיר את עצמו במהלך הסדרה כ"אבא לחמישה ילדים, מפרנס יחיד". עובד כסמנכ"ל במשרה מלאה בחברה בתחום ההיי-טק. לבוס שלו, אריק צ'רני (ערן זרחוביץ') ולו יש מריבות על בסיס קבוע.
בעודו עובד במשרה מלאה נחמה מתבונן בקנאה על שותפו לשעבר אסי דבורה (יובל סגל) שהיה פעם חברו הטוב אך בניגוד אליו החליט לא לזנוח את חלום הבמה וכיום הוא קומיקאי מצליח.
בדיוק כשנחמה מחליט לחזור ולנסות להגשים את חלומו הישן ולנסות לחזור לבמה לעבוד כסטנדאפיסט, אירוע טראגי משנה את כל עולמו: אשתו תמר נהרגת בתאונת דרכים ומותירה אותו אב חד-הורי ל-5 ילדים שהוא צריך ללמוד לפרנס ולגדל בעצמו.
בסדרה מופיעים גם סיפורים קצרים פרי דמיונו של נחמה.

פרסים

באפריל 2019 זכה רשף לוי בפרס השחקן המצטיין בפסטיבל CANNESERIES שבצרפת על תפקידו בסדרה. נחמה הייתה הסדרה הישראלית היחידה שהוצגה בפסטיבל זה בשנת 2019. הסדרה הייתה מועמדת בפסטיבל גם לפרסי הסדרה הטובה ביותר, אנסמבל השחקנים הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והמוזיקה הטובה ביותר.
Can't Let Go

רקע וכתיבה

במקור קארי הייתה צריכה לעבוד על השיר עם בן מרגוליס אך עבדותם של השניים נפסקה בעקבות מחלוקות פיננסיות ובמקומו וולטר אפנסייב עבד עם קארי על השיר בעקבות הצעת חברת התקליטים שלה לעבוד על השיר עם אחד מהמפיקים מאלבומה הקודם ובכך השניים כתבו והפיקו את השיר יחד. 
על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו קארי בתכונית "The Arsenio Hall Show" וב-SNL. השיר נכלל מאוחר יותר באלבום האוסף The Ballads של הזמרת.

מוזיקה ומילים

מבחינה לירית בשיר מריה מדברת על בן זוג לשעבר שלמרות שהם לא ביחד היא עדיין מתקשה לשכוח ממנו. השיר נכתב בסולם F מז'ור. הטווח הווקאלי של קארי בשיר נע בין הסולם הנמוך F3 לבין הסולם הגבוה B♭7 בקצב של 81 ביטים לדקה.
נשיא גאורגיה

תפקידים

על פי חוקת גאורגיה הנשיא משמש כראש המדינה וראש הצבא של גאורגיה ותפקידו להוביל ולבצע את המדיניות הפנימית והחיצונית של המדינה. מתוקף תפקידו בידיו גם הזכות למתן חנינה.
יש לציין כי לפני התיקון לחוקה הגאורגית מפברואר 2004 הנשיא שימש כראש הממשלה. ב-2017 הוכנסו שינויים לחוקה לפיהן ב-2018 הן הבחירות הנשיאותיות הכלליות האחרונות וכי החל משנת 2024 הנשיא נבחר בהצבעת 300 חברי מועצת הבחירה הפרלמנטרית.
הנשיא נתון לאבטחת שירות אבטחת המדינה המיוחד.

השבועה

לפני יום ראשון השלישי שאחרי הבחירות לנשיאות, מתקיים טקס השבעת הנשיא (בתרגום חופשי): 
"אני, נשיא גאורגיה, מבטיח בכובד ראש לפני האל והאומה שלי להגן על חוקת גאורגיה ועל עצמאותה, אחדותה ושלמותה של ארצי. אני, בהן צדקי, אבצע את חובות הנשיא. אגן על רווחתם וביטחונם של בני ארצי, ואדאג לחידושם ולעוצמתם של הלאום והמולדת".
י.ח. דמרי בניה ופיתוח

היסטוריה

י.ח. דמרי בניה ופיתוח נוסדה בשנת 1989 ע״י יגאל דמרי, ונחשבת לאחת מחברות הבניה הגדולות בישראל בתחום הבניה למגורים לפי נתוני Dun&Bradstreet.
בשנת 2004 הונפקה החברה והפכה לציבורית וניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב. לחברה חוסן פיננסי מהגבוהים בענף הנדל"ן בישראל (נכון לדוחות המפורסמים 31.12.16).
לחברה הסמכה לתקן ISO 9002 והיא מקימה את הפרויקטים שלה בעצמה, יש לה מחלקת ביצוע עצמאית שאחראית על ביצוע כל עבודות הבנייה, החל משלב הביסוס ועד לסיום הבנייה.
מטה החברה נמצא בעיר נתיבות בדרום הארץ, בחברה מועסקים מעל 200 עובדים, ביניהם אדריכלים, מהנדסים, מנהלי פרויקטים, מנהלי עבודה מוסמכים ולצִדם אנשי שיווק ומכירות, עובדי מטה צוותי שירות לקוחות ובדק בית.
בעל השליטה בחברה הוא יגאל דמרי. קבוצת מיטב דש היא בעלת עניין בחברה.
ניירות ערך החברה נכללים במדדי בורסה מובילים, ביניהם ת"א-90, ת"א-125, ת"א-נדל"ן, תל בונד שקלי ועוד.

פרויקטים

י.ח. דמרי בניה ופיתוח מחזיקה בקרקע לבניית 5,940 יח״ד, 2,299 מתוכן בתהליך בנייה ו־3,641 בתהליכי תכנון שונים בערים שונות בישראל (נכון לדוחות 31.12.16).
כמו כן, מחזיקה החברה ב־873 יח״ד במסגרת תוכניות מאושרות להתחדשות עירונית ״פינוי-בינוי״ ובקרקעות נוספות לבניית נכסים מניבים.
החברה החלה לפעול בחו״ל בשנת 2006, במהלכה רכשה קרקעות לבניית כ-180 יח״ד בצ׳כיה וכן בהיקף של כ־5,000 יח״ד ברומניה.
אלסנדרו פאבוליני

אלסנדרו פאבוליני (באיטלקית: Alessandro Pavolini; ‏27 בספטמבר 1903 - 28 באפריל 1945) היה עיתונאי, פוליטיקאי ואיש ציבור איטלקי, מזכיר המפלגה הפאשיסטית באיטליה בתקופת הרפובליקה של סאלו.

קריירה מוקדמת

פאבוליני נולד בפירנצה, בנו של פאולו אמיליו פאבוליני מומחה ידוע לשפת הסנסקריט ושאר שפות אינדו אירופיות. הוא סיים בהצטיינות לימודי משפטים באוניברסיטת פירנצה, ולימודי מדע המדינה באוניברסיטת לה ספיאנצה ברומא, כאשר את שני התארים למד במקביל, כשהוא נוסע הלוך ושוב בין הערים.
לאחר שהצטרף לתנועתו של בניטו מוסוליני בפירנצה, לקח חלק בפעילות המיליציה הפאשיסטית החולצות השחורות. במהלך המצעד על רומא, ב-1922, שנועד ללחוץ על המלך ויטוריו אמנואלה השלישי למנות את מוסוליני לראש הממשלה, הוביל פאבוליני כיתת צועדים. לאחר עליית הפאשיזם קיבל פאבוליני משימות בתחום התרבות, וכתב לעיתונים פאשיסטים. הודות להיכרותו עם מנהיג הפאשיסטים בפירנצה, לואיג'י רידולפי החל לעסוק בפוליטיקה פעילה. בשנת 1927 מונה לסגנו של רידולפי, ובין 1929 ל-1934 היה מנהיג המפלגה הפאשיסטית בפירנצה, כמו גם עורך עיתון פאשיסטי בשם "בארג'לו". בכתביו ניסה פאבוליני ליצור לפאשיזם תדמית אריסטוקרטית ואינטלקטואלית. הוא יזם סידרה של אירועים תרבותיים, אשר חלקם שרדו את שלטון הפאשיזם, כגון אירוע ה"קאלצ'ו פיורנטינו" השנתי, יום ספורט בנוסח ימי הביניים, ותצוגת האומנים על גשר ה"פונטה וקיו". בין 1934 ל-1942 כתב בקביעות עבור ה"קוריירה דלה סרה".

קידומו הפוליטי

לאחר שהתקבל למנהיגות הארצית של המפלגה הפאשיסטית ב-1932, החל לפעול בשדה הפוליטיקה הלאומי והפך למנהיג הקונפדרציה הארצית של האומנים והאמנים הפאשיסטים. עמדה זו נחשבה למנהיגות בקורפורציה, השיטה הכלכלית שייסד מוסוליני, והוא הצטרף למוסד החשוב "מועצת הקורפורציות". במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה לחם בדרגת סגן, בפלוגה עליה פיקד גלאצו צ'אנו, וכתב על חוויותיו עבור ה"קוריירה דלה סרה". כן המשיך בכתיבת מאמרים בעלי אופי תרבותי. ב-1939 מונה על ידי מוסוליני לשר התרבות העממית ובתפקידו זה שירת עד לשנת 1943.
לאחר הדחתו של מוסוליני, בשנת 1943 על ידי המועצה הפאשיסטית העליונה, שהביאה להשתלטות גרמניה הנאצית על צפון איטליה, והקמת ממשלת בובות בראשות מוסוליני, שכונתה הרפובליקה של סאלו, קודם פאבוליני למשרת מזכיר המפלגה הפאשיסטית, שעברה "טיהור" ונקראה עתה "המפלגה הרפובליקנית הפאשיסטית". פאבוליני היה הראשון והיחיד שנשא במשרה זו. פאבוליני קנה לו שם של פאשיסט קנאי וחסר רחמים. על אף שהיה מנסחו של "מניפסט ורונה" בן 18 הנקודות, מנובמבר 1943, שהבטיח לעם האיטלקי בחירות חופשיות ודמוקרטיה, היה בין הפעילים ברדיפת אויבי המשטר. בין היתר נטל חלק פעיל במשפטי ורונה, בהם הוצאו להורג 5 מחברי המועצה הפאשיסטית העליונה שנטלו חלק בהדחת מוסוליני, ובהם גלאצו צ'אנו, מפקדו לשעבר וחתנו של מוסוליני. פאבוליני לקח חלק פעיל בהקמת "הבריגדות השחורות" מיליציה פאשיסטית שנטלה חלק במלחמת האזרחים שפרצה בשטחי הרפובליקה, והייתה אחראית למעשי טבח וזוועה כלפי התנועה הפרטיזנית שקמה בשטחים אלו.
עם התמוטטות הרפובליקה של סאלו, נתפס על ידי הפרטיזנים, והוצא להורג בדונגו.
כד קבורה (לידיה זבצקי)

תיאור

"כד קבורה" הוא חלק מסדרת פסלי כדים גדולי ממדים שיצרה לידיה זבצקי בין השנים 1994-1992. הכד, בנוסף לארבעה כדים נוספים, הוצב בשנת 1994 בתצוגת קבע בבניין עיריית ירושלים. הכד מורכב ממבנה מדורג בן שלושה גופים המתכנסים זה על גבו של זה. מעל למבנה ניצב מכסה גדול שבו ידית, החושפת את ממד העשייה הקרמי בעזרת סימני העבודה באובניים. מבנה הכד מחופה בטרה סיגילטה שבה פיגמנט שחור. סביב הכד הוסיפה האמנית פסים של פח עופרת חשוף, בעוביים שונים, הנראים כאילו הם מאחים את הכד. פסים אלו אינם נמצאים כיום במצבם המקורי והם נצבעו בשלב מסוים בצבע שחור.
אברהם חמרה

הרב אברהם חמרה (נולד ב-1943 בדמשק) היה הרב הראשי של יהודי דמשק

קורות חיים

בשנת 1961 מונה הרב חמרה למורה בבית הספר היהודי ובשנת 1963 מונה להיות מנהלו של אותו בית הספר. בשנת 1970 נבחר כחבר בוועד הקהילה. בשנת 1972 מונה למשרת סגן הרב, הראשי, הרב נסים נדבו הכהן. בשנת 1976 נבחר לשמש כרבה של הקהילה, בשנים האחרונות לשהותו בסוריה היה גם נשיא הקהילה. משרות בהם החזיק רשמית עד שעלה לארץ-ישראל בשנת 1994. 
למד אצל הרב שאול מנגיד, שהיה רב ומורה בבית הספר 'תלמוד תורה'.על כך סיפר, "לא הייתה בסוריה ישיבה כמו במדינת ישראל או בניו-יורק. בעצם לא היו בסוריה ישיבות. הלימודים לא התנהלו כלימודי יהדות, הם התקיימו במסגרת השעות שהוקדשו לתפילה. למדתי אצל הרב שאול מנג'ד בביתו שנים רבות. למדנו הלכות ב'שולחן ערוך' בעיקר את 'אורח חיים' ואת 'אבן העזר', עיינו גם בתלמוד, במסכתות כמו ברכות, קידושין, שבת, הקשורות לענייני הלכה הנוהגים בכל ימות השנה.

מגורים

כיום הוא חולק את זמנו בין ישראל וניו יורק.
פואד אגבאריה

פואד אגבאריה הוא אמן ערבי-ישראלי. חי ועובד באום אל פחם, הוא יוצר שעובד בטכניקות מגוונות ומנכס אליו סגנונות של אמנים ידועים ומשפיעים מתרבות המערב.

ביוגרפיה

אגבאריה נולד ב-1981 בכפר מוסמוס בואדי ערה. אביו היה איש מלומד בעל השכלה, עבד כמורה בבית ספר בכפר. אמו הייתה עקרת בית משכילה. סבו היה חקלאי. הוא בוגר המחלקה לאמנות של האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל בירושלים ותואר שני באמנות ויצירה באוניברסיטת חיפה. עם סיום לימודיו בחר אגבאריה בדרך החיים הפלסטינית המסורתית, ושב לחיי משפחה ועבודה באום אל־פחם. מאז, הנושא המרכזי בציוריו הוא הפער בין החיים הבוהמיים של היוצר האינדיבידואל לבין חיי היום יום שלו בתור אב משפחה. בסגנון ציור מודרניסטי מובהק הוא מוביל את הצופה אל הנוף המקומי, נוף ילדותו האבודה. הוא חוזר אל כפר הולדתו מוסמוס כדי לבחון מחדש את גבולות המקום שבו הוא פועל בתור אדם בוגר מפוכח ובעל מודעות חברתית־פוליטית.

יצירתו

עבודותיו של אגבאריה בעלות מאפיינים תרבותיים, אדריכליים ואסתטיים אסלמיים, פלסטינים ומזרחיים. הוא עוסק בחשיפה ובהסתרה בו בזמן.
בתערוכה ״קצב לא סדיר״ בגלריה בקיבוץ מחניים, הציג אגבריה ציורים שנבעו מזכרונות ילדותו בכפר מוסמוס ומחוויות ההתבגרות וההתפכחות, קשיי השייכות והסתירות הפנימיות שהוא חווה כערבי בישראל. ״בתקופת הלימודים בבצלאל, עבודותיי עסקו בפירוק והרכבה מחדש, ׳ללכלך ולנקות׳, כשם שבילדותי נהגתי לפרק את צעצועיי כדי לשוב ולהרכיבם מחדש. בעבודה ׳מחסום׳ מתואר חייל מכוון רובה אל אדם ערבי ומצווה עליו לפשוט את בגדיו. ציור זה הוא עדות לחוויה אישית שחוויתי כאשר למדתי בבצלאל וגרתי בסביבות ירושלים, ומדי יום ביומו נאלצתי לעבור במחסומים״.
ב-2012 הציג את סדרת ציוריו הצהובים בגלריה בקיבוץ בארי. סדרת ציורי השמן הצהובים והגדולים של אגבאריה מושפעים מאוד מואן-גוך. בציורים הוא חוזר אחורה לתקופת ילדותו ונערותו בכפר מוסמוס. פואד מספר בגעגועים על ילדותו בכפר, על שבילה את רוב זמנו צמוד לסבא שהיה חקלאי. בתור ילד היה יוצא עם סבא למטעים. הם גידלו בקר, כבשים, ובו בזמן גם היו להם אדמות עם עצי זית ועסקו בפחם לצריכה ביתית. פואד זוכר את תקופת ילדותו כחוויה מאושרת, שטבועה בו כה עמוק עד שהוא זוכר כל פרט בה, ועד היום הוא יכול להריח את הריחות. זו הייתה חוויה בלי גבולות, של מרחב פתוח, שכל כך חסרה לו היום, בחייו הבוגרים כאיש משפחה. סגנונו נע מריאליסטי-נאיבי לאקספרסיבי.
בתערוכה "מפות של זיכרון" בגלריה לאמנות באום אל-פחם, אגבאריה מתייחס באמנותו לביוגרפיה שלו. עבודותיו הן בעלות מאפיינים תרבותיים, אדריכליים ואסתטיים אסלאמיים, פלסטיניים ומזרחיים. ציורי השטיחים שלו עמוסים באלמנטים ארכיטקטוניים ואורנמנטליים, כמו השטיחים שהיו מונחים על רצפת בית ההורים. ציורי השטיחים הצבעוניים היפהפיים מפתים להתקרב אליהם ולראות את הפרטים המצוירים, אך בה בעת הם מעבירים את הצופה מזיכרון אחד של מקום וזמן – לזיכרון אחר של מקום וזמן אחרים. על שטיח אחד מופיעה כף העמסה של דחפור ("שופל"), המיועדת להרוס; על שטיח אחר מופיע מטוס בתנועת מכחול אדומה ומהירה ובתחתית של שטיח נוסף מופיעה ספינת קרב.

חיים אישיים

אגבאריה התחתן בגיל 25 עם אהבת נעוריו, והם עברו לגור באום אל-פחם.
תוכנית ספוטניק

תוכנית ספוטניק (ברוסית: Спутник) הייתה תוכנית סובייטית לשיגור לוויינים לחלל לצורך הדגמת האפשרות להציב עצם מלאכותי במסלול סביב כדור הארץ. משמעות השם ספוטניק ברוסית הוא לוויין או בן-לוויה.
כל משימות ספוטניק שוגרו לחלל על גבי טיל R-7 (סמיורקה, כינוי נאט"ו : SS-6 Sapwood) שפותח במקור כטיל בליסטי.
בסופה של תוכנית ספוטניק החלה תוכנית ווסטוק לשיגור אדם לחלל.
פרידריך קרל, נסיך פרוסיה

ביוגרפיה

פרידריך קרל נולד בברלין ב-20 במרץ 1828 לקרל, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ולמריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בשנת 1846 התגייס פרידריך קרל לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה. בשנת 1852 הועלה פרידריך קרל לדרגת אוברסט, ובשנת 1854 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1856 הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל לוטננט, בשנת 1857 פיקד לזמן קצר על דיוויזיית המשמר ה-1, ובשנת 1860 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
במלחמת שלזוויג השנייה פיקד על חיל המשלוח הפרוסי, וזכה בניצחון מוחץ כנגד הכוחות הדניים. במלחמת אוסטריה-פרוסיה פיקד פרידריך קרל על הארמייה הראשונה, והוביל אותה לניצחון בקרב קניגרץ.
במלחמת צרפת-פרוסיה בשנת 1870 פיקד פרידריך קרל על הארמייה השנייה, ונטל חלק בקרב גרבלוט ובמצור על מץ. ב-28 באוקטובר הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל-פלדמרשל, כהוקרה על ניצחונותיו בקרבות. לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה נטל פרידריך קרל חלק בקרבות אורליאן ולה מאן, ומנע מהצרפתים לשחרר את פריז. על פעולותיו בקרבות קיבל פרידריך קרל את עיטור הפור לה מריט, ואת הצלב הגדול של צלב הברזל.
לאחר כניעת צרפת מונה פרידריך קרל למפקח הכללי של צבא האימפריה הגרמנית, וקיבל מאלכסנדר השני, קיסר רוסיה דרגת כבוד של גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרוסית.
ב-15 ביוני 1885 מת פרידריך קרל בפוטסדאם.
איתי שגב (כדורסלן)

ביוגרפיה

איתי שגב נולד וגדל בכפר תבור. 
בנעוריו שיחק כדורסל בהפועל עמק יזרעאל.
בתקופת לימודיו בתיכון עבר לאקדמיה למצוינות בספורט במכון וינגייט שם למד שנתיים.

קריירה

ב-2012 הצטרף שגב למכבי תל אביב וחתם על חוזה ארוך טווח. הוא היה שחקן מוביל בקבוצת הנוער שלה וחבר בסגל הקבוצה הבוגרת אך זכה לדקות משחק מועטות.
בעונת 2013/2014 הושאל להפועל חולון.
בעונת 2014/2015 הושאל להפועל גלבוע גליל, הוא רשם ממוצע של 5.3 נקודות ו-3.9 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2015/2016 חזר לשחק במכבי תל אביב, הוא סיים את העונה עם ממוצע של 5.2 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק ונבחר לשחקן המשתפר בליגה. בתום העונה מימשה הקבוצה את האופציה להשארתו בקבוצה לשנתיים נוספות. 
לקראת עונת 2017/18 מונה להיות הקפטן של הקבוצה. ב-22 בינואר 2018, הוא הודח מתפקיד זה לאחר שביקש לעזוב את הקבוצה מספר פעמים, בשל חוסר בדקות משחק.
ב-26 ביוני 2018 חתם לעונה אחת במכבי ראשון לציון עם אופציה לעונה נוספת בקבוצה.
ב-15 ביולי 2019 חתם שגב בעירוני נהריה לעונה אחת.

נבחרת ישראל

שגב היה חבר בסגל נבחרת ישראל עד גיל 16 שהשתתפה באליפות אירופה דרג ב' ב-2011.
שגב היה בסגל הנבחרת עד גיל 18 באליפויות אירופה דרג ב' ב-2012 וב-2013.
בשנת 2014 הצטרף לנבחרת העתודה ושיחק עמה באליפות אירופה עד גיל 20 בה סיימה במקום השביעי. הוא רשם באליפות ממוצע של 6.3 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק.
ב-2015 היה חבר בסגל נבחרת העתודה לאליפות אירופה עד גיל 20 שנערכת באיטליה ורשם 7.1 נקודות ו-6.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ביוני 2016 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת.
אלסטייר מקנזי

ביוגרפיה

אלסטייר מקנזי נולד בטרינאפור קרוב לפרת' ולמד בבית הספר "וסטבורן האוס סקול" וב"גלנאלמונד קולג'" שבפרת'שייר.
בגיל 18 עזב את הבית ועבר לחיות בלונדון. תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות הליירד הצעיר ארצ'י מקדונלד בדרמה של ה-BBC "בחזרה לאחוזת העמק". בנוסף למשחקו בטלוויזיה הופיע מקנזי בסרטי קולנוע ובהצגות תיאטרון.
מקנזי היה שותף לכתיבת התסריט לסרט "The Last Great Wilderness" משנת 2002.

חיים אישיים

מקנזי חי באיזלינגטון עם בת זוגו השחקנית הסקוטית סוזן וידלר. לבני הזוג יש שני ילדים, הבת מרתה נולדה בדצמבר 1999, והבן פרדי נולד בספטמבר 2004. אחיו הוא במא הקולנוע דייוויד מקנזי , איתו הקים את חברת ההפקה "סיגמא פילמס".
אדוארד לורנס לוי

אדווארד לורנס לוי (באנגלית: Edward Lawrence Levy;‏ 21 בדצמבר 1851 לונדון - 19 במאי 1932) היה אתלט אנגלי יהודי, מורה ופעיל קהילתי. זכה באליפות העולם הראשונה בהרמת משקולות, שהתקיימה בלונדון ב-1891. בשלוש השנים הבאות קבע 14 שיאי עולם.

ביוגרפיה

אדוארד לואנס לוי התחנך בבית היתומים היהודי בנורווד שבו חזר ללמד בבגרותו. בשנת 1870, בגיל 19עבר לברמינגהאם, שם לימד כמורה בבית הספר היהודי "Birmingham Hebrew school". הוא נשאר בברמינגהם יד יום מותו, כעבור 60 שנה. בגיל 25 הוא הקים בעיר בית ספר משל עצמו בשם "Denbigh Lodge Collegiate School", וניהל אותו שנים רבות. 
פרט להוראה ולפעילותו כאתלט ומאמן, היה לוי מעורב מאוד בפעילויות קהילתיות רבות בתחום החברתי, המוזיקה והתיאטרון לחובבים. כבר בשנה הראשונה לעבודתו כמורה, ב-1870, הקים בקרב יהודי ברמינגהאם את החברה היהודית לדרמה, שבמשך השנים שינתה מספר פעמים את שמה ותחום העניין שלה; (ב-1879 הפכה ל"אגודת הנוער היהודי בברמינגהאם", ומ-1925 ל"אגודה הספרותית היהודית", לפי דגם שהתקיים בקהילות יהודיות רבות). ניהל את החוג לדרמה שקם ב-1923 במסגרת החברה היהודית לאמנויות בעיר.
בנוסף כתב כתבות ספורט בעיתונות המקומית (למשל ב"ברמינגהאם פוסט"), על משחקי קבוצת הכדורגל אסטון וילה ואירועי ספורט אחרים. כמו כן כיהן שנים רבות בוועדת המועדון מילדנד של המפלגה השמרנית הבריטית. כמו כן החל משנת 1880 היה פעיל בלשכה "Lodge of Israel" של הבונים החופשיים ונבחר מאוחר יותר למגיסטר שלה ולתפקיד בכיר של הבונים החופשיים במחוז (Provincial Grand Assistant Secretary).

אלוף עולם ראשון בהרמת משקולות

החל משנת 1876 התקבל לוי לשורות מועדון הספורט "בינגלי הול", והפך במהרה לאחד מחבריו המצטיינים. היה ידוע בין חבריו כ"לורנס", וזכה גם בכינוי "הרקולס של כיס" ("Pocket Hercules") בשל קומתו הנמוכה. יומו הגדול הגיע כשב-24 בינואר 1891, בגיל 40, זכה כנציג של מועדון האתלטיקה של ברמינגהאם במדליית הזהב, באליפות בריטניה למרימי משקולות חובבים שהתקיימה בלונדון.
אמנם השתתפותו בתחרות בשבת עלתה לו במחיר אישי: הוא איבד את התפקיד של מנצח המקהלה בבית הכנסת.
ב-28 במרץ אותה שנה זכה בתחרות חופשית במסגרת האליפות הבינלאומית הראשונה להרמת משקולות, מול 6 מתחרים מבריטניה, גרמניה, אוסטריה-הונגריה, בלגיה ואיטליה. אליפות זו משנת 1891, שקיבלה לאחרונה את הכרת בכורתה על ידי הפורומים המובילים את ענף הרמת המשקולות בעולם, התקיימה ב"קפה מוניקו" ("Cafe Monico") בפיקדלי, לונדון. 
המתחרים נדרשו להרים פעמים חוזרות, עד אפיסת כוחות, משקוליות בכל יד ששקלו 56 או 64 פאונד. לוי הצליח להחזיק מעמד במשך הזמן הממושך ביותר וביצע שמונה הרמות משקוליות. בשלוש השנים הבאות קבע עוד 14 שיאי עולם. 
אחר כך לוי היה לחבר בוועד האולימפי הבריטי הראשון. במשחקים האולימפים הראשונים באתונה בקיץ 1896, החליט בגלל שינויים בתקנון לוותר על השתתפות כמתחרה. במקום זאת כיהן לצד הנסיך יורגוס של יוון ואחרים כחבר בחבר השופטים של התחרות להרמת משקולות וכתב כתבות ב"ברמינגם טיימס".
לוי ייסד את האגודה לאתלטיקה של העיר ברמינגהם ואת הפדרציה להתעמלות חובבים של בריטניה ואירלנד.
אדוארד לורנס לוי נפטר בשנת 1932, בגיל 81, אחרי מחלה ארוכה.
קורלי הווארד

קורלי הווארד (באנגלית: Curly Howard;‏ 22 באוקטובר 1903 - 18 בינואר 1952) היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.
נולד בניו יורק בשנת 1903 למשפחה ממוצא יהודי-ליטאי, בשם ג'רום לסטר הורוויץ, שמו העברי היה יהודה ליב בן שלמה נתן הלוי.
החל את דרכו במופעי וודוויל, כאשר הופעתו הראשונה על במה הייתה בשנת 1928.
בשנת 1932 החליף את אחיו שמפ הווארד בהרכב הקומיקאים "שלושת המוקיונים" (the Three Stooges), שכלל גם את אחיו הנוסף מו הווארד ואת השחקן לארי פיין, ואלו כיכבו במספר סרטים קצרים של אולפני קולומביה תחת המפיק ג'ולס וייט.
הופעתו האחרונה בסרט במסגרת ההרכב הייתה בשנת 1947, ואז חזר להחליפו אחיו שמפ. נפטר בשנת 1952 לאחר מספר אירועים מוחיים.
בסרט "The Three Stooges" של האחים פארלי משנת 2012 גולמה דמותו על ידי השחקן הקנדי ויל סאסו.
לה פלש ואלון

היסטוריה

המרוץ נערך לראשונה בשנת 1936 ונערך במטרה לעודד ולקדם מכירות של עיתון ספורט בלגי בשם Les Sports. על אף שהמרוץ אינו חלק מחמשת המונומנטים הוא נחשב לקלאסיקה ומעניק כבוד רב למנצחים בו. המרוץ הוא חלק מהסבב המקצועני של איגוד האופניים הבינלאומי.
כמו ברבים מהמרוצים, המרוץ השתנה רבות במהלך השנים, גם במסלולו וגם באורכו. בתחילה, המסלול היה על דרכים המחברות את הערים טורנה ולייז' ואורכו נע בין 236 ל-300 ק"מ. במשך השנים הבאות השתנתה גם נקודת הפתיחה והייתה בערים מונס, שרלרואה וערים רבות נוספות. כיוון המרוץ השתנה גם הוא במהלך השנים. משנת 1990 אורכו של המרוץ לא עלה על 210 ק"מ.
בשנים האחרונות, המסלול בן 199.5 הקילומטרים מתחיל בשרלרואה ומסתיים בקרבת אואי (Huy), שם הרוכבים מבצעים שלוש פעמים את הטיפוס ל-Mur de Huy, גבעה בה יש טיפוס קשה (בשיפוע שלעיתים עולה על 15%). קו הסיום נמצא בסוף הטיפוס האחרון.
שיאן הניצחונות במרץ הוא אלחנדרו ולוורדה הספרדי שניצח בו חמש פעמים (2006, 2014, 2015, 2016 ו-2017) ארבעה רוכבים ניצחו במרוץ שלוש פעמים, שניים בלגים ושניים איטלקים. בשנותיו המוקדמות שלטו הרוכבים הבלגים במרוץ וניצחו ב-11 השנים הראשונות של המרוץ. המרוץ הוא אירוע חשוב ויוקרתי בבלגיה ורוכב המנצח בו זוכה לכבוד רב בארצו. רוכבים בלגים ניצחו ב-38 מתוך 83 מרוצים שנערכו עד שנת 2019.
ז'אק פרוור

ביוגרפיה

ז'אק פרוור נולד בפריז לאב שהיה מבקר מחזות. הוא רכש מאמו את אהבת הקריאה והלך עם אביו לתיאטרון לעיתים קרובות. אחרי שסיים את לימודיו בבית ספר יסודי עבד בחנות גדולה בפריז. ב-1918 גויס לחיל הים הצרפתי ואחרי המלחמה נשלח לשרת בטורקיה. הוא לא אהב להישמע לפקודות ולעיתים קרובות ישב בבית כלא. ב-1922, אחרי שירותו הצבאי שב לפריז והשתתף באופן פעיל כחבר בקבוצת משוררים סוריאליסטים בהנהגת המשורר אנדרה ברטון. ב-1928 עזב את קבוצת ברטון, ב-1932 ייסד את קבוצת אוקטובר, וב-1933 נסע אתה למוסקבה. באותה שנה פגש בפריז בז'וזף קוסמה, מוזיקאי הונגרי שהתגורר בעיר, ומאז עובדו חלק משיריו של ז'אק פרוור למוזיקה (הנודע שבהם: "עלי שלכת", שבמקור נכתב לבלט, והפך לאחד משירי האהבה הגדולים והמופלאים של כל הזמנים, בביצועו החד-פעמי של איב מונטאן.)
ב-1935 כתב את הדיאלוג לסרט "חטאו של מר לאנג" בבימויו של ז'אן רנואר. הוא כתב מחזות ותסריטים עבור הסרטים הצרפתיים הגדולים של שנות הארבעים. סרטו המפורסם הוא "ילדי גן העדן" שכתב עבור הבמאי מרסל קרנה ב-1945, ואשר עמו שיתף פעולה בסרטים נוספים. ככלל, פרוור היה מעמודי התווך של הקולנוע הצרפתי בשנות השלושים והארבעים, השפעתו מכרעת בתקופה ובזרם המכונים "הריאליזם הפואטי".
שיריו של ז'אק פרוור התפרסמו בקבצים: "אמרות" (1946), "סיפורים" (1946), "הצגה" (1951), "הגשם ומזג האוויר היפה" (1955). שיריו מתארים את חיי פריז ואת החיים בצרפת בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה. הם משמשים כחומר לימוד ברבים מבתי הספר בצרפת, ומופיעים בספרי לימוד של השפה הצרפתית ברחבי העולם. ב-1971 קנה בית בכפר אומונוויל-לה-פטיט שבחבל נורמנדי תחתית.
ז'אק פרוור נפטר באומונוויל-לה-פטיט ב-1977 אחרי שלקה בסרטן הריאות.