google/wiki40b huggingface dataset:
ברדלס מלכותי

ברדלס מלכותי (באנגלית King cheetah; קרוי גם ברדלס דה וילט) הוא מוטציה גנטית נדירה של ברדלס שנראתה פעמים בודדות בטבע בדרום ומרכז אפריקה ואשר נחשבה בתחילה כתת-מין נפרד. המוטציה נובעת מנוכחות של גן רציסיבי בדומה לטיגריס לבן, ובמקרה ולשני ההורים יש את הגן הזה, רבע מהגורים צפויים להיות מלכותיים. ההבדל בין הברדלס המלכותי לברדלס הרגיל זהה להבדל בין מוטציית "מאקרל" למוטציה הקלאסית אצל חתול טאבי.

היסטוריה

בשנת 1926 כתב סרן אנגלי על ציד חיה ליד העיר הארארה של ימינו. בתארו את החיה הוא ציין את הדמיון המדהים שלה לברדלס, אך גופה היה מכוסה בפרווה עבה כמו זו של נמר השלג עם כתמים גדולים שהתמזגו ויצרו פסים. הוא הציע כי חיה זאת מהווה הכלאה בין נמר לברדלס. לאחר שהתגלו פרטים נוספים כאלו אשר כולם התאפיינו בדמיון גדול לברדלס ובטפרים נשלפים, היה ברור שאין מדובר בהכלאה. הזואולוג האנגלי רג'ינלד אינס פוקוק תיאר אותו כמין חדש תחת השם המדעי Acinonyx rex  ("רקס" פירושו בלטינית "המלך"); עם זאת, הוא חזר בו מסיווג זה בשנת 1939. הצייד וחוקר הטבע האנגלי אבל צ'פמן טען כי צבעו של ברדלס זה מהווה בסך הכול וריאציה לפרוות הברדלס הרגיל. מאז שנת 1927 הברדלס המלכותי תועד עוד 5 פעמים בלבד בטבע; התמונה הראשונה של ברדלס זה בטבע צולמה בשנת 1975 בפארק הלאומי קרוגר בדרום אפריקה.

מאפיינים

הפרווה של הברדלס המלכותי נוטה להיות עבה יותר משל הברדלס הרגיל, ויש לה רעמה שחורה בולטת על העורף. במקום נקודות גדולות לאורך הגוף והצלעות, לברדלס המלכותי ישנם כתמים גדולים ורחבים בצורות שונות ולא סדירות שמצמצמים את שיעור הפרווה הצהבהבה שביניהן (מזכיר במקצת את הכתמים של ג'ירף רוטשילד). ההבדל הבולט ביותר הוא ללא ספק בגב: בעוד שלברדלס הרגיל יש נקודות גדולות שעשויות להתחבר במקצת בעוקץ הזנב, אצל הברדלס המלכותי ישנם שלושה פסים ארוכים ועבים מהעורף עד לזנב שביניהם מפרידה רצועת שיער דקיקה צהבהבה. אצל הברדלס המלכותי יש כתמים גדולים על הזנב בניגוד לנקודות פשוטות אצל הברדלס הרגיל. הצבע של הכתמים והפסים אצל הברדלס המלכותי נע בין שחור לחום שוקולד כהה. באזור החזה והראש אין הבדל בין הברדלס המלכותי לברדלס הרגיל.

שימור

מוטציית הברדלס המלכותי נדירה ביותר, והאוכלוסייה העולמית היא מתחת ל-60 פרטים; מתוך מספר נמוך זה רק 10 פרטים בלבד חיים בטבע - כנראה באזורים מרחוקים של זימבבואה, בוצוואנה ודרום אפריקה. מרכז הברדלס דה וילט בפרטוריה שבדרום אפריקה הוא אחראי במידה רבה לשימור של מוטציה זאת. מרכז דה וילט החל בתוכנית רבייה מסודרת של המוטציה ב-1980 כאשר נולדו לזוג אחיות ברדלסיות רגילות במרכז גורים מלכותיים לאחר שלברדלס האב שהגיע מאזור טרנסוואל היו גנים מלכותיים. מאז המרכז החל בפרויקט לגידול ברדלסים מלכותיים ושימורם ונחל הצלחה גדולה בתחום. בגלל מאמצי השימור של המרכז וכן בשל העובדה שכל הברדלסים המלכותיים בגני החיות ברחבי העולם מקורם במרכז - המוטציה מכונה גם "ברדלס זה וילט" כמחווה למאמצי השימור של המרכז.
דוד פור

דוד (דודיק) פור (20 באוקטובר 1924 - 4 ביולי 2012), ניצול השואה, מזכיר קיבוץ, מורה ומחנך, מקים בית הספר התיכון האזורי "ברנר" ומנהלו הראשון, פקיד בכיר במשרד החינוך ודיפלומט ישראלי.

קורותיו

דוד פור נולד כדוד פורמן בשאולאי שבליטא ב-20 באוקטובר 1924. הוא התחנך בגן ילדים עברי ואחר כך בגימנסיה העברית "תרבות" בעיר. מגיל צעיר היה חבר בתנועת הנוער הציונית "נצ"ח".
את תקופת השואה עבר בגטו בשאולאי, לצד אמו ואחותו, והיה פעיל בתנועת ההתנגדות. שבועיים לפני שהגיעה הדיוויזיה ה-16 של הצבא האדום, הוא נשלח על ידי הנאצים למחנה ההשמדה שטוטהוף ומשם למחנה הריכוז דכאו שבדרום גרמניה. לקראת סיום המלחמה, כשהצבא האמריקאי התקרב לשערי דכאו, הוציא הגסטפו את היהודים שעוד נשארו בחיים, ובהם פור, לצעדת מוות לכיוון דרום גרמניה. ב-2 במאי 1945 , הגיע הצבא האמריקאי ושחרר אותם מידי הנאצים. פור פונה לבית חולים שהקימו האמריקאים במנזר גדול ליד לנדסברג בשם סנט אוטיליין, שם אושפז וחייו ניצלו. לאחר ששוחרר מבית החולים החל לרכז שרידי השואה בעיירה פלדפינג, היה ממקימי תנועת "נוחם" (נוער חלוצי מאוחד), וארגן את עלייתם לישראל של מאות ניצולי שואה.
ב-1947 עלה פור לארץ ישראל עם רעייתו אסתר וקבוצה של 80 ילדים יתומי שואה על סיפונה של אוניית המעפילים תיאודור הרצל. הספינה נעצרה על ידי הבריטים כשהתקרבה לחופי הארץ, ונוסעיה, בהם בני הזוג פור, נשלחו למחנה מעצר בקפריסין. בדצמבר, לאחר 10 חודשים, שוחררו והשתקעו בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן. 
בינואר 1949 הצטרפו לקיבוץ בוכנוואלד, לימים קיבוץ נצר סרני, שהוקם על ידי ניצולי שואה ממחנה הריכוז בוכנוואלד. באותה שנה נבחר למזכיר הקיבוץ, והיה אחד החברים המרכזיים בקיבוץ. ובהמשך כיהן פעמיים נוספות כמזכיר הקיבוץ. בתחילת 1951 שימש מזכיר תנועת "הנוער העובד והלומד" בישראל. 
שנים רבות עבד כמורה, כמחנך, וכמנהל בית הספר בקיבוץ. תוך כדי עבודתו, למד וסיים את לימודי המשפטים בשלוחה התל אביבית של הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בקיץ 1957 יצא כחבר המשלחת הישראלית לפסטיבל הנוער במוסקבה. ב-1961 למד לתואר ראשון בחוג לספרות עברית ובחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
בדצמבר 1967 מונה פור לקונסול התרבות של ישראל בפילדלפיה. במהלך שהותו בעיר, השלים לימודי תואר שני בחינוך משווה באוניברסיטת פנסילבניה. לאחר שובו לישראל, ב-1970, הקים את בית הספר התיכון האזורי "ברנר" והיה מנהלו הראשון. החל מ-1976 שימש יושב ראש הוועדה לחינוך העל-יסודי במשרד החינוך, ולאחר מכן, במשך 8 שנים כיהן כיושב ראש המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך. 
לאחר יציאתו לגמלאות ב-1990, עבד מטעם ארגון הג'וינט בלדיספולי שבאיטליה, שם רוכזו יהודים רבים שהצליחו לצאת מברית המועצות, ולאחר מכן כיהן כנציג הג'וינט בברית המועצות. ביולי 1991 החל לפעול כמנהל היחידה לחינוך היהודי הציוני בברית המועצות (לשעבר) מטעם רשות החינוך של הסוכנות היהודית, והיה אחראי על החינוך היהודי ברחבי ברית המועצות לשעבר. באותה עת, סיים תואר שני ביידיש, והמשיך למסלול ישיר לדוקטורט בספרות יידיש באוניברסיטת בר-אילן.
בשנותיו האחרונות עסק בעיקר בכתיבה. דוד פור היה נשוי לסופי מנלה (לימים אסתר), ולזוג יש שני ילדים.
קורן (גופן)

הגופן קורן עוצב על ידי אליהו קורן (קורנגולד) בהוצאת קורן, לצורך הוצאת מהדורת התנ"ך שלו. גופן זה מוערך כשילוב מוצלח של הישן עם החדש, ונפוץ מאוד גם מחוץ להוצאה.

עיצוב

הגופן מבוסס על כתיבה ספרדית קדומה ונועד לאפשר קריאה נוחה ככל האפשר ("על סמך נסיונותיהם של מדעני האופטיקה", כלשון ההוצאה), המדגישה את ההבדלים השונים בין האותיות. גם בעיצוב הגופן הודגש נושא "החזרת העטרה ליושנה", בכך שהושבה לאות ל צורתה המקורית עם צווארה הזקוף, במקום מנהגם של מדפיסים "להשכיב" אותו או אף "לערוף" את ראשו. 
עיצוב גופן זה זכה להצלחה נרחבת גם מחוץ להוצאה, הוא אחד הגופנים הנפוצים כיום, ואף נוצרו כמה גופנים בהשראתו. 
על עיצובה ואופייה של אות "קורן" כתב יואב שורק:
אות קורן היא קלאסית במובן מסוים מאד. האות הזו נוצרה כטיפוגרפיה עברית מקורית, ניתן לומר ציונית וגאה, בירושלים, וכתחליף לאות וילנא המסורתית-גלותית. תנ"ך קורן היה סמל של מקוריות ישראלית, והאות נשמרה שנים רבות הרחק מן השימוש הלא מקראי – לא רק משימוש בפרסומות אלא אפילו משימוש בספרי קודש. 
 בשנים האחרונות נפרץ השימוש באות בשני שלבים. בשלב הראשון, עם הופעת סידורי התפלה בהוצאת קורן, נעשה שימוש לא תנ"כי באות. אלא שבשלב זה עוד הקפידו שלא לחלל את הקודש התנ"כי, ועיצבו עבור הסידור ואריאציה מיוחדת של האות, שאינה זהה לאות המקראית, והיא פחות מרשימה ו"כבדה" ממנה. בשלב השני נפרץ השימוש לחלוטין, וכיום הוא משמש בפרסומות, בסטיקרים (מ"שלום עכשיו" ועד "שלום, חבר"), ובפרסומים שונים. 
 ובכל זאת, אות קורן משדרת אופי והקשר ברור מאד. זוהי אות שמרנית ויהודית מאד, הנושאת משמעות שונה משל אחותה – אות וילנא. בעוד שאות וילנא מייצגת את היהדות הגלותית, היידישקייט, המסורת, הסידור וחומשי מקראות גדולות, עם נטייה לעגלגלות – הרי שאות קורן מייצגת את היהדות הארצישראלית, את הגאון והקוממיות, עם עמידה איתנה על הקרקע וזויות מעוצבות היטב (באות וילנא אפשר לקפל את הדגל של הלמ"ד – באות קורן הדבר לא יעלה על הדעת).
— יואב שורק

גופנים נוספים

לאחר הוצאת התנ"ך עוצבה גרסה שונה מעט של הגופן בשם 'גופן קורן סידור', אשר בה הודפסו שאר ספרי ההוצאה.
בשנת תשע"ד הוציאה ההוצאה לאור חומש עם פירוש רש"י בגופן רש"י חדש שעוצב על ידי אליהו קורן לפני מותו.

אות קורן כגופן מחשב

תנ"ך קורן יצא לאור בשיטת הדפוס בלט, ולכן הגופן המקורי איננו גופן מחשב, אלא אותיות יצוקות מעופרת.
עם זאת, בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית הפכו מספר חברות את הגופן לגופן מחשב. בתחילה הייתה זו חברת "כיוון", שיצרה גופן TrueType זהה לאותיות התנ"ך, אך גופן זה לוקה בחסר בשל חוסר התאמה בין האות למיקום הניקוד. גופן זה נמכר ומשווק על ידי חברת "פלרון". בהמשך פיתח המעצב שמואל גוטמן את הפונט גוטמן קרן המבוסס על הפונט של קורן, אך מעוגל ממנו מעט. גופן זה נמכר בעבר עם מעבדי תמלילים שונים, כגון Microsoft Word, מעבד התמלילים דווקא וכן עם תוכנת "תג".
לאחרונה פיתחה חברת "מסטרפונט" בשיתוף עם הוצאת קורן את הגופן והפכה אותו לגופן מסוג OpenType מתקדם, בעל מיקום ניקוד וטעמי המקרא מדויקים.
ב-3 ביולי 2012 קבע בית המשפט המחוזי כי חברת מיקרוסופט הפרה את זכויותיהן של הוצאת קורן וחברת מסטרפונט בגופן ופסק שעל מיקרוסופט לשלם להן יותר מחצי מיליון שקלים.
משהו תמורת משהו

עלילה

חללית של חוצנים מגיעה לכדור הארץ בשנת 15,000 לפני הספירה, ויורדת לחקור את החיים על הכוכב. החייזרים מגלים שבני האדם המציאו את האומנות — דבר שהחייזרים אינם מכירים. החייזרים לומדים מבני האדם כיצד לצייר ולפסל, ובתמורה מעניקים להם את הידע כיצד ליצור קשתות. אחד החייזרים אומר שהתוצאה תהיה הרת אסון, ושבני האנוש ילמדו להלחם, ובסופו של דבר זה ימיט אסון על היקום כולו.
נהור

באנטומיה וביולוגיה, נְהוֹר הוא החלל הפנימי של מבנה צינורי, כגון כלי דם או מעי. במובנו המורחב, נהור הוא החלל הפנימי של אברונים ושל מבנים תוך-תאיים כמו הרשתית התוך-פלזמית.
ישנן גישות טיפוליות זעיר-פולשניות הפועלות בתוך הנהור או מן הנהור החוצה. דוגמה לכך היא אנגיופלסטיה, שבה באמצעות צנתור נכנסים אל כלי הדם מנקודה מרוחקת, מרחיבים אותו על ידי ניפוח בלון ומניחים תומכן בתוך הנהור.
חנינא שיף

ביוגרפיה

נולד בשנת תרפ"ט בעיר אונגוואר, הונגריה, לאלימלך, צאצא לבעל ה"נועם אלימלך". הוריו התגוררו עד לאחר מלחמת העולם הראשונה בגורליץ, גליציה. אך נאלצו לעקור להונגריה וקבעו מקומם באונגוואר.
במלחמת העולם השנייה שהה במחנה אושוויץ. כאשר הרוסים התקרבו הועבר למחנה בוכנוואלד, שם פגש אותו הרב ישראל מאיר לאו, שסיפר כי חנינא ארגן את חבריו לתפילה וכנתפס הוכה על ידי השומרים הגרמנים.
לאחר המלחמה עלה לארץ ביחד עם ילדי בוכנוואלד ולמד ב"ישיבת שפת אמת" בירושלים. נבחר לדובר בשם הבחורים במעמד הנחת אבן הפינה של בנין ישיבת שפת אמת.
נישא למרים, בתו של הרב שלום זאב אייזנבאך, ונולדו להם חמישה ילדים.
נפטר בי"ח בטבת תשס"ח ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

כמשמש אדמו"רים

חנינא היה משב"ק של אדמו"רי גור במשך שישים שנה, כשנפטר האמרי אמת, החליט בנו הבית ישראל, להפוך את חנינא לאיש סודו ומשמשו. ממנו המשיך עם ה"לב שמחה", ה"פני מנחם" ור' יעקב אריה אלתר, האדמו"ר הנוכחי.
בראש השנה תשכ"ט, לפני קריאת התורה, הורה ה"בית ישראל" שהוא יהיה גבאי בית המדרש. בתפקיד זה היה גם הכרוז בשם האדמו"רים.
חנינא היה ממונה להדריך את האברכים הצעירים לקראת נישואיהם. ונקרא בחיבה על ידי ה"לב שמחה" "חנינא סגן הכהנים".

עוד מפעילותו הציבורית

רבי חנינא היה גבאי צדקה. כן היה ממייסדי קרן היתומים של בית היתומים דיסקין] ושימש במשך כ- 30 שנה כגזבר פעיל של "בית היתומים דיסקין"]. יו"ר עמותת עלי שיח מיום הקמתה]. תקופות ארוכות היה מוסר שיעורים בפרשת השבוע וב"פרקי אבות". כן הוא היה חבר בהנהלת גמ"ח בית ישראל ובהנהלת ישיבת נר ישראל בירושלים
עיריית ירושלים הנצחה את זכרו כשעל שמו נקרא רחוב הרב חנינא שיף במתחם שנלר בעיר.
אסן (הולנד)

היסטוריה

ההיסטוריה של אסן מתחילה בשנת 1258 כאשר מנזר מריאנקמפ נבנה במיקום חדש. המנזר נבנה במקור ליד קופורדן, כעונש על הטבח שבוצע בשנת 1227 בצבאו של הבישוף של אוטרכט על ידי איכרי דרנתה, במה שהיה ידוע כקרב אנה, קרב שבו נהרג הבישוף. יורשו הורה שהמנזר יבנה בתור עונש על הריגת הבישוף. בשל העובדה שהמנזר היה ממוקם באזור שאדמתו הייתה אדמת כבול צחיחה, שגם סבלה מהצפות באותה תקופה, נמצא מיקום טוב יותר למנזר הציסטרסיאני באזור שידוע בשם ויטן, בו שכנו באותה תקופה רק מספר חוות. סביב למנזר שכנו מספר כפרים כמו דרוז, ויטן ופילו. ההיסטוריה של זה האחרון מגיעה עד לזמנים בהם נבנו בשטחו הדולמנים. המנזר החדש נבנה ככל הנראה בשנות השישים של המאה ה-13 ובמשך השנים התפתחה אסן סביבו.
המנזר נבנה באזור בו שוכן כיום מרכז העיר. במקום בו שכן המנזר, עומד כיום המוזיאון המחוזי להיסטוריה ולאמנות, בניין שנבנה ב-1882 כמושב ממשלת המחוז. רק מבנה הכנסייה וחלקים של החומות מרמזים על התחלתה הדתית של העיר.
אסן לא הייתה רשות מקומית עצמאית, אף לא מבחינת ההיררכיה הכנסייתית, למרות שפעלה בה כנסיית המנזר והיא הייתה כפופה מבחינה דתית ומבחינה מנהלית לרולדה. ב-1615 קיבלה העיר מטיף משלה. ב-1807 קיבלה אסן, אז עדיין כפר, את עצמאותה כרשות מקומית נפרדת ונפרדה מרולדה. הייתה זו רשות מקומית שעדיין פעלה בצורה זו או אחרת תחת שליטת הממשל המחוזי. אסן נקבעה כמקום מושב הממשל המחוזי ביוזמתם של מושלים כמו פטרוס הופשטדה, שאף הקים את הפארק המקומי במרכז העיר
ב-1809 קיבלה אסן רשמית את זכויותיה כעיר. היא הייתה היישוב השני במחוז דרנתה, לאחר קופורדן, שקיבלה את זכויותיה מידי לואי בונפרטה, אחיו של נפוליאון בונפרטה שהומלך כמלך הולנד והיו לו תוכניות גדולות בנוגע לאסן. באותה עת הוכנה תוכנית להפיכתה של אסן כעיר, אך ממלכת הולנד סופחה לקיסרות הראשונה של נפוליאון והתוכניות נזנחו.
כמרכז מנהלי, משכה אסן תושבים אמידים וכתוצאה מכך היא התפתחה כלכלית. הדבר גרם גם לעלייה איטית אך מתמדת בהיקף פעילות הסחר בעיר, בעושרה ובהקמת מוסדות חדשים בה, כמו עיתון שהחל לצאת בה לאור ב-1823, בית ספר לטיני שנפתח ב-1825, שירות דואר שהחל לפעול ב-1830, בית משפט שהוקם ב-1840, חיל מצב שפעל בה החל מ-1852 ותחנת רכבת שהוקמה ב-1870. התפתחות חשובה נוספת הייתה כרייתה של תעלת המים דרנטסה הופטוארט, שבה נעשה שימוש להובלת כבול וסחורות נוספות. ב-1861 נפתחה תעלת נורד-וילמסקנל.
בראשית המאה ה-20 החלה אסן לשחק תפקיד חשוב יותר בתחום התעשייה. במקור הייתה העיר מקום מושב הממשל המחוזי, אך הקמתם של בית מטבחיים, מחלבה ובית יציקה לברזל, יצרו מגוון רחב של אפשרויות תעסוקה ועודדה את צמיחתה של העיר. בשנת 1930 לערך, עם הקמתם של בתי חולים פסיכיאטרים ומרכזי בריאות, הפכה אסן להיות מרכז למערכת הבריאות של המחוז.
לאחר מלחמת העולם השנייה לא עלה מספר תושבי אסן על 20,000. מסלול מרוצי המכוניות TT-Circuit Assen הביא לעיר פרסום, אך רק החל משנות החמישים, עם התפתחות הגרעין התעשייתי שלה, החלה אסן לצמוח במהירות רבה יותר. חברת הנפט הלאומית (Nederlandse Aardolie Maatschappij) הקימה את מרכזה באסן. כיום העיר היא בעלת שיעור הצמיחה הגדול ביותר בחלקה הצפוני של הולנד, עם שפע של הזדמנויות תעסוקה, במיוחד במגזר השירותים. שיעור הצמיחה חסר התקדים של העיר במספר הבתים והתושבים הוא בעל משמעות סביבתית.
ברווז לבן-גב

תיאור

ברווז זה מזכיר מעט בצורתו מיני טבלנים גדולים והוא דומה בהרגליו מעט לטבלן, אך איטי בהרבה בשחייתו. הוא בעל מקור גדול ואפור ותחילת לסתו לבנה. צווארו קצר וכתום.
הכנפיים כתומות מנומרות והגוף אפור-צהוב-חום. אורך הברווז מגיע ל-38-40 ס"מ.

תפוצה ואקולוגיה

ברווז זה חי בדרומה של אפריקה בנהרות, אגמים וביצות מסנגל עד צ'אד במזרח ומאתיופיה עד דרום אפריקה במערב. כמו כן הוא חי באי מדגסקר. הברווז חי בקבוצות קטנות או ביחידות וניזון מצמחייה מימית ומחרקים או סרטנונים.
צבעי הברווזים עוזרים בהסוואתם מטורפים פוטנציאלים ובשעת סכנה הם יצללו לעומק עד חצי דקה, בדרך כלל בין פרחי מים צפים העוזרים לברווז להסתוות. הטורפים כוללים חתולים שונים, תנים, תנינים, נחשי פיתון, לטאות כוח ועופות דורסים.
שעון שמש

שעון שמש הוא שעון, שמשתמש בתנועת הצל הנופל מעצם דק המוצב באור השמש כדי להציג את השעה המקורבת.

היסטוריה

שעון השמש הראשון שבנה האדם הוא אובליסק שהומצא ככל הנראה במצרים העתיקה, והשימוש בו נעשה החל מכ-3,500 לפנה"ס.] עם תנועת השמש בשמיים נע הצל שמטיל החרוט הגדול. את המסלול שתיאר הצל חילקו מראש לסקאלה קבועה, דבר שאפשר לאנשים להבחין ביתר קלות בחלוף הזמן.
בשנת 1,500 לפנה"ס נעשה שימוש בשעון שמש מתקדם יותר: השעון חולק ליחידות זמן קטנות יותר - השעה. החלוקה התבצעה לעשר יחידות יום ולעוד שתי יחידות, נפרדות, שיוחסו לזמן בין הערביים, מעבר בין יום ללילה ומהלילה חזרה ליום. כמו כן סומנו היום הארוך והקצר ביותר בשנה וימי שוויון הסתיו והאביב, שנתפסו אז כ"ימי זעם האלים".
"שעון אחז במקדש" - בתקופת בית ראשון פעל שעון שמש על פי המסופר בספר מלכים: "ויקרא ישעיהו הנביא אל ה' וישב את הצל במעלות אשר ירדה במעלות אחז". השעון היה עשוי ממדרגות (מעלות) אשר הראו את השעה.
שעוני השמש המשיכו להתפתח עם הזמן ודיוקם הלך והשתפר. שעוני השמש התפתחו משטוחים ואופקיים למשטחים דמויי כדור. במאה השלישית לפנה"ס הומצא שעון שמש דמוי קערה החצוב בסלע, נושא עמוד אנכי ומחולק לשעות. 200 שנה לאחר מכן כבר השתמשו בשעוני שמש כאלו בכל רחבי אירופה ואף באסיה.
בחפירות העיר העליונה של ירושלים נמצא שעון שמש קטן ונייד מהמאה ה-1 לספירה, שבראשו תקוע מוט מתכת, המטיל את צלו על החלק הקעור שמחולק באמצעות קווים חרותים ל-12 גזרות. מוט זה מכונה במשנה "מסמר של אבן שעות". מדובר בשעון קטן ונייד, שככל הנראה הוחזק בתוך הבית, ובעת הצורך הוצא החוצה אל השמש והוצב במקומו המיועד הקבוע. שני שעונים קטנים נוספים נתגלו בחפירות שליד הר הבית ובחפירות העופל.
"כיוון השעון" המקובל היום הוא תולדה של כיוון תנועת הצל בשעוני שמש שהיו בשימוש באירופה. לעומתם, כיוון ההתקדמות של הצל בשעוני שמש שנמצאים בחצי הכדור הדרומי הוא מנוגד לכיוון השעון.

אופן הפעולה של שעון שמש

כשכדור הארץ סב סביב צירו, נראה כאילו השמש נעה במסלול סגלגל בשמים. אילו הייתה השמש זורחת ושוקעת בכל יום באותו המועד ובאותו המקום בשמים, די היה לעקוב אחרי צילו של מקל כלשהו (הנקרא גנומון) כדי לקבל שעון שמש מדויק. אך נתיבה של השמש בשמים אינו זהה מדי יום, אלא משתנה משום שציר הסיבוב של כדור הארץ אינו ניצב למישור המלקה אלא נטוי אליו בזווית. במסלול כדור הארץ מסביב לשמש, חציו הצפוני מוטה לכיוון השמש במשך חצי שנה, ולכיוון הנגדי במשך חצי השנה השני. בחצי הכדור הדרומי התופעה היא דומה, במועד מנוגד. תוצאתה של תנועה זו היא שהשמש מתארת בשמים מסלול שצורתו משתנה, ומשום כך דיוקם של שעוני שמש פשוטים הוא גרוע, שכן אין בהם התיקון הגאומטרי הנדרש. במאה השמונה עשרה החלו להוסיף לציור עקומת אנלמה שמאפשרת לחשב את אי-הדיוק ובכך לבטלו.
מקור נוסף לאי-דיוק הוא העובדה שהקרקע בקווי רוחב שונים נמצאת בזווית שונה לקרני השמש בהשוואה לקו המשווה. עובדה זו גורמת לכך שקצב התנועה של הצל אינו אחיד במהלך היום, כך שאת חלוקת הזמן לשעות לא ניתן לקבל על ידי חלוקת הקשת שמתאר הצל לזוויות זהות. ישנן כמה דרכים לפתור בעיה זו. ביניהן לבנות את משטח השעון אופקי אך להטות את הגנומון (המקל מטיל הצל), כך שיעמוד במקביל לציר הסיבוב של כדור הארץ. את חלוקת הקשת לשעות ניתן אז לבצע בעזרת חישוב טריגונומטרי. הדרך נוספת היא להטות את משטח השעון בזווית זהה לזוויתו של קו הרוחב, ולהציב את הגנומון בניצב אליו, כך שיהיה מקביל לציר הסיבוב של כדור הארץ. בשיטה זו כל שעה שווה לזווית קשת זהה על הבסיס. שיטה נוספת היא לכלול על גבי גנומון אנכי שירטוט של חלוקה שונה עבור חודשים שונים. שיטה זו, הקרויה "שעון רועים" מניבה תוצאה מדויקת עבור קו אורך אחד בלבד.
פאות

פאות (וביחיד פאה) הן קווצות שיער בצדי הראש, סמוך לאוזניים, האסורות בגילוח על פי התורה, שנאמר "לא תקפו פאת ראשכם" (ויקרא יט, כז). נשים פטורות מאיסור זה.
יהודים בעדות רבות נהגו להאריך חלק זה של השיער, ולסרקו בצורות שונות. ישנם כאלה המאריכים את פאותיהם לאורך מסוים ומעבר אליו גוזרים אותם. אחרים נוהגים שלא לגזור את פאותיהם לעולם.

מקום הפאות

מקום ה"פאה" הוא המשולש הנוצר כאשר מותחים קו לאורך הראש מקו המצח ועד האוזן. יש פוסקים הסבורים כי הקו התחתון שלו הוא בנקודת סיום האוזן. פוסקים אחרים סבורים כי די בהשארת שיער עד העצם שבאמצע אורכה של האוזן.

מנהגי סירוק וסלסול

על אף שאין חובה הלכתית לגדל פאות ארוכות, ועצם האיסור הוא גילוחן למשעי, צורת סידור הפאות המוכרת ביותר היא זו המגדלת פאות ומסלסלת אותן. זו גם דמותו של היהודי כפי שהשתקף בקריקטורות הקלאסיות שהיו מציגות את היהודי באור שלילי. צורת סלסול זו נהוגה אצל מרבית העדות.
חצרות חסידיות יוצאי פולין כדוגמת חסידי גור נוהגים להסתיר את הפאות מתחת לכיסוי הראש, וזאת בעקבות מנהגם בעת מגוריהם בפולין בגלל פחדם מן הגויים. למרות זאת בירושלים, עיר מגוריהם של אדמור"י גור מאז האדמו"ר הרב אברהם מרדכי אלתר, אין חסידי גור נוהגים להסתיר את הפאות מתחת לכיפה.
חסידים רבים נוהגים לסלסל את הפאות סביב עצמן על להקטנתן והנחתן על גבי האוזן. מנהג מקורי מקובל בקרב חסידי סקווירא לסלסל את הפאות סביב עצמן ולהדקן בחוט דק בעל גון הפאות ולהותירן כשהן קטנטנות בלחיים צמוד לאוזניים. רבים מחסידי בעלז וכן חסידים אחרים נוהגים לסלסל את פאותיהם סביב האוזן, מה שמשווה להן צורה של קרני אייל עגולות, ועל כן הן מכונות בסלנג "קרניים".
חסידי חב"ד, לעומת זאת, מותירים מעט שער בפאותיהם, כך שלא נותר להם מה לסרק ולסלסל.
בקרב מרבית המחנה הליטאי מקובל לסרק את הפאות מאחורי האוזניים.
ידועים במיוחד יוצאי תימן בפאותיהם הארוכות המכונות "סימנים", וזאת בשל היות הפאות סימן שהבדיל בינם לבין אלו שאינם יהודים.
לפי הקבלה לא ראוי ששער הפאות ייכנס לאוזן בזמן תפילת שמונה עשרה], לכן יש הנוהגים להוריד את פאותיהם מאוזניהם בעת תפילה זו, זאת מכיוון שהאוזן מחולקת לאוזן עליונה ותחתונה, וכשאומרים שמע ישראל שצריך לשמוע, ולפי הקבלה יש מחסום לאוזן העליונה בגלל הפאות ולכן נהגו להוריד.
אייל אסרף

שירותו הצבאי

אסרף נולד וגדל בקריית גת להורים שעלו ממרוקו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד בישיבת עטרת ירושלים. התגייס לצה"ל בשנת 1991, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים שימש כמפקד צוות בבה"ד 1. באוגוסט 1994 שב לסיירת ושימש כמפקד צוות, לאחר סיום התפקיד פרש מצה"ל. בשנת 1999, לאחר שנתיים כאזרח, חזר לשירות צבאי כמפקד פלוגה בגדוד נצח יהודה. לאחר מבצע חומת מגן מונה למפקד פלנ"ט גולני. לאחר מכן שימש סגן מפקד גדוד 51. בהמשך מונה לסגן מפקד בא"ח גולני. לאחר מכן שימש קצין אג"ם של חטיבת גולני, בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
לאחר לימודים, הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד גדוד 906 (שועלי הנגב) בין השנים 2008–2010. משסיים את תפקידו, חזר לחטיבת גולני ומונה בשנת 2010 למפקד בא"ח גולני, תפקיד בו שימש עד שנת 2012. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בשנים 2012–2013. במהלך 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עודד, ובמקביל שימש מפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות, בתפקידיו אלו שימש עד שנת 2015. בשנת 2015 מונה לסגן מפקד עוצבת געש, ושימש בתפקיד עד שנת 2017. ב-2017 מונה למפקד מגמת אוגדות בבית הספר לפו"ש בזרוע היבשה.

חייו הפרטיים

נשוי לתמר דוברת מועצה אזורית מטה בנימין, ואב לחמישה ילדים. מתגורר בשכונת היובל בעלי.
הסכמות לוזאן על תוכנית הגרעין האיראנית

הסכמות לוזאן על תוכנית הגרעין האיראנית הן הסכם שהתקבל בעיר לוזאן שבשווייץ ב-2 באפריל 2015 בין שמונה צדדים - מדינות P5+1 (חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון של האו"ם - ארצות הברית, רוסיה, סין, צרפת והממלכה המאוחדת, וכן גרמניה), האיחוד האירופי והרפובליקה האסלאמית של איראן. ההסכם מיועד להוות בסיס ומסגרת לקבלת הסכם קבע בין הצדדים בנוגע להטלת הגבלות על תוכנית הגרעין האיראנית.
ההסכמות הושגו בהמשך להסכם הביניים על תוכנית הגרעין האיראנית מ-2013 ובתום משא ומתן ממושך שניהלו הצדדים לאחריו, שהגיע לשיאו בשבוע שלפני פרסום ההסכמות. שבע המדינות שהיו צד להסכמות יוצגו על ידי שרי החוץ שלהן, ואילו האיחוד האירופי יוצג על ידי הנציגה העליונה של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון.
ביולי 2015 הגיעו הצדדים להסכמות להסכם קבע בנוגע להגבלת תוכנית הגרעין האיראנית.

בעקבות ההסכמות

לאחר ההכרזה על קבלת ההסכמות ערך נשיא ארצות הברית ברק אובמה מסיבת עיתונאים בבית הלבן בוושינגטון. הוא אמר בה כי הושג הסכם טוב וציין כי ההסכמות שהושגו יגרמו לכך שמשך הזמן הדרוש לאיראן על מנת להשיג די חומר גרעיני בקיע לשם ייצור פצצה גרעינית אחת יתארך לשנה, במקום 2-3 חודשים כיום.
למחרת ההכרזה על ההסכמות אמר נשיא איראן חסן רוחאני כי איראן הצליחה להגן על זכותה לגרעין ולהביא להסרת הסנקציות עליה, וכי היא תמלא אחרי הבטחותיה. באותו יום הביע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו את התנגדותה של ישראל להן. נתניהו אמר כי ההסכם יהווה סכנה לעולם ולקיומה של ישראל, יעניק לגיטימציה בינלאומית לתוכנית הגרעין של איראן ויותיר בידיה תשתית גרעינית נרחבת שתאפשר לה לייצר מספר פצצות גרעיניות בתוך מספר חודשים. הוא קרא להגביר את הלחץ על איראן עד להסגת הסכם טוב עמה, ודרש שהסכם הקבע יכיל הכרה איראנית בזכות קיומה של מדינת ישראל.
בעקבות ההסכמות ולקראת ניסוחו של הסכם קבע עם איראן בנוגע לתוכנית הגרעין שלה קיבל הקונגרס של ארצות הברית ב-22 במאי 2015 את חוק בחינת ההסכם הגרעיני עם איראן.
ביולי 2015 הגיעו הצדדים להסכמות, בעקבות משא ומתן שהתנהל בווינה, להסכם קבע בנוגע להגבלת תוכנית הגרעין האיראנית.
אולקסנדריה

היסטוריה

ב-1855 העבירו דרך העיר קו טלגרף שחיבר את אודסה עם סנקט פטרבורג. בתחילת המאה ה-20 התחילה בעיר התפתחות תעשייתית, אז גם בקרבת העיר התגלו מצבורי ליגניט גדולים.
ב-1904 נפתחה בעיר גימנזיה לבנים, וב-1910 סמינר למורים. בין 1917–1920, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, השליטה על העיר עברה מיד ליד עד שהצבא האדום הצליח לדכא את המרד.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-6 באוגוסט 1941, ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-6 בדצמבר 1943. בתקופת הכיבוש הגרמני נרצחו בסמוך אליה כ-1,500 יהודיה, כ-1,000 יהודים מעיירות אחרות וכן כ-5,500 שבויי מלחמה סובייטיים.
מולדובה במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של מולדובה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה אחת עשרה ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליות. המשלחת זכתה במדליית כסף בענף ההיאבקות בקטגוריית משקל עד 46 ק"ג נערות בסגנון היאבקות חופשית, ובמדליית ארד בענף האיגרוף בקטגוריית משקל סופר-כבד נערים. המשלחת הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה עם דירוג במקום החמישי בריצת 2000 מטר מכשולים לנערות והעפלה לרבעי הגמר בטורנירי הנערות בטניס שולחן וקשתות. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים ג'ודו, טאקוונדו, קאנו/קיאק ושחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה אחת עשרה ספורטאים שהתחרו בשישה ענפים. המשלחת זכתה בשלושה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת זכתה במדליית זהב בענף הקאנו/קיאק בתחרות ספרינט בטורניר היחידים לנערים בקאנו. המשלחת שיפרה את הישגיה מאולימפיאדת הנוער סינגפור בענף ההיאבקות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 100 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשית ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 46 ק"ג נערות בסגנון היאבקות חופשית. ספורטאי המשלחת קצרו הישגים ודורגו במקום השביעי בענפים שחייה במשחה 800 מטר בסגנון שחייה חופשית נערים, והתעמלות בטורניר היחידות במקצוע ההתעמלות אמנותית, ובמקום השמיני בענף האתלטיקה בגמר זריקת דיסקוס לנערים. המשלחת לא הגיע להישג משמעותי בענף הקליעה.

משחקי החורף

מולדובה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מאולימפיאדת הנוער אינסברוק המשלחת מנתה ספורטאית יחידה שהתחרתה בענף הביאתלון. אולם הספורטאית סיימה בין המקומות האחרונים בתחרות. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. המשלחת הגיעה להישג בענף הלוז', כאשר סיימה במקום התשיעי בטורניר היחידים לנערים. בענף הסקי למרחקים המשלחת לא רשמה הישגים משמעותיים.