google/wiki40b huggingface dataset:
תל אל-עג'ול

תל אל-עג'ול נמצא במרחק של 6 ק"מ מדרום מערב לעזה. התל נמצא על הגדה הצפונית של נחל הבשור, במוצא הנחל לים התיכון. שטחו של התל 112 -132 דונם.

זיהוי התל

הזיהוי של התל שנוי במחלוקת. הארכאולוג הבריטי פלינדרס פיטרי זיהה את המקום עם העיר עזה מתקופת הברונזה התיכונה והברונזה המאוחרת. אבל חפירות שנערכו בשטחה של עזה של היום העלו שרידים של עיר מתקופת הברונזה המאוחרת ותקופת הברזל. זיהויים נוספים אפשריים שהוצעו: בית עֶגְלַיִם המתוארת  באונומסטיקון של אוסביוס ככפר היושב על החוף 14 ק"מ מעזה. הארכאולוג אהרון קמפינסקי הציע לזהות באתר את שֶרוּחַן  המופיע בספר יהושע, יט, ו – וּבֵית לְבָאוֹת, וְשָׁרוּחֶן:  עָרִים שְׁלֹשׁ-עֶשְׂרֵה, וְחַצְרֵיהֶן בפרק המספר על נחלת שבט שמעון. ויקטור גרן הציע לזהות את התל עם אנתדון.

הממצאים באתר

הממצאים באתר כוללים שני בתי קברות גדולים מתקופת הברונזה התיכונה I. רוב הקברים היו של קבורת יחיד מכווצת. בתוך הקברים נמצאו קנקנים, קערות שטוחות וספלים עמוקים. בחלק מהקברים היו פירים וחדרים מעוגלים. בחלקם נמצאו פגיונות.
על התל נמצאה סוללה, ארמון גדול, רחובות ובנייני מגורים. באתר נמצאו כרטושים הנושאים את שמה של  המלכה המצרית חתשפסות ושל המלך תחותמס השלישי. ממצאים אלה מעידים על  נוכחות מצרית באתר בתקופת שלטונם המשותף במצרים.
באתר נמצאה כמות גדולה ביותר של תכשיטי זהב וכסף. התכשיטים כללו: תליונים, עגילים וצמידים שיוצרו בטכניקות מתוחכמות. סיכות רכיסה מעוטרות. באתר נמצאו גם חותמות טביעה וחותמות גליל דמויי חרפושית.
באתר התגלו משפחת כלים קרמיים בעלת עיטור ייחודי בשם "שוקולד על לבן", שם זה ניתן להם על ידי פיטרי לאחר חפירותיו באתר.

החפירות באתר

תל אל-עג'ול היה האתר השלישי לאחר תל גמה ותל אל-פארעה (דרום) שנחפר על ידי פיטרי. החפירות נערכו בשנים 1930–1934 במסגרת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים. בשנת 1938 התקיימה עונת חפירות נוספת שמנהליה היו מקיי, ומרגרט א' מריי. דוחות החפירות התפרסמו בחמישה כרכים תחת הכותרת "עזה הקדומה".
גרגוריוס המאיר

גרגוריוס הַמֵּאִיר (ארמנית קלאסית: Գրիգոր Լուսաւորիչ, "גריגור לוֹסָבוֹרִיץ'";‏ 240 או 257? – 332 או 337?) או גרגוריוס הקדוש נחשב כמטבילה לנצרות של האומה הארמנית וכמייסדה של הכנסייה האפוסטולית הארמנית. מסורות ואגדות נשזרו אלה באלה עד כי קשה להבחין מהי האמת והיכן האגדה.
על פי המסורת הארמנית, גרגוריוס נולד לאיש אצולה. אביו נפטר בילדותו והאומנת נטלה אותו לקפדוקיה ושם קיבל חינוך נוצרי. משבגר חזר לארמניה והכריז על אמונותו לנצרות, על כך עונה ונכלא. גרגוריוס הצליח להימלט ולהסתתר מרודפיו במשך שנים רבות. בכוח אישיותו אסף קהל מאמינים ושכנע את מלכה של ארמניה, תירידאט בצדקת אמונותו. כשליט בעת ההיא הנהיג את הדת שבחר כדת המדינה וארמניה הפכה לראשונה מבין הארצות לארץ נוצרית. הכנסייה הארמנית נקראת גם "הכנסייה הגרגוריאנית".
Singet dem Herrn ein neues Lied, רי"ב 190

Singet dem Herrn ein neues Lied (בעברית: שירו לה' שיר חדש), רי"ב 190, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביומה הראשון של השנה, 1 בינואר 1724.

רקע

באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה הראשונה בשנה זו לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 64. ב-1730 ערך אותה וביצע אותה שוב בגרסה שממוספרת 190א ושהמוזיקה שלה אבדה. משערים שהעריכה שבאך ביצע הייתה על גבי הדפים המקוריים וכך המוזיקה הכלית לקנטטה לא שרדה בשלמותה. מתחילת המאה ה-20 עשו מוזיקאים מאמצים לשחזרה. בין 1735 ל-1740 ביצע באך את הקנטטה שוב.
ב-1891 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 37 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 11 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את טון קופמן (ב-1997), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2002).
אנשי הגות

ביקורת

בדיילי טלגרף ציינו כי התוכנית זכתה לרייטינג יציב של כמליון צופים לפרק, ושיבחו אותה על ההישג הכמעט בלתי אפשרי להציג עבור ההמונים סוגיות נסתרות בפילוסופיה מבלי להפחית מיושרה אינטלקטואלית ומבלי לאבד רייטינג. "
חוצה את הקווים

רקע ועלילה

גרייס טראוויס היא קצינת משטרה העובדת כשוטרת סמויה באוקלנד על מנת להפיל את עסקיו הפליליים של ג'ימי לסלו, עבריין מקומי רב עוצמה. לאחר שבנה של גרייס נרצח, מבינה גרייס כי לה ולג'ימי יש מטרה משותפת. גרייס וג'ימי מתחילים לשתף פעולה בחשאי כשבאותו זמן בנו הצעיר של ג'ימי, מקס לסלו משתחרר מהכלא ובנו השני אלק לסלו מתחיל להרגיש יותר ויותר מנודה ומורחק מאביו ומהעסק המשפחתי. עם התקדמות הסדרה גרייס מגלה עוד פרטים על מה שהוביל לרצח בנה ומי האנשים האחראים למעשה תוך כדי קבלת איומים על בעלה ובתה. בנוסף גרייס נחשפת לשחיתות עמוקה ואפלה בתחנת המשטרה בה היא עובדת כשוטרת סמויה.
אודו יורגנס

ביוגרפיה

בשנת 1952 הקים אודו, את רביעיית אודו בולאן בקלגנפורט, אוסטריה. הרביעייה מופיע בקביעות בבית הקפה אובליסק בקלגנפורט, במקומות ריקוד וג’אז שונים ואף שידרה ברדיו אלפלנד וברדיו של הכוחות הבריטיים שהופק על ידי מייק פיור. חברי הלהקה הם: ג'וני ריצ'רדס על תופים, קלאוס בהמל בגיטרה, ברונו גייגר על בס ואודו היה הסולן.
בשנת 1950 זכה בתחרות מלחינים שאורגנה על ידי ערוץ השידור הציבורי של אוסטריה ORF בשיר "Je t'aime". בשנת 1961 הוא כתב את הלהיט העולמי "Reach for the Stars" שהושר על ידי שירלי באסי.
בשנת 1964 ייצג את אוסטריה לראשונה בתחרות האירוויזיון עם השיר "Warum nur, warum?", וסיים במקום השישי. המשתתף מבריטניה, מאט מונרו, התרשם מהלחן וכיסה את השיר (עם מילים באנגלית של המנהל שלו דון בלאק) בתור "Walk Away", שהגיע למקום הרביעי בתרשים הסינגלים של בריטניה ומספר 23 בטבלת בילבורד הוט 100 של ארצות הברית.
השיר של יורגנס "Sag ihr, ich lass sie grüßen" הגיע למקום הרביעי בתחרות 1965, ובניסיונו השלישי הוא זכה בתחרות האירוויזיון 1966 בלוקסמבורג עם "Merci, Chérie", שהפך ללהיט בשפה האנגלית בביצועו וינס היל, ואחת היצירות המוכרות ביותר של יורגן. גרסתו של יורגנס בלבד מכרה למעלה ממיליון עותקים, והוא הוענק לדיסק זהב על ידי דויטשה ווג בשנת 1966.
בשנים שלאחר מכן הוא כתב את השירים, כמו "Griechischer Wein", "Aber bitte mit Sahne", "Mit 66 Jahren", וכן - אחת ההצלחות הגדולות ביותר שלו - "Buenos Aires, Argentina", אותו ביצע יחד עם נבחרת גרמניה בכדורגל בשנת 1978.
בשנת 1977 הוא הזמין את The Supremes להופיע כאורחים בקונצרט הגאלה הטלוויזיוני והקליט שלו. הסופרים (מרי וילסון, שרי פיין וסוזי גרין), שהיו באותה עת בסיור פרידה קצר באירופה, ביצעו שני להיטים משלהם, ובנוסף דואט עם" Walk Away "של יורגנס באנגלית.
בשנת 1979 הוציא אלבום דיסקו בשם Udo '80. זה הפיק שיר להיט "Ich weiß was ich will". השיר הזה יצא גם כסינגל דיסקו בגודל 12 אינץ' ברמיקס מורחב לדיסקוטקים.
מאז 2015, מחזיק אודו יורגנס בשיא העולמי כאמן עם הנוכחות הארוכה ביותר במצעדים אי פעם - יותר מ-57 שנים מרגע כניסתו הראשונה 1958 עד 2015.

מותו

ב־21 בדצמבר 2014 נפטר יורגנס מאי ספיקת לב חריפה במינסטרילן שבשווייץ בגיל 80. עם הצלחתה של אוסטריה באירוויזיון 2014, הראשון מאז ההצלחה של יורגנס בשנת 1966, הביע יורגן את העניין שלו להופיע במרווח של התחרות הבאה. עם מותו, הוקירו מארגני תחרות 2015 בווינה לו יום מחווה ב־20 במאי ובתחילת הגמר הגדול.
אילת הלר

ביוגרפיה

אילת הלר נולדה באוטרכט שבהולנד ועלתה לישראל עם הוריה כשהייתה בת חמש. בשנות ילדותה ונעוריה גדלה ולמדה ברמת השרון ובגיל 21 החלה את לימודיה בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. למרות שמשיכתה הראשונית לקולנוע נבעה בעיקר מאהבת הצילום ושאיפתה הייתה להתמחות כצלמת קולנוע מקצועית, במהרה גילתה שייעודה הוא בתחום הבימוי. עוד כשהייתה סטודנטית באוניברסיטה אחד ממוריה הזמין אותה לביים סרטי תדמית ולהשתלב בתעשיית הפרסום הישראלית. במהלך השנים הבאות רכשה הלר ניסיון מקצועי רב כבמאית של פרסומות, תשדירים פוליטיים, וסרטי תדמית. החל מסוף שנות העשרים לחייה ועד היום, מתמקדת עבודתה של הלר ביצירות דוקומנטריות בלבד והיא הפכה לאחת היוצרות הבולטות, הפעילות, והמוערכות בתעשיית הקולנוע הישראלית. בין השאר היא הוזמנה ליצור ולביים סרטים על מוזיקה עבור ערוץ ארטה (ערוץ טלוויזיה) הגרמני, 30 סרטים קצרים עבור מוזיאון יד ושם, וסרטים וסדרות עבור ערוץ 8. סרטה שדות אדומים, בהפקת אסנת טרבלסי זכה בתחרות התסריט "In the Spirit of Freedom" של שידורי קשת, קרן רבינוביץ וסינמטק ירושלים, ובציון לשבח בפסטיבל "SLOW FOOD" בבולוניה. בסרט מתלווה הלר יחד עם צוות הפקה עזתי משך שנה גורלית אחת לחקלאים מגדלי התותים בעזה ולומדת על התקוות, האכזבות, והאירועים הפוליטיים המעצבים והמטלטלים את חייהם. הסרט, שצולם בין 2005 ל 2006, תקופה בה שותפות בין יזמים פלסטינים ליזמים ישראלים זכתה לתמיכת הממסד הישראלי, עוקב אחר חייהם של מגדלי התותים העזתיים, הנעים בין תקווה לחיים בדו-קיום וברית כלכלית עם שותפים ישראלים, לבין חוקי הטבע ומציאות של סגרים וטילים. בין עבודותיה האחרונות, סדרת הדוקו המצליחה אחותי ג'קי (2016, 2017) שיצרה (יחד עם הדס אילון) וביימה הלר, וסדרה תעודית על התרבות והפוליטיקה של 'אוכל ישראלי' ''מעורב ישראלי'' עם טל פרידמן (2018) שיצרה וביימה הלר.
צ'י באי-שה

ביוגרפיה

צ'י באי-שה נולד למשפחת איכרים ענייה ממחוז חונאן, הבכור מתוך תשעה אחים ואחיות. הוא למד בבית ספר פחות משנה עקב מחלה. כשהיה בן 14 החל לעבוד בעסקי השטיחים וכן ללמוד לצייר באופן עצמאי. בשנת 1917 התיישב בבייג'ינג.
צ'י שכלל את סגנון הציור הסיני המסורתי, ונודע בזכות ציורי צבעי המים הצבועים והעדינים שלו. ביצירותיו אפשר למצוא מוטיבים מעולם החי והצומח כמו פרחים, חרקים, דגים, פרפרים, פירות, ציפורים ולעיתים גם בני אדם.
בשנת 1953 נבחר לעמוד בראש אגודת הציירים הסינים. הוא נפטר בשנת 1957 בבייג'ינג. בשנת 2011, נמכר ציורו "נשר עומד על עץ אורן", בכ-65.5 מיליון דולר, ובכך היה לציור שנמכר במחיר הגבוה ביותר במכירה פומבית בהיסטוריה.
טורפדו ניז'ני נובגורוד (הוקי קרח)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1946 ובעונת 1947/1948 החלה להשתתף בליגת העל הסובייטית בהוקי קרח. 
עונת 1960/61 הייתה המשמעותית ביותר בהיסטוריה של טורפדו, כשהקבוצה העפילה לגמר גביע ברית המועצות וסיימה כסגנית אלופת ברית המועצות. באותן שנים שיחק בשורות הקבוצה קונובאלנקו שמאוחר יותר פעמיים היה לאלוף אולימפי ושמונה פעמים אלוף העולם, עם הנבחרת הסובייטית. פעמיים הקבוצה סיימה במקום הרביעי באליפות, זה היה בעונות 1982 ו-1985.
בכל טורנירי אליפות רוסיה בהוקי קרח, שנערכו מאז התמוטטות ברית המועצות, טורפדו לא הצליחה להגיע להצלחה משמעותית, כשהשנה הטובה ביותר הייתה בשנת 1995, כאשר הקבוצה סיימה רביעית בפלייאוף הליגה.
החל מעונת 2008, הקבוצה משתתפת באליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית.
צ'ארלס בולדן

ראשית חייו

בולדן נולד בקולומביה שבקרוליינה הדרומית.
בתום לימודיו התיכוניים בשנת 1964, התקבל בולדן לאקדמיה הימית של ארצות הברית. הוא סיים תואר בוגר במדעים במדעי החשמל ב-1968.
בשנת 1977 השלים בולדן תואר מוסמך במדעים מאוניברסיטת דרום קליפורניה בניהול מערכות.

קריירה צבאית

בתום לימודיו לתואר הראשון, קיבל בולדן דרגת סג"ם בחיל הנחתים. ב-1970 סיים את אימוני הטיסה, והפך לטייס ימי. במהלך מלחמת וייטנאם הוא טס ביותר מ-100 משימות קרביות בצפון וייטנאם ודרומה, לאוס וקמבודיה, כאשר הטיס מטוס מדגם A-6 אינטרודר, בעת שהיה מוצב בטייסת VMA(AW)-533 בנאמפונג שבתאילנד בין 1972 ו-1973.
עם שובו לארצות הברית שירת במשך שנתיים כקצין מיון וקצין גיוס בחיל הנחתים בלוס אנג'לס. לאחר מכן שירת בתפקידים שונים במשך שלוש שנים בתחנה האווירית של חיל הנחתים באל טורו, בקליפורניה. לאחר מכן הוצב בבית הספר לטייסי ניסוי של הצי במרילנד, והשלים את אימוניו שם ב-1979. בעת שעבד במנהלות להנדסת מערכות ולניסויי מטוסי תקיפה במרכז לניסויים אוויריים של הצי, היה טייס ניסוי במטוסי A-6E אינטרודר, EA-6B פראולר ו-ווט A-7 קורסייר II, עד שנבחר כמועמד לתפקיד אסטרונאוט ב-1980. בולדן צבר מעל 6,000 שעות טיסה במהלך שירותו הצבאי.

קריירה צבאית לאחר נאס"א

בתום טיסת החלל האחרונה שלו, עזב בולדן את נאס"א וחזר לשירות בחיל הנחתים. הוא התמנה לסגן מפקד הצועריםבאקדמיה הימית של ארה״ב. בשנת 1997 מונה לסגן מפקד הכוח החלוץ הראשון של חיל הנחתים באזור האוקיינוס השקט. במחצית הראשונה של 1998 שירת כמפקד קדמת הכוח החלוץ הראשון, שתמך במבצע רעם המדבר בכוויית. לאחר מכן קודם לדרגת מייג'ור ג'נרל ומונה לסגן מפקד הכוחות האמריקאיים ביפן. בתפקידו האחרון היה מפקד הכנף השלישית של חיל הנחתים בתחנה האווירית של חיל הנחתים במיראמר שבסן דייגו, קליפורניה, בין השנים 2000 ו-2002. הוא פרש משירות צבאי בשנת 2003.

מנהל נאס"א

בולדן מונה למנהל נאס"א ביולי 2009 על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה, והוא האפרו-אמריקני הראשון שעמד בראש נאס"א באופן קבוע. הוא כיהן בתפקיד במשך שתי הקדנציות של אובמה, עד 20 בינואר 2017.

חייו האישיים

הוא נשוי לאלקסיס (ג'קי), ולהם שני ילדים: אנתוני, המשרת גם הוא כלוטננט ג'נרל בחיל הנחתים, וקלי, רופאה פלסטית. הוא חובב ריצה וכדורגל.
יורם בר

ביוגרפיה

יורם בר החל לכתוב ב"כל העיר" ב-1985 וכתיבתו התרכזה בביקורת מוזיקה בעיקר של רוק ופאנק (Punk). במסגרת זאת סיקר וקידם להקות ירושלמיות בנות העת כנושאי המגבעת (שהסולן שלה, אהד פישוף ביקר גם הוא מוזיקה באותו עיתון), 3-ח', "סרטן השד", "או-באן" (שסולניתה הייתה דנה ברגר) ו"היפוכונדריה" (איגי וקסמן). כמו כן סיקר לראשונה להקות בסגנון הגראנג' שלא היו ידועות אז כלל בארץ ולהקות ישראליות חדשות כמו "מודוס" שהנהיג הזמר שלומי לסרי, "המימד הרביעי", "ארוזיה" בהנהגת זמרת האופרה אפרת רותם ועוד. כמבקר מוזיקה סיקר גם הופעות רוק במועדון פרגוד הירושלמי ובמועדונים הבולטים של תל אביב בשנות השמונים ותחילת שנות התשעים: הפינגווין, קולנוע דן, ליקוויד ורוקסן. בנוסף, כתב טורים אודות אנשיה המוזרים של העיר, כתיבה שהתאפיינה במבט הומניסטי וחומל וטורים שנכתבו מנקודת מבטה של כלבתו לירה.
בר התגייס לגרעין נח"ל וכמה חודשים אחרי הטירונות חלה לראשונה בסרטן ושוחרר. הוא החלים והחל לכתוב ב"כל העיר". ב-1994, לאחר עשר שנות יצירה, חזרה המחלה בשנית והוא נפטר בגיל 29.
בשנת 2009 העלתה אמו את כתבותיו לאתר אינטרנט.
יואב קוטנר כתב עליו:
במחצית השנייה של שנות השמונים היה יורם בר אחד מעיתונאי הרוק המעניינים והחשובים ביותר בארץ. הוא כתב במקומון כל העיר הירושלמי על האמנות והתרבות שנמצאת בשוליים ובעיקר על מוזיקת רוק מהארץ ומחו"ל. הייתה לו אהבה מיוחדת לפאנק ולכל מה שמריח מאנטי-ממסדיות. אמנם קשה למדוד איזו השפעה הייתה לכתבות שלו על הסצנה הירושלמית ועל המוזיקה הישראלית, אבל תחושת השליחות שלו והמחויבות הבלתי מתפשרת לנושא הייתה מדבקת ומרגשת ובוודאי נתנה רוח גבית לאותם יוצרים רבים שכמעט איש לא שם לב אליהם. לצד מיכאל רורברגר בהעיר לא היה נאמן ממנו לנושא קידום מוזיקה אלטרנטיבית ולא ממוסחרת בארץ.
— יואב קוטנר
גולם במעגל (סרט)

תקציר העלילה

מיקי סתיו (חגית דסברג) היא פסנתרנית מופנמת ועצורה הנאבקת על זהותה, ומתנתקת בהדרגה מן העולם ההרמטי והמוגן שבו גדלה. מיקי ממולכדת בתוך מעגל של מערכות יחסים תובעניות המציגות חלקי מראות לאישיותה. תהליך התבגרותה מתאפיין במתח החריף בין עולם המוזיקה הקלאסית עליו התחנכה, לבין הראליה של העולם היצרי הנחשף בתוכה ומחוצה לה במהלך הסרט. תוך כדי ההתכוננות לרסיטל הגמר באקדמיה למוזיקה, היא מתמודדת במקביל גם עם קיומה המעיק והבולע של אם ניצולת שואה (ניקול קסל), הזדקקותו של אב מסורס (גדליה בסר), יחסים עם סב סנילי (אלברט כהן), הראי התובעני שמציג לה הכנר אורי רוזס, חברה לשעבר (איצ'ו אביטל), ומערכת יחסים אינטימית אך מאכזבת עם אמנון (דני ליטני), השכן מלמעלה שמגלם את המאהב וזמר הפאב השכונתי, אך בעצם נשאר נאמן לארוסתו ולעולמו הבורגני. תהליך התבגרותה של מיקי הוא המוקד של סיפור החמצה, התנתקות ולידה מחדש. הסרט מכוון את הקהל להזדהות עם רגישותה של אשה מתבגרת, ומאיר את הכאב, הפרידה והמוות כחיוניים לחוויית הגדילה מגולם לפרפר.
לדברי הבמאי פרמינגר, 
"לא התפשרתי על דברים שנראו בעיני מהותיים. למרות שמסיבות תקציב התבקש לצלם את הסרט באור החריף של הקיץ, עשיתי הכל כדי לצלם בחורף. החורף משמש יותר מאשר רקע לסרט: האור הרך, האיכות של רחובות שטופי גשם, הם חלק בלתי נפרד מההתרחשות שמתמקדת במיקי סתיו."
"מאחר שהמוזיקה משחקת תפקיד חשוב בדרמה, כמו גם בעולמה הפנימי של הגיבורה, חיפשתי שחקנית שתביא לסרט איכויות אנושיות-נפשיות מעולמה היא, באמצעות זיקתה למוזיקה. חגית דסברג הייתה מעבר לכל הציפיות. בנוסף לרקע מוקדם שהיה לה, עבודתה הממושכת עם המוזיקאי חיים פרמונט, אפשרה לנו להשיג ביטוי רגשי אותנטי באמצעות המוזיקה."
צבי מלחין

צבי מלחין פיטר מילכמן (21 במאי 1927 - 1 במרץ 2005) היה לוחם במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ולאחר מכן צייר נודע בניו יורק. התפרסם בין השאר בזכות תפקידו במבצע חטיפתו של אדולף אייכמן והבאתו למשפט בישראל.

ביוגרפיה

מלחין נולד בפילגרמסהיין (Pilgramshain) שבגרמניה (כיום זולקייבקה (Zolkiewka) שבפולין). ב-1934 הוא ומשפחתו עלו ארצה בבריחתם מהעלייה הגואה באנטישמיות בפולין. אחותו פרומה ושלושת ילדיה, וכן 150 קרובי משפחה אחרים של מלחין, נספו בשואה.
בגיל 12 הצטרף ל"הגנה" ואחר כך הצטרף לצה"ל כמומחה חבלה וחומרי נפץ.
הוא שירת 27 שנים בארגון הביון של ישראל - המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. תחילה שירת כלוחם ובהמשך קודם לראש אגף המבצעים. כמפקד המבצעים נטל חלק במספר רב של פעולות חשאיות והנהיג מספר פעולות שזכו לתהילה רבה. היה שותף לחשיפת המרגל הסובייטי ישראל בר (ביחד עם השב"כ) וכן הנהיג מבצע נגד מדענים נאצים שסייעו למצרים לפתח נשק  נגד ישראל אחרי מלחמת העולם השנייה. זכה בשני פרסי ביטחון ישראל. 
המבצע המפורסם ביותר שמלחין השתתף בו התרחש ב-11 במאי 1960. במבצע זה מלחין, רפי איתן, צייד הנאצים משה תבור ומספר סוכני מוסד אחרים - תחת פיקודו הישיר של איסר הראל, נסעו לארגנטינה ושם לכדו את אדולף אייכמן, "התליין הראשי" של המשטר הנאצי. 
באמצעות ערנותה של הקהילה היהודית בארגנטינה ועזרה ממקור חסוי בגרמניה הצליח "המוסד" לגלות את מקום הימצאו של אייכמן, ראש המדור היהודי באס אס, איש הביצוע בארגון השמדת יהודי אירופה ואחד מהוגי הפתרון הסופי, שהצליח להימלט ולהיעלם בתום מלחמת העולם השנייה למשך חמש עשרה שנה. אייכמן נלכד בפעולה של "המוסד" בפיקודו האישי של איסר הראל בשטח. צבי מלחין הוא שביצע את החטיפה בפועל. הוא קרא לו "רק רגע", לכאורה כדי לשאול אותו שאלה, ואז הפיל אותו אל הקרקע והתגלגל עמו אל תעלה בשולי הדרך. הוא נאבק עם אייכמן, ואז גרר אותו למכונית שבה חיכו לו סוכני "המוסד". 
ב-1976 פרש מלחין מהמוסד ופנה לעסקים אזרחיים. הוא שינה את שמו לפטר מלקין והקדיש את זמנו לציור, מקצוע שהיה הכיסוי שלו בעת שירותו במוסד.
בנוסף, פרסם חמישה ספרים ושימש כיועץ פרטי בינלאומי למלחמה בטרור.
מלחין בילה את שנותיו האחרונות בניו יורק. גופתו הובאה לקבורה בישראל, בבית העלמין קריית שאול. הוא הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים.
סדרי גודל של מספרים

רשימה זו מציגה, בסדר עולה, סדרי גודל של מספרים חיוביים כולל אלה בעלי גודל חסר ממד וכן הסתברויות. כל מספר מוצג לפי סקאלה לוגריתמית באופן מקוצר (short scales). שמות המספרים מוצגים לפי השיטה האירופית.

1033 עד 1035

המספר 1,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000; קווינטיליארד.
פרס פרנץ ליסט

הפרס

הפרס מוענק לשמונה אנשים בלבד בכל שנה ב־15 במרץ. עד 1976 היו לו שלוש דרגות לפרס שלאחר מכן אוחדו לאחד בלבד. מקבל הפרס זוכה בפרס כספי, במדליה ובתעודה על שמו שמאשרת את זכאותו לפרס.
1952-1992: מדליית ברונזה עגול דו צדדית. בחלקו הקדמי דיוקנו של פרנץ ליסט מביט ימינה ומסביב הכיתוב "FERENC LISZT 1886-1811". זר עלי דפנה בצד האחורי, על הגב המדליה, עם הכיתוב "FERENC LISZT AWARD". המדליה עוצבה על ידי הפסל וולטר מאדארשי.
משנת 1992: מדליית ברונזה עגולה חד-צדדית, קוטר 80 ס"מ, עובי 8 מ"מ. שנושא דיוקן ימני, קמור, שך המלחין והכיתוב "FERENC LISZT PRIZE". המדליה עוצבה על ידי הפסל גאבור גאטי .
נסירה (קבלה)

בקבלה היהודית נסירה היא מונח המתאר מצב שבו נעשית פעולה להפרדת ה"זכר" וה"נקבה" המחוברים זה לזו "אחור באחור", לצורך זיווגם פנים אל פנים. הנסירה היא חלק מרכזי בכוונות האר"י והרש"ש בתפילה בברכות ובמצוות, בעיקר בעשרת ימי תשובה וחגי תשרי.
דורון בלשה

בצעירותו

דורון בלשה נולד ב-1944 בשכונת הדר הכרמל בחיפה לחנה בלשה לבית גריניץ, מאבחנת פסיכולוגית ולאנדור מאיר בלשה, מהנדס אזרחי שהיה מחלוצי בנייתה של חיפה בשנותיה הראשונות וכן צייר שהציג בתערוכות רבות. כחניך תנועת הצופים, התגייס לגרעין נח"ל לקיבוץ רביבים.

פעילות אקדמית

לאחר סיום לימודיו בפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון (.B.Sc), למד לתואר שני (.M.Sc) ושלישי (.D.Sc) ביחידה להנדסת תחבורה בטכניון. דורון היה הסטודנט הראשון בישראל בעל תואר שני ודוקטורט בתנועה ותחבורה.
ב-1978 - 1979 היה פרופסור אורח באוניברסיטת אוהיו O.S.U. בארצות הברית. בשנים 1970 - 1982 לימד בלשה הנדסת תנועה בטכניון ובאוהיו, ועסק במחקר בתחומי התחבורה והבטיחות בדרכים. בשנת 1982 פרש מהאקדמיה ועסק בתכנון תחבורה וניהול בעולם הפרטי והציבורי.
ב-2005 מונה כפרופסור בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון, שם גם התמנה לתפקיד ראש "מרכז רן נאור לחקר הבטיחות בדרכים". בטכניון עסק פרופ' דורון בלשה בהוראה של מקצועות התחבורה ובמחקר בתחום הבטיחות בדרכים.

משפחתו

בלשה נשוי לחוה בלשה לבית שרייבר ולהם שלושה ילדים, שגיא, ארז ותמיר.
אנגלסי

היסטוריה

מגליתים ומנהירים רבים הפזורים על פני האי מעידים על קיומה של התיישבות אנושית במקום החל מן העידן הפרהיסטורי. על פי המיתולוגיה הקלטית האי היה בימי קדם מחובר ליבשה. לדרואידיות מקום נכבד בהיסטוריה הקדומה של האי. בשנת 60 לספירה התקיף הגנרל הרומי גאיוס פאולינוס את האי בניסיון להפסיק את שליטתם של הקלטים הדרואידים, תוך שהוא הורס את אתריהם המקודשים. אולם, הוא נאלץ לסגת מן האי לאחר שפרץ מרד בוויילס. השליטה הרומית באי הושלמה בשנת 78 לספירה.
באי נערכו חפירות ארכאולוגיות שחשפו אתרים מתקופת הברזל וכן מתקופת הכיבוש הרומי. לאחר נסיגת האימפריה הרומית מן האי הבריטי במאה ה-5 לספירה, התיישבו באי אנגלסי שודדי ים מאירלנד. שליט ממלכת גוויניד' קונד'ה ניהל נגד מתיישבים אלה מאבק ארוך במטרה לסלקם, מאבק אותו המשיכו אף בנו ונכדו, עד אשר בשנת 470 סולק אחרון המתיישבים האירים. במהלך השנים מאז הפלישה האירית, ידע האי אף פלישות של ויקינגים, סקסונים ונורמנים.
הרחבת HNN

הגדרה

בהינתן חבורה G הנוצרת על ידי יוצרים ויחסים <S|R> ואיזומורפיזם φ:H->K בין שתי תתי חבורות של G, הרחבת ה-HNN של G ביחס ל-φ היא החבורה <(S,t|R,ht=tφ(h> כאשר h נע על כל האיברים ב-H. את החבורה המתקבלת מסמנים G*φ.
הבנייה מוסיפה משתנה חדש t, באופן שיתקיים t⁻¹Ht=K, כלומר t מצמידה את H ל-K.

צורה נורמלית

בהינתן איבר g ב-G*φ, אפשר לכתוב אותו בצורה g₀tε1g₁tε1...tεngₙ, כאשר כל ה-εi הם 1 או 1-, אחרי כל t¹ בא איבר מ-H, ואחרי כל ¹⁻t בא איבר מ-K.
יתרה מכך, לכל הצגה של g בצורה הזאת, ε₁,...εₙ הם יחידים.

שימושים

השימוש המקורי של הרחבות HNN היה למציאת, בהינתן חבורה ושתי תתי-חבורות איזומורפיות שלה, למצוא חבורה המכילה את G ובה הן צמודות. שימוש זה אפשר, למשל, להוכיח את קיומה של חבורה אינסופית עם שתי מחלקות צמידות (ובפרט פשוטה).
שימוש נוסף הוא בטופולוגיה אלגברית: בהינתן מרחב X שהחבורה היסודית שלו היא G, הרחבת HNN מאפשרת למצוא את החבורה היסודית של המרחב X בו "מדביקים" חלק שהחבורה שלו היא H לחלק שהחבורה שלו היא K. זהו אנלוג למשפט ואן קמפן המאפשר לבנות, בעזרת אמלגם של שתי חבורות יסודיות של מרחבים את החבורה היסודית של הדבקה שלהם זה לזה.
שימוש חשוב נוסף הוא בתורת בס-סר. שם הרחבות HNN, ביחד עם אמלגם, הן הבניות היסודיות מהן בונים את החבורה של כל גרף חבורות. הרחבת HNN משמשת ללולאות (קשת מקודקוד לעצמו), ואילו אמלגם משמש לקשת בין קודקודים שונים.
אוטו היינריך, הנסיך הבוחר מפפאלץ

ביוגרפיה

אוטו היינריך נולד ב-10 באפריל 1502 באמברג, לרופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג ולאליזבת מבוואריה, בתם של גאורג, דוכס בוואריה וידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה. בשנת 1503 מת סבו גאורג, דוכס בוואריה ללא בנים, ובעקבות כך פרצה מלחמת לנדסהוט בין אביו רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג לאלברכט הרביעי, דוכס בוואריה, ובסיומה קיבל אלברכט הרביעי את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו אוטו היינריך קיבל חלק קטן ממנה שהפך לרוזנות פפאלץ-נויבורג.
ב-16 באוקטובר 1529 התחתן אוטו היינריך עם סוזנה מבוואריה, בתם של אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה וקוניגונדה מאוסטריה, ואלמנתו של קזימיר, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית, אך לא היו להם ילדים. אוטו היינריך הרחיב מאוד את טירת נויבורג, ובעקבות השיפוצים היקרים וכמה עימותים שהיו לו הגיע כמעט לידי פשיטת רגל. בספטמבר 1546 נכבשה נויבורג על ידי כוחותיו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך המלחמה השמלקלדית, בעקבות תמיכתו של אוטו היינריך בברית שמלקלדן, ולאחר שלום פסאו הוחזר אוטו היינריך לשלטונו. בשנות ה-50 של המאה ה-16 הקים אוטו היינריך את הספרייה הפלטינית. בשנת 1556 מת דודו פרידריך השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ואוטו היינריך עלה לשלטון במקומו.
ב-12 בפברואר 1559 מת אוטו היינריך בהיידלברג, ודודנו פרידריך השני, רוזן פפאלץ-זימרן עלה לשלטון במקומו.
עשרים העקרונות המנחים של הקראטה

עשרים העקרונות המנחים של הקראטה הנה רשימה של כעשרים עקרונות שביסס מאסטר הקראטה גיצ'ין פונאקושי, מייסד זרם השוטוקאן. כללים אלה מהווים את הנחות היסוד שעל כל מתאמן בקראטה לאמץ באימוניו ובחייו, במטרה "להפוך לבני אדם טובים יותר", ובכדי לחקור באופן מלא יותר את היבטיה הרוחניים של דרך הקראטה (הקראטה-דו).

היסטוריה

גיצ'ין פונאקושי, בייסודו את זרם השוטוקאן, התבסס על מגוון אמנויות לחימה אוקינאוויות שהיו נפוצות בתחילת המאה העשרים. כחלק ממפעל חייו, הסדיר את פרקטיקת אימון הקראטה, והקפיד לטפח גם את ההיבט הרוחני של אמנות הלחימה, ועשרים העקרונות מהווים בסיס לכך. הם שימשו את פונאקושי בהוראתו לתלמידיו, ופורטו בספר בשם זה, אשר יצא לאור בשנת 1938.
קורביל

אטימולוגיה

שם העיר נגזר משם העיר הלטיני Corbulium וכן מהשם הגאלי cor beel, שמשמעותו הבית הקדוש.

היסטוריה

ממצאים שנמצאו בגדה המערבית של הסן, מעידים על נוכחות אנושית באֵזור כבר בתקופה הפלאוליתית והנאוליתית. קיימים גם ממצאים ליישוב בתקופה הרומית, וככל הנראה, הדרך בין אגדינקום (Agendicum סנס המודרנית) ללוטטיה עברה בתחום העיר.

גאוגרפיה

העיר נמצא בדרום השטח האורבני של מטרופולין פריז בצפון-מזרח המחוז אסון. בעיר נמצאת ההתחברות של נהר האסון ונהר הסן.

כלכלה

במאה ה-19, קורביל הייתה מרכז של טחינת קמח. כמו כן בלטה בתעשיית הנייר, הודות למפעל ייצור הנייר של פייר-פרנסואה דידו, שנוסד שם עוד הרבה קודם.