google/wiki40b huggingface dataset:
סיינה

היסטוריה

בדומה לערים טוסקניות רבות שנמצאות על גבי הרים, מיישביה הראשונים של סיינה היו האטרוסקים (900 עד 400 לפנה"ס), ובפרט שבט ה"סאינה". הרומאים הקימו עיר שנקראה סאינה יוליה (Saena Julia) באתר היישוב הקדום בתקופת הקיסר אוגוסטוס. תיעוד ראשון של העיר מתוארך לשנת 70 לספירת הנוצרים. 
סיינה לא שגשגה תחת הרומאים בשל מיקומה המרוחק מהדרכים הראשיות, עד כי גם הנצרות לא חדרה אליה עד המאה הרביעית לספירה, אז השתלטו עליה הלומברדים. העיר החלה לפרוח רק עם קביעת תוואים חדשים לדרכים דרך סיינה בגלל התקפות ביזנטיות על הדרכים העתיקות. עקב כך הפכה סיינה מרכז מסחר בדרך בין צפון איטליה לרומא, ותנועת הצליינים לרומא עברה דרכה והייתה נדבך משמעותי בכלכלתה במהלך ימי הביניים.
במאה ה-12 המשטר האריסטוקרטי בסיינה השתנה בהדרגה למשטר רפובליקני. באותה עת, נבנו מבניה המפורסמים של העיר, כולל הקתדרלה והפיאצה דל קמפו. ב-1203 הוקמה אוניברסיטת סיינה הפועלת עד ימינו אלה. העיר ספגה מכה קשה מן המוות השחור ב-1348. 
במהלך ימי הביניים ובתקופת הרנסאנס, סיינה הייתה יריבה פוליטית של שכנתה פירנצה, ואף התחרתה עמה בתחום האמנויות והתרבות. לאחר מאבקים ממושכים, נכנעה סיינה ב-1557 לפירנצה וסופחה לדוכסות הגדולה של טוסקנה אשר תחת שלטונה נשארה עד איחוד איטליה במאה ה-19. 
כיום, סיינה עודנה מרכז אקדמאי ותרבותי באיטליה. הודות למבניה ורחובותיה מימי הביניים, העיר מושכת אליה רבבות תיירים מדי שנה, והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו.

ספורט

קבוצת הכדורגל של העיר, קאלצ'ו סיינה, נוסדה ב-1904 ומשחקת בסרייה א', הליגה האיטלקית הראשונה. הישג השיא שלה הוא זכייה בודדת בקופה איטליה.
קבוצת הכדורסל מונטפסקי סיינה נוסדה ב-1871 והייתה לקבוצת הכדורסל הראשונה באיטליה כולה. בשנות האלפיים הפכה מונטפסקי למעצמת כדורסל, זכתה מספר פעמים באליפות ובגביע המדינה, ואף העפילה לפיינל פור של היורוליג, אך מעולם לא הגיעה לגמר.
קארין ג'נינגס-גבארה

קריירה

ג'נינגס-גבארה נולדה באיסט אורנג' שבניו ג'רזי, וכשהייתה צעירה עברה עם משפחתה לקליפורניה. ב-1980 היא החלה לשחק בקבוצת הכדורגל של התיכון המקומי בו למדה. בארבע עונותיה בקבוצה היא כבשה 226 שערים, נבחרה ארבע פעמים לקבוצת ה"אול-אמריקן" ושלוש פעמים זכתה בתואר השחקנית המצטיינת בקליפורניה. מיד עם סיום לימודיה בתיכון, החלה ג'נינגס-גבארה בלימודי תואר ראשון למנהל עסקים באוניברסיטת סנטה ברברה. בארבע השנים שבן שיחקה בקבוצת הכדורגל של סנטה ברברה היא כבשה 102 שערים (שיא לאומי שמאוחר יותר נשבר על ידי מיה האם), בישלה 78 בישולים ונבחרה פעמיים לקבוצת ה"אול-אמריקן" השנייה (1984, 1985). עם סיום לימודיה בסנטה ברברה, נבחרה ג'נינגס-גבארה לספורטאית העשור של האוניברסיטה, וב-1991 אף זכתה להיכנס כחברה בהיכל התהילה של האוניברסיטה.
ב-1987, מיד עם סיום התואר, החלה ג'נינגס-גבארה לשחק בליגת הקט-רגל של קליפורניה, בהתחלה בקבוצת "לוס אנג'לס בלוז" ולאחר מכן ב"אייאקס דרום קליפורניה". באותה שנה היא אף ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית, ונבחרה לכדורגלנית האמריקאית של השנה. שנה לאחר מכן, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שהשתתף בטורניר ההכנה של פיפ"א לקראת גביע העולם 1991. טורניר ההכנה נערך בסין, והנבחרת האמריקאית הודחה ברבע הגמר לאחר הפסד לנורווגיה. בסיום התחרות נבחרה ג'נינגס להרכב המצטיינות של הטורניר על ידי התקשורת הסינית, והייתה לאמריקאית היחידה בו. באותה שנה, היא אף מונתה לעוזרת-מאמן בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת הרווארד.
בנובמבר 1991 שיחקה ג'נינגס-גבארה בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך באותה שנה בפעם הראשונה אי פעם. ג'נינגס-גבארה יצרה ביחד עם חברותיה לנבחרת - מישל אקרס ואפריל היינריקס, את שלישיית ההתקפה האמריקאית שכונתה "החרב בעלת שלושת הלהבים", ושכבשה בטורניר 20 שערים ביחד. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7. בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2-5 (ג'נינגס-גבארה כבשה שלושער), והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה. במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחה ארצות הברית 1-2 וזכתה בטורניר. ג'נינגס-גבארה, שכבשה במהלך הטורניר שישה שערים, נבחרה לשחקנית המצטיינת של הטורניר, בעוד שחברתה לחוד ההתקפה - מישל אקרס, זכתה בתואר מלכת השערים (10 כיבושים).
ארבע שנים לאחר מכן, הייתה ג'נינגס-גבארה הכדורגלנית המבוגרת ביותר בסגל האמריקאי שהשתתף בגביע העולם שנערך בשוודיה. היא שיחקה בכל ששת משחקיה של ארצות הברית בטורניר, אך לא הצליחה לכבוש אפילו שער אחד. בחצי הגמר הפסידו האמריקאיות 1-0 לנורווגיה, אך סיימו במקום השלישי לאחר שניצחו 0-2 את סין. שנה לאחר מכן, השתתפה ג'נינגס-גבארה בטורניר האחרון שלה עם הנבחרת האמריקאית - אליפות הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה. ג'נינגס-גבארה שיחקה בארבעה מחמשת המשחקים של ארצות הברית בטורניר, כולל משחק הגמר נגד סין. בגמר, נכנסה ג'נינגס-גבארה כמחליפה בדקה ה-89, לאחר שארצות הברית כבר הובילה 1-2. תוצאה זו נשמרה עד לסיום המשחק, והאמריקאיות זכו במדליית הזהב במגרשן הביתי. מיד לאחר הטורניר, הודיעה ג'נינגס-גבארה על פרישתה ממשחק פעיל. בתשע שנים בנבחרת ארצות הברית, שיחקה ג'נינגס-גבארה ב-117 משחקים וכבשה 53 שערים (שמינית בכל הזמנים).
בשנת 2000 נבחרה ג'נינגס-גבארה להיכל התהילה הלאומי לכדורגל, וב-2003 להיכל התהילה האולימפי של ארצות הברית. כיום היא מאמנת את קבוצת כדורגל הנשים של האקדמיה הימית של ארצות הברית, משרה בה היא מחזיקה מאז שנת 1993.
אשוויל

היסטוריה

לפני הגעת האירופאים, היה שטחה של אשוויל חלק משטחו של השבט האינדיאני צ'ירוקי. החוקר הספרדי הרנדו דה סוטו הגיע לאזור ב-1540, יחד עם המבקרים האירופאים הראשונים. לאחר תקופת השתלטות, עבר השטח לידי האירופאים. אך למרות זאת הוא נותר אזור פרא עד המאה ה-19.
ההיסטוריה של אשוויל מתחילה ב-1784. בשנה זו באו לאזור הקונסול סמואל דייוידסון ומשפחתו, והקימו בקתה על יד הנהר הסמוך. זמן קצר לאחר מכן, נחטף דיווידסון ונרצח על ידי אינדיאנים. אשתו, ילדיו ועוזרת הבית שלהם, ברחו לנמל דייוידסון שנקרא על שם אביו של סמואל. הנמל ממוקם כ-16 מייל משם.
חודשים מספר לאחר מכן, חזרו למקום מייג'ור ויליאם דייווידסון, אחיו של סמואל, עם קרובי משפחה נוספים והתיישבו בפתחה של ביי טרי כריק.
מפקד האוכלסין של שנת 1790 מצא כי באזור כ-1000 תושבים, מלבד בני הצ'ירוקי. המחוז הוכרז רשמית כמחוז באנקומב ב-1792. לב המחוז נקרא ב-1793 "מוריסטאון", על שמו של המישור אותו סימנו וחצו שני אינדיאנים קשישים. ב-1797 שונה שם המקום ל"אשוויל" ע"ש מושל קרוליינה הצפונית דאז - סמואל אש.

מלחמת האזרחים

ב-1861 עלה מספר התושבים הכולל באשוויל ל-2500. מלחמת האזרחים בארצות הברית פסחה על האזור, אם כי העיר תרמה מספר פלוגות לצבא ארצות הברית ומספר קטן של חיילים לצבא הקונפדרציה. מפעל הייצור של רובה ה"לי אנפילד" מוקם בעיר. "הקרב של אשוויל" התרחש בסביבת העיר בתחילת אפריל 1865 במקום בו נמצאת כיום האוניברסיטה של צפון קרוליינה.

המאה העשרים

צמיחתה של אשוויל הואטה בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים. העיר נפגעה קשות מתוצאותיו של השפל הגדול. רוב הבנקים באשוויל נסגרו. חובות התושבים גדלו מאוד, והיו הגדולים ביותר לנפש בכל ארצות הברית. התאוששות העיר ממצב זה ארכה כ-50 שנה, מתחילת השפל ועד שנות ה-90. קצב הגדילה הכלכלית היה איטי ביותר. מאידך, גרם הקיפאון הכלכלי לשימור בנייני העיר העתיקים שבאזור המסחרי, שכן כתוצאה מהמחסור לא נהרסו הבניינים הללו כדי לבנות אחרים תחתיהם. כתוצאה מכך נותרה בעיר אדריכלות מרשימה, בסגנון אר דקו.
גשמים כבדים והשפעות עקיפות של ההוריקנים יבן ופרנסס גרמו לשטפונות כבדים בספטמבר 2004, במיוחד באחוזת בילטמור.

גאוגרפיה

אשוויל ממוקמת ליד הרי הבלו רידג' וליד מקורות מים. בעיר כ-106.0 קמ"ר של יבשה ו-1.0 קמ"ר מים מהווים 0.94% מכלל שטח העיר.

אקלים

אקלים העיר הוא כמו כל ערי דרום מזרח ארצות הברית, הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה בעיר היא כ-37 מעלות צלזיוס והייתה בשנת 1983 והטמפרטורה הנמוכה ביותר שנקבעה שם היא -27 מעלת צלזיוס שיא זה נקבע ב-1985. הטמפרטורות בעיר כמעט כל שנה יורדות מתחת לאפס והרבה פעמים יש שלג או ברד.

דמוגרפיה

אשוויל היא העיר הגדולה ביותר ב"אזור המשותף סטטיסטית ברוורד-אשוויל" שכולל את אשוויל ואת אזורה המטרופוליני (שכולל את המחוזות באנקומב, הייווד, הנדרסון ומדיסון) ואת ברוורד ואת אזורה המטרופוליני (מחוז טרנסלבניה) שלפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 כולל 398,505 איש.
ויקטור פייזולין

תחילת הקריירה

ויקטור התחנך בבית הספר לכדורגל בנחודקה והצטרף לקבוצת הכדורגל אוקיאן נחודקה בשנת 2004 ושיחק בשורותיה בתשעה משחקים.
בסוף העונה עבר לשחק בשורות סק"א-אנרגיה חברובסק בה שיחק במשך 2 עונות בהדרכת המאמן סרגיי גורלוקוביץ'. הופיע במדי הקבוצה ב-51 משחקים כשהוא מבקיע 8 שערים לזכות הקבוצה.

ספרטק נלצ'יק

ויקטור משך את תשומת לבם של ציידי כשרונות מליגת העל הרוסית בכדורגל והוא הוזמן על ידי המאמן יורי קרסנוז'אן לשחק בקבוצתו, ספרטק נלצ'יק.
הוא שיחק במדי נלצ'יק במשך עונה אחת בלבד, כשהוא מבקיע 3 שערים ב-28 משחקים, כשהוא מתבלט כקשר כשרוני בעל יכולות מסירה מעולות, דבר שמשך את תשומת לבו של מאמן קבוצת הכדורגל זניט, דיק אדבוקאט.

זניט

בדצמבר 2007 חתם תמורת 2 מיליון יורו בקבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, שאך זה זכתה באליפות הליגה הרוסית. בשורות זניט הוענק לו המספר 20 והוא שיחק לראשונה במדי זניט במשחק במסגרת שלב 16 האחרונות בגביע אופ"א נגד קבוצת ויאריאל. את השער הראשון שלו לזכות הקבוצה הוא הבקיע במסגרת משחק הגומלין של חצי גמר גביע אופ"א נגד באיירן מינכן בניצחון הסנסציוני של קבוצתו ועד מהרה הפך לשחקן מרכזי בזניט.
בעונת 2012 הוארך חוזהו עד 2016. בעונת 2014/2015 ספג פציעה בברך ונאלץ לעבור ארתרוסקופיה של הברך ומאז אינו מופיע כחלק מהרכב הקבוצה, אף שרשום בה כשחקן. בקיץ 2015 אומנם הוארך חוזהו עד שנת 2018 אך מאז פציעתו הופיע בשמונה משחקים בלבד ומשחקו האחרון בשורות הקבוצה היה ב-20 בספטמבר 2015. במרץ 2016 עבר ניתוח נוסף בארצות הברית. בינואר 2018 הגיע לבדיקות רפואיות במתקן האימונים של זניט, אך עדיין לא שב למגרשים. באפריל 2018 חזר להתאמן במחנה האימונים של הקבוצה. במאי הודיע על פרישתו ממשחק פעיל.

בנבחרת

פייזולין נקרא לנבחרת הנוער בכדורגל לאחר עונת מוצלחת בספרטק נלצ'יק. בשורות הנבחרת הצעירה הוא הבקיע 3 שערים בשבעה משחקים.
ב-15 באוגוסט 2012 שיחק לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת במשחק הידידות נגד חוף השנהב. את השער הראשון שלו הבקיע במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, ב-7 בספטמבר 2012 בניצחון הנבחרת על צפון אירלנד והצטיין גם במשחק נגד ישראל 4 ימים לאחר מכן.

משפחתו

פייזולין נשוי לורוניקה ולשניים 2 ילדים: סבסטיאן (שנולד ב-14 באפריל 2009) ומירה (שנולדה ב-31 באוקטובר 2013).
רוסטאם באטמנגליג'

ביוגרפיה

באטמנגליג' גדל בוושינגטון די. סי. למשפחה פרסית. הוריו הגיעו לארצות הברית לאחר המהפכה האיראנית. אמו היא שפית ומחברת של ספרי בישול ואביו הוא מוציא לאור.
את חברי להקת ומפייר ויקאנד הוא הכיר באוניברסיטת קולומביה, שם השלים תואר במוזיקה. את הלהקה הקימו בשנתם האחרונה ללימודים, ואת האלבום הראשון הם הפיקו בעצמם תוך כדי שהם עובדים בעבודות אחרות. באטמנגליג' בעיקר מנגן על כלים שונים במסגרת הלהקה, אך הוא גם שותף מרכזי בכתיבת המילים של השירים. סולן הלהקה, עזרא קניג, אמר כי הוא ובאטמנגליג' הם שני כותבי השירים העיקריים של הלהקה. באטמנגליג' הוא המפיק המוזיקלי של אלבומי הלהקה Contra, ו-Vampire Weekend.
באטמנגליג' החל להקליט שירים עם סולן להקת רה רה ריוט במסגרת פרויקט צדדי שהתהווה לכדי הרכב מוזיקלי של אלקטרו-סול בשם דיסקאברי. אלבום הבכורה של ההרכב בשם LP יצא ב-7 ביולי 2009 בחברת התקליטים XL Recordings. באלבום משתתפים גם עזרא קניג וגם סולנית להקת דירטי פרוג'קטורז. בשנת 2010 הוא השתתף בסינגל שהוציאה חברת הנעליים קונברס, שאת המילים שלו כתב באטמנגליג' והוא שר בו יחד עם קיד קאדי. בנוסף, הוא הוציא קטעי סולו תחת השם "Boys Like Us".‏
באטמנגליג' הוא הומו, והדבר בא לידי ביטוי גם בשירים שהוא כותב.
לוקה גאמבין

קריירת מועדונים

גאמבין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של וימבלדון ממנה עבר לזו של בארנט. בשנת 2011 הושאל להמל המפסטאד טאון בה שיחק ארבע משחקים. ב-28 באפריל 2012 גאמבין ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בארנט ובסיום העונה חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו. בנובמבר 2012 הושאל להנדון. ב-9 במרץ 2013 גאמבין הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-4 נגד מורקאמבה. בסיום העונה ירדה בארנט לליגה החמישית. בעונת 2013/2014 גאמבין הפך לשחקן מפתח בהרכב הקבוצה ועזר לה לחזור לפוטבול ליג השנייה אחרי עונה אחת בלבד.
ב-16 בינואר 2017 גאמבין חתם לשנתיים וחצי בלוטון טאון עם אופציה לעונה נוספת.
ב-31 באוגוסט 2018 גאמבין הושאל לקרוולי טאון ובסיום העונה חזר ללוטון.

קריירה בינלאומית

גאמבין נולד בסוטון שבאנגליה להורים ממוצא מלטזי, דבר המאפשר לו לשחק עבור נבחרת מלטה. ב-27 במאי 2016 גאמבין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 6-0 לצ'כיה.
ריצ'רד ביינהאם

ביוגרפיה

ביינאהם החל את דרכו כאנימטור בתחילת שנות ה-90, לאחר שסיים את לימודיו ב-Ballyfermot Art College.
באותן השנים העתיק את מגוריו מדבלין ללוס אנג'לס שבארצות הברית, וקיבל תפקידים בסרטים מצוירים אשר הופקו בידי חברות בסדר גודל של: Walt Disney ו-Warner Bros.
בתחילת שנות האלפיים לקח חלק כאנימטור מוביל בסרטים - שר הטבעות: שני הצריחים ושר הטבעות: שיבת המלך, בהם היה אחראי ליצירת דמויות מרכזיות כדוגמתו של גולום.
בשנת 2006, פנה אליו הבמאי ג'יימס קמרון והציע לו לקחת חלק בסרט אווטאר.
ביינהאם פיקד על מערך בימוי האנימציה, נושא עליו נשען מרבית הסרט. הצלחתו, יחד עם צוות עובדים רחב, זיכתה אותו בשלל פרסים נכבדים, כבר באמצע שנות ה-30 לחייו.
במולדתו כינו אותו 'האירי המעוטר יותר מקולין פארל' בשל הפרסים הרבים בהם זכה.
לחם ארז

לחם ארז היא רשת ישראלית של חנויות לממכר לחם ומוצרים נוספים (חלק מהסניפים משמשים גם כבתי קפה או מסעדות).
בבתי הקפה נמכרים מיני לחם הנאפים ביד, ללא חומרים משמרים או משפרי אפייה. 
הרשת, שהוקמה בשנת 1996, קרויה על שם השף ארז קומרובסקי, מייסד הרשת, ומי שנחשב כמחולל המהפכה שהתרחשה במטבח הישראלי בשנות ה-90 - המעבר ממיני לחם פשוטים למיני לחם יוקרתיים. רוב מוצרי הרשת מיוצרים במאפייה המרכזית, הממוקמת באזור התעשייה בנתניה. 
בעל השליטה הנוכחי בלחם ארז הוא גיורא נפתלי, מבעלי מי עדן. 
ביולי 2008 הודיעה לחם ארז מיזוג בינה ובין רשת קופי בין. הרשת הממוזגת תמנה 41 סניפים, כאשר שני המותגים ימשיכו להתקיים באופן נפרד ומבודל תחת ניהול משותף.
בנובמבר 2008 פורסמו בעיתונות הכלכלית ידיעות על כך ששתי הרשתות מנהלות משא ומתן למכירת שתיהן כרשת ממוזגת לחברה מתחום המזון. לפי הידיעות, המגעים למיזוג בין שתי החברות לא הבשילו לכדי עסקה בשל חילוקי דעות הנוגעים לכיסוי חובות הרשתות, ולכן הן פתחו במשא ומתן עם גוף שלישי.
באוגוסט 2010 נקלעה הרשת לקשיים כספיים והגישה בקשה להקפאת הליכים.
לחם ארז הגישה עתירה לבג"ץ בשנת 2002, ביחד עם עמותת הרוב הציוני, בדרישה לצמצום תחולת חוק חג המצות ("חוק החמץ") באופן שיאפשר לה מכירת דברי חמץ במהלך חג הפסח גם ביישובים שרוב תושביהם יהודים. כיום (2018) מרבית סניפיה כשרים.
האנטר ליגט

תחילת דרכו

ליגט נולד ב-21 במרץ 1857, בעיר רדינג שבמדינת פנסילבניה, ארצות הברית. הוא למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט), ובשנת 1879 התגייס לצבא ארצות הברית בדרגת לוטננט משנה. הוא הוצב ברגימנט הרגלים ה-5, והשתתף במלחמות האינדיאנים, אשר במהלכן שרת במונטנה, דקוטה, טקסס ופלורידה. ביוני 1884 הועלה לדרגת לוטננט. ב-19 באוקטובר 1894 הוא מונה לשליש גדודי, וב-25 באפריל 1896 מונה למפקד פלוגה. ביוני 1897 הוא הועלה לדרגת קפטן, וב-1898 לחם יחד עם רגימנט הרגלים ה-5 במלחמת ארצות הברית-ספרד. ביוני של אותה שנה הוא הועלה לדרגת מייג'ור והוצב בקובה. בשנה שלאחר מכן סופח לרגימנט הרגלים ה-31 ולחם במלחמת ארצות הברית-הפיליפינים. 
ב-1907 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-13. ביוני 1909 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ולמד במכללת המלחמה הצבאית (Army War College) . ב-1910 מונה לנשיא המכללה. בשנה שלאחר מכן הוא קיבל פיקוד על הבריגדה ה-4 שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-2. בפברואר 1913 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד). ב-1914 נשלח פעם נוספת לפיליפינים, ובאותה הזדמנות הצביע על הסכנה האסטרטגית הנשקפת מצד מצר לוזון. טענתו הוכחה במהלך הפלישה היפנית לפיליפינים ב-1941, ושוב במהלך שחרור האיים בידי האמריקאים ב-1945. באפריל 1916 מונה למפקד מחלקת הפיליפינים, והחזיק בתפקיד עד אפריל 1917.

אחריתו

ליגט המשיך לפקד על הארמייה הראשונה עד אפריל 1919, עת הועבר לפקד על הארמייה השלישית שהוצבה בגרמניה ולפיכך נודעה בשם "צבא הכיבוש". הוא פרש מהצבא ב-1921, ולאחר מכן התגורר בסן פרנסיסקו, קליפורניה. הוא נפטר ב-30 בדצמבר 1935 בגיל 78.
דייוויד נייט

דייוויד נייט (David Knight) (נולד ב-31 במאי 1978 באי מאן) הוא רוכב מרוצי אופנועי שטח בריטי, שזכה פעמיים באליפות העולם באנדורו (ה-WEC), פעמיים באליפות ה-GNCC האמריקאית, שש פעמים באליפות בריטניה באנדורו (GBXC) ופעמיים במרוץ אנדורו ששת הימים הבינלאומי (ה-ISDE). נייט נחשב לאחד מרוכבי השטח הטובים ביותר כיום על מסלולי המרוצים.
נייט החל להתחרות באליפות העולם באנדורו בשנת 1998, והשתתף במספר מרוצים בקטגוריית הצעירים 250 סמ"ק. ב-2001, לאחר שהצטרף לקבוצת ימאהה, הוא סיים את העונה בקטגוריית ה-250 סמ"ק במקום השני, אחרי יוהא סלמינן. ב-2002 שוב סיים שני, הפעם אחרי סאמולי ארו.
בעונת 2004 עבר נייט להתחרות במדי קבוצת KTM וסיים שני בקטגוריית ה-E3 אחרי חברו לקבוצה ארו. ב-2005 זכה בפעם הראשונה עבורו בתואר אלוף העולם באנדורו (בקטגוריית ה-E3) ואף זכה באותה שנה בתואר אלוף האלופים של מרוץ אנדורו ששת הימים. ב-2006 ביצע נייט "עונה מושלמת" כשזכה בכל ארבעה עשר הסבבים של אליפות העולם בקטגוריית ה-E3 כשהוא רושם את הזמנים המהירים ביותר בכמעט כל אחד מקטעי המדידה במרוצים עצמם. 
ב-2007, בשל שיקולי השיווק של KTM, עבר נייט להתחרות באליפות ארצות הברית במרוצי קרוס קאנטרי (GNCC) מול מיטב הרוכבים האמריקאיים (בכך החליף נייט בקבוצת KTM USA את יוהא סלמינן שחזר להתחרות באליפות העולם). למרות שסבל ממספר תקלות ומפציעה, נייט הצליח לזכות בתואר האליפות באותה שנה ואף שמר על התואר בעונת 2008.
בתאריך 8 במרץ 2017 הגיע דייוויד נייט בפעם הראשונה למדינת ישראל ביזמת עסקן פרטי בתחום האופנועים דוד בנאור ע״מ להעביר 4 ימי הדרכה מתקדמים במגוון רמות שנערכו ביערות לטרון. אירוע דייוויד נייט בישראל הוגדר כהצלחה אדירה.

הישגים במרוצים נוספים

לאורך כל הקריירה הקפיד נייט להשתתף בסבבי אליפות נוספים ובמרוצי אנדורו קיצוניים מיוחדים:
סבבי אליפות נוספים ומרוצי אנדורו רב יומיים
ב-2005 זכה נייט באליפות האנדורו-קרוס של ה-AMA וב-2007 את מרוץ "אנדורו ארבעת הימים" (A4DE) האוסטרלי. ב-2008 זכה באליפות הפאן-אנדורו המקסיקנית.
מרוצי אנדורו קיצוניים חד יומיים
פעמיים ניצח נייט את מרוץ ה"ארזברג" באוסטריה, ופעמיים את מרוץ "שער הגיהנום" (Hell's Gate) באיטליה. פעמיים ניצח במרוץ "האחרון ששורד" (2005 ו-2006) שנערך בטקסס, ארצות הברית.

המעבר ל-BMW והחזרה ל-KTM

בסוף עונת 2008 הודיע נייט כי על חתימת חוזה חסות חדש עם קבוצת המרוצים של BMW במסגרתו ירכב עבורה בעונת 2009 על גבי אופנוע המפעל הרשמי מדגם G470X. עם זאת, תוך פחות משנה ומייד לאחר הסבב הרביעי של עונת 2009, הודיעו BMW ונייט במשותף על הפסקת החוזה. דייוויד המשיך להתחרות במרוצים שונים בארצות הברית בחסות מפיץ קאוואסקי מקומי שאף סיפק לו אופנוע למרוצים שונים.
בנובמבר 2009 הכריזו נייט ו-KTM על חזרה לפעילות משותפת ועל השתתפותו של נייט במסגרת קבוצת לוויין במרוצי אליפות העולם 2010 בקטגוריית E3. 
בנובמבר 2010, במהלך תערוכת מילאנו באיטליה, הוכרז דייוויד נייט כרוכב הרשמי של קבוצת KTM ב-EWC' מרוצי אליפות העולם 2011 בקטגוריית E3. דייוויד ירכוב על דגם ה-530EXC.
קותי סבג

ביוגרפיה

סבג נולד בבית שמש כבן בכור לשמעון יליד מרוקו, ומזל ילידת ישראל. לסבג אח ושתי אחיות.
הוא נקרא על שם האלוף יקותיאל אדם, שנהרג במלחמת לבנון הראשונה.
סבג למד בבית הספר על-שם לוי אשכול ובתיכון אמי"ת ע"ש פירסט בבית שמש, אולם לא סיים את לימודיו. בשנת 2001 התגייס לחיל האוויר ושירת כעובד רס"ר במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
ב-1 בינואר 2012 החל להשתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "האח הגדול", וב-2 באפריל הוכרז כזוכה של העונה הרביעית והוענק לו פרס על סך מיליון שקלים.
ב-2014, סבג השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "היחידה", ששודרה ב-HOT.

הנחיה בטלוויזיה

כחודש וחצי לאחר זכייתו בתוכנית המציאות "האח הגדול", החל להנחות תוכנית יומית בשידור חי בערוץ 24, "קותי בחדר האחות", במסגרתה הוא אירח אמנים ושוחח עם מאזינים על נושאים שונים.
תוכנית הבכורה זכתה לרייטינג הגבוה ביותר לתוכניות ששודרו בשעה זו של היום. תוכנית הבכורה ספגה ביקורות צוננות במיוחד מצד המבקרים.
החל ממאי 2013 ולמשך כשנתיים השתתף סבג כפאנליסט בתוכנית "מה אתם אומרים?" בהנחיית חיים אתגר, שמשודרת במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. התוכנית ליוותה את תוכנית המציאות "האח הגדול" (בזמן שידורה) ועוסקת בנושאי אקטואליה.
במאי 2013 הגיש סבג את פרק פתיחת העונה החמישית של "האח הגדול" עבור "חדשות הבידור" בערוץ HOT בידור ישראלי.
במהלך החודשים יוני-יולי 2013 השתתף סבג בעונה השנייה של התוכנית "מה ש'תה שומע" בערוץ 24, בהנחיית אסי עזר. בחודשים אפריל-מאי 2014 הנחה סבג את התוכנית "ישראל בוחרת" יחד עם אמירה בוזגלו בערוץ 24. במהלך החודשים מאי-יוני 2014 הנחה את התוכנית "24 עד הבית" במסגרת לוח שידורי הקיץ של ערוץ 24.
במאי 2014 הנחה סבג יחד עם אמירה בוזגלו את המשדר המרכזי ביום העצמאות בערוץ 24.
מדצמבר 2014 עד פברואר 2015, הנחה סבג יחד עם אורנה דץ את התוכנית "אורנה וקותי עושים שבת" בערוץ 24, ובמקביל השתתף בתוכנית הפאנל "מה אתם שומעים?" ששודרה אף היא בערוץ 24, יחד עם חיים אתגר וסיוון קליין.
במהלך החודשים יולי-אוגוסט 2015 השתתף סבג כפאנליסט בתוכנית "הדצים", בהנחיית אורנה ומשה דץ בערוץ 24.
בתחילת 2019 יצא לדרך הקמפיין שאותו מובילים סבג ומגי אזרזר עבור השכונה השיתופית "בצוותא" שמוקמת בעיר חריש של חברת שפיר.

קריירת משחק

בשנת 2013 השתתף סבג בסדרת הטלוויזיה שיצר מיקי גבע "מלבי אקספרס" בתפקיד פטרושקה. הסדרה שודרה בערוץ 10.
בשנת 2015 שיחק סבג בסרט "צעיר טוב", סרטו הקצר של איתי מורג. הסרט עלה לגמר בתחרות הבינלאומית היוקרתית של פסטיבל סרטי הסטודנטים.

הגשה ברדיו

מינואר 2017 עד פברואר 2019 סבג הגיש יחד עם טהוניה רובל תוכנית שבועית ברדיו ירושלים הנקראת "טהוניה וקותי לא עושים חשבון".
החל ממרץ 2019 מגיש סבג לצד מאיה בצלאל תוכנית בוקר יומית "מעירים את המדינה" ברדיו לב המדינה.
סבג נשוי לשחקנית מגי אזרזר.
לופופור

לופופור הוא איבר הזנה הקיים אצל ארבע מערכות של בעלי חיים: ברכיופודים, חיטחבים, אנטופרוקטה (Entoprocta) ופורונידה (Phoronida), שיחד מהווים את הקבוצה לופופורטה (Lophophorata). לופופור קיים רק באורגניזמים החיים במים. במינים מסוימים במערכת הפורונידה, כדוגמת Phoronis ijimai, יש ללופופור תפקיד גם במערכת הרבייה.

אטימולוגיה

המילה לופופור נגזרת מהלחם בסיסים של מילים מיוונית עתיקה "לופוס" (ציצית) ו"פורוס" (φορος), נגזרת של המילה "פראין" (φέρειν) שפירושו לשאת. מכאן שמשמעות הביטוי הוא "נושא ציצית".

מאפיינים

הדרך הפשוטה ביותר לתיאור לופופור הוא כטבעת של משושים המכוסים בריסונים, המקיפים את הפה, אבל לעיתים קרובות צורותו כשל פרסת סוס או שהוא מלופף. מספר המשושים שונה בין מין למין, וגם באותו מין יכול להיות מספר שונה של משושים. כך למשל אצל החיטחב Plumatella fruticosa מספר המשושים נע מ-30 ל-60. בבעלי חיים השייכים למערכת הפורונידה הלופופור הוא חיצוני, בעוד שאצל הברכיופודים צריכים הקשוות להיפתח לרווחה על מנת שאפשר יהיה לראות את הלופופור שלהם.
המשושים מכוסים בריסונים בקצותיהם ולאורך מרכזם. תנועת הריסונים החיצוניים יוצרת זרם מים מקצות המשושים לבסיסם, משם המים נפלטים החוצה. חלקיקי מזון המתנגשים במשושים נלכדים על ידי ריר, והריסונים במורד המרכז דוחפים תערובת זו לבסיס המשושים. סביב בסיס המשושים יש חריץ שבו יש ריסונים המעבירים את המזון לאורך החריץ אל הפה. שיטת הזנה זו שבשימוש המערכות ברכיופודים, חיטחבים ופורונידה מכונה "איסוף במעלה הזרם" ("upstream collecting"), שבו חלקיקי המזון נלכדים כשהם נכנסים לשדה הריסונים שיצר את זרם ההזנה. שיטה זו משמשת גם את המינים במחלקה Pterobranchia שבמערכת מיתרני פה. המינים במערכת אנטופרוקטה משתמשים בזר משושים דומה במראהו, אבל הוא מוצק וכיוון הזרם מהבסיס לקצות הזרועות תוך יצירת מערכת "איסוף במורד הזרם" ("downstream collecting") שלוכדת חלקיקי מזון כשהם בדרכם ליציאה.
המשושים חלולים, מלאים בנוזל שהוא הרחבה של חלל הקרביים (צלום). המעיים בצורת האות U, כשהפה בקדמת בעל החיים במרכז הלופופור. פי הטבעת, כשהוא קיים, גם הוא בחלק הקדמי, אבל הוא גבי. בחיטחבים הוא מחוץ לטבעת הלופופור. לחלק מהברכיופודים אין פי טבעת.

סיווג הלופופורטה

בעלי חיים בעלי הלופופור מכונים "לופופורטים" (lophophorates). בחלוקה הפילוגנטית הקודמת הם סווגו בתוך שניוני הפה. הערכה מחודשת סיווגה אותם בקבוצה לופופורטה (Lophophorata), חלק מעל המערכה לופוטרוכוזואה בעל-המערכה קדמוני הפה (Protostomia), הכוללת גם את הרכיכות והתולעים הטבעתיות.
רוזנות לוקסמבורג

היסטוריה

בשנת 963 בנה זיגפריד, רוזן הארדנים את מבצר לוקסמבורג, ונטל לעצמו את התואר "רוזן לוקסמבורג". בשנת 1065 מונה ואלראן מארלון לרוזן לימבורג, ובשנת 1119 הועלה נכדו ואלראן השני למעמד דוכס. בשנת 1247 ירש היינריך בנו של ואלראן השלישי, דוכס לימבורג את הרוזנות מאמו ארמסינדה, רוזנת לוקסמבורג, בתו של היינריך הרביעי, רוזן לוקסמבורג, שהיה צאצא של הענף המבוגר של בית לוקסמבורג.
בשנת 1281 מת היינריך החמישי, רוזן לוקסמבורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך השישי, רוזן לוקסמבורג, אולם הוא נהרג בקרב וורינגטון, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך השביעי, רוזן לוקסמבורג. בשנת 1308 הוכתר היינריך השביעי כמלך הרומאים, ובשנת 1312 אף הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם הוא מת במפתיע בשנת 1313.
בשנת 1310 התחתן בנו של היינריך - יוהאן, מלך בוהמיה עם אליזבת מבוהמיה, אחותו של וצלאב השלישי, מלך בוהמיה, והוכתר כמלך בוהמיה. בשנת 1314 ניסה יוהאן להיבחר במקום אביו כמלך הרומאים, אולם נכשל בכך, ולודוויג הרביעי, דוכס בוואריה הוכתר בתואר.
בשנת 1346 נבחר קרל מבוהמיה, בנו של יוהאן, מלך בוהמיה לאנטי-מלך ללודוויג, על ידי חלק מהנסיכים שהסתכסכו עם לודוויג, ואף נתמכו על ידי האפיפיור קלמנס השישי. בשנת 1347 מת לודוויג הרביעי, ועד מהרה הפך קרל לשליט היחיד באימפריה.

לאחר מכן

בשנת 1354 העניק קרל לאחיו ונצל הראשון, רוזן לוקסמבורג את התואר דוכס, ולאחר מותו בשנת 1383 ירש אותו בנו של קרל - וצלאב. בשנת 1378 מת קרל, ובנו וצלאב הרביעי, מלך בוהמיה ירש את נחלותיו. וצלאב אף הוכתר כמלך הרומאים, אולם בשנת 1400 הודח מתפקידו על ידי רופרכט השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1410 מת רופרכט, ובמקומו נבחר זיגמונד, מלך הונגריה, אשר נבחר גם למלך בוהמיה לאחר מותו של וצלאב בשנת 1419. זיגיסמונד סיים את הקרע המערבי בשנת 1417, ואף גבר על ההוסיטים בשנת 1434. בשנת 1437 מת זיגיסמונד, ועם מותו נכחד בית לוקסמבורג. לאחר ההכחדה של בית לוקסמבורג, עברה הדוכסות בשנת 1443 לשליטת דוכסות בורגונדיה, ולאחר מכן לשליטת בית הבסבורג, כחלק מארצות השפלה ההבסבורגיות. במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, לוקסמבורג סופחה לצרפת, ובקונגרס וינה בשנת 1815, הפכה לוקסמבורג לדוכסות גדולה תחת שלטון הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה.