google/wiki40b huggingface dataset:
קולמן הוקינס

תולדות חייו

הוקינס נולד במדינת מיזורי ולמד בקנזס. הוא ניגן מגיל צעיר פסנתר וצ'לו ואל הסקסופון הגיע בגיל תשע. ב-1921 הצטרף ללהקה בשם "Jazz Hounds" ונדד עמה בהופעות ברחבי ארצות הברית עד שהגיע עמה לניו יורק, שם הצטרף ללהקתו של פלטשר הנדרסון, עמו שהה עד 1934. בתחילה קיבל תפקידי בס בסקסופון בס במסגרת חטיבת קצב (דבר יוצא דופן למדי) וניגן גם בקלרינט, אולם בהמשך ניגן בעיקר בסקסופון טנור. הנדרסון נתן להוקינס חופש אמנותי גדול ודון רדמן, המעבד בתזמורתו של הנדרסון, יצר עבורו תפקידי סולו מורכבים בהשפעתו של חבר אחר שהצטרף לתזמורת ב-1924, לואי ארמסטרונג.
בשנת 1934 עזב הוקינס את תזמורתו של הנדרסון ונענה להזמנה להצטרף לתזמורתו של ג'ק היילון בלונדון. הוא נדד באירופה עד 1939, רוב הזמן כסולן. בשנת 1937 הופיע עם בני קרטר וג'נגו ריינהארדט. עם חזרתו לארצות הברית הקליט עיבוד לסטנדרט "גוף ונשמה" (Body and Soul). הקלטה זו הייתה לאבן דרך בהתפתחות הג'אז; הוקינס מתעלם כמעט לגמרי מהקו המלודי, למעט ארבע התיבות הראשונות, וחוקר בסולו שלו את המבנה ההרמוני של הקטע באופן שמסכם את תפקיד הסולן בסווינג ומבשר את תפקיד הסולן בבי-בופ.
בהמשך חבר להרכב שמנה את ת'לוניוס מונק, מיילס דייוויס, מקס רואץ' ואוסקר פטיפורד במועדון ברחוב 52 והיה למארגן הקלטת הבי בופ הראשונה עם דיזי גילספי ומקס רואץ' בפברואר 1943, בהיותו המבוגר שבחבורת הצעירים. הוא הקליט גם עם ג'יי ג'יי ג'ונסון ופאטס נאבארו והופיע עם ג'אז בפילהרמונית.
ב-1948 הקליט יצירה חלוצית בשם פיקאסו לסקסופון-סולו. בשנות החמישים הופיע באירופה ובארצות הברית במסעי הופעות ופסטיבלים. בשנות השישים הופיע באופן קבוע במועדון הוילג' ונגארד בניו יורק. הוא המשיך לשתף פעולה, הן עם אמנים מובילים בבי בופ (השתתף בהקלטת התקליט "ת'לוניוס מונק וג'ון קולטריין" ב-1960 ובסוויטה "We Insist! - Freedom Now" של מקס רואץ') והן עם אמנים ותיקים כדיוק אלינגטון, בן ובסטר, רוי אלדרידג', אוסקר פיטרסון, הרב אליס וריי בראון.
דרדוויל - דמויות

בחוברות הקומיקס של דרדוויל קיימות דמויות משנה רבות שמככבות יחד עמו ומהוות נדבך חשוב בסיפורים השונים שנעשו על הדמות במרוצת השנים. 
מאט מורדוק הוא עורך דין, שבילדותו התעוור בגלל שפיכת פסולת רדיואקטיבית על עיניו כשהציל על איש זקן מדריסה. חושיו האחרים התחדדו, ולאחר חיסולו של אביו המתאגרף, למד אמנויות לחימה שונות ונקם ברוצחיו של אביו. הוא החל להגן על שכונת הלז קיטשן ונלחם בנבלי-על רבים, בהם המתנקש בולזאיי וראש הפשע המאורגן הקינגפין.
ביקום מארוול, מעטות הדמויות בעלות חיי אהבה כה מפותלים וטרגיים כשל דרדוויל. חברותיו של מאט מורדוק מתחלקות לשתי קבוצות: נשים רגילות שספגו כאב בגללו כדוגמת קארן פייג', התר גלן, גלוריאנה אובריין ומילה דונובן, ונשים מסוכנות ובעלות כוחות על כדוגמת אלקטרה, האלמנה השחורה, טיפואיד מרי ואקו. רובן מתו, נותרו בעלות מום, או ספגו טראומה קשה. 
קארן פייג' מכרה את זהותו הסודית תמורת זריקה, כשהייתה מכורה להרואין. מאוחר יותר, היא נהרגה לנגד עיניו של מאט על ידי בולזאיי. כתגובה, דרדוויל תקף את בולזאיי ונתן לו נשיכה פראית שכמעט הרגה אותו. אלקטרה נהרגה אף היא על ידי בולזאיי במפגשה הראשון עם הנבל, אף על פי שהיא קמה לתחייה מאוחר יותר על ידי ארגון "היד". התר גלן התאבדה אחרי שנהפכה לאלכוהוליסטית. גלוריאנה אובריין נהרגה על ידי ויקטור קרולר, חייל של הקינגפין. אשתו של מורדוק, מילה דונובן, עזבה אותו, והאשימה אותו בכך שנישואיה איתו היו תסמין של התמוטטות העצבים שעבר. אהבתו לטיפואיד מרי נהרסה לבסוף בגלל פיצול אישיות שלה. אקו הונחתה על ידי הקינגפין להרוג את דרדוויל, שכפי שסופר לה כי רצח את הוריה. על אף שגילתה את האמת, האירוע גרם לנתק ביניהם. יוצאת מן הכלל הייתה מערכת היחסים שלו עם האלמנה השחורה, שהייתה נורמלית יחסית, ואפילו נראה שמאט עזב את ביתו כדי לגור איתה בסן פרנסיסקו, אך לבסוף האלמנה השחורה החלה לחשוש שהקריירה שלה כלוחמת בפשע תעמוד בצילו של דרדוויל, המוכר יותר ממנה, והשניים נפרדו כידידים.
דומיניק קייזר

קריירה

קייזר שיחק בנעוריו בקבוצות הנוער של TGSV וולסטטן, נורמניה גמונד וקירכהיים/טק. בקיץ 2007 חתם בנורמנייה גמונד כשחקן בקבוצה הבוגרת.
בקיץ 2009 חתם בהופנהיים והצטרף לקבוצת המילואים המשחקת בליגה הרביעית. ב-14 במאי 2011 קייזר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה במשחק הליגה נגד וולפסבורג. ב-3 בינואר 2012 האריך את חוזהו בשנתיים וחצי נוספות.
בקיץ 2012 קייזר חתם בר.ב. לייפציג מהליגה הרביעית. בעונת 2013/2014 קייזר הפך לשחקן הרכב ראשון בקבוצה ובעונה זו כבש 13 שערים ב-37 משחקי ליגה והיה שותף לעלייה ליגה שנייה ברציפות של לייפציג עד לבונדסליגה השנייה. בינואר 2014 מונה לקפטן הקבוצה. בתום עונת 2015/2016 העפיל עם לייפציג לבונדסליגה לראשונה בתולדות המועדון. ב-28 באוגוסט 2016 קייזר הבקיע את שער הבכורה שלו בבונדסליגה בתיקו 2-2 נגד הופנהיים. שער זה, היה השער הראשון בהיסטוריה של ר.ב. לייפציג בבונדסליגה. בעונת הבכורה של קייזר עם לייפציג בבונדסליגה, 2016/17, סיימה הקבוצה במקום השני המפתיע והעפילה לליגת האלופות. בעונת 2017/18 קייזר מיעט מאוד לשחק. לייפציג סיימה עונה זו במקום השישי.
בקיץ 2018 עזב קייזר את לייפציג וחתם בברונדבי מליגת העל הדנית.
אוכלי הלוטוס

אוכלי הלוטוס או הלוטופאגים (יוונית: Λωτοφάγοι; אוכלי הלוטוס) הם דמויות מהמיתולוגיה היוונית. אוכלי הלוטוס היו, לפי המסופר, קבוצה של אנשים שחיו באי ליד חופי צפון אפריקה, ונהגו לאכול מפרחי צמח הלוטוס ומפירותיו.
מזון זה נחשב לסם נרקוטי וממכר, שהשרה על צרכניו תחושה של שינה נעימה. באודיסיאה מסופר כי אודיסיאוס שלח שלושה מאנשיו לסייר באי, לאחר שרוח צפונית סחפה אותם אל חופיו. השלושה פגשו באוכלי הלוטוס וטעמו מפריו ופרחיו. התברר שהצמח הממכר השפיע עליהם עד כדי אובדן הרצון לחזור למולדתם ולמשפחותיהם. אודיסאוס החליט לקחתם בכוח, ותוך שהם ממררים בבכי גרר אותם אל הספינה וקשר אותם אל ספסלי החותרים.
אלפרד טניסון כתב שיר בשם "אוכלי הלוטוס". פרק בשם זה מופיע גם בספרו של ג'יימס ג'ויס, "יוליסס", הכתוב במתכונת האודיסיאה. קיימות להקות מוזיקליות בשם זה, וכן שודרה באנגליה בשנות השבעים סדרת טלוויזיה בשם זה. אוכלי הלוטוס הוא גם שמו של אלבום מחווה ללהקת דד קן דאנס.
ויקטור ברנה

ביוגרפיה

ברנה נולד בבודפשט בשם ג'יוזו בראון. הוא שינה את שמו בשל האנטישמיות באותה העת, לשם דומה אך עם צליל הונגרי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח ברנה עם אשתו לארצות הברית. במהלך המלחמה הוא חזר לאירופה, על מנת להילחם בנאצים תוך כדי שהצטרף לצבא בריטניה כצנחן. הוא לחם ביוגוסלביה. בתום המלחמה הוא עבר להתגורר בלונדון ביחד עם אשתו. בשנת 1952 קיבל את האזרחות הבריטית. בהמשך היה לנציגה של חברה בריטית למוצרי ספורט, דאנלופ, ונסע בחסותה ברחבי תבל. הוא נפטר ב-27 בפברואר 1972 בסיור שנערך, בלימה, פרו לאחר שחטף התקף לב.
ברכייה

תפוצה ואזורי מחיה

תפוצת מין זה רחבה ביותר וחולשת על כל היבשות, בעיקר בהמיספירה הצפונית, באירופה, אפריקה, אסיה, וכן באוסטרליה, ניו זילנד ובאיים רבים. אזור המחיה כמעט תמיד בקרבת אדמות פוריות או מקורות מים, מאחר שהמין ניזון מחסרי חוליות רבים השוכנים במים או באדמות אלו.
בישראל הברכיה חולפת וחורפת במספרים גדולים. על פי נתוני מפקד עופות המים של רשות הטבע והגנים, מספר הפרטים החורפים בארץ נע בין 10,000 ל-20,000. הם נצפים במקווי מים בכל אזורי הארץ. עם זאת, יש תופעה של פרטים בודדים הנשארים בעונת הקיץ ומקננים בצפון הארץ ובמרכזה, בעיקר לאורך החוף ושפלת יהודה. תופעה זו נמצאת במגמת גידול: מזוגות מקננים בודדים בשנות השישים עד למאות רבות כיום (2018). ייתכן שחלק מגידול זה נובע מהכלאות של ברכיות עם ברווזי בית שהתפראו.

תיאור המין

בשל תפוצתה הרחבה של הברכייה, מבנה גופה הפך לתיאור מבנה גופם של כל הברווזים. למין מקור שטוח ורחב ובעל שיניים דקות. אורכו כ-58 ס"מ ומשקלו בערך ק"ג אחד. לזכר ראש בצבע ירוק, על הצוואר קולר לבן והחזה חום. הכנפיים והבטן לבנות-אפורות, קצה הזנב שחור. הנקבה חומה-אפורה בצבעי נוצותיה. לשני המינים רגליים כתומות ונוצות כחולות מבריקות במרכז הבטן הנתחמות בפס לבן ופס שחור, מוסתרות מתחת לכנף, אלו מהווים מאפיין בולט בזיהוי המין בשעת תעופה. מהירות תעופת הברכייה מגיעה לשמונים קמ"ש.

התנהגות

אחרי עונת הרבייה, מתאספות הברכיות בלהקות ונודדות דרומה מהאזורים הצפוניים אל האזורים החמים יותר, שם מצוי המזון בשפע. הן ממתינות שם עד לתחילת עונת הרבייה ואז נודדות בחזרה לכיוון צפון. אולם, פריטים רבים נשארים באזורים הצפוניים גם כאשר מורגש מחסור במזון ובמחסה ומקימים אוכלוסיות קבועות שאינן נודדות.
קול הברווז המוכר לנו, שייך לנקבת הברכייה. לקול זה עוצמה רבה ונשמע למרחוק. הנקבה משמיעה קול זה כאשר היא מעוניינת למשוך לקרבתה זכרים.

רבייה

עונת הרבייה של הברכייה מתרחשת באביב, לאחר החיזור בונה הברכייה קן וזוג הברכיות אינו נפרד עד לזיווג. דגירת הברכייה על ביצתה אורכת כ-28 יום. שעות אחדות לאחר שבקעו, הולכים האפרוחים אחרי אמם אל המים. אפרוחי הברכייה אינם מואכלים על ידי אמם אלא מלקטים מזון בעצמם.

תזונה

הברכייה ניזונה ממגוון רחב של מזון, כולל סוגי צמחייה שונים, חרקים, סרטנים, דגים, רכיכות ותולעים. מרבית המזון ניצוד מתוך המים. לעיתים רחוקות, תחמוד הברכייה מזון מתוך אזורים חקלאיים וממשק האדם, על פי רוב זרעים ויבולים שונים.

המין והאדם

בשל תפוצתו הרבה, הותר ציד מבוקר של המין במדינות רבות באסיה. מסביב לציד זה צמחה תעשייה גדולה התורמת לכלכלת האדם. כספים רבים מציד זה, נאספים על ידי ארגוני טבע ומתועלים לשמירה על אוכלוסיות של המין הנמצאים באזורי סיכון, בגלל דלדול בשטחי מחיה המתואמים למין. נצפית מגמה של הסתגלות המין לסביבתו של האדם, והרחבת מקום החיות אף לאזורים סמי-אורבניים. אחד מתת מיניו הוא ברווז הבית שבוית על ידי האדם.
שמחה בונים ארנפלד

הרב שמחה בונים ארנפלד (בכתיב מיושן: עהרנפלד; תרפ"ט – א' בסיוון תשע"ח) היה אב בית דין קהילת מטרסדורף, ראש ישיבת 'חתן סופר' בבורו פארק, מזקני ראשי הישיבות וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית.

ביוגרפיה

נולד בעיירה מטרסדורף באוסטריה, לרב שמואל ארנפלד שכיהן כרבה האחרון של העיר מטרסדורף לפני מלחמת העולם השנייה וצאצא של החת"ם סופר, ולבת הרב דוד צבי ארנפלד, ששניהם היו נכדים משותפים של הרב שמחה בונים ארנפלד, בעל "מענה שמחה" שעל שמו הוא נקרא.
בשנת תרצ"ח (1938) עזבה משפחת ארנפלד את אוסטריה לכיוון ארצות הברית.
באותן שנים הלך ללמוד ביחד עם אחיו הרב עקיבא בישיבת תורה ודעת אצל הרב שלמה היימן והיה מתלמידיו הקרובים.
לאחר שפתח אביו את ישיבת "חתן סופר" עבר ללמוד בה.
נישא לבתו של אב בית דין טשאקווא, הרב שמואל אברהם זלטנרייך.
בשנת ה'תשי"ח (1958) ייסד אביו בירושלים את השכונה החרדית קריית מטרסדורף. מאז היה מגיע מעת לעת להנהיג גם את הקהילה בישראל, בה הוקמו מוסדות מענה שמחה וישיבת בית שמואל על שם אביו.
לאחר פטירת אביו בחג השבועות שנת תש"ם, מילא את מקומו כגאב"ד מטרסדורף.
מלבד זאת נטל חלק בפעילות מועצת גדולי התורה של ארצות הברית, ופעל רבות בהמשכת נחלת מורשת ותורת ה'חתם סופר', ואף נטל חלק פעיל בהנהגה של יהדות ארצות הברית.
בחודש האחרון לחייו אושפז בבית החולים במצב קשה, ובבית מדרשו 'חתן סופר' מטרסדורף בשכונת בורו פארק בברוקלין נערכו תפילות רבות וחיזוקים להחלמתו, בא' בסיוון תשע"ח נפטר, הלווייתו התחילה בארצות הברית מישיבת חתן סופר בבורו פארק, במעמד רבנים ומאות אנשים, ארונו הובא ארצה ויצא מהיכל ישיבת בית שמואל בקרית מטרסדורף בירושלים שם ספד לו בין השאר אחיינו הרב יצחק יחיאל ארנפלד, ונקבר בהר המנוחות ליד קבר אביו.
מגדל בייאזיט

מבנה המגדל

המגדל, הבנוי מאבן, נבנה בהזמנת הסולטאן מהמוט השני והושלם בשנת 1828, באתר בו ניצבו בעבר שלושה מגדלים אחרים שהיו עשויים עץ (הראשון שבהם הושלם בשנת 1749) וחרבו בזה אחר זה. מתכננו היה האדריכל סנקרים בליאן (Senekerim Balyan).
במקור היה במגדל מפלס תצפית אחד בשטח של כ-50 מטרים מרובעים, שאליו הוביל גרם מדרגות מעץ. במפלס זה יש 13 חלונות והוא היה מכוסה בגג עץ בצורת חרוט. ב-1849 ניבנו בראש המגדל שלוש קומות נוספות בעלות חתך מתומן, בשטח קטן משל הקומה המקורית, פרט שאיפשר הקמת מרפסת באחת מהן. בשנת 1889 נוסף למגדל בראשו תורן ברזל באורך של 13 מטרים. באותה שנה גרמה רעידת אדמה נזק למגדל, אך הוא שוקם. כיום יש למגדל תקרת אבן.
מאז 1972 מותנית הכניסה למגדל בקבלת היתר מיוחד. ב-1997 עבר המבנה שיפוץ מקיף.

תפקיד המגדל באיתור שריפות

מגדל בייאזיט, מגדל גלאטה ומגדל נוסף ניבנו על מנת לאתר שרפות שפרצו באיסטנבול והיוו באותה איום חמור על שלומה, בעיקר משום שרוב המבנים בה היו בנויים אז מעץ. מבנים אלו הוקמו בנקודות גבוהות שמהן נשקף מראה של שטחים נרחבים של העיר. ממגדל בייאזיט נשקף מראה של העיר העתיקה של איסטנבול, של הרבעים שלחוף קרן הזהב, של רבעים שלחוף הבוספורוס, של הכניסה לים מרמרה ואפילו של איי הנסיכים.
האיתות מהמגדל על שרפה שפרצה נעשה בשעות היום על ידי הורדת סלים מראשו, ובלילה על ידי הדלקת מנורות צבעוניות. מספר הסלים או צבע המנורות הצביע על מספר הרובע של איסטנבול שבו פרצה האש. עד שנת 1923 היו עשרים כבאים מוצבים במגדל דרך קבע. כיום ירד מספרם לשניים והם מוצבים בו לצורכי שמירה בלבד.
תפקידו של המגדל באיתור שרפות ננטש, אך הוא משמש עד היום לתצפית וכן לאיתות על תנאי מזג האוויר ולאיתות ימי לספינות בשטחי הים שבקרבתו.
קראל שלמון

חייו

קראל שלמון נולד בשנת 1897 בשם קרל סלומון (Karl Salomon) בהיידלברג שבגרמניה, בנו של סוחר. בראשית דרכו המוזיקלית למד אצל פרופ' פיליפ וולפרום (Wolfrum), מנצח ומנהל מוזיקלי של אוניברסיטת היידלברג. וולפרום הפנה את תלמידו אל מקס רגר, שהשפעתו ניכרה במוזיקה של סלומון; בשנת 1916 נסע סלומון לווינה, אך זמן קצר אחרי שהחל את לימודיו אצל רגר, נפטר המורה, וסלומון עבר, בהמלצת וולפרום, ללמוד אצל ריכרד שטראוס בברלין, שם השלים את לימודיו.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, אחרי קריירה של ניצוח והלחנה בגרמניה, עלה סלומון לארץ ישראל. בשנת 1936, עם הקמתה של תחנת הרדיו של שירות השידור של פלשתינה (א"י), התמנה כמנהל מחלקת המוזיקה של התחנה. כעבור שנתיים ייסד את תזמורת שירות השידור (כיום התזמורת הסימפונית ירושלים). 
משנת 1948 ניהל את מחלקת המוזיקה של קול ישראל ובשנת 1962 פרש לגמלאות. 
עם קום המדינה שיווה לשמו אופי עברי תוך שמירה על הצליל המקורי.

יצירתו

קראל שלמון הלחין יצירות רבות, בהן מוזיקה תזמורתית, מוזיקה ווקאלית, מוזיקה קאמרית, שירים ויצירות לפסנתר. כן עיבד יצירות רבות לרדיו. במוזיקה שלו ניכרה השפעה של תרבות יהדות ספרד שהייתה חביבה עליו; פיוטים של אברהם אבן עזרא, יהודה הלוי ואחרים שימשו בסיס לכמה מיצירותיו.
בכתיבתו של שלמון ניכרו שני יסודות בולטים - מאפייני השפה העברית, התנ"ך ונופי ישראל מצד אחד, ומסורת המוזיקה של מרכז אירופה, מן הצד השני. שלמון נטה חיבה למקצבים אסימטריים ולהרכבים בלתי שגרתיים וחוש ההומור שלו בא לביטוי במשחקי מילים ושעשועי לשון, שכולם מצאו מקום ביצירתו המוזיקלית. כן חיבב במיוחד את צורת הוריאציות.
בשנת 1930, כשחי עדיין בגרמניה, חיבר אופרת בובות בשם "דוד וגוליית" למילים של אלברט בר. היצירה,  שאפשר לבצעה הן כאופרה בימתית והן כקנטטה, שודרה בשנת 1957 בטלוויזיה הגרמנית.
בשנת 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, חיבר שלמון תוך ימים אחדים "סוויטה סימפונית על נושאים יווניים" כתחליף לתווים, שלא הגיעו בעוד מועד לקונצרט שתוכנן בירושלים לטובת הצלב האדום של יוון. יצירתו זו זכתה להצלחה רבה, לא רק בישראל אלא גם מחוצה לה. 
בשנת 1950-51 קיבל קראל שלמון את פרס אנגל.
קראל שלמון נפטר בביתו שבבית זית שליד ירושלים, בינואר 1974.
בספרייה הלאומית שמור ארכיונו, ובו כתבי יד של יצירות מקוריות ועיבודים, סקיצות, מאמרים ספרותיים, הסברים ליצירות וליברטי, מכתבים, תוכניות, תמונות ועוד.
סמל ברמן

סמל ברמן (בגרמנית: Bremer Wappen) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית ברמן והוא קיים בשלוש גרסאות, גדולה, בינונית וקטנה. הסמל נכנס לשימוש ב-1366 והוא מציג מפתח לבן על שדה אדום. המפתח מייצג את פטרוס, פטרון קתדרלת ברמן.

היסטוריה

האישור הרשמי הראשון שניתן לעיר להשתמש בסמל היה ב-1811 על ידי נפוליאון. סמל זה הכיל את המפתח של פטרוס, שלוש דבורים על גבי צבעי נפוליאון, אדום וזהב. לפני נפוליאון הצבעים הדומיננטים של העיר היו אדום ולבן, צבעיה של ברית ערי הנזה. ב-1568 הוחלפו תומכי הסמל ממלאכים לאריות, כפי שהם כיום ונוסף הכתר. כיום משמש המפתח לבדו סמל מוקטן של הרשויות.
מאט סמית

ביוגרפיה

סמית נולד וגדל בנורת'האמפטון שבאנגליה והתחנך בבית הספר לבנים שבנורת'האמפטון. הוא תכנן להיות שחקן כדורגל מקצועי ואף שיחק בכמה קבוצות, אך לאחר זמן מה הוא נפצע פציעה קשה בגב ולא היה יכול לחזור ולשחק. בעקבות כך, המורה של סמית לדרמה הראה לו את עולם המשחק וסמית החליט להפוך לשחקן.
תפקידו המקצועי הראשון היה בהצגת התיאטרון "רצח בקתדרלה" ואחר כך הופיע גם בהצגה On the Shore of the Wild World. כעבור כמה זמן, ההצגה 'On the Shore of the Wild World' החלה להציג גם בתיאטרון הלאומי שבלונדון. לאחר שההצגה ירדה, הוא שיחק במחזה The History Boys.
תפקידו הטלוויזיוני הראשון היה בסרט "אבן האודם בעשן". הוא גילם את תפקידו של ג'ים טיילור, לצדה של השחקנית בילי פייפר. הוא ופייפר שיתפו פעולה בשנית כאשר הופיעו יחד בסדרת הטלוויזיה בה מככבת פייפר, "וידוייה הסודיים של זונת צמרת". הם שיחקו שוב ביחד (אך לא באותו זמן) בסדרה "דוקטור הו". הם אמנם הופיעו בעונות שונות של הסדרה (פייפר גילמה את המלווה של הדוקטור בעונה הראשונה והשנייה וסמית' גילם את הדוקטור מהעונה החמישית עד העונה השביעית.) אך שיחקו ביחד בספיישל 50 שנה לסדרה.
כאשר דייוויד טננט הודיע על פרישתו מתפקיד הדוקטור, החלו האודישנים למציאת הדוקטור החדש (ה-11 במספר). סמית נבחר לאחר אודישנים קפדניים ונדרש לשמור את ליהוקו בסוד עד שתצא הודעה רשמית. סמית הוא השחקן הצעיר ביותר עד היום שישחק את הדוקטור, בן 28 בלבד.
ב-1 ביוני 2013 BBC הכריזה שספיישל חמישים שנה לסדרה יהיה ההופעה האחרונה של מאט בתור הדוקטור ואחרי הספיישל, שהתקיים בנובמבר 2013 הוא יוחלף בשחקן אחר (פיטר קפלדי).
פורסם שב-2019 יככב בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 9, בתפקיד שלא נחשף.

לקריאה נוספת

* Smith, Oli (2010). Doctor Who: The Eleventh Doctor: Matt Smith. London: BBC Children's Books. ISBN 978-1-4059-0687-6
ויסטיר

ויסטיר או ויסטירניק (ברומנית: vistier או vistiernic) היה דרגטור בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה.
הוויסטיר היה בויאר הממונה על קבלת המסים וניהול כספי אוצר המדינה. הוויסטיר היה חבר במועצה העליונה של השליט ומתחתיו פעל ויסטיר מדרגה שנייה, שהיה בויאר בדרגה פחותה ומתחתיהם היה ויסטיר מדרגה שלישית, שהיה בויאר מהדרג התחתון ושימש כמפקח כספים במנזר או מנהל.
Copy constructor

דוגמה למימוש בתכנות (C++‎)

class CPerson {
  int m_iAge;
  string m_szName;
  Person* m_pMother;
 
  public: CPerson(const CPerson& p) {
   m_iAge=p.m_iAge;
   m_szName=p.m_szName;

   //This check would make sense for an assignment operator, but not for a copy constructor,
   //since the object should always be a new one.
   //if (NULL != m_pMother) {
   //  delete(m_pMother);
   //  m_pMother = NULL;
   //}

   if (NULL != p.m_pMother) {
     m_pMother=new Person(p.m_pMother);
   }
  }};
עיר תת-קרקעית

עיר תת-קרקעית היא מערכת של מנהרות תת-קרקעיות המחברת בניינים, בדרך-כלל במרכזי הערים. בניינים אלה עשויים לכלול מבני משרדים, מרכזים מסחריים, תחנות רכבת ורכבת תחתית ומרכזי בידור שונים. בדרך-כלל, תהיה עיר תת-קרקעית נגישה באמצעות המרחב הציבורי בכל אחד מהמבנים המחוברים אליה, ולעיתים יהיו לה גם כניסות ייעודיות נפרדות.
ערים תת-קרקעיות זוכות לחשיבות מיוחדת בערים המאופיינות באקלים קר, בכך שהן מאפשרות את המשך פעילות מרכזי הערים במשך השנה כולה, ללא קשר למזג האוויר השורר בחוץ.
הערים התת-קרקעיות פועלות בעקרון הדומה למעברי-העל (skyway) המחברים בין בניינים מעל-פני השטח ובדומה למעברים מקורים במפלס הרחוב, אך הן רחבות ומסועפות יותר.
ערים תת-קרקעיות הוקמו גם לאורך ההיסטוריה, לצורך מטרות שונות. בקפדוקיה שבטורקיה הוקמו ערים תת-קרקעיות רבות, ושתיים מהן, דרינקויו וקאימאקלה, זכו לפרסום מיוחד. שתי הערים שוכנות במרחק 9 קילומטרים זו מזו ומחוברות במחילה. הראשונה כוללת 8 קומות מתחת לאדמה, ושימשה למסתור כבר בתקופה החתית ובמאה ה-19 הסתתר בה צבאו של מוחמד עלי. הערים כוללות חדרי מגורים רבים, כיתות לימוד ושירותים שונים, כגון יקב. עד היום לא ברור כיצד הוארו הערים וכיצד פעלה מערכת האוורור.
דוגמה נוספת לעיר תת-קרקעית הוקמה בסמוך לעיר בון בגרמניה. העיר, שבנייתה הסתיימה ב-1972, בתקופת המלחמה הקרה, נבנתה במטרה לספק מקלט לכ-3,000 מבכירי הממשל במקרה של מתקפה גרעינית. העיר מחולקת למספר מתחמים - אזור מגורים, מרכז לטיפולים רפואיים ועוד, ואף כוללת אולפן טלוויזיה ומספרה.
אנדרה קאבוש

קריירת הסיוף

קאבוש החל את קריירת הסיוף כאשר קיבל מידיד ציוד לסיוף כמתנת יום הולדת. לאחר שקיבל את המתנה, הסתיר אותה בארונו, אך כאשר הידיד התגרה בו, נרשם למועדון סיוף, והפך לאחד הסייפים הטובים בעולם בזמנו.
ב-1928 זכה באליפות סלובקיה במדליית הזהב בסיוף בחרב. ב-1931 זכה במדליית הכסף באליפות העולם בסיף בתחרות החרב. ב-1933 וב-1934 זכה במדליות זהב אישיות באליפות העולם, וב-1931, 1933, 1934 ו-1935 זכה במדליות הזהב הקבוצתיות. בין חבריו לקבוצה היו היהודים אטילה פטשאואר ושנדור גומבוש.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה קאבוש במדליית זהב קבוצתית, ובמדליית ארד אישית בחרב. בתחרויות הקבוצתיות ניצחה קבוצתו את ארצות הברית (3-13), איטליה (2-9) ופולין (1-9) בגמר.
קאבוש לא היה משופע באמצעים כחבריו לקבוצה, שהיו לרוב ממשפחות עשירות. בעקבות ניצחונו באליפות אירופה ב-1934, פרש מהסיוף לזמן מה כדי לפתוח חנות מכולת. לאחר שמצא פטרון עשיר, שב לסייף, והוביל את הונגריה לניצחון נוסף באליפות אירופה ב-1935.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה קאבוש בשתי מדליות זהב. הוא הוביל את קבוצתו למדליית הזהב פעם נוספת, כשהיא בלתי מנוצחת, וזכה במדליית הזהב האישית בחרב עם 24 ניצחונות ב-25 קרבות.

עבודות כפייה ומוות

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, השתנה לרעה מצבם של יהודי הונגריה. קאבוש גויס לשירות עבודת הכפייה ושהה שם במשך 5 חודשים. לאחר מכן שהה במחנות הצבא ההונגרי ולימד את הקצינים סיוף. בעזרת קצין צבא ידידותי נשלח ביוני 1944 לקרובי משפחה בבודפשט ושהה בביתם, תוך שהוא פעיל במסגרת המחתרת ההונגרית. בנובמבר 1944 נסע בעגלה עם סוסים על גשר מרגיט בבודפשט, כאשר תקלה טכנית הביאה לפיצוץ מתקן שהצמידו הגרמנים לגשר, בציפיה לבואו של הצבא האדום. קאבוש, ועמו רבים אחרים, טבעו בנהר הדנובה. ישנם דיווחים סותרים על מותו, אך כולם מציינים כי טבע בדנובה בראשית נובמבר 1944.
ב-1986 הונצח קאבוש ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט.
בנג'מין ראש

קישורים פנימיים

מדיה וקבצים בנושא בנג'מין ראש בוויקישיתוף
רכיבי מדף

רכיבי מדף הם מונח בעולם החומרה והתוכנה, (באנגלית: Commercial off-the-shelf, נקרא גם בקיצור COTS).
מיוחס בעיקר למוצר או לטכנולוגיה מסוימת שמוכנים ואפשריים כבר לשימוש, להשכרה למכירה או לשימוש בציבור הרחב.
יש לציין שהרבה חברות מיצרות מוצרים הבנויים על קוד פתוח עובדים על מוצרים שהם רכיבי מדף כדי לתת את הבסיס לקוד פתוח.
המוטיבציה להשתמש עם רכיבי מדף היא כדי לצמצם את העלויות הפיתוח ואת זמן הפיתוח על ידי זה שאפשר לקנות אותו ישירות ולא לפתח מוצר חדש לכל צורך שהוא. השימוש ברכיבי מדף החל להתפתח בשנות התשעים.
אליהו סלע

קורות חיים

סלע נולד בתל אביב, אביו היה יעקב שטינפלד (סלע). בגיל צעיר עבר עם משפחתו לרעננה.
הוא למד בגימנסיה גאולה בתל אביב וכבר בכתה י' (1942) הצטרף ל"הגנה" ועבר קורס מ"כים של הגדנ"ע בגבעת עדה. בשנת 1944, עוד לפני שסיים את בית הספר התיכון עזב את הלימודים ללא ידיעת הוריו והצטרף לפלוגה ח' של הפלמ"ח בקיבוץ קריית ענבים, שם דבק בו הכינוי "רעננה". הכינוי רעננה ניתן לו מפני שהיו חמישה אליהו בפלוגה.
בשנת 1946 עבר קורס מ"מים (קורס קצינים של הפלמ"ח) ובשנת 1947 מונה לפקד על פלוגה ח', במסגרת הגדוד השישי. לפלוגה זו הייתה שייכת גם "מחלקת ההר" אשר מבין לוחמיה היו 35  נופלי הל"ה, אליהו סלע, שהיה סייר והכיר היטב את השטח התווה למפקד המחלקה, דני מס, את נתיב ההגעה אל גוש עציון. הוא פיקד על פלוגה ח' גם בקרב הקסטל, במסגרתו כבשה הפלוגה את הכפר והמוצב על ההר ומסרה אותם לידי לוחמי החי"ש. בהמשך אותה שנה צורף כסגנו של יוסף טבנקין ("יוספל'ה"), שהיה מפקד הגדוד הרביעי ("הפורצים"), לפעולות בירושלים. בירושלים פיקד על קרב סן סימון ועל הכח המסתער בכיבוש הר ציון ובפריצה לרובע היהודי. 
לפי עדותו קיבל מעוזי נרקיס פקודה לכבוש את הר ציון. לאחר כיבוש ההר פקד על דוד אלעזר לפרוץ לעיר העתיקה וזאת על דעת עצמו ובאישורו של עוזי נרקיס, אך ללא פקודה ממפקד החזית, דוד שאלתיאל. 
בהמשך נטל אותו יוסף טבנקין עמו לחטיבת הראל ומינה אותו לקצין המבצעים של החטיבה. במסגרת זו סייע בפריצת דרך בורמה (לפי עדויות מסוימות, הוא אף זה שהגה אותה) ותכנן את מבצע דני, מבצע ההר ומבצע חורב.
לאחר תום מלחמת העצמאות נאלץ סלע לפרוש מצה"ל, מאחר שהפר את פקודת הרמטכ"ל בכך שהשתתף בכינוס של הפלמ"ח בתל אביב. סלע הצטרף לקיבוץ כברי. לסלע שלושה ילדים.
במשך שנים רבות שמר רעננה על שתיקה והתרחק מהתקשורת אך בלחץ בני משפחתו נתן הסכמתו להכנת סרט על סיפור חייו. ב-3 בנובמבר 2011 התקיימה באולם מלווי השיירות שבבית הפלמ"ח הקרנת הסרט "סלע קיומנו" שהכין רן אדליסט עבור הטלוויזיה הישראלית, נכחו באירוע - רעננה ובני משפחתו, לוחמי הפלמ"ח והרמטכ"ל בני גנץ.
סלע נפטר ב-3 בספטמבר 2017.
רומן אירוטי

רומן אירוטי הוא רומן, שנכתב על התפתחות קשר רומנטי באמצעות אינטראקציה מינית. המין הוא חלק מובנה מהסיפור, צמיחת הדמויות והתפתחות מערכת היחסים. לאינטראקציה המינית ברומן אירוטי יש משמעות שהיא מעבר לביטוי של מערכת היחסים בין הגיבורים. המין הוא משמעותי לעלילה, בין אם היא נסובה סביבו כי הגיבורים עוברים תהליך רגשי שקשור למין או שהמין מבטא מערך תפקידים שחשוב לעלילה.
לא כל רומן שיש בו מין הוא בהכרח רומן ארוטי, אבל בכל רומן ארוטי יש מין ולרוב הרבה ממנו.

נושאי הרומן

ברומן אירוטי, הרומן הוא מוקד העיקרי של קו העלילה, הוא מאופיין בתכנים מינים, לרוב התכנים מפורשים לפרטי פרטים ומכילים מילים גסות, כך שהקורא יכול לדמיין את הסיטואציה ולהבין בדיוק מה הולך. הרומן האירוטי, מוציא את הקורא מעבר לחדר השינה המסורתי ופותח עולם שהיה חסום בפניו.
הרומן יכול להכיל אלמנטים שונים מתתי הז'אנר האחרים של הרומן הרומנטי ומצבים שונים, כמו: פנטזיה, אימה, רומן היסטורי להט"ב מסתורין, הומור, מותחן, רומן על טבעי, מדע בדיוני, רומן ויקטוריאני, רומן מערבי, BDSM (רך), מין אנאלי ועוד. בסופו של דבר, הכל הולך ברומן האירוטי, כל עוד הוא נשמע לחוקי הרומן הרומנטי.

ההבדלים בין רומן אירוטי לבין אירוטיקה

רומן אירוטי כולל דמויות מפותחות, קו העלילה הוא סיפור אהבה מרכזי עם אפשרות לעלילות משנה, המין ממלא תפקיד עמוק במסע של הדמויות לעבר האהבה. הדמויות הראשיות ברומן יכולות להתקיים גם בלי המין זמן רב, אך לדמויות יגרם סבל רב. בסופו של הרומן האירוטי, הזוג הראשי "מנצח" את כל התלאות שהם עברו והם חיים באושר ועושר (HEA).
אירוטיקה (פורנוגרפיה) אף על פי שהיא דומה לרומן האירוטי, היא סיפור בו המין ממלא תפקיד מרכזי ללא קו עלילה. לדמות יכולים להיות שותפים רבים לאורך כל קו העלילה, המין סתמי יותר - הוא ללא השלכות והמשתתפים בדרך כלל לא גומרים יחד. בסופו של דבר, שני הצדדים מתרחקים ולא נפגשים שוב. סיפורים אלה בדרך כלל קצרים שכן אין קו עלילה שמחזיק את הסיפור.