google/wiki40b huggingface dataset:
טופולב Tu-204

טופולב Tu-204 הוא מטוס נוסעים צר-גוף רוסי לטווח קצר עד בינוני שפיתוחו החל בימי ברית המועצות בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, על מנת להוות תחליף למטוסי הטופולב Tu-154. המטוס נחשב למקביל למטוסי איירבוס A320 ובואינג 757 המערביים.

היסטוריה

רעיון פיתוח המטוס עלה כבר ב-1973, אך לאורך השנים התוכניות השתנו עשרות פעמים בהתאם להשקת מטוסי בואינג חדשים, ורק בשנות ה-80 הואצו תוכניות הייצור. המטוס יוצר על ידי מפעל התעופה באוליאנובסק, כיום חברת "אוויה-סטאר" (Авиастар-СП), שנערך לייצורו הסדרתי כבר ב-1987. כיוון שהמטוס פותח לאחר סיום המלחמה הקרה, לא הוצמד לו קוד דיווח נאט"ו. עלות כל מטוס מגיעה ל-35 מיליון דולר.
טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-2 בינואר 1989 וב-1994 החלה טופולב לייצר את המטוס בייצור סדרתי. בפברואר 1996 נערכה הטיסה הראשונה של המטוס בקו סדיר, ממוסקבה למינרלניה וודי.

עתיד המטוס

עד כה יוצרו 78 מטוסים מדגם זה, המשרתים חברות תעופה רוסיות כדוגמת Red Wings, ולדיווסטוק אוויה (Владивосток Авиа) וטראנסאארו, וכן קיימות הזמנות לעשרות מטוסים נוספים. במהלך השנים פותחו מספר גרסות מתקדמות של המטוס, בהן דגם הטופולב Tu-214 שמיוצר במפעל בעיר קזאן.
לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21 מתוכנן להתחיל בהחלפת מטוסים ממשפחת מטוסי הטופולב Tu-204 על ידי מטוס הMS-21. עד להתחלת ייצור סדרתי של המטוס החדש, תמשך ייצור מטוסי ה-Tu-204 תוך מודרניזציה שלהם וייצור גרסאות מתקדמות של המטוס.
בנזיל

בנזיל היא קבוצה פונקציונלית עם הנוסחה הכימית C₆H₅CH₂. הקיצור Bn משמש לעיתים קרובות כדי לציין את החלק הבזנילי של מולקולה גדולה יותר. לדוגמה בנזיל אלכוהול יקרא BnOH. הקיצור Bz אינו מציין בנזיל אלא בנזויל C₆H₅C(O). ניתן לראות את הבנזיל כפניל הקשור ל-CH₂.
יעקב אפרת

יעקב אפרת (1912 - 21 בדצמבר 1977) היה אגרונום ישראלי וחתן פרס ישראל לחקלאות.
אפרת נולד בשם יעקב מנקס בפולין. בתום לימודיו התיכוניים למד חקלאות באוניברסיטת ננסי שבצרפת ובשנת 1930 סיים את לימודיו בתואר מהנדס חקלאי. אפרת עלה לארץ ישראל בשנת  1936 והיה רכז המספוא והפלחה בקיבוץ ניר דוד.
בשנים 1943–1946 עבד אפרת בתחנת הניסיונות המנדטורית בעכו, תחילה בחקר גידולי שדה ומאוחר יותר בקידום העשייה בחברת "הזרע". בשנת 1949 הוא הצטרף כמורה לבית הספר החקלאי "מקוה ישראל" והיה למנהל שטחי גידולי השדה של בית הספר. בשנת 1955, במקביל לעבודתו בהוראה, הצטרף אפרת למכון וולקני והחל לעבוד כחוקר גידולי שדה וגידולי קטניות. בשנת 1959 הוא השלים עבודת דוקטורט בנושא "בעיות האקולוגיה של שבולת שועל".
עבודתו של אפרת במכון וולקני נמשכה עד לפרישתו לגמלאות. במהלך תקופה זו עסקו מחקריו העיקריים בהשבחה ובטיפוח של דגני חורף. כמו כן הוא עמד בראש המחלקה לפלחה ולמספוא. בתחום המחקר של דגני החורף טיפח אפרת זנים שונים של חיטה רכה בעל כושר אפייה ועמידות בפני מחלות הלספטוריה והחילדון. שניים מאלו - "לכיש" ו"מרים" היו לזנים הנפוצים בארץ במהלך שנות השבעים. כמו כן פיתח אפרת זני חיטה קשה בעלי יבול גבוה ופותחו על ידו שיטות השבחה שונות.
בשנים 1960 ו-1971 הוענקו לו פרסי "הזרע" עבור הישגיו בפיתוח והשבחה של דגנים, ובשנת 1975 הוא נבחר כמרצה השנה של מינהל המחקר החקלאי. 
בשנת 1977 הוענק לאפרת פרס ישראל לחקלאות. באותה שנה פרש לגמלאות, וחודשים ספורים לאחר מכן נפטר.
בנו, אפרים אפרת, עסק גם הוא במחקר חקלאי במינהל המחקר החקלאי, בעיקר בתחום פרחי הציפורן. נפטר בגיל צעיר.
אינגושטיה

היסטוריה

אינגושטיה הפכה לראשונה לחלק מהאימפריה הרוסית בשנת 1810.  בין השנים 1921 ו־1924 היא הייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית ההררית עם קברדינו-בלקריה, קאראצ'אי-צ'רקסיה, צ'צ'ניה וצפון אוסטיה - אלניה. בין השנים 1934 ל-1992 היא הייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאלית האוטונומית צ'צ'נו-אינגוש למעט תקופת מלחמת העולם השנייה. 
במהלך מלחמת העולם השנייה חשד סטלין בכך שתושבי אינגושטיה עוזרים לצבא הנאצי ולכן הגלה את כל האוכלוסייה למרכז אסיה. בשנות החמישים החלה חזרה של תושבי אינגושטיה המקוריים לארצם שכבר קלטה תושבים מצפון אוסטיה. עם נפילת ברית המועצות הוכרז חבל זה כרפובליקה עצמאית שבירתו הייתה נזראן.  בשנת 2002 הועברה הבירה מנזראן למגאס שהיא עיר הבירה הנוכחית.

גאוגרפיה

אינגושטיה נמצאת בדרום רוסיה באזור הקווקז.  רפובליקת אינגושטיה גובלת בתחום רוסיה ברפובליקת צפון אוסטיה - אלניה וברפובליקת צ'צ'ניה. וכן היא גובלת בגאורגיה.  בשטח אינגושטיה ישנן נקודות רבות להפקת נפט וגז טבעי אשר אינגושטיה עשירה בהם.

דמוגרפיה

העם האינגושי קרוב מאוד לעם הצ'צ'ני והם אף דוברים שפות דומות (אינגושית וצ'צ'נית) השייכות לאותה משפחת שפות.  כ־77 אחוזים מאוכלוסיית אינגושטיה הם אינגושים, כ־20 אחוזים צ'צ'נים, כאחוז הם בני העם הרוסי, כחמישית אחוז טורקים. סה"כ ישנן 78 קבוצות אתניות כיום באינגושטיה.
רוב תושבי רפובליקת אינגושטיה הם מוסלמים סונים.
מייקל לואיס (היסטוריון)

מייקל ארתור לואיס (באנגלית: Michael Arthur Lewis;‏ 3 בינואר 1890 - 27 בפברואר 1970) היה היסטוריון ימי בריטי וסופר שכתב פרוזה ושירה. לואיס כיהן כפרופסור להיסטוריה ואנגלית בקולג' הימי המלכותי בגריניץ' בין השנים 1934 ו-1955.

ראשית דרכו

לואיס היה בנם השני של הכומר ויקטור ארתור ניקולאס לואיס ושל מארי אן קלייטון לואיס. לואיס התחנך בבית הספר אפינגהאם. לאחר מכן החל ללמוד בטריניטי קולג' שבקיימברידג', וסיים את לימודי התואר הראשון ב-1912 בהצטיינות, ואת לימודי התואר השני ב-1924.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לואיס שירת בחיל הנחתים המלכותי, והגיע עד לדרגת לוטננט. ב-5 באוגוסט 1933 הוא התחתן עם מיוריאל דוריס קרוקשנק ולזוג נולדו בן ובת.

קריירה אקדמית

לואיס שהה בכל 42 שנות הקריירה שלו במכללות ימיות אנגליות. ב-1913 הוא מונה לעוזר מאסטר בקולג' הימי המלכותי בבית אוסבורן ושהה שם עד 1920, כאשר הועבר לקולג' המקביל בדארטמות', וב-1922 מונה לתפקיד עוזר ראש המחלקה להיסטוריה ואנגלית. זמן קצר לאחר נישואיו הוא התמנה לתפקיד פרופסור להיסטוריה ואנגלית בקולג' הימי המלכותי בגריניץ', והחזיק במשרה זו עד לפרישתו ב-1955. במהלך כהונתו הוא שימש כמנהל הקורס הכללי לסג"מים. בנוסף, הוא היה מרצה לאנגלית בקולג' לאנשי הצי המלכותי בין 1943 ל-1957, היסטוריה של הצי בין 1945 ל-1953, ומרצה להיסטוריה של הצי בקורס קציני הצי הקרביים בין 1947 ל-1953.
לואיס היה חבר פעיל בחברת התיעודים של הצי, ובמסגרת חברותו כיהן כסגן הנשיא (מ-1939), חבר וועדת הפרסומים וחבר המועצה הכללית החל מ-1938. לואיס היה פעיל בחברה למחקרים ימיים, וכיהן בחבר המועצה הכללית שלה החל מ-1935, כסגן הנשיא ב-1946, כיושב ראש המועצה הכללית בין 1951 ל-1960, וכנשיא החברה החל מ-1960. בנוסף, היה חבר ועדת הייעוץ הטכנית לאונייה HMS ויקטורי החל מ-1955.
לואיס שימש כמגיש הבריטי בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית האמריקנית Victory at Sea בין 1952 ל-1953. הסדרה עסקה בציי מלחמת העולם השנייה ובמסגרתה שודרו 26 פרקים באורך שעה וחצי כל אחד.

פרסומיו

לואיס תרם את הביוגרפיה של סר ג'פרי קאלנדר למילון הביוגרפיות הלאומיות ואת המאמר "Armed Forces and the Art of War, 1830-1870" ל-New Cambridge Modern History. כמו כן, לואיס כתב עבור מספר מגזינים ובהם הפאנץ' (1918–1931), ניו סטייטסמן, הטיימס, Seafarers, פרוסידינגס, Mariner's Mirror וה-The Listener.
הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב

הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב הקרויות גם התוכניות לחינוך משפטי קליני בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב נותנות סיוע משפטי ופועלות לשינוי חברתי באמצעים משפטיים בתחומים שונים.
מנהלי הקליניקות הם פרופ' איסי רוזן-צבי ועו"ד רענן גלעדי.

היסטוריה ופעילות

בשנת 1989 יסד קנת מן, שהיה פרופסור באוניברסיטת תל אביב, קליניקה פלילית שהעניקה סיוע משפטי בפלילים, ופועלת ברצף עד היום. ב-1993 הקימה ד"ר נויה רימלט קליניקה לזכויות אדם, שאף היא פעילה עדיין. בשנת 2000 מונתה פרופ' נטע זיו למנהלת הקליניקות, והן התרחבו במשך השנים עד למערך של שמונה קליניקות במקביל. היום פועלות שמונה קליניקות (זכויות בהליך הפלילי, זכויות אדם, זכויות עובדים, צדק סביבתי, זכויות פליטים, זכויות ניצולי השואה, קליניקה לדיור, קהילה ומשפט ותובענות ייצוגיות).
הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב הן היחידות מבין הקליניקות בארץ המעסיקות את עורכי דין שלהן במשרה מלאה, ולהן המחלקה המשפטית הגדולה ביותר מבין כל הארגונים לשינוי חברתי (בקליניקות במוסדות הלימוד האחרים בעיקר מצמידים סטודנטים לעורכי דין של ארגונים אחרים כמו הסנגוריה הציבורית). מדי שנה משתתפים בקליניקות יותר ממאה סטודנטים. בכל קליניקה ישנו מנחה אקדמי, המעביר את השיעורים, ולצדו עורך דין המטפל בתיקים.
הקליניקות פועלות בחלק מן המקרים בשיתוף פעולה עם ארגונים שונים, ומגישות תביעות ועתירות בשמם. בחלק מהמקרים מדובר בסיוע לארגונים שאין להם מחלקה משפטית כמו למשל "רופאים לזכויות אדם", אך לא פעם מוגשים הליכים משפטיים גם בשם ארגונים שיש להם מחלקה משפטית כמו האגודה לזכויות האזרח וקו לעובד.
לשכת המהנדסים

לשכת המהנדסים, האדריכלים והאקדמאים במקצועות הטכנולוגיים בישראל (ע"ר) היא הגוף המקצועי היציג של ציבור זה בארץ, ומטרתה להוות גוף לאומי מרכזי, אשר מטפח ומקדם את המשק בתחומי ההנדסה, האדריכלות והטכנולוגיה, ובמקביל פועל לקידום המעמד המקצועי של המהנדסים והאדריכלים במדינת ישראל.

היסטוריה

הלשכה היא ממשיכתה של אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל (א.א.א.י), שנוסדה בשנת 1922, הקימה את בית המהנדס והאדריכל בשנת 1936, וייסדה מוסדות ציבור כגון: מכון התקנים הישראלי, המכון לפריון העבודה והייצור ומרכז הבנייה הישראלי.
לשכת המהנדסים, האדריכלים והאקדמאים במקצועות הטכנולוגיים בישראל הוקמה בשנת 1985 לפי הסכם בין א.א.א.י, הסתדרות המהנדסים בישראל וארגון האקדמאים העצמאיים במקצועות ההנדסה, האדריכלות והטכנולוגיה בישראל.
הלשכה הביאה לחקיקת חוק המהנדסים והאדריכלים בכנסת בשנת 1958 – החוק שבא להסדיר את מקצועות ההנדסה והאדריכלות בישראל, ולהבטיח שהציבור יקבל שירות מקצועי (תכנון, ייעוץ, פיקוח וביצוע) רק ממי שהוסמך לכך. חוק זה עבר שינויים, שהאחרון בהם היה בשנת 1992.

מעמד לשכת המהנדסים

הלשכה מוכרת בחוק המהנדסים והאדריכלים, חוק התכנון והבנייה, חוק התקנים וחוק האיל"ח. הלשכה מוכרת על ידי גופים ממשלתיים, דוגמת משרד הכלכלה (האחראי מטעם הממשלה על חוק המהנדסים והאדריכלים), כארגון היציג של מקצועות ההנדסה והאדריכלות בישראל.
הלשכה מוכרת על ידי נשיא ביהמ"ש העליון והנהלת בתי המשפט, כארגון המקצועי והציבורי הממנה עבור בתי המשפט בישראל את המומחים בתחומי ההנדסה והאדריכלות.
הלשכה ממנה את נציגי הציבור המקצועי בוועדות התכנון והבנייה המקומיות, המחוזיות והמועצה הארצית, ועדות למסירת עבודות חוץ למתכננים במשרדי הממשלה וכדומה.

מוסדות לשכת המהנדסים

כמוסדות הלשכה מוגדרים רק מוסדות נבחרים הפועלים על פי התקנון ומכוחו. 
בלשכת המהנדסים – ועידה ארצית, בה ייצוג לכל המקצועות על פי משקלם היחסי, הנהלה, יו"ר, נשיא וועדת ביקורת.
יו"ר הלשכה הוא מהנדס אהוד נוף, המכהן גם כיו"ר הסתדרות המהנדסים בישראל. נשיא הלשכה הוא מהנדס יצחק רז.
במסגרת לשכת המהנדסים פועלות אגודות מקצועיות בתחומים שונים: אגודת מהנדסי מכונות, אגודת מהנדסי כימיה וכימאים, אגודת מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה, אגודת מהנדסי תעשייה וניהול, אגודת מהנדסי בטיחות, אגודת מדע מחשבים ותוכנה, אגודת סביבה וקיימות, איגוד המהנדסים לבניה ותשתיות, עמותת האדריכלים המאוחדים ואיגוד מהנדסי ערים. בתוך האגודות פועלים ענפים מקצועיים בנושאים ספציפיים או רב-תחומיים.
ללשכה 4 סניפים אזוריים: סניף ת"א והמרכז, סניף חיפה והצפון, סניף באר-שבע והדרום וסניף ירושלים והסביבה. לאחרונה הפעילה לשכת המהנדסים סניפים גם במקומות עבודה בהם נמצא ציבור גדול של מהנדסים: חברת החשמל, התעשייה האווירית, התעשייה הצבאית, בזק ועובדי צה"ל.
נשפי השוטר החשאי

נשפי השוטר החשאי (באנגלית: The Secret Policeman's Balls; ניתן לקריאה גם כ"ביצי השוטר החשאי") הוא שמם הקיבוצי של סדרת מופעי צדקה בריטיים מבוססי מופעי הומור ומוזיקה, שהכנסותיהם מועברים לארגון אמנסטי אינטרנשיונל והם מעלים על נס את חופש הביטוי כפי שהוא בא לידי ביטוי במערכונים עוקצניים ושירי מחאה. בין המשתתפים במופעים (רבים מהם חזרו והופיעו יותר מפעם אחת) נמנים קומיקאים בריטיים כגון חבורת מונטי פייתון וקוני בות', רואן אטקינסון, סטיבן פריי, יו לורי, רובי קולטריין, אנשי Beyond the Fringe: ג'ונתן מילר, פיטר קוק, אלן בנט ודאדלי מור ומוזיקאים כפיט טאונסנד, סטינג, פיטר גבריאל, טרייסי צ'פמן, בוב גלדוף, פיל קולינס, דונובן, אריק קלפטון, ג'ף בק, להקת יו 2 ועוד. כל המופעים צולמו, הוקלטו והופצו כסרטי קולנוע ו-DVD ועל גבי תקליטים.

היסטוריה ומאפיינים

המופעים החלו כאשר ראשי ארגון אמנסטי ביקשו ליצור דעת קהל חיובית לארגון בבריטניה ופנו לשם כך לאיש מונתי פייטון ג'ון קליז על מנת שיסייע לקבץ חברים ולהעלות מופע קומי. סדרת המופעים צברה קהל אוהדים בבריטניה ומחוצה לה עקב החופש האמנותי המוחלט שניתן לאמנים להעלות מערכונים ללא כל צנזורה. המופעים בשנים 1976–1981 היו הפופולריים ביותר ועיקרם היו ההופעות הקומיות. 
בין 1987 ל-1989 התקיימה סדרת מופעים בינלאומית שנועדה לציון יובל 40 שנה לאמנסטי בכותרת "Human Rights Now!" שהחלה עם המופע לכבוד יום הולדתו ה-70 של נלסון מנדלה באצטדיון וומבלי ב-11 ביוני 1988 בהשתתפות 82,000 צופים ושיאה היה במופע בבואנוס איירס ב-15 באוקטובר 1988. נשפי השוטר החשאי של 1987 ו-1989 הציגו בחלק המוזיקלי שלהם משתתפים שנטלו חלק בסיבובי הופעות אלה, בנוסף לחלק האמנותי שהובלו על ידי חברי מונטי פייתון, סטיבן פריי, יו לורי ורואן אטקינסון.
לאחר תקופה מסוימת של שקיעה בפופולריות בין 1991 ל-2006, בהם התקיימו מופעים בפורמט דומה, אך בהיקף קטן ובתפוצה בריטית ולא כלל-עולמית, שבה הסדרה לפופולריות ששיאה במופע שהתקיים לראשונה בארצות הברית, במרץ 2012, ברדיו סיטי בניו יורק בהשתתפות חברי מונטי פייתון, הלהקות קולדפליי וממפורד ובניו ובהנחיית סטטלר ווולדורף מן החבובות.
המופעים מתבססים על שילוב בין מערכונים קומיים מהמיטב של תוכניות הטלוויזיה הבריטיות בבימוי חדש (למשל שילוב קומיקאים אורחים כרואן אטקינסון במערכון של מונטי פייתון) לבין מוזיקת רוק. המופע מציג פעמים רבות שילובים חד פעמיים בין צמדים הן בתחום ההומור והן בתחום המוזיקה ואיחודים (טרי ג'ונס מחליף את דאדלי מור המנוח במערכון שביצע עם בן-זוגו פיטר קוק, סטינג שר עם פיל קולינס, איחוד בין ג'ף בק לאריק קלפטון בשירו של בוב דילן "I Shall Be Released" ועוד).
במופעי 2006 ו-2012 השתתפו במופעים גם אמנים אמריקאים, כגון שרה סילברמן וסת' גרין, שלרוב מתבדחים על ההבדלים בין בריטניה לארצות הברית.
דב אשכול

דב (בבלה) אשכול (19 ביוני 1914 – 12 במרץ 1986) היה ממייסדי מערך השלישות בצה"ל ומראשוני התיירות בגליל.

תולדותיו

אשכול נולד בשנת 1914 בקרלסרוהה שבגרמניה בשם ברנהרד ויינטראוב, בנם השלישי של בינה וחיים ויינטראוב. השלים את השכלתו התיכונית בעירו. בגיל צעיר החל לפעול בתנועת הנוער הציונית "הבונים", שבה היה מדריך חבלי בין השנים 1932–1939.
בנובמבר 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עלה לארץ ישראל ועברת את שמו לדב אשכול, אך היה מוכר יותר בכינוי "בבלה". בסמוך לעלייתו עבר להתגורר בקיבוץ אילת השחר, ובשנת 1941 הצטרף לחיל הנוטרים כסרג'נט אזורי במנגנון הקבע של ארגון "ההגנה". בשנת 1942 נישא ליהודית לבית זרנקין.
בשנת 1943 השתתף אשכול בקורס למנצחי מקהלות, לאחריו הקים מקהלות ובמשך שנים ספורות ניצח עליהן בקיבוצים שונים בגליל העליון.
בתקופת מלחמת השחרור, שימש כסרג'נט הגפירים בגליל; הוא היה אחראי גם בפני הקצין הבריטי המופקד עליהם, וגם בפני ה"הגנה", על פעולת הגפירים בנפת תל חי. לאחר עזיבת הבריטים את הארץ התמנה לקצין שלישות בחטיבת עודד. במהלך שירותו בצה"ל נמנה בין מקימי הבקו"ם ושימש כקצין שלישות בגייסות השריון.
עם סיום שירותו הצבאי באפריל 1959 בדרגת סגן-אלוף, נשלח לגרמניה על ידי שר האוצר דאז לוי אשכול, ועמד בראש צוות מלווה הפיתוח (הבונדס). בשובו לארץ, בשנת 1960, נבחר למנהל ההארחה בקיבוצו, תפקיד בו שימש עד 1980. במהלך תקופה זו, בשנת 1978, נבחר לרכז הוועדה לחיפוש מפעל ג', מפעל שיתאים בדרישות העבודה לחברי הקיבוץ המבוגרים.
בשנים 1980–1986 עמד אשכול בראש האגודה לקידום ופיתוח בגליל העליון ובגולן. במקביל לתפקידו ריכז את ועדת הבניין בקיבוץ (1980 - 1981) ואגף החברה (1981 - 1983).
לאורך שנות פעילותו נבחר אשכול כחבר איגוד מנהלי המלון בישראל, מועדון "סקאל" ואבירי הגריל.
לאשכול בת ושני בנים.
צ'ארלס ריצ'רד

ביוגרפיה

ריצ'רד נולד בדיקייטר שבאלבמה. ב-1982 סיים לימודי תואר ראשון בהצטיינות באוניברסיטת אלבמה. הוא בעל תואר שני ממכללת המלחמה של הצי ותואר שני מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה. 
שירת בצי הצוללות של צי ארצות הברית. שירת כקצין בצוללות התקיפה מסדרת לוס אנג'לס "USS פורטסמות'", "USS אשוויל" ו-"USS סקרנטון". פיקד על צוללת התקיפה מסדרת סטרג'ן "USS Parche", ועל הצוללת הגרעינית למחקר, חיפוש והצלה במים עמוקים "NR-1". פיקד על פלגת הצוללות ה-17, שימש ראש מטה כוח הצוללות באוקיינוס האטלנטי ופיקד על קבוצת הצוללות העשירית. 
תפקידי המטה שלו כללו בין השאר ראש ענף משאבים במטה תת-מזכיר ההגנה לענייני מדיניות, שירות במטה פלגת הצוללות השמיני, חבר בקבוצת המחקר לשילוב כלי שיט בלתי מאוישים בצי, עוזר לתת-מזכיר הצי של ארצות הברית, וסגן מפקד הפיקוד המשולב למהלומה גלובלית בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית. 
ביולי 2015 מונה לראש מחלקת לוחמה תת-ימית במטה ראש המבצעים הימיים. בספטמבר 2016 קודם לדרגת תת-אדמירל ומונה לסגן מפקד הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית. באוגוסט 2018 מונה למפקד כוחות הצוללות של הצי האטלנטי ושל נאט"ו.
ויויאן חסון

ביוגרפיה

חסון התאמנה בקבוצת הפועל ירושלים.

אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1952 זכתה חסון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לנוער של 1:37.4 דקות, שיפור לשיא הישראלי של אסתר וייסליצר מהפועל חיפה (1:37.8 דקות), לפני ש. לנדס מברית מכבים עתיד (1:40.8 דקות) וברקשטיין מהפועל גוש זבולון (1:40.9 דקות)).

1953

באליפות הפועל שנערכה בחדרה בסוף אוגוסט 1953 זכתה חסון מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:36.3 דקות.

המכביה הרביעית

בתחרויות השחייה של המכביה הרביעית שנערכו בחיפה בבריכת "בת גלים" בספטמבר 1953 סיימה חסון במקום חמישי, וראשונה מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:32.7 דקות.

1954

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1954 זכתה חסון במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:34.0 דקות, אחרי ירדנה שאל מהפועל גוש זבולון ששיפרה את שיאה הישראלי של חסון והעמידה אותו על 1:31.7 דקות ולפני שושנה ריבנר מברית מכבים עתיד (1:34.0 דקות).
מדד הידרופתיות

מדד הידרופתיות (באנגלית: Hydropathy Index), הוא השינוי באנרגיה החופשית המתרחש במולקולה כאשר היא עוברת מסביבה הידרופובית לסביבה הידרופילית, ומהווה הלכה למעשה מדד למידת ההידרופיליות או ההידרופוביות שלה. כאשר המדד שלילי, משמעות הדבר היא שהמעבר הביא לשחרור אנרגיה חופשית, או במילים אחרות, שהמולקולה מתמוססת בקלות רבה יותר בסביבה החדשה בהשוואה לסביבה הקודמת. מדד חיובי, לעומת זאת, משמעותו שבכדי להעביר את המולקולה לסביבה החדשה יש להשקיע אנרגיה. המדד מיוצג ביחידות של יחידת אנרגיה ליחידה מולרית, בדרך-כלל kcal/mol.

הסבר כימי-פיזיקלי

כל מולקולה מאופיינת במדד הידרופתיות הייחודי לה, בתנאים של סביבת מוצא, סביבת יעד ותנאים פיזיקליים מוגדרים (טמפרטורה ולחץ). ככלל, ככל שיש במולקולה קבוצות קוטביות רבות יותר, היא תאופיין במדד הידרופתיות שלילי יותר, שכן הן יוצרות קשרי מימן רבים עם מולקולות המים של הסביבה, ואילו ככל שיש למולקולה יותר קבוצות ארומטיות, מדד ההידרופתיות שלה יהיה חיובי יותר.

שימושים במחקר

למדד ההידרופתיות חשיבות רבה במחקר ביוכימיה של חלבונים ובהנדסה גנטית, לבחינת מידת ההידרופיות או ההידרופיליות של חומצות האמינו השונות, ושל רצפים שלהן. לדוגמה, מציאת מדד הידרופתיות חיובי ברצף של כעשרים חומצות אמיניות המצוי בחלבון טראנסממברנלי, רומז לכך שהוא חוצה את קרום התא ההידרופובי מקצה לקצה במבנה של סליל אלפא, שכן זהו עוביה של הממברנה הכפולה בעולם החי, ואילו מציאת רצפים בעלי מדד שלילי, מהווה רמז להיותם ממוקמים בחלבון באזור הבא במגע עם סביבה מימית, כמו הציטופלזמה או הסביבה החוץ-תאית. הערכת ההידרופתיות של רצף חומצות האמינו של חלבון קרומי יכולה לסייע לחוקר להעריך את המבנה המרחבי שלו, ולקבל מושג על המכוונות בה הוא ממוקם בקרום. מידע זה הוא רב ערך בחקר החלבונים, ולו תועלת יישומית רבה במחקר הביורפואי בפרט והביוטכנולוגי בכלל.
חידת היגיון

חידת היגיון היא חידה הנשענת על תחום הדדוקציה במתמטיקה ופחות על ידע כללי או אינטואיציה.

היסטוריה

חידת ההיגיון הומצאה לראשונה בידי צ'ארלס לוטווידג' דודג'סון, הידוע יותר בשם העט שלו לואיס קרול, שכתב את הספר אליס בארץ הפלאות. בספרו The Game of Logic (משחק ההיגיון) הוא הציג חידות בהן מקבלים רשימה של הנחות יסוד ונשאלים מה יכולים להסיק מהנחות אלו, בעיקר באמצעות עקרון הסילוגיזם. דודג'סון המשיך לכתוב חידות מסובכות אף יותר, בהן יש עד לשמונה הנחות יסוד.
במחצית השנייה של המאה ה-20, המתמטיקאי ריימונד סמוליאן המשיך והרחיב את תחום חידות ההיגיון בספרים כגון: The Lady, or the Tiger?, To Mock a Mockingbird ו-Alice in Puzzle-Land. הוא הפך את חידות האבירים והנוכלים לפופולריים, בהם יש אבירים, שתמיד דוברים אמת, ושקרנים, שתמיד משקרים.

סוגי חידות

החידות הקלאסיות ואולי הנפוצות ביותר אלו חידות מילוליות. 
קיימות חידות היגיון המשלבות ציורים או תבניות. למשל תשבצים, תשחצים, חידות גפרורים המשלבות שרטוט של הגפרורים וכדומה. 
ישנן בנוסף חידות היגיון שהן לגמרי א-מילוליות במהותן. דוגמאות נפוצות הן הסודוקו, בו צריך להסיק היכן צריך להציב כל מספר בטבלה; שחור ופתור, בו צריך להסיק אילו ריבועים בטבלה לבנים ואילו שחורים על מנת ליצור תמונה מסוימת; ומבוכי היגיון, בהם על הפותר להסיק מהם החוקים במבוך.

חידות טבלת היגיון

סוג אחר של חידות היגיון, הפופולרי בקרב חובבי חידות וזמין בכתבי עת המוקדשים לנושא, כולל תבנית בה מופיעות ההגדרות לחידה, כמו גם המטרה (לדוגמה, להחליט מי הביא את איזה כלב למופע כלבים, ומאיזה גזע כל כלב); בנוסף, כמה רמזים ניתנים ("מיסטי ורקס הם לא מגזע רועה גרמני"), ועל הקורא למלא טבלה עם הרמזים ולנסות להסיק מתוכם מה הפתרון. סוג זה של חידות נקרא לרוב חידות "טבלת היגיון". הדוגמה הידועה ביותר לכך היא החידה הנקראת חידת הזברה, בה נשאלת השאלה של מי הזברה?".
תת-קבוצה של חידות טבלת היגיון, הנפוצה בכתבי עת של חידות היגיון, היא קבוצת "חידות שולחן". בחידות אלו, תהליך הפתרון זהה לתהליך בחידות טבלת היגיון, אך לא מופיעה בו טבלה אם משום שטבלה תהא גדולה מדי ואם משום שעזרה אחרת ניתנת. לדוגמה, מפה של עיירה יכולה להופיע במקום טבלה בחידה בה המטרה היא למצוא את המיקום של חנויות שונות.
ז'וזפין אלהאנקו

ביוגרפיה

אלהאנקו נולדה בסטוקהולם ובנעוריה למדה בלט, ב-2002 הופיעה בתוכנית הילדים "Dieselråttor & sjömansmöss" ששודרה בערוץ SVT1, ב-2005.
ב-2006 זכתה בתואר מיס שוודיה והלכה לייצג את שוודיה במיס תבל 2006 בלוס אנג'לס, שופטי התחרות תיארו אותה כ"מקצועית, צנועה וסימפתית" והיא גם עלתה לשלב 20 המועמדות הסופיות.
ב-2006 גם שיחקה באחד התפקידים הראשיים של סדרת הפנטזיה "Världarnas bok", ב-2011 שיחקה בפרק של סדרת המשטרה "Irene Huss", ב-2012 שיחקה בהפקת תיאטרון המבוססת על הסרט פאני ואלכסנדר, באותה שנה החלה לשחק בסדרה אנשים אמיתיים.
נחום ברוך גינצבורג

ביוגרפיה

נולד בפוניבז' לרב צמח דוד גינצבורג. היה מוכר כבר בצעירותו במהירות הבנתו ובזיכרון טוב; הוא התייתם בגיל צעיר והרב נפתלי הרץ קרמר מחבר הספר "נועם המצוות", גידל אותו ולימד אותו את ראשית לימודיו. ומאוחר יותר אצל הרב שלמה עזרא מֵר. בשלב מסוים נסע ללמוד בישיבת סלבודקה. כשחזר לפוניבז' התקרב לרב העיירה רבי יצחק יעקב רבינוביץ ולמד אצלו. רבו זה, יחד עם הרב אליעזר גורדון רבה של טלז וראש הישיבה בה, סמכו אותו לרבנות.
זמן קצר לאחר פטירת רבה של העיירה הליטאית אופינה - הרב יהושע ליב שטיין - התארס עם בתו. הם נישאו בשנת תרס"ג, וגינצבורג הצעיר בן ה־21 התמנה על מקום חותנו כרב העיירה. במשך הזמן נעשה רבי נחום ברוך גינצבורג דמות בולטת בין רבני ליטא, ושימש כרבן של עיירות נוספות: וירז'ן, וקיברט. הוא לא הסתגר בארבע אמותיו, ובמקביל לכתיבת חידושיו שנדפסו מאוחר יותר בספריו, עסק בהיבטים נוספים של חיי הקהילה בעיירות בהן פעל, הרביץ תורה לבני הקהילות ושידל אותם להקפדה על ההלכה. בסוף תקופת קיברט, הביא לדפוס את ספרו "מקור ברוך" חלק א', שהקנה לו מעמד יוקרתי בישיבות הליטאיות.
בשנת 1930 התמנה כרבה של העיר יאנובה, משרה בה שימש עד להרצחו בשואה. הוא בא בכתובים עם גדולי חכמי דורו, כמו: רבי יצחק יעקב רבינוביץ', ועם בני דורו, כמו: רבי משה רוזין. ביאנובה הדפיס את החלק השני בסדרת ספריו "מקור ברוך". הוא התמנה לשמש כיושב ראש אגודת הרבנים בליטא, ובתפקידו זה עסק במטלות ציבוריות שונות. הכרך השלישי של "מקור ברוך", וספר על מסכת נידה, היו מוכנים אצלו לדפוס, אך לא הספיק להדפיסם.
בשנת 1939, לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית דאג לארח ביאנובה את תלמידי ורבני ישיבת סלוצק - קלעצק. עם כניסת הגרמנים לעיר ב־26 ביוני 1941, הובל כהתעללות יחד עם רב נוסף בכיכר השוק המקומי כשהם מוכרחים להחזיק דגל אדום סובייטי לצורכי תעמולה, המעמד צולם. עם התארגנות הגרמנים לניצול יהודי העיר לעבודה, החלה משטרת העזר הליטאית, שפעלה בחסות הנאצים, בחטיפת גברים יהודים, ובביזה. ביולי של אותה שנה חויבו היהודים לשאת טלאי צהוב ונדרש מהם כופר בסך 150,000 רובל, הרב גינזבורג, כנציג הקהילה ניסה להסביר שלאחר שנתיים של כיבוש רוסי לא נותר בידי היהודים כסף. בתגובה הוא נלקח כבן ערובה. לאחר שחזר מן המעצר שבו עבר התעללות קשה, נלקח ביום ח' באב תש"א, 1 באוגוסט 1941, יחד עם שרידי הקהילה ונרצח בידי פשיסטים ליטאים. מקום קבורתו לא נודע בתחילה, אך בסתיו 1944, זיהתה אחת מתושבות העיר את רוצח בעלה, שרצח גם את רב העיר, ובעזרתו התגלתה גופתו ונקברה.
מריה פרננדה אספינוסה

ביוגרפיה

נולדה ב-7 בספטמבר בסלמנקה במערב ספרד. היא שולטת בצרפתית ובאנגלית ובעלת ידע בפורטוגזית. בעלת תואר שני במדעי החברה. יש לה גם תואר ראשון באנתרופולוגיה ובמדע המדינה. בשנת 2007 כיהנה כשרת המסחר. באוקטובר 2014 נבחרה לנציגת המדינה באו"ם בז'נבה.