google/wiki40b huggingface dataset:
אירובים

היסטוריה

מסורות מסוימות גורסות שהאירובים הם צאצאים של מתיישבים יוונים או רומאים שהגיעו דרך עיר הנמל אדוליס ועל כך הם נקראים אירובים, שיבוש של הכינוי "אירופים". מסורות אחרות טוענות שהאב המייסד של הקבוצה נקרא אנדריאס והוא בנם של מלך רומא והלנה, בתו של שלמה המלך.
בתקופת השופטים סבגדיס, שום עגמה שהיה אירובי שלט על תיגראי, סימן, חמסיאן, אקלה גוזאי וסריה. החל מן המאה ה-18 ואילך החלו הסהוים להתאסלאם והקבוצה הייתה היחידה שלא התאסלמה והייתה נוצרית אורתודוקסית. בשנת 1846 הקים ארגון קהילת השליחות  מיסיון קתולי בקרב האירובים ורבים מהם קיבלו דת זו לרבות בית בוקנייתו.
בתקופת הכיבוש האיטלקי אירובים רבים פעלו כנגד שלטונם לרבות אישיים כגון דג'זמץ' איילה סבחת ודג'זמץ' קסה סבחת שבסיסים היה בהר אסימבה שבאזור עגמה. במהלך מלחמת האזרחים האתיופית אירובים רבים שיתפו פעולה ונתנו מחסה לכוחות המורדים ובראשם הוויאנה והיחאפה.
כיום מולדת האירובים שנכללה במחוז ההיסטורי עגמה מחולקת בין נפות שונות כאשר האזור בעל הרוב האירובי הפך להיות נפת אירוב.

תרבות

שפתם של האירובים היא האירובית שהיא ניב דרומי של הסהוית שהיא שפה כושית. כיום רוב האירובים דוברים תיגרינית כשפת אם. 
רובם המכריע של האירובים נוצרים ומיעוט קטן הוא מוסלמי.
ג'ורג' פאלודי

חייו

ג'ורג' פאלודי נולד בבודפשט במשפחה בורגנית יהודית. אביו יואכים (חיים) ליימדורפר היה כימאי ואמו אליזבת קטלין בירינגר. בשנת 1928 קיבל את תעודת הבגרות ולאחר מכן למד בשורה של אוניברסיטאות: בווינה (1928-1930), ברלין (1931-1932), פריז (1932) וגראץ (1932-33). בשנים 1933-1933 נאלץ להתגייס לצבא ההונגרי בדרגת קצין זוטר, דרגה שנשללה ממנו מאוחר יותר בשל יהדותו. בשנת 1937, הוא פרסם את תרגום הבלדות של המשורר הצרפתי פרנסואה ויון שביסס את מעמדו.
בשנת 1938 עזב את הונגריה. הוא נמלט לפריז, שם פגש את קהילת המהגרים של האמנים ההונגרים. מאוחר יותר נאלץ לעזוב גם את עיר האורות בגלל הכיבוש הגרמני. הוא נמלט שוב, הפעם למרוקו ולאחר מכן לארצות הברית, שם עבד כמזכיר ועורך התנועה ההונגרית החופשית ושירת בצבא. אחותו, שנשארה בבודפשט נרצחה על ידי אנשי צלב החץ.
הוא חזר להונגריה בשנת 1946, והתחיל לעבוד בעיתון יומי. ב -1947 פרסם את קובץ שיריו בשם "אחרי נפילת הסתיו". הגזענות הייתה בזויה בעיניו לכן, בהנהגתו הופל פסלו של אוטוקאר פרוהאסקה הבישוף הקתולי האנטישמי של העיר סקשפהרוואר בליל 26 באפריל 1947 שהיה מוצב בגן קארולי בבודפשט. המשטר הקומוניסטי שתפס את השלטון בשנת 1949 היה עוין כלפיו מלכתחילה ועבודותיו לא יכלו להופיע. בשנת 1949 (על פי מקורות אחרים באמצע 1950) נעצר על בסיס האשמות שווא. תחילה הוגלה ולאחר מכן נכלא במחנה עבודות כפיה. בבתי הכלא ובמחנות העבודה כתב שירים רבים שפורסמו לראשונה רק בשנת 1983 במינכן תחת הכותרת "שירי בית הכלא 1950–1953 ".
לאחר שחרורו מצא פרנסה בתרגומים ולאחר מכן ניצל את המרד ההונגרי וברח שוב בשנת 1956. בשנת 1957 התיישב בלונדון, שם היה עורך "עיתון הספרות" בשפה ההונגרית. בשנת 1961 כתב את זיכרונותיו האוטוביוגרפיים במקור באנגלית ("ימי המאושרים בגיהנום", 1962). הספר פורסם לראשונה ב -1987 בהונגרית על ידי הוצאת הספרים העצמאית תוך עקיפת הצנזורה הקומוניסטית. בין השנים 1963 ו- 1967 הוא חי בפירנצה ומלטה. בשנת 1967 עבר לטורונטו והרצה באוניברסיטאות שונות בקנדה ובארצות הברית. הוא נאסר לפרסום בהונגריה, ובספריות נמחק שמו אפילו מהקטלוגים.
בשנת 1988 חזר להונגריה, שם חי עד מותו בשנת 2006.

חייו הפרטיים

בשנת 1953 נשא לאישה את העיתונאית סוזאנה סגו, איתה היה כבר בקשר לפני מעצרו. הם נפגשו לראשונה במערכת העיתון בה עבדה. מנישואיהם נולד בנם אנדראש (1955-2010). בשנת 1963 נפטרה אשתו. בשנת 1966 הכיר פאלודי בחור אמריקני בן 28, בשם אריק ג'ונסון. הם הפכו לזוג במשך 36 שנה. אף על פי שמעולם לא הסתיר את הדו-מיניות שלו, הראיון הטלוויזיוני בשנת 2002 שבו סיפר על כך, שודר רק לאחר מותו בשנת 2006. ביולי 2002 הוא נשא לאישה את פאני קובאץ', שהייתה צעירה ממנו ב -65 שנה.

מוזרויות

פאלודי לא לבש גרביים אחרי שאלברט איינשטיין הפנה את תשומת לבו בשנת 1947 להשפעותיו המזיקות על מחזור הדם של פריט לבוש זה.
נתן שפירא הירושלמי

רבי נתן שפירא הירושלמי (נקרא גם: נתן בן דוד ראובן שפירא, החיד"א מזכיר אותו בשם "הרב הנשי"א" - ה'רב נ'תן ש'פירא י'שמרהו א'להים; נולד בקרקוב, ונפטר ברגיו שבאיטליה בשנת תכ"ז, 1667 בערך), היה רב, דיין ומקובל ושד"ר בירושלים. בשנת תט"ו (1655) הוא נשלח על ידי עדת האשכנזים בירושלים לאיטליה, הולנד ואשכנז והשתמש באמצעי תעמולה רבים לאיסוף כספים, ולא נמנע מלקבל תרומות מנוצרים. נמצא חתום על תעודה בירושלים בשנת תי"ז (1657).  הוא חי באיטליה כעשר שנים עד פטירתו.
בספר "גינת ורדים" מאת ר' אברהם הלוי מסופר שרבני ירושלים התירו לו לקחת אשה נוספת פרט לאשתו הראשונה בחתימת מאה רבנים, והוא גר עם שתי נשיו בחצר בית הכנסת הספרדים.
כאשר יצא לשליחות מארץ ישראל לאירופה, הוא נפגש בוונציה עם ר' משה זכות אשר אחר שנפטר כתב את נוסח מצבתו. שם הוא חיבר את ספרו טוב הארץ, והדפיס אותו בוונציה בשנת 1655. חלקו הראשון של הספר עוסק בבירור מעלתה של הארץ ומעלת המגורים בה. בהקדמת הספר הוא כותב כי דבריו מיוסדים על תורת האר"י ותלמידו רבי חיים ויטאל וגם על תורת רבי משה קורדובירו ורבי אברהם אזולאי.
ערך את כתבי האר"י שנכתבו על ידי ר' חיים ויטאל. חלק ראשון בשם מאורות נתן נדפס בספר "פרי עץ חיים", בקוריץ בשנת תקמ"ב. החלק השני של ספר "מאורות נתן" נקרא בשם מחברת הקודש ונדפס גם הוא בקוריץ בשנת תקמ"ג. נקרא גם בשם "ספר הכוונות".

משפחתו

שתי בנותיו נישאו לר' יחיאל ור' נתנאל פואה שהיו רבנים בריגיו.
מרידיאנה

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1963 כאליסרדה על מנת לקדם תיירות פנים לאי האיטלקי סרדיניה.
בשנת 1991 הוחלט לשנות את שם החברה למרידיאנה ומאז החלה להפעיל טיסות ליעדים מרכזיים באירופה כגון: ברצלונה, פריז, לונדון ופרנקפורט.
בפברואר 2010 התמזגה החברה עם יורופליי, ובעקבות זאת שינתה את השם למרידיאנה פליי. ביולי 2011 התמזגה החברה עם אייר איטלי (הישנה) אשר המשיכה לבצע טיסות עבור מרידיאנה.
באפריל 2013, שינתה החברה את שמה בחזרה ל"מרידיאנה".
בשנת 2017 נרכשו חלק ממניות חברת האחזקות של החברה על ידי קטאר איירוויז. לאחר מכן הוחלט כי החברה תתמזג עם חברת הבת שלה אייר איטלי (הישנה) תחת המותג אייר איטלי כחברה חדשה. מהלך זה יצא לפועל בתחילת שנת 2018.

פעילות החברה בישראל

החברה הפעילה בין 2-3 טיסות שכר שבועיות בין מילאנו לנמל התעופה בן-גוריון במשך כל השנה. כמו כן, החברה הפעילה טיסות שכר עונתיות מורונה, אולביה, רומא וברגאמו לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות בוצעו במטוס בואינג 737-800.
קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה

הכלַלְ

מותר לטלטל בכל שטח רשות היחיד המשמשת למגורים כגון בית, חצר ומבוי, (רחוב) אפילו הם גדולים ביותר. אולם ברשות היחיד שאינה משמשת למגורים, ("קרפף שלא הוקף לדירה") כגון שדה זרוע, ששטחו גדול מבית סאתים, (כ-1150 מ"ר) הרי הוא ככרמלית לחומרא, ואסור מדרבנן לטלטל בתוכו יותר מד' אמות. (אף כי לעניין הוצאה והכנסה לרשות הרבים השטח נשאר כרשות היחיד, והאיסור לטלטל בין שתי הרשויות הוא איסור מהתורה).
סיבת האיסור ככל הנראה, היא כדי שלא יחליפו אנשים בין רשות היחיד שבה מותר לטלטל, לבין כרמלית שבה אסור לטלטל מדרבנן., 
איסור הוא דווקא על חצר שגדולה מבית סאתים, מכיוון שכל איסורי שבת נלמדים ממלאכת המשכן, והמשכן היה גודלו בית סאתים ונחשב היה לרשות היחיד, ולכן לא רצו חכמים לקבוע שלבית שגודלו כבית סאתים אין דין "רשות היחיד".
שטח בית סאתיים הוא 5,000 אמות מרובעות (100 על 50 אמה), שהוא שיעור שטח חצר המשכן במדבר סיני, ושטח השדה הנדרש על מנת לגדל נפח של שתי סאות גרעיני חיטה. מכיוון שבשטח זה היה מותר לטלטל במדבר סיני, אף שלא הוקף במחיצות לצורך מגורים, שהרי המשכן לא שימש למגורים, לא אסרו חכמים לטלטל בתוך כל שטח במידה זהה או קטנה מחצר המשכן. אולם שטח שאורכו גדול ביותר מפי שניים מרוחבו - אסור לטלטל בתוכו עד שיהיה מוקף לדירה. טעם דין זה, שכיוון שבשטח זה יחסי השטחים גדולים מאשר היה בחצר המשכן, שבו היחס היה כפליים אורך על רוחב, ולכן אין השטח דומה לחצר המשכן..

מוקף לדירה

כדי ששטח יחשב כ'מוקף לדירה' - מהבחינה ההלכתית, על מנת שיהיה אפשר לערב עמו ולטלטל בו, יש צורך שהמבנה עבור המגורים יהיה במקום לפני הקמת המחיצות סביבו. אולם ניתן להכשיר שטח שהוקף קודם, ורק אחר כך נתיישב, על ידי פריצת המחיצה המקיפה - במשך י' אמות, ובכך פוסלים את המחיצה, ובניית המחיצה מחדש, בפירצה שנוצרה.
'דירה' לעניין זה משמעה מקום מגורים 'גמור' של אדם, ובכלל זה מקום שאדם רגיל להיכנס ולצאת אליו.
לעומת זאת, ביתן בפרדס המיועד לשומר המתחלף תדיר, וכדומה - אינו נחשב כ'דירה' לעניין זה., אך הם התנאי המינימלי לטלטול בקרפף, כי אם המקום אינו מוקף לדירה כלל ואינו משמש אף לא לשומרה - מקום לשמירה, אסור לטלטל בו גם אם קטן פחות מבית סאתים
עבד אל-מואמן ג'אבו

קריירת מועדונים

ג'אבו שיחק במחלקות הנוער של הקבוצות המקומיות USM סטיף ו-ES סטיף, מהעיר בה נולד. במהלך עונתו הראשונה ככדורגלן מקצועי, עונת 2004/2005, הוא ערך שתי הופעות ליגה. בעונה שלאחר מכן שוב שיחק פעמיים בלבד. בעונת 2006/2007 ג'אבו הושאל לקבוצת אל-אולמה.
ב-30 בספטמבר 2008 ג'אבו הושאל לקבוצה השווייצרית פ.צ. סיון. לאחר חודש בשווייץ, שלא הספיק להופיע במדי הקבוצה, הוא חזר לסטיף.
בינואר 2009 ג'אבו הושאל לאל-חרש. ג'אבו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי אל-חרש ב-19 בפברואר 2009, נגד חוסיין דיי, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-60.
ב-13 ביוני 2012 ג'אבו עבר למועדון התוניסאי קלאב אפריקן.
בשנת 2016 חזר לES סטיף.

נבחרת אלג'יריה

ב-17 בנובמבר 2010 ג'אבו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אלג'יריה, במשחק ידידות נגד לוקסמבורג, שהסתיים בתוצאת שוויון 0-0.
ג'אבו זומן לסגל נבחרת אלג'יריה למונדיאל 2014. הוא כבש שני שערים, נגד קוריאה הדרומית בשלב הבתים ונגד גרמניה בשלב שמינית הגמר.
גולו מאן

קורות חיים

גולו מאן היה בנם השלישי של הסופר זוכה פרס נובל לספרות תומאס מאן ושל קטיה מאן, יהודיה שהתנצרה, ואחיהם של קלאוס מאן ואריקה מאן. בין ספריו החשובים נמנים הביוגרפיה עצומת הממדים אודות חיי אלברכט פון ולנשטיין וכן הספר "ההיסטוריה הגרמנית במאה ה-19 וה-20" שזכה לתפוצה חסרת תקדים באירופה.
קווין הקדוש

קווין הקדוש (498? - 618), קדוש נוצרי שהיה אב מנזר גלנדלוך בוויקלו שבאירלנד. הוא ידוע גם בשמו האירי קואמגן (Coemgen, לטינית Coemgenus). 
אגדות רבות נקשרו לקווין הקדוש, אך מעט מידע עובדתי הנוגע אליו קיים. נטען כי הוא היה צאצא ממשפחת מלוכה וניתן לו השם "קווין" שמשמעו "נולד בטוב". בנוסף, נאמר כי התחנך אצל פטריק הקדוש, כאשר זה היה באירלנד. הוא היה בדיזרט-קואמגן זמן מה ואחר–כך ייסד כנסייה משל עצמו בגלנדלוך. המנזר שלו הוליד מנזרים נוספים ולבסוף הפך, עם שבע הכנסיות שבו, לאחד מאתרי העלייה לרגל המרכזיים באירלנד. 
לפי האגדה קווין הקדוש חי 120 שנה. 
יום החג שלו במסורת הקתולית ובכנסייה מזרחית אורתודוקסית הוא ה-3 ביוני.
אני אוהב כסף

אני אוהב כסף (באנגלית: I Love Money) היא סדרת מציאות אמריקאית שמשודרת בערוץ VH1, ספין אוף של הסדרות: "טעם האהבה", "בית ספר לנימוסים", "אני אוהב את ניו יורק", "רוק של אהבה", "הזדמנות אמיתית של אהבה", "עבור האהבה של ריי ג'יי", "דייזי של אהבה" ו"מייגן רוצה מיליונר".
עד כה היו 4 עונות, אך העונה ה-3 בוטלה בגלל רצח והתאבדות של אחד המתמודדים שהשתתפו בעונה זו. 
שתי העונות הראשונות צולמו בHuatulco, מקסיקו והעונות השלישית והרביעית צולמו בManzanillo, מקסיקו. היו שמועות על עונה חמישית, אך מעולם לא קרו.
ניל סיימון

ביוגרפיה

ניל סיימון נולד ב-4 ביולי 1927 ברובע הברונקס בניו יורק לאיש המכירות אירווינג סיימון ולאשתו מיימי. בין השנים 1945–1946 שירת שירות צבאי קצר בחיל האוויר של ארצות הברית, כעורך מדור הספורט בעיתון החיל. לאחר שחרורו עבד כמחלק דואר באולפני האחים וורנר והתחיל ללמוד באוניברסיטת דנוור ובאוניברסיטת ניו יורק, אך לא סיים את לימודיו. בשנת 1948 החל כותב, ביחד עם אחיו דני, תסריטים עבור הרדיו והטלוויזיה. בתחילה הצליח הצוות כתסריטאים לקומדיות טלוויזיוניות, ובמיוחד עבור הקומיקאי סיד סיזר, וככותבי מערכונים עבור קומיקאים מובילים כג'רי לואיס. קריירה זו הייתה מוצלחת מאוד, וסיימון היה מועמד שלוש פעמים לפרס אמי בשנים 1956, 1957 ו-1959 עבור כתיבתו למופע של סיד סיזר ולמופע של פיל סילברס.
בשנת 1961 נפרד מאחיו והחל כותב עבור התיאטרון. מחזהו הראשון "לך תקע בחצוצרה" (בנוסח עברי של אבי קורן - "עוף על עצמך!") זכה להצלחה רבה, הוצג בברודוויי למעלה מ-700 הצגות, ושימש מנוף לקריירת כתיבה שהניבה למעלה מארבעים מחזות, רובם שוברי קופות בברודוויי, בקולנוע ובכל מקום בעולם שבו הועלו.
טווח הכתיבה של סיימון נע בין מחזות הומוריסטיים קלילים, המשקפים את רוח שנות ה-60 ("יחפים בפארק", "הזוג המוזר") למחזות אוטוביוגרפיים בעלי נימה אישית עגומה כ"פרק ב'", ולטרילוגיית יוג'ין הכוללת זכרונות נוסטלגיים מילדותו ונעוריו – "יומן חוף ברייטון", "טירונות" ו"בדרך לברודוויי". סיימון תרם את התמליל למחזות קומיים קלאסיים כ"צ'ריטי המתוקה", "הבטחות, הבטחות" ו"הם מנגנים את השיר שלנו". רוב מחזותיו מתרחשים על הרקע התרבותי של יהודי ניו יורק, ולהם גוון משפחתי. גיבוריו בדרך כלל תשושים מתלאות העולם, המשתמשים בשורות שנונות על מנת להסוות עולם נפשי רעוע. המחזות כוללים הומור עצמי יהודי, על גבול הקומדיה השחורה.
סיימון זכה בפרס הטוני שלוש פעמים, עבור "הזוג המוזר" (1965), "טירונות" (1985) ו"אבודים ביונקרס" (1991). בפרס פוליצר זכה בשנת 1991 עבור "אבודים ביונקרס". הוא זכה בפרסים נוספים כ"גלובוס הזהב", ו"פרס הקומדיה האמריקנית". תסריטיו של סיימון היו מועמדים שלוש פעמים לפרס האוסקר, ("נערי הזהב" בשנת 1975, "The Goodbye Girl" בשנת 1977 ו"California Suite" בשנת 1978), אך סיימון לא זכה בפרס.
ספרו האוטוביוגרפי - "ניל סיימון כותב מחדש" (Neil Simon Rewrites) יצא לאור בארצות הברית בשנת 1996. הספר עוסק בתקופה שבין פרסום מחזהו הראשון בשנת 1961 ובין מותה של אשתו הראשונה בשנת 1973.
בשנת 1983 הוסב שמו של תיאטרון אלווין בברודוויי לתיאטרון ניל סיימון. התיאטרון נחנך עם בכורת מחזהו "יומן חוף ברייטון", שזיכה את מת'יו ברודריק בפרס טוני. ב-1984 הועלתה בתיאטרון בכורת "טירונות".
בשנת 2006 קיבל את פרס מארק טוויין להומור אמריקני ממרכז קנדי בוושינגטון. מבקרים רבים החשיבו את סיימון כמעין צ'כוב אמריקאי, שהיטיב לשלב בקומדיות שלו גם את היסודות הטראגיים שבחיים.
סיימון נישא שלוש פעמים. נישואיו הראשונים היו לרקדנית ג'ואן ביין, והם נמשכו משנת 1953 עד מותה של ג'ואן בשנת 1973. נישואיו השניים היו לשחקנית מרשה מייסון, בסמוך לאחר מותה של אשתו הראשונה, והם נמשכו עד שנת 1982. מייסון כיכבה בתקופה זו ברבים מסרטיו וממחזותיו, בהם "פרק ב'" העוסק בסיפור היכרותם והתמודדותם עם הנישואין השניים לאחר מות הרעיה הראשונה, האהובה. בשנת 1987 נישא לשחקנית דיאן לנדר. הזוג התגרש בשנת 1988, אך נישא בשנית בשנת 1990. לסיימון שלושה ילדים – שני ילדים מאשתו הראשונה, ובת אותה אימץ עם אשתו השלישית.
נפטר במנהטן ב-26 באוגוסט 2018.
כנסיית הבלסי

כנסיית הבלסי (דנית: Hvalsø Kirke) הייתה כנסייה קתולית שהוקמה על ידי המתיישבים הוויקינגים בגרינלנד במהלך המאה ה-12. לא ידוע כמה זמן עמדה הכנסייה על תילה, אך בראשית המאה ה-15, היא עדיין הייתה פעילה. שרידי הכנסייה נמצאים בחורבות הכפר ולסי, גרינלנד, סמוך לקצה הדרומי ביותר של האי, כמה קילומטרים צפונית לקאקורטוק, היישוב הגדול ביותר בדרום גרינלנד.
התיעוד האחרון המזכיר את הכנסייה הוא מ-16 בספטמבר 1408, אז נערכה במקום חתונה. לאחר מכן, אבד הקשר, הרופף במילא, עם הקהילה הנוצרית בגרינלנד (מכתב של האפיפיור ניקולאס החמישי משנת 1448, מראה כי הוא אפילו לא ידע היכן ממוקמת גרינלנד, ורק צוין בו שהיא ממוקמת בקצה המרוחק ביותר של הארץ). למרות אבדן הקשר, מניחים כי הקהילה המקומית התקיימה לפחות עד שנות ה-50 של המאה ה-15.

שרידי המבנה

315 שנים לאחר התיעוד האחרון של הקהילה הגרינלנדית, בשנת 1723, היה האנס אגדה (Hans Egede) האירופאי הראשון שחזר לאי. הוא מצא את שרידי הכנסייה, וערך באתר חפירה ארכאולוגית בסיסית, אך לא יותר מכך. בהסתמך על תיאוריו של אגדה, שרידי הכנסייה בעת שהוא מצא אותם, דומים מאד למה שנותר על תילו עד היום.
חשיבותה הרב של הכנסייה הנידחת, הוא בכך ששרידיה מהווים את הבניין הנורדי השמור ביותר מן התקופה הוויקינגית. השימוש באבן גזית לקירות הכנסייה, הוא שאיפשר את שימורה לאורך זמן כה רב. כל שאר המבנים האיסלנדיים מתקופה זו לא שרדו, משום שהם נבנו מעץ או מעשבים.
האבנים (חלקן בעלות משקל של 4 ואף 5 טונות) הונחו בקפידה ובהתאמה אחת על השנייה, והיה שימוש גם במלט בתהליך הבנייה. עם זאת, לא ברור אם השימוש היה רק לקירות החיצוניים, או גם בין האבנים עצמן. המלט הוכן על ידי ריסוק של צדפים, וההערכה היא שבראשיתה, הכנסייה הייתה צבועה לבן. פירוש שמו של קואקורטוק, היישוב הסמוך, הוא "המקום הלבן", ויש שקושרים בין שם היישוב לכנסייה.
אורכם של קירות הכנסייה לאורך הם 16 מטרים, ורוחבם 8 מטרים. עובי הקירות הוא 1.5 מטרים. צורת החלונות בכנסייה אינו דומה למבנים איסלנדים אחרים, אך כן למבנים שהיו בבריטניה באותה עת, וכנראה הושפעו מהם. גובה התקרה (שלאא שרדה) היה בין 5 ל-6 מטרים. הגג ככל הנראה היה בנוי עץ, ומכוסה עשב, מה שיכול להסביר מדוע לא שרד.

שימור

הממשל בגרינלנד (שטכנית, שייך לדנמרק) פנה לאונסק"ו  בבקשה להכיר בשרידי הכנסייה כאתר מורשת עולמית. נכון להיום, בקשה זו טרם אושרה.
משפחת לוריא

משפחת לוריא היא משפחה יהודית אשכנזית מיוחסת. מגילת יוחסין של המשפחה נרשמה במאה ה-15 למספר דורות אחורה, המגיעים לפחות למאה ה-14. לפי מסורת המשפחה הם מתייחסים לרש"י, וממנו להלל הזקן ולדוד המלך.
בין בני המשפחה המפורסמים, רבי יוחנן לוריא, המהרש"ל - רבי שלמה לוריא, מגדולי רבני פולין במאה ה-16, האר"י - רבי יצחק לוריא גדול המקובלים, הרד"ל - רבי דוד לוריא, רב ליטאי במאה ה-19 והקריקטוריסט והעיתונאי רענן לוריא.
מייטי מקס

עלילת הסדרה

על פי עלילת הסדרה, לפני שנים רבות התקיימה תרבות מפותחת מאוד של עופות, אשר ידועים היו בכינוי "למוריאנס" (מלשון למוריה). הם ערכו מסעות לחלקים שונים של היקום על ידי שער מיוחד. מנגד עמד "גולגולת", אשר ניסה לנתק את האנרגיה אל השערים. משלא הצליח, השמיד את כל בני השבט. "ורג'יל" הפך להיות הניצול היחיד מנקמתו של גולגולת.
הלמוריאנס חזו לפי נבואתם כי בכל דור יקום לוחם רב עוצמה ברגע שיקבל לידיו את המפתח לשער האבוד. לוחם זה ילחם בכל צורות האופל והרשע ויהיה היחיד שיוכל להביס את גולגולת. כדי להבטיח התגשמותה של הנבואה, יוצא ורג'יל למסע בו הוא משלים את כל ההכנות לקראת בואו של הגיבור שצריך להתמודד עם גורלו כמושיע.
שמו של הגיבור הוא "מקס". הוא נער רגיל המקבל מורג'יל כובע מיוחד - מפתח למסעות מיידיים דרך החלל. מקס, ורג'יל, ו"נורמן", השומר האישי של מקס, יוצאים למסע מסביב לעולם במטרה להגן על כדור הארץ מפני שכיריו של גולגולת הרשע, ובדרך גם נלחמים בשלל מפלצות על-טבעיות.
דיימבאג דארל

תחילת דרכו

דארל לאנס אבוט נולד בארלינטון שנמצאת במדינת טקסס, ארצות הברית.
את ההשראה לנגן קיבל לאחר שראה גיטריסטים רבים שמנגנים בסטודיו של אביו, ג'רי אבוט, מה שעוד דחף את דיימבאג יותר מכל לנסות לנגן היא הערצתו לאייס פהרלי הגיטריסט של קיס - אחת הלהקות שהשפיעו על דיימבאג יותר מכל.
תחילה ניסה דארל לנגן על תופים אך במהרה גילה כי אין לו את כישוריו של אחיו וינסנט (מאוחר יותר המתופף של הלהקה שהקימו ביחד "פנטרה"), לכן לקח את ההשראה שלו לכיוון הגיטרה והחל ללמוד לנגן על גיטרה בגיל צעיר.
כישוריו המוזיקליים ונגינתו של דיימבאג היו כה מרשימים עד שבגיל 16 נאסרה עליו האפשרות להשתתף בתחרות שנתית לגיטריסטים של תחנת הרדיו הטקסנית, "Q102". לאחר שזכה שלוש שנים ברציפות בתחרות, נאסר עליו להשתתף בגלל שאף אחד לא יכל לנצח אותו.

דמאג'פלאן (Damageplan)

לאחר התפרקותה של פנתרה האחים דארל וויני אבוט החליטו להקים להקה חדשה כאשר צירפו את פטריק להמן כסולן ואת בוב זילה כבסיסט של הלהקה. סגנונה של הלהקה היה דומה לסגנון המטאלי אותו פנטרה ניגנה, הגרוב מטאל.
סופה של דמאג'פלאן בהירצחו של דיימבאג.

הגיטרות בהן השתמש

דארל דיימבאג מזוהה יותר מכל גיטריסט אחר עם הגיטרות של דין (Dean Guitars),כבר בגיל 16 הוא קיבל את הגיטרה הראשונה שלו מתוצרת דין. החברה ייצרה מגוון רחב של גיטרות הנושאות את שמו (בעיקר לאחר מותו אבל גם כאשר היה בין החיים) ואשר עוצבו במיוחד בשבילו.
בתקופה מסוימת כאשר דין פשטו רגל הוא השתמש בגיטרות של וושבורן (Washburn) במהלך השנים 1996–2004.

הירצחו

כאשר דארל דיימבאג ולהקתו החדשה Damageplan הופיעו באוהיו, נורה ונרצח דיימבאג על ידי מעריץ מעורער בנפשו. מס' דקות לאחר שפרץ ביריות ואף החזיק בבן ערובה במהלך האירוע, נורה המעריץ על ידי שוטר.
דיימבאג דרל הובא לקבורה בעיר הולדתו ארלינגטון, שם הוא נטמן בתוך ארון קבורה המעוטר בדמויותיהם של חברי להקת קיס, ויחד עם אחת הגיטרות של אדי ואן היילן, גיטריסט להקת ואן היילן אותו העריץ.
דניאל גילדר

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
גילדר נולד בקליבלנד. הוא למד בבית ספר למוסיקה בקליבלנד, כמו כן התמחה בפסנתר, בתאוריה מוזיקלית ובפיתוח קול.

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
השתתף בפרויקט שבע משימות היסטוריות למזרח ומרכז אירופה בחסות "אגודת חיים וגילה ויינר" לקידום תחום החזנות. גילדר שימש כמלווה לגדולי החזנים בכל העולם, כדוד קוסביצקי, משה גנטשוף, משה שטרן, בן ציון מילר, יצחק מאיר הלפגוט ובנימין מולר. כן ליווה את המוסדות השנתיים של מועצת חזנות אמריקה.
בין תלמידיו לפיתוח קול ומוזיקה נמנים: יעקב למר, משה שולהוף ושמואל שפירו.

דיסקוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
שום דבר עלינו בלעדינו

"שום דבר עלינו בלעדינו!" (באנגלית: ״Nothing about us without us״) הוא הסלוגן המעביר את הרעיון כי מדיניות צריכה להיקבע תוך השתתפות ישירה של חברי הקבוצה המושפעים על ידה. הסלוגן מתייחס בעיקר לקביעת מדיניות הרלוונטית לקבוצות מודרות (למשל: מדיניות בנושאי עוני, מיעוטים, אנשים עם מוגבלות, נשים ועוד) שלעיתים קרובות נעדרות הזדמנויות פוליטיות, חברתיות וכלכליות.
שורשיו של הביטוי במסורות הפוליטיות של מרכז אירופה ובפרט בפולין ב-1505 שם הועברו תחילה סמכויות החקיקה מן המלך לפרלמנט. לאחר מכן הפך לביטוי שגור בשיח על נורמות דמוקרטיות. ביטוי מקביל ושכיח מאוד הוא הסיסמה 'אין מיסוי בלי ייצוג'. שהיה נפוץ במלחמת העצמאות האמריקנית. 
הביטוי באנגלית נכנס לשימוש על ידי אקטיביסטים נכים במהלך שנות ה-90. ג'יימס צ'רלטון, אקטיביסט וכותב אמריקני, מספר כי הוא שמע לראשונה את המונח בשימוש על ידי אקטיביסט דרום אפריקני בתחום המוגבלויות בשם מייקל מסותה. ויליאם רולנד, אקטיביסט נוסף מספר כי הוא שמע את הביטוי מפעיל ממזרח אירופה בשלב מוקדם יותר במהלך כנס בינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות. בשנת 1998, צ'רלטון פרסם ספר תחת כותרת זו העוסק בזכויות אנשים עם מוגבלות. אקטיביסט נוסף בשם דייוויד וורנר השתמש באותה הכותרת לספרו שפורסם אף הוא ב-1998. הסלוגן משמש נקודת חיבור בין התנועות לזכויות אנשים עם מוגבלויות ברחבי העולם. הרעיון העומד ביסודו הוא שיש לתת לאנשים עם מוגבלות להחליט, לקבוע ולהשפיע בכל דבר הנוגע להם, כולל החלטות בנוגע לחייהם האישיים, קביעת מדיניות, ארגון מחקר, ועוד. הרקע לכך הוא ההיסטוריה במהלכה לא רק התעלמו מהעדפותיהם של אנשים עם מוגבלות אלא הם נתפסו כמי שאינם מסוגלים להביע העדפות, או שאין לתת לעמדתם משקל משום שהם משוללי רציונליות. עקרון זה עולה בקנה אחד עם המודל החברתי למוגבלות הגורס כי תיקון החברה יתאפשר רק על ידי מתן ביטוי לקולם של אנשים עם מוגבלויות היות שלהם הידע והניסיון הרלוונטי על מנת לקדם שינוי במצבם.
מאז שנות ה-90 הפך הביטוי לשכיח גם במאבקים של קבוצות אינטרס נוספות מלבד אנשים עם מוגבלות ולתנועות חברתיות נוספות.
המבחן המדויק של פישר

המבחן המדויק של פישר, (או בקיצור "מבחן פישר") הוא מבחן סטטיסטי לבדיקת השערת אי התלות בין שני משתנים איכותיים. מבחן זה שימושי כאשר גודל המדגם הוא קטן, ולכן הקירובים האסימפטוטיים של מבחנים כגון מבחן חי בריבוע אינם תקפים. עם זאת, המבחן עצמו תקף גם עבור מדגמים גדולים, אף על פי שבאופן מעשי יש קושי לבצע את החישובים הנדרשים כאשר המדגם גדול.

היסטוריה

רונלד פישר הציג את המבחן ב-1922 . ההקשר המפורסם ביותר של המבחן הוא ניסוי "הליידי טועמת התה", המתואר בספרו של פישר מ-1935. הליידי, ד"ר מוריאל בריסטול, טענה כי היא מסוגלת לזהות על ידי טעימה אם ספל תה הוכן באופן שבו תחילה נמזגו המים הרותחים ולאחר מכן הוסף להם חלב, או להפך. כדי לבחון את טענתה, פישר ערך ניסוי בו הוגשו לליידי לטעימה 8 ספלי תה, כאשר בארבעה מהם נמזגו תחילה המים הרותחים ואז נוסף להם החלב, ובארבעה נמזג תחילה החלב ולאחר מכן נוספו המים הרותחים. הניסוי יצר לוח שכיחות של שני משתנים איכותיים, שכל אחד מהם מקבל שני ערכים. משתנה אחד מציין את האופן בו הוכן ספל התה, והשני מציין את קביעתה של הליידי לגבי אופן הכנת התה.
המבחן המקורי שהציג פישר התאים ללוח שכיחות דו ממדי בעל שתי שורות ושתי עמודות, אולם בהמשך הוא הוכלל ללוח שכיחות דו ממדי כלשהו, כלומר כאשר כל משתנה יכול לקבל מספר כלשהו של ערכים

. במקרה הכללי, נוסחאות החישוב מסובכות יותר ובדרך כלל לא ניתן לבצע את החישובים באופן ידני.

ביקורת

מספר חוקרים טענו כי בפועל רמת המובהקות של מבחן פישר נמוכה מרמת המובהקות המוצהרת
. במילים אחרות, אם מבצעים את מבחן פישר ומשתמשים ברמת מובהקות , ההסתברות לטעות מסוג ראשון (דחיה מוטעית של השערת האפס) בדרך כלל קטנה n-. הדבר נובע מחיוב ערך ה-p על סמך התפלגות בדידה. עם זאת, המונח "טעות מסוג ראשון" מוגדר בהקשר של מבחני יחס הנראות על פי הלמה של ניימן ופירסון, ומבחן פישר אינו מבחן יחס נראות.
ביקורת נוספת נוגעת לכך שהמבחן מחושב תחת ההנחה כי ההתפלגויות השוליות של המשתנים נתונות

. המבחן יהיה מדויק רק עבור ההתפלגות המותנית של לוח השכיחות בהינתן ההתפלגויות השוליות, אך אינו מדויק ביחס ללוח השכיחות המקורי, מכיוון שבמדגם נוסף מאותו גודל עשוי להתקבל לוח שכיחות עם התפלגויות שוליות שונות. ניתן לבנות מבחן מדויק שאינו מותנה בהתפלגויות השוליות. מבחן ברנרד הוא דוגמה למבחן כזה.
המחנה הציוני

היסטוריה

במסגרת הבחירות לכנסת ה-20, הרשימה המשותפת כללה את לבני ומועמדים מטעמה במקומות השני, השמיני, ה-16, ה-21, ה-24 וה-25 (מקום שהוקצה על ידי לבני ליו"ר מפלגת התנועה הירוקה). שאר המקומות הוקצו למועמדים מטעם מפלגת העבודה. במסגרת מסע הבחירות הציגה הרשימה הצעת ממשלה חלופית מטעמה, הכוללת את הרצוג ולבני ברוטציה כראשי הממשלה, פרופ' מנואל טרכטנברג כשר האוצר ואת האלוף (במיל') עמוס ידלין (מבלי שיכלל ברשימה) כשר הביטחון.
ב-16 במרץ 2015, פחות מיממה לפני הבחירות, הודיעה לבני כי היא מוותרת על הרוטציה עם הרצוג, אם הדבר יהווה מכשול להקמת ממשלה בראשותו.

הרשימה זכתה ב-24 מנדטים בבחירות לכנסת ה-20 והייתה לסיעה השנייה בגודלה בכנסת.

לאחר הבחירות

ב-9 בפברואר 2016 הודיע חבר הכנסת עמיר פרץ על מעברו מן התנועה חזרה למפלגת העבודה; למרות מעברו לעבודה המשיך המימון השוטף בגינו להתקבל על ידי התנועה.
ב-4 ביולי 2017 התקיים הסבב הראשון בבחירות לראשות מפלגת העבודה. אבי גבאי ועמיר פרץ העפילו לסבב השני, ואילו היו"ר המכהן יצחק הרצוג הודח מראשות המפלגה וגם מראשות המחנה הציוני. ב-11 ביולי 2017 התקיים הסבב השני בבחירות לראשות מפלגת העבודה. בבחירות ניצח אבי גבאי והתמנה ליו"ר מפלגת העבודה.
בעקבות מינויו של יצחק הרצוג ליו"ר הסוכנות היהודית באמצע 2018, החליט גבאי על מינויה של ציפי לבני לראש האופוזיציה בכנסת.
ב-1 בינואר 2019 הודיע יו"ר מפלגת העבודה אבי גבאי על פירוק השותפות עם מפלגת התנועה. בהמשך אותו יום אישרה ועדת הכנסת את הפילוג, תוך כדי ציון שסיעת העבודה מונה 18 מנדטים וסיעת התנועה 6 מנדטים; הפיצול בוצע בהתאם להסכם המקורי בין המפלגות, והמנדט של עמיר פרץ נשאר בסיעת התנועה.