google/wiki40b huggingface dataset:
אגודת אפרת

הפולמוס סביב פעילות האגודה

אישים שונים מתחו ביקורת על האידאולוגיה של האגודה ועל דרכי פעולתה, בין היתר בטענה כי מדובר בגישה דתית התומכת באופן מוחלט בשימור ההיריון, גם כשהדבר פוגע בכבוד האישה ובזכותה על גופה ואשר עלולה להביא לאומללות של האם והיילוד, או שהאגודה מפעילה סחיטה רגשית. עם זאת, האגודה אינה מציגה בפרסומיה טענות דתיות.
עמדתה של אגודת "אפרת" היא כי ההתנגדות להפלות היא מוסרית ולגיטימית ובמקרים רבים ביצוע הפלה גורם לאומללות. בנוסף, לדברי האגודה, היא אינה מונעת מהאישה להחליט לבדה, אלא דואגת שיהיה בידיה יותר מידע לפני החלטתה, וכי לא תאלץ לעשות הפלה עקב סיבות כלכליות או לחצים חיצוניים. המשפטן פרופ' אליאב שוחטמן אמר כי למעשה רשויות המדינה הן שהיו אמורות לבצע את הפעילות ההסברתית בקרב נשים בהריון.
בשנת 2010 דרש ח"כ ניצן הורוביץ להפסיק את תשדירי הרדיו של האגודה, שנוסחם היה: "הצער והחרטה על ההפלה שעשיתי, מלווה אותי יום יום. לו ידעתי על אפרת, זה לא היה קורה לי." בנימוק שהנושא שנוי במחלוקת ציבורית. רשות השידור והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו אכן הפסיקו את התשדירים. האגודה עתרה בעניין לבג"ץ, שקבע כי על הצדדים להגיע לסיכום בדבר נוסח התשדיר, אחרת יינתן צו על-תנאי להשמעת התשדיר שנפסל. הצדדים הסכימו על תשדיר שנוסחו: "את בהריון ושוקלת לבצע הפלה? צלצלי לאגודת אפרת. סודיות ואחריות.". בשנת 2018 פסלה הרשות השנייה תשדיר רדיו של האגודה בו נאמר "שוקלת לבצע הפלה? לייעוץ, עזרה ותמיכה כלכלית פני לאפרת", בעקבות פניות לנציב תלונות הציבור של הרשות.
הרבנים הראשיים, שלמה משה עמאר ויונה מצגר, הביעו בתחילת 2013 תמיכה בפעילות האגודה, וקראו לכל הרבנים לפעול בדרשותיהם "לעידוד הילודה בעם היהודי ומניעת הפלות שאינן הכרחיות". ובשנת 2015 הרבנים הראשיים דוד לאו ויצחק יוסף פרסמו מכתב לפיו הפלה מותרת רק כשהעובר מסכן את חיי האם, ושיבחו את העמותה. 
בשנת 2013 זכתה אגודת אפרת בפרס ירושלים מטעם "ערוץ 7" והעיתון "בשבע".
רבי יוסי ברבי יהודה

מתורתו

פסקיו של רבי יוסי ברבי יהודה מוזכרים בתלמוד פעמים רבות, ואף מהאגדה אין הוא מושך את ידו. רבים מפסקיו אקטואליים כיום, ונידונים בהרחבה בספרי הפוסקים. כך למשל הוא מתיר ללכת מעל מקום טמא ב"אוהל זרוק" שאינו נוגע בקרקע (דוגמה אקטואלית - מטוס), שכן הוא נחשב כרשות נפרדת, הוא דן באיסור חדש בחוץ לארץ, שאלה קשה השנויה במחלוקת גדולה, האם הוא נוהג בחוץ לארץ, והוא מכריע: "עומר בא בחו"ל, ומה אני מקיים "כי תבואו אל הארץ", שלא נתחייבו בעומר לפני כשנכנסו לארץ, וקסבר חדש בחו"ל מדאורייתא היא, דכתיב "במושבותיכם", כל מקום שאתם יושבים משמע".
רבי חנינא מסורא, היה מזהיר בדרשותיו, שלא יאמר אדם לאשתו "אל תתייחדי עם פלוני", שכן יש לחשוש לשיטת רבי יוסי בן רבי יהודה, שגם כיום נוהג דין סוטה, ואז תהא אסורה לו אם תתייחד עמו.

חידושי הלכות

אחד מהם, הוא בסוגיית ייעוד, דין מקראי שמשמעו כי מי שברשותו אמה עבריה, שהיא בת הנמכרת על ידי אביה לעבוד ברשות הקונה, בעודה קטנה, מצווה עליו להתחתן עימה, על ידי שמייעדה ומייחדה לאישות, ובכך, המעות הראשונות שנתן לאביה כדי לקנותה לשפחה – נהפכים למפרע למעות קידושין. לפי דעתו של רבי יוסי ברבי יהודה, הקידושין נעשים בחוב המעות שנותר מתוך המעות הראשונות, המחייב אותה להשלים את העבודה שנתן לאביה, ולכן דווקא אם מתוך שש השנים שנמכרה נותר זמן עבודה השווה פרוטה, היא מקודשת.
חואנחו מנה

ביוגרפיה

חואן חוסה מנה אוסטריס נולד בשנת 1965 ברובע הפועלים סאראמאגה שבעיר וויטוריה במחוז אלאווה (או אראבה) בחבל הבסקים הספרדי. 
חואנחו מנה למד במכללת סמנייגו בעיר הולדתו. המורה למוזיקה בשם אנטון לטה גייס אותו למקהלה שהקים במכללה. אחר כך למד מנה בקונסרבטוריון המקומי מאוחר יותר המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה במדריד (הקונסרבטואר המלכותי), הלחנה ותזמור אצל כרמלו ברנאולה ואמנות הניצוח אצל אנריקה גרסיה אסנסניו. בעזרת מלגת גורידי-ברנאולה מטעם מנהל המחוז אלאווה השתלם בניצוח גם במינכן אצל סרג'יו צ'ליבידאקה. 
בשנת 1997 הממשלה הבסקית בחרה בו כדי שיקים את תזמורת הנוער של ארץ הבסקים. בהמשך התמנה מנצח אורח של התזמורת הסימפונית הבסקית.
בשנים 2008-1999 כיהן מנה כמנהל האמנותי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית בבילבאו. עם תזמורת זו הוא הקליט בחברת נקסוס מוזיקה מאת המלחינים הבסקים חסוס גורידי ואנדרס איסאסי.
בשנת 2004 יצא לראושנה כמנצח אורח בצפון אמריקה וניצח על תזמורת בולטימור בביצועה של הסימפוניה הרביעית "הבלתי נכחדת" מאת קרל נילסן.
בהמשך ניגנו תחת שרביטו תזמורות מובילות נוספות בארצות הברית, כמו התזמורות הסימפוניות בבוסטון, יוסטון, סינסינטי, פיטסבורג, הפילהרמוניות של ניו יורק ולוס אנג'לס, תזמורת קליבלנד ותזמורת פילדלפיה.
בשנים 2010-2007 היה מנה המנצח האורח הראשי של תזמורת האופרה של ג'נובה - תיאטרו קרלו פליצ'ה. במקביל בשנים 2013-2007 כיהן גם כמנצח אורח ראשי של הפילהרמונית של ברגן. 
ביולי 2010 נבחר מנה להיות לשלוש שנים המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC, החל מהעונה 2012-2011. חוזה זה הוארך בשנת 2013 לעוד שלוש שנים עד שנת 2018. הוא החליף בתפקיד זה את ג'נאנדראה נוזדה עם תזמורת זו הקליט מנה עבור חברת צ'אנדוס מוזיקה מאת גבריאל פיירנה, מנואל דה פאיה ושל שאבייר מונטסלוואדג'ה
בשנת 2016. מחליפו של מנה בתפקיד המנצח הראשי של תזמורת זו הוא המנצח הישראלי עומר מאיר ולבר.
ב-2016 התמנה מנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הלאומית של ספרד
ובאוקטובר 2016 הוחתם על חוזה ל-3 שנים כמנצח ראשי החדש שלפסטיבל מאי בסינסינטי בארצות הברית.
במאי 2016 הופיעה לראשונה עם הפילהרמונית של ברלין, לפי הזמנתו של סיימון ראטל, בקונצרט שכלל את "איבריה" מאת קלוד דביסי, "הכובע משולש הפינות" מאת דה פאיה והקונצ'רטו לנבל מאת אלברטו חינסטרה.

חייו האישיים

אחיו של חואנחו מנה הוא זמר הקונטרה-טנור קרלוס מנה. אחותם, אלנה היא חוקרת כימאית.
המנצח נשוי לנעמי ויש לו שני ילדים. המשפחה מתגוררת בווילהריאל דה אלאווה.

רפרטואר

מנה ניצח על היצירות הסימפוניות של בטהובן, ברוקנר (הסימפוניה השביעית), פיירנה, נילסן, דה פאיה, אוטורינו רספיגי, חואקין רודריגו, גורידי, איסאסי (הסימפוניה השנייה), סימפוניית "טורנגלילה" מאת אוליבייה מסיאן, על אופרות מאת מוצרט (נישואי פיגרו), וגנר (ההולנדי המעופף), צ'ייקובסקי, (יבגני אונגין), ריכרד שטראוס ("שלומית", "אלקטרה", "אריאדנה בנקסוס"), ארנולד שנברג (ציפייה), בלה ברטוק ("טירתו של כלחול הזקן"), בנג'מין בריטן ("בילי באד").
ביט ובוט

מטרת הסדרה

אנו חיים בעולם בו רק 11% מהנשים הן פיזיקאיות, 10% מהנשים הן מתכנתות מחשבים, ו–8% מהנשים הן מהנדסות מכונות. מתוך הצורך לעודד ילדות להיכנס לתחומים אלו מגיל צעיר, קמה סדרה חדשה שמעודדת אותן לחקור לעומק תאוריות מעולם המדע וההנדסה דרך משחקים יצירתיים, עשייה וחדשנות. הסדרה שואפת לפרוץ את תקרת הזכוכית ולעלות את הביטחון העצמי של הילדות, כדי שיתנסו בדברים חדשים.

עלילת הסדרה

ביט ובוט הם אחות ואח סקרנים המדמיינים דברים. הם מטיילים בעולם הדמיון עם הבובות שלהם - בלבל, סול, זיפ ופופ ופותרים בעיות על ידי שימוש במדע והנדסה. בסוף כל פרק ישנו קליפ נלווה המלמד את הצופות והצופים כיצד ליצור בעצמם את ההמצאות המיוחדות שנראו במהלך הפרקים.
נמל התעופה הבינלאומי תוניס-קרתגו

נמל התעופה

נמל התעופה ממוקם כשמונה קילומטרים מצפון-מזרח למרכז העיר תוניס, מעט מצפון לגדתו הצפונית של אגם תוניס. תחילת דרכו הייתה בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר האגם שימש כאתר לנחיתות והמראות של מטוסי ים. נמל התעופה עצמו נפתח ב-1938 ונקרא בתחילה תוניס-אל אעוינה (Tunis-El Aouina).
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הנמל את חילות האוויר של צבא ארצות הברית. תחילה השתמש בו חיל האוויר ה-12 כבסיס לטיסות קרביות במהלך המערכה על איטליה; מאוחר יותר הפך הנמל לבסיס לטיסות תובלה. ב-1944 נבנה הנמל מחדש במימון מלא של צרפת.
כיום משרת הנמל כ-25 חברות תעופה, והוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת תוניסאייר. פועלים ממנו קווי תעופה ליעדים בצפון אפריקה, טורקיה והמפרץ הפרסי. כמו כן יוצאות ממנו טיסות ליעדים רבים בצרפת ובאירופה של חברת תוניסאייר אך גם של החברות אייר פראנס, לופטהנזה ואליטליה.
ב-7 במאי 2002 התרסקה טיסה 843 של איג'יפטאייר בקרבת הנמל בעת ניסיון נחיתה בו. 14 מבין 62 יושבי המטוס ניספו.

מבנה הנמל

בנמל שני מסלולי טיסה מצטלבים באורך של 3,200 ו-2,840 מטרים. טרמינל הנוסעים הראשי ממוקם בחלקו הדרום-מערבי. ב-1997 הושלמה הרחבת הטרמינל לשטח של 57,448 מטרים רבועים ולקיבולת של 4.4 מיליון נוסעים בשנה. ב-2005 הוגדל ב-5,500 מטרים מרובעים נוספים ולקיבולת של 4.9 מיליון נוסעים בשנה. בטרמינל מותקנים שמונה גשרי עלייה למטוסים.
ב-2006 נחנך בנמל טרמינל לטיסות שכר.
אמצעי התחבורה אל הנמל וממנו כוללים כלי רכב אך לא קו רכבת.
אייזיק קפלן

ביוגרפיה

קפלן נולד בשנת 1919 בדרום אפריקה. בעת מלחמת העולם השנייה. שירת בצבא הבריטי בצפון אפריקה. בשנת 1950 סיים את לימודי הרפואה, באוניברסיטת "ויטווטרסנד" ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
קפלן עלה לישראל בשנת 1952.
בשנת 1954 סיים התמחות בכירורגיה כללית בביה"ח האוניברסיטאי "הדסה" שבירושלים.
בשנת 1955 סיים קפלן תת-התמחות בכירורגיה פלסטית בחסות סר הארולד גיליס באנגליה.
בשנים 1955–1958 עבד קפלן כרופא בכיר וסגן מנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית בביה"ח "הדסה" תחת ניהולו של פרופסור צבי נוימן.
בשנים 1958–1989 הקים ועמד בראש המחלקה לכירורגיה פלסטית משחזרת ומקסילופציאלית בבית החולים ביילינסון שם ייסד גם את היחידה לחיך ושפה שסועים.
בשנת 1967 הקים את יחידת הכוויות הראשונה בישראל.
בשנים 1968–1969 עמד בראש צוות בינלאומי בחסות "ארגון רפואי בינ"ל לרווחת ילדים" וייסד את בית החולים לכירורגיה פלסטית ומקסילופציאלית לילדים בסייגון במהלך מלחמת וייטנאם.
קפלן נבחר בשנת 1969 ליושב ראש האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית ואסתטית, והחליף את הפרופ' נחום בן-חור.
בשנים אלה התמנה כפרופסור לכירורגיה ובעל קתדרה לכירורגיה פלסטית בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1975 ייסד את החברה הבינלאומית לכירורגית לייזר ורפואה וכיהן כנשיאה עד 1979. 
קפלן ייסד את "החברה הישראלית לכירורגית לייזר ורפואה" וכיהן כנשיאה עד 1995.
קפלן נפטר בשנת 2012. השאיר אישה : מאשה ובת.

מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגיית לייזר

בשותפות עם המהנדס עוזי שרון פיתח בשנת 1972 את מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגית לייזר. מאז ואילך עסק קפלן במחקר רפואי בפיתוח מכשירי לייזר רפואיים למיניהם. מכשיר הלייזר הראשון בעולם המחליף את איזמל הניתוח במקרים רבים.
קפלן איפיין את הצורך הרפואי במכשיר הלייזר ועזר רבות בהפצת המכשיר ברחבי העולם בענפי הכירורגיה השונים. לורד דייוויד אואן (אז דר' דייוויד אואן, שר הבריאות האנגלי) התעניין בהכנסת כירורגית לייזר לאנגליה, ולאחר שצפה בו מנתח בלייזר רכש מכשירי לייזר לשימוש בענפי הכירורגיה השונים באנגליה.
אחמד חילמי עבד אל-באקי

ביוגרפיה

נולד בצידון, בן לאב שהיה קצין בצבא האימפריה העות'מאנית. גדל בשכם ולמד באיסטנבול. בשנת 1916 נלחם במלחמת העולם הראשונה בחזית סוריה. בשנת 1918 היה שר האוצר בממשלה העצמאית הלאומית של סוריה (ממשל קצר ימים שהתקיים בין 1918 ו-1920). בשנת 1930 יסד את הבנק הלאומי הערבי "בנק האומה" ובקיץ 1935 עמד בראש "קופת האומה להצלת הקרקעות" כתגובת-נגד לבנק אנגלו-פלשתינה ולאוצר התיישבות היהודים, על מנת לממן את פעילות המוסדות הערביים-פלסטינים ולהוות גב כלכלי שימנע מכירת אדמות ליהודים-ציונים. הבנק סייע בפיתוח כלכלי של ערביי ארץ ישראל על ידי השקעות בפיתוח מסחר ותעשייה. כמו כן רכש את השליטה בעיתון הפופולרי "פלסטין" והיה מזוהה עם מפלגת אל-איסתקלאל הפאן-ערבית.
בשנת 1938 נכלא על ידי שלטונות המנדט יחד עם פעילים נוספים בוועד הערבי העליון, במהלך המרד הערבי הגדול והוגלה לאיי סיישל למשך כשנה.
לאחר שחזר כיהן כסגן נשיא הוועד הערבי העליון וכאחראי על גזרת ירושלים במלחמת השחרור. לאחר קום מדינת ישראל נמלט לקהיר, שם נבחר על ידי מועצת הליגה הערבית ב-1949 לראש ממשלת כל פלסטין.
מת בלבנון בפברואר 1963, ונקבר בהר הבית.
וייטהורס

היסטוריה

בעת הבהלה לזהב בקלונדייק שהחלה בשנת 1896, הייתה העיר מרכז מסחרי חשוב עבור מחפשי הזהב. בשנת 1990 הוקמה מסילת רכבת שקישרה בין וייטהורס לסקגווי שבאלסקה, דבר שגרם לעיר להתפתח כמרכז תחבורתי חשוב.
משנת 1942 התפתחה העיר במהירות לאחר שנחנך כביש אלסקה העובר בעיר. הכביש, המחבר בין דוסון קריק שבקולומביה הבריטית לעיירה דלתא שבאלסקה, נבנה במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, כנתיב אספקה יבשתי בין ארצות הברית לאלסקה.
בשנת 1953 העבירה יוקון את בירתה מדוסון סיטי לווייטהורס.

ספורט

ה"יוקון קווסט" (The Yukon Quest) הוא מרוץ כלבי מזחלות למרחק של  כ-1000 מיל (1,600 ק"מ) הנערך בחודש פברואר בין הערים וייטהורס לפיירבנקס שבאלסקה הסמוכה. בשנים זוגיות מתחיל המרוץ בפיירבנקס ובשנים אי־זוגיות - בווייטהורס. המירוץ נערך משנת 1984 בכל חורף.
הבלוג של החיים שלי

תקציר העלילה

עלילת הספר מתמקדת בנערה בשם ברוקלין פירס, המכונה ברוקס, אשר לה קשיים חברתיים ונפשיים, כמו בחירת בן זוג לנשף מבין שני בנים, מריבות נמשכות עם חברה טובה ועוד. בנוסף, יש לה בעיה מיוחדת - כל החלטה שלה גרועה ובסופה מסתבכת או שמסתיימת בכך שמשהו נהרס.
ברוקס ושיין, חברתה הטובה ביותר, ערכו מסיבה בבית של הוריה של ברוקס. בזמן שההורים שלה היו בחופשה הבית שלהם נשרף, ולאחר מכן לקחו אותן לתחנת המשטרה ושיין הבטיחה לה שהן ביחד בזה. אחרי 7 שעות בתחנה שחררו את ברוקס. ההורים שלה באו לקחת אותה ואמהּ הענישה אותה בריתוק. כשהיא חזרה הביתה היא ניסתה להשיג בטלפון את שיין והיא לא ענתה לה. וביום שני אמור להיות משפט. בבית-המשפט אמרו לה שהיא צריכה לעבוד 200 שעות בעבודות שירות בבית אבות, למחרת ברוקס הבינה שהיא "איבדה" את חברתה בעקבות השרפה, והלכה להתבודד בספריה. היא מחליטה לכתוב בלוג שהאנשים יחליטו בשבילה החלטות והיא תלך לפיהם. בהתחלה היא הלכה לפי ההחלטות שלהם, ויותר מאוחר התחרטה מהבחירות שלהם והיא הבינה שהיא עשתה טעות והיא שילמה על כך. בעבודות שירות שלה היא פגשה את גברת מודי שאף אחד לא באה לבקר אותה, וכדי שהיא לא תרגיש בודדה היא הקריאה לה את הספר: "סיפור לבחירתכם".לבסוף היא מתפייסת עם שיין, ולאחר מכן שיין, ברוקס והחבר של שיין נסעו בלימוזינה למועדון, ברוקס הבינה ששיין שיקרה אותה. ברוקס קפצה מהאוטו והלכה לחבר שלה במועדון אחר, שבגדה בו בעקבות ההיצמדות שלה לשיין. היא עמדה במרכז המסעדה והתוודה בקול רם על האהבה שלה כלפיו והם השלימו, ונהפכו לחברים טובים.
סמל סקסוניה התחתונה

היסטוריה

הסוס הסקסוני היה בשימושן של דוכסות ברנזוויק וממלכת הנובר החל משנת 1814 וכסמל פרובינציית הנובר הפרוסית משנת 1866. הסמל שרד את ביטולה של המונרכיה בסיומה של מלחמת העולם הראשונה ושימש כסמל הנובר עד שנת 1935. משנה זו, נאסרה הצגתם של דגלי המדינות השונות על ידי הממשל הנאצי ורק הנפתו של דגל גרמניה הנאצית הותרה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה פרובינציית הנובר להיות מדינה עצמאית (ב- 23 באוגוסט 1946) והשיבה את הסוס הסקסוני כסמלה וכך עשתה גם ברנזוויק כמה שבועות לאחר מכן ב-8 ביולי 1946. כאשר אוחדו יחדיו המדינות ליצירת מדינת סקסוניה התחתונה (ביחד עם אולדבורג ושאומברג-ליפה) הפך הסוס הסקסוני לסמלה של המדינה המאוחדת.
סמל סקסוניה התחתונה עוגן בחוק מדיני מה-13 באוקטובר 1952 והוא עוגן בשנית בחוקתה החדשה של סקסוניה התחתונה ב-19 במאי 1993
ישראל זיתון

הרב ישראל זיתון (1860–1921) היה אב בין דין וראש הרבנים בתוניס, מגדולי רבני תוניסיה.

ביוגרפיה

נולד בתוניס בשנת 1860 (ה'ת"ר). בילדותו למד אצל הרב ישועה בסיס והרב אברהם הכהן יצחקי, ובהמשך אצל הרב אברהם חג'אג'.
בשנת 1898 (ה'תרנ"ח) החל לשמש כאב בית הדין הגדול בתוניס, ולצדו כיהנו כדיינים הרב משה חיים זיתון והרב דוד נתן ג'אוי. במסגרת תפקידו השיב יחד עם בית דינו אלפי תשובות הלכתיות לשאלות שנשלחו אליו מכל ערי תוניסיה.
לאחר פטירת הרב אליהו זרח בשנת 1918 (ה'תרע"ח), נבחר לשמש כראש הרבנים בתוניסיה, ושימש בתפקיד זה עד לפטירתו.
עמד בקשר מכתבים עם גדולי הדור במדינות אחרות, ביניהם הרב אברהם אביכזיר ממוגדור, הרב מרדכי בן ג'ו מטאנג'יר, הרב שלמה צרור מאלג'יר, הרב אברהם חביב מטריפולי, הרב יצחק פלאג'י מאיזמיר, הרב שמואל קולומבו מליוורנו, הרב חזקיה שבתי, הרב אליהו חזן והרב שמואל סלנט.
נפטר בי"ח באב ה'תרפ"א (1921).
נונאווט

מקור השם

פירוש השם "נונאווּט" הוא "אדמתנו" באינוקטיטוט - שפת האינואיט.

היסטוריה

באזור שבו נמצאת הטריטוריה התקיימה התיישבות רציפה במהלך 4,000 השנים האחרונות. רוב ההיסטוריונים מזהים את חופו של האי באפין כהלולאנד המופיעה בסאגות הנורדיות, וסביר שתושבי האזור היו בקשרי מסחר עם הספנים הנורדים.
בשנת 1576, מרטין פרובישר, בניסיון לגלות את המעבר הצפון מערבי, חשב שגילה מרבצי זהב במפרץ פרובישר (הקרוי על שמו) לחופי האי באפין. בדיעבד הסתבר שאין זהב באזור, אולם פרובישר יצר את המגע הראשון בין האדם האירופי עם האינואיטים - האינדיאנים המקומיים - מגע עוין שכלל תפיסת המקומיים בכוח והבאתם לאנגליה לצורכי תצוגה, שם הם מתו לאחר זמן קצר.
במהלך המאה ה-17 עברו באזור נונאווט מגלי ארצות נוספים, בניסיון לגלות את המעבר הצפון-מערבי, ביניהם הנרי הדסון, ויליאם באפין ורוברט ביילוט.
בשנת 1976 נערך משא ומתן בין האינואיט לבין הממשל הפדרלי הקנדי בעניין בעלותם על השטח. באפריל 1982 הצביע רוב של תושבי הטריטוריות הצפון-מערביות בעד הפרדת הטריטוריות לשתי טריטוריות ומתן שטחים לאינואיט. ההסכם הושג בחודש ספטמבר בשנת 1992, ואושר במשאל עם על ידי 85% מתושבי האזור. ביוני 1993 עבר "חוק ההסכם בדבר תביעת השטח של האינואיט" בפרלמנט הקנדי, וב-1 באפריל 1999 הפך האזור לטריטוריה של קנדה.

אוכלוסין

בנונאווט מתגוררים כ-35,944 איש (2016), מתוכם כ-85% הם אינואיטים.

גאוגרפיה

שטחה של הטריטוריה הוא כ-2.1 מיליון קמ"ר. הטריטוריה כוללת את האיים הארקטיים, את האיים במפרץ הדסון, מפרץ ג'יימס ומפרץ אונגבה.
הנקודה הגבוהה ביותר בנונאווט היא פסגת בארבו באי אלסמיר, שגובהה 2,616 מטרים מעל פני הים.
נואנווט מכוסה טונדרה ארקטית, למעט נקודת מפגש הטריטוריות והפרובינציות בדרום מערב הטריטוריה (המקום היחיד בקנדה שבו נפגשים גבולותיהם של ארבע טריטוריות ופרובינציות: נונאווט, מניטובה, ססקצ'ואן והטריטוריות הצפון-מערביות) שהאקלים בה הוא כשל יערות טייגה.
בצפון-מזרחה של הטריטוריה מפריד מעבר מים צר בינה ובין גרינלנד. השליטה במי מיצר זה מהווה מחלוקת בין קנדה ודנמרק. נונאווט גובלת בים בופור בצפון, במפרץ באפין ובמפרץ הדסון במזרח, במניטובה בדרום ובטריטוריות הצפון מערביות במערב. הטריטוריה גובלת גם בניופאונדלנד ולברדור (דרך חצי אי) ובקוויבק (גבול ימי).

ממשל

בראש טריטוריית נונאווט עומד נציב הממונה על ידי השר לענייני אינדיאנים ולפיתוח הצפון של קנדה.
כמו בטריטוריות אחרות, תפקיד הנציב הוא סמלי, והוא מקביל לתפקיד המשנה למושל העומד בראש פרובינציות קנדה מטעמה של "מלכת קנדה", אף שהנציב הוא נציגו של הממשל הפדרלי ולא נציגה של המלוכה הקנדית.
בנונאווט בית נבחרים אחד. חברי האספה המחוקקת נבחרים אישית, ומביניהם נבחר מושל הטריטוריה.
בשל ביקורת שהוטחה בו, הקים המושל לשעבר פול אוקאליק מועצה מייעצת של 11 זקני שבט האינואיט, ה-inuit qaujimajatuquangit שתפקידה לייעץ לממשלה בענייני התרבות האינואיטית.
לטריטוריה תקציב שנתי של 700 מיליון דולרים קנדיים הניתן במלואו על ידי הממשל הפדרלי.
סקריה (נהר)

נהר סקריה (בטורקית: Sakarya, ביוונית: Σαγγάριος - "סנגריוס") הוא נהר בצפון-מערבה של אסיה הקטנה בטורקיה. מקורותיו של הנהר ברמת בייאט (Bayat Yaylası) והוא זורם מזרחה ומבצע תפנית רחבה צפונה, מערבה ושוב צפונה, ונשפך אל הים השחור בנפת סקריה. אורכו של נהר הסקריה הוא 824 ק"מ והוא הנהר השני באורכו בטורקיה אחרי הקיזילאירמאק.
בעת העתיקה הוזכר הנהר על ידי סטראבון כגבולה המזרחי של ביתיניה אם כי נראה שהגדרה זו הייתה מצמצת וביתיניה השתרעה מזרחה משם. ב-1921 בעיצומה של מלחמת יוון-טורקיה, התחולל קרב סקריה בסמוך לנהר.
יחסי קניה–תאילנד

היסטוריה

ב--25 ביולי 1967 נפתחה שגרירות תאילנד בניירובי, ובשנת 1992 נפתחה קונסוליה קנייתית בבנגקוק, אשר שודרגה למעמד שגרירות בשנת 2006.

יחסים כלכליים

בשנת 2008 ערך הסחר של שתי המדינות היה 162.82 מיליון דולר. ערך היבוא מקניה לתאילנד היה בשווי 32.42 מיליון דולר, והיצוא מתאילנד לקניה היה בשווי 130.41 מיליון דולר, מה שהעניק לתאילנד מאזן של עודף סחר ב-97.99 מיליון דולר.
המצרכים המיוצאים מתאילנד לקניה כוללים שרף פלסטיק, מנועים, ציוד, זרעים, סוכר, בגדים, וכו', המצרכים המיובאים מקניה לתאילנד כוללים מוצרים כימיים, מחצבים, מתכות אחרות, פסולת מתכת ומוצריה, ברזל וכו'.
ג'ואי

רקע כללי

בפרק הראשון, עובר ג'ואי מניו יורק להוליווד, לוס אנג'לס, שם מתגוררת אחותו ג'ינה עם בנה מייקל, פגש שכנים חדשים והתחבר איתם. בפרק זה של הסדרה צפו 18 מיליון איש בעת שידורו המקורי, אולם ההתלהבות הראשונית מהסדרה שככה במהרה ואחוזי הצפיה בה הלכו וירדו. ב-2006, לאחר שתי עונות, הודיעה רשת NBC בה שודרה הסדרה כי זו מבוטלת.
הלל ליכטנשטיין

רבי הלל ליכטנשטיין (מכונה "בעל משכיל אל דל" על שם ספרו וכן "רבי הלל מקולומיאה" ע"ש עירו; י"א בכסלו תקע"ה, 1815-י' באייר תרנ"א, 1891) היה מתלמידי החת"ם סופר, אב"ד מרגרטן, קלויזנבורג, סיקסו וקולומיאה. גדול קנאי הונגריה בימיו.

קורותיו

נולד בעיר וועטש בהונגריה (כיום סלובקיה) לרבי ברוך בנדיקט ליכטנשטיין. למד בפרשבורג, מקום שבו אביו היה אב בית הדין הרבני, צאצא ל-26 דורות של רבנים פולנים. הוא למד חמש שנים אצל החת"ם סופר. נישא בתקצ"ז (1837) לרייזל בת הנגיד דוד בן קולונימוס קאליש מגלנטה, בה התקיימה החתונה. נולדו להם 4 ילדים: ברוך בענדיט, יונתן בנימין, ליבע והדסה.
שהה בגלנטה 13 שנים, במהלכן פתח שם ישיבה וניהל אותה עם 30 לומדים בין השנים 1850-1837. כאשר התפנה כיסא הרבנות במרגיטה, לאחר עזיבתו של הרב שלמה זלמן מינצנט, רצו ראשי הקהילה למנות כרב את הרב יהושע אהרן צבי ויינברגר (המהריא"ץ). הרב ויינברגר, גם הוא מתלמידי רבי משה סופר, סירב בגלל שחותנו ביקש מחתניו שלא יקבלו עליהם משרת רבנות בחייו, והוא פעל למינויו של חברו, הרב ליכטנשטיין, שמונה ל"ראב"ד מרגרטן והגליל" בתר"י (1850).
שנה מאוחר יותר נבחר לרבה של קלויזנבורג, שם התבלט בהתנגדות לניאולוגים. דבר זה הביא לסכסוך עם אברהם פרידמן ששימש בתפקיד הרב הראשי של טרנסילבניה בקרלסבורג לאחר שנתמנה לתפקיד בידי השלטונות. הרב ליכטנשטיין לא הסכים לקבל את מרותו וחשד בו שהוא הולך בדרכו של אהרון חורין מארד. העימות ביניהם הגיע לשיא כשאברהם פרידמן נאם בקלוז' בהונגרית. הוא התלונן אצל השלטונות שלא הוגשה בקשה רשמית מצד קהילת קלויזנבורג למינויו, והרב ליכטנשטיין נאלץ לעזוב את משרתו. הרב ליכטנשטיין הסתכסך גם עם הרב עזריאל הילדסהיימר שניסה להנהיג דרשות בגרמנית, המובנת לקהל המתפללים.
לאחר שנאלץ הרב ליכטנשטיין לעזוב את קלויזנבורג עבר לאוראדיה (גרוסוורדיין) וישב שם בחיי דחקות אצל הנגיד לייב פרנקל. הרב ויינברגר ופרנקל פעלו אצל ראשי קהילת מרגיטה שיסכימו לקבל עליהם שוב את הרב ליכטנשטיין כרבם. הפעם הייתה התנגדות של חלק מראשי הקהילה כיוון שחשו עלבון על כך שהרב ליכטנשטיין נטש אותם לאחר כשנה לטובת קהילה אחרת, אף שמדובר בעיר גדולה. המהריא"ץ ולייב פרנקל שכנעו את המתנגדים ובסופו של דבר הרב ליכטנשטיין מונה שנית בתרי"ט (1859) לרבנות זו.
לאחר שבתר"ך (1860) נפטר חותנו העשיר של הרב ויינברגר, שנותר בחוסר כל, הרב ליכטנשטיין העביר אליו בתרכ"ב את רבנות מרגיטה ועבר לכהן כרב בסיקסו בצפון-מזרח הונגריה. בתרכ"ח (1868) נבחר כרבה של קהילת קולומיאה בגליציה, ומכאן כינויו "ר' הלל קולומאייר".
בתרמ"ג (1883) היה מיוזמי כנס רבנים בלבוב שבו נוסדה "חברת מחזיקי הדת". התנגד להשתלבות היהודים בתרבות המקומית בגולה וללימוד שפת המדינה. השקפה זו הייתה בסיס לכנס הרבנים במיכאלוביץ שאותו ארגן עם חותנו. סמוך לאותה תקופה נקלע למחלוקת חריפה עם הרבי מוויז'ניץ בנושאי שחיטה.
הרב ליכטנשטיין שלח לחתנו, הרב עקיבא יוסף שלזינגר, סכום כסף שהספיק לרכישת 10 חלקות אדמה בפתח תקווה וייעד אותן לבני משפחתו. כשנודע לו שאי תשלום מיסים שנתיים על האדמה יגרום להפקעתה על ידי השלטון העות'מאני, העבירן ליעקב בלומנטל ולרב יוסף חיים זוננפלד, ראשי כולל הונגריה בירושלים. לאחר מותו מכר הכולל את נחלתו בניגוד לרצונו ועל אף המחאות התקיפות של חתנו.
כריס סנונו

ביוגרפיה

סנונו גדל בסיילם שבניו המפשייר, בנם של ננסי וג'ון סנונו. אביו כיהן כמושל ניו המפשייר בשנים 1983–1989 וכראש סגל הבית הלבן תחת נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש בשנים 1989–1991. 
ב-1998 סיים תואר ראשון בהנדסת הסביבה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, לאחר הלימודים עבר כמהנדס בתחום של ניקוי אתרי פסולת מסוכנת. ב-2010 הוביל קבוצת משקיעים לרכישת אתר הנופש והסקי "Waterville Valley Resort" בניו המפשייר ושימש כמנכ"ל האתר. 
ב-2010 נבחר לנציג המחוז השלישי במועצת המנהלים של מדינת ניו המפשייר, הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2012 וב-2014. ב-2016 התמודד למשרת מושל המדינה, לאחר ניצחון דחוק בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, גבר בבחירות הכלליות על מועמד המפלגה הדמוקרטית ברוב של 48.84% לעומת -46.57%. ב-5 בינואר 2017 הושבע לתפקיד המושל. 
סנונו נשוי לולרי והם הורים לשלושה.
חפץ בבקבוק

חפץ בּבַּקבּוּק (מכונה גם בָּקבּוּק בִלתי אפשרי, מאנגלית: Impossible bottle) הוא סוג של חידה מכנית. החידה מורכבת מבקבוק ובתוכו עצם כלשהו אשר לא מתאים להכנסה דרך פתח הבקבוק, אך בכל זאת נמצא בתוכו. הסוג הנפוץ ביותר של חפץ בבקבוק הוא ספינה בבקבוק, אך ישנן גרסאות נוספות, בהן יש שימוש בחפצים שונים ביניהם אצטרובלים, קופסאות גפרורים, מספריים, כדורי טניס, חפיסות קלפים ועוד.

ספינה בבקבוק

ישנן מספר דרכים להכניס ספינה לבקבוק. הדרך הפשוטה ביותר היא קיפול התרנים והמפרשים ולהעלות אותם רק כאשר הספינה כבר בבקבוק. הדבר נעשה באמצעות חוטים וחבלים דקים אשר מחוברים אל הספינה בנקודות שונות ומשמשים להעלאת החלקים. דרך נוספת היא לבנות את הספינה בעזרת כלים מוארכים שהוכנו מראש כאשר היא כבר בתוך הבקבוק.

אצטרובל בבקבוק

סוג נוסף של החידה הוא אצטרובל בבקבוק, כאשר בחידה הזו מנוצלת הנטייה של האצטרובל להתרחב כאשר הוא יבש. לבקבוק מוכנס אצטרובל בגודל מתאים, אשר מתייבש בתוכו וגדל.