google/wiki40b huggingface dataset:
בן 10

תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בילד בשם בן טניסון, שנוסע במהלך הקיץ עם סבו, מקס, ובת דודתו גוון לחופשה בקרוון. במהלך עצירה ביער מבחין בן במטאוריט שנוחת בכדור הארץ. לאחר שהוא מגיע למקום הפגיעה הוא מוצא שעון יד מוזר ("האומניטריקס"), אותו הוא עונד על זרועו. האומניטריקס מאפשר לו לשנות את צורתו לאחד מתוך עשרה חייזרים. בהמשך מסתבר כי אנשים וחייזרים רבים מגלים עניין בשעון ומנסים להשיג אותו.
לאורך הסדרה בן וסבו, המתגלה כחבר לשעבר בארגון צדק גלקטי בשם "שרברבים", ובת דודתו, הלומדת קסמים, נאבקים במזימות שונות ולומדים להגן על עצמם.
אלבום זהב

אלבום זהב הוא אלבום מוזיקה שנמכר במספר גבוה (מוגדר מראש) של עותקים. מספר העותקים להגדרה משתנה במדינות שונות. הגדרות נוספות לפי מספר העותקים שנמכרו הם אלבומי כסף, פלטינה ויהלום. אלבומי מכירות מוענקים גם לסינגלים (שירים בודדים), קלטות וידאו ותקליטורי DVD.
השימוש במונח אלבום זהב נעשה לראשונה בארצות הברית על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA, כדי לציין מכירות של מיליון עותקים. אלבום הזהב הראשון הוענק לגלן מילר בפברואר 1942, על מכירות של מיליון ומאתיים אלף עותקים. תואר דומה הוענק לאלביס פרסלי בשנת 1956, על מכירות של מיליון עותקים. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) מעניקה את תוארי המכירות הרשמיים ממרץ 1958. ניתן לעמוד על הפיחות שחל במדד מכירת תקליטים כמדיה פיזית, לפי רף המכירות הנדרש על ידי התאחדות חברות התקליטים בצרפת (SNEP): עד יולי 2006 ספי המכירות היו 50,000 עותקים לאלבום כסף, 100,000 לזהב, 300,000 לפלטינה ו-1,000,000 ליהלום. אך לאחר סדרת הפחתות, עמדו ספי המכירות ביוני 2009 על 35,000 עותקים לאלבום כסף, 50,000 לזהב, 100,000 לפלטינה ו-500,000 ליהלום. הפחתה דומה נעשתה בישראל, בשנת 2012.
נתוני המכירות לרוב לא מבוססים על מכירות אלבומים בפועל, אלא על מספר האלבומים שמופצים לנקודות המכירה.
רגבים (עמותה)

הקמה ופעילות

עמותת רגבים הוקמה ב-2006 על ידי פעילים בתנועת קוממיות, ונקראה בתחילה "העמותה לשמירת אדמות הלאום" (הלא"ה). העמותה מפעילה מספר רכזי שטח העוקבים אחר בנייה לא חוקית של ערבים בנגב, בצפון הארץ ובשטח C ביהודה ושומרון. המידע שנאסף מועבר לרשויות המופקדות על אכיפת החוק במדינה. במקרה הצורך עותרים נציגי העמותה לבית המשפט בדרישה שיורה לרשויות לבצע את תפקידן. בנוסף, מקיימים אנשי העמותה שיתוף פעולה עם ארגון "ירוק עכשיו" הפועל למען איכות הסביבה באזורי יהודה ושומרון.
ביוני 2010 פרסמה 'רגבים' דו"ח השוואתי המצביע לדבריה על עדיפות הניתנת בבית המשפט העליון לארגוני השמאל. הדו"ח בחן "מקרי ראי", עתירות שהגישו ערבים וארגוני שמאל כנגד בנייה בלתי חוקית בהתנחלויות לעומת עתירות זהות שהגישו ארגוני ימין כנגד בנייה ערבית בלתי חוקית והשווה את המרכיבים הפרוצדורליים של ההליך המשפטי בעתירות השונות. על פי מחברי הדו"ח קיימת אפליה בבית המשפט העליון לטובת ארגוני שמאל המתבטאת בפסיקות לטובתם, בזירוז הליכים, במתן צווים על תנאי למדינה ובהתערבות בהחלטות של רשויות המדינה.
מנכ"ל התנועה הוא יהודה אליהו. פעיל מרכזי נוסף הוא בצלאל סמוטריץ', חבר מפלגת האיחוד הלאומי-תקומה, אשר ב-2015 נבחר לכנסת ה-20 מטעם רשימת הבית היהודי.

תקציב

תקציב רגבים בשנים 2010-2016 עמד על כ-30 מיליון ש"ח במצטבר. בשנים 2006–2016 קיבלה במצטבר כ-4.6 מיליון ש"ח ממועצות אזוריות ביהודה ושומרון, חלקם עבור אספקת שירותים.

בבית הדין הבינלאומי בהאג

ביולי 2011 הגישה הרשות הפלסטינית לבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג, את טענותיה בנוגע לפשעי מלחמה שבוצעו לטענתה על ידי ישראל במהלך מבצע עופרת יצוקה. היות שמדינת ישראל אינה מכירה בסמכותו של בית הדין, קיבלה על עצמה תנועת רגבים להגן על המדינה בפני בית הדין. עו"ד ניק קאופמן טען בשמה של רגבים כי הרשות הפלסטינית איננה מדינה ועל כן אין לאפשר לה מעמד של תובעת בפני בית הדין. התובע של בית הדין, לואיס מורנו אוקמפו, קיבל את עמדתה של רגבים ודחה את תביעת הרשות על הסף.

פולמוס סביב פעולת העמותה

לפי תחקיר שפורסם ב"ידיעות אחרונות" ביוני 2018, ארבעה-עשר מאנשי "רגבים" בעבר ובהווה או עורכי דין שייצגו אותם מחזיקים בבתים לא חוקיים או שנבנו ללא היתר, ושלחלקם אף הוצאו צווי הריסה, לרבות בית המנכ"ל במאחז חרשה. מהעמותה נמסר בתגובה שרגבים פועלת לקידום אכיפת חוקי התכנון והבנייה באופן שוויוני בכל הארץ, ושבמקרים של כשל חריף בהתנהלות המדינה הם פועלים גם להסדרת בנייה לא חוקית, כפי שניתן לראות במתווה רגבים להסדרת ההתיישבות הבדואית.
חקר רשתות חברתיות

חקר רשתות חברתיות היא גישה מדעית לחקר מבנים של יחסים הדדיים בין ישויות. המונח רחב מספיק כדי לכלול אנשים ובעלי חיים, ארגונים ותאגידים, אזורים גאוגרפיים ומדינות. למרות השוני הרב בין הישויות, תופעות מסוימות פועלות בצורה זהה בכל רשת חברתית. כדי להבין תופעה, אין די בבחינת מאפייני היחידים הקשורים לתופעה, אלא יש לבחון את מיקומם במבנה החברתי.
חקר רשתות חברתיות עוסק בניתוח הקשרים בין גורמים הפעילים בזירה החברתית. גורמים אלו יכולים להיות יחידים, קבוצות, תאגידים או אף מדינות. מתוך ניתוח הקשרים בין הגורמים השונים ברשת, ניתן ללמוד על מרכזיותו של כל אחד מהם, על היררכיה בקבוצה, על הצפיפות של הקבוצה ועוד. גישה זו משתמשת במושגים הלקוחים מתורת הגרפים המתמטית לניתוח מבנים. חקר רשתות חברתיות נועד גם להבין תופעות שאינן נראות לעין ברמת הצומת הבודד ורק ניתוח רשתי של התופעה חושף אותה. למשל מהו המרחק הממוצע (מינימלי, מקסימלי) בין חברי רשת, כיצד בנויה הרשת (רשת רנדומלית, רשת כוכב, רשת תאית, רשת שהתפלגות קשריה היא מסוג Power low ועוד). כיום ניתוח הרשת החברתיות מתרכז בעיקר בניתוח הדינמיקה של השתנות הרשת החברתית ופחות בניתוח סטטי בודד (Snapshot).
חקר רשתות חברתיות מאפשר לחוקר לחקור קבוצת אנשים בלא להניח הנחות מוקדמות לגבי הקבוצה בה הם חברים, אלא לבדוק את אופי ומהות חברותם בקבוצה מתוך הנתונים שהוא אוסף. חקר הרשתות החברתיות קיבל בעשור האחרון תנופה מחקרית, עם כניסת אתרי הרשתות החברתיות כדוגמת פייסבוק. אתרי הרשת החברתית מאפשרים לחקור היום נתוני עתק (Big Data) של מיליוני צמתים וקשרים ברשת. דבר זה יוצר אפשרויות הרחבה של תאוריות סוציולוגיות, פסיכולוגיות והתנהגותיות לתחום העולם הדיגיטלי.

בישראל

בין החוקרים העוסקים בחקר רשתות חברתיות במוסדות האקדמיים בישראל: פרופ' שיזף רפאלי, ראש מרכז שגיא לחקר האינטרנט באוניברסיטת חיפה; פרופ' דפנה רבן, מרצה בכירה בבית הספר לניהול והחוג לניהול מידע וידע באוניברסיטת חיפה; פרופ' אילן תלמוד, החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה, פרופ' ברוך ברזל במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן פרופ' גלעד רביד המחלקה להנדסה, תעשייה וניהול, אונ' באר שבע וד"ר עמית רכבי, עמית מחקר במרכז פדרמן לחקר הסייבר אוניברסיטה העברית ובמרכז לחקר האינטרנט באוניברסיטת חיפה.
האלימה נאקאי

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה נאקאי במקום 17 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.63 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 1:59.78 דקות.

2017

באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 היא סיימה במקום 19 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:01.7 דקות

2019

במשחקי אפריקה שנערכו ברבאט, מרוקו בסוף אוגוסט 2019 זכתה נאקאי במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:03.55 דקות.

אלופת עולם

חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בדוחה ב-30 בספטמבר היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.04 דקות, לפני רייבן רוג'רס (1:58.18 דקות) ואג'יי וילסון (1:58.84 דקות), שתיהן מארצות הברית.
מלאכת חורש

הגדרת המלאכה

מתולדותיה של המלאכה, חפירת בור (שלא בתוך בניין), סיקול שדה מאבנים וכל פעולה המכשירה את הקרקע לזריעה. פעולות אלו נחשבות לתולדותיה של מלאכת חורש, שכן כמו שחרישה מכשירה את הקרקע לזריעת הצמחים, גם הן מכשירות את פני הקרקע לזריעה - בעקיפין.
החורש כל שהוא חייב. המנכש בעיקרי האילנות והמקרסם עשבים או המזרד את השריגים כדי ליפות את הקרקע הרי זה תולדת חורש ומשיעשה כל שהוא חייב. וכן המשוה פני השדה כגון שהשפיל התל ורדדו או מילא הגיא חייב משום חורש. ושיעורו כל שהוא. וכן כל המשוה גומות שיעורו כל שהוא.
— משנה תורה לרמב"ם, הלכות שבת, פרק ח', הלכה א'
כוונת המלאכה המקורית היא להשתמש בבור הנוצר, ולא בעפר. החופר על מנת להשתמש בעפר, זוהי מלאכה שאינה צריכה לגופה, ונחלקו בה חכמים האם היא מדאורייתא או מדרבנן. איסורים נוספים דרבנן הנובעים ממלאכה זו: עשיית צרכים בשדה חרוש, משחק בגולות באזור שאינו מרוצף.

גרירת חפצים על האדמה

מחלוקת המוזכרת פעמים מספר במסכת שבת, היא המחלוקת בין רבי יהודה לרבי שמעון על אדם הגורר ספסל או שולחן על העפר, באופן שייתכן שיגרם חריץ, אם כי אין הדבר פסיק רישיה (לא בטוח שיגרם חריץ), לפי רבי יהודה אף כי אין בכך כוונה ליצור תלם, אין לגרור ספסל על הקרקע שמא יגרם חריץ, רבי שמעון אומר שדבר שנעשה ללא כוונה מותר, מותר לגרור ספסל קל שלא מובון מאליו שיגרם חריץ על ידי גרירתו.
לפי הסברו של רש"י, במסכת ביצה, חלוקים שני תנאים לפי שיטתו של רבי יהודה, האם מותר לגרור עגלת תינוק בשבת, שכן במצב רגיל, כאשר גלגי העגלה עובדים באופן תקין, הם אינן גורמים לחרישה אלא לכבישת העפר. ההבדל בין חרישה לכבישה, הוא שחרישה היא גרימת חריץ בקרקע על ידי סילוק העפר לצדדים, ואילו כבישה היא כבישת העפר פנימה. לפי דעה אחת, יש לחשוש שמא גלגלי העגלה יפסיקו את פעולתם דבר שיגרור לחרישה, ולפי דעה שנייה אין לחשוש לכך. לפי הסבר תוספות מדובר בעגלה המיועדת ללימוד הליכה לילדים קטנים, יש לה שלושה גלגלים, הילד הולך תוך כדי אחיזה בעגלה, וכך לומד ללכת. מחלוקת זו אינה אקטואלית, שכן ההלכה נפסקת כרבי שמעון שאין לחשוש שמא גלגלי העגלה יעשו חריץ בקרקע, אם כי גם לפי רבי שמעון אסור להוביל תינוק בעגלה כבדה שידוע שגלגליה יעשו חריץ בקרקע.

השוואת גומות

ההלכה פסקה כי גם השוואת גומות נכללת במלאכות האסורות לעשייה בשבת. חכמים אף גזרו, שאדם המפנה את חפציו האצורים במחסן, בשבת, גם באופן המותר לו - למשל אם הוא צריך את המקום בו נמצאים החפצים לשם קיום מצווה, למשל לצורך מצוות הכנסת אורחים או לימוד התורה, לא יפנה את כל האוצר, שמא יבוא להשוות גומות. כך גם גזרו חז"ל, שאדם שהתלכלכו נעליו בבוץ או בטיט יקנח את נעליו בקיר ולא בקרקע שמא יבא להשוות גומות. 
חכמים אסרו אף עשיית צרכים בשדה חרוש, שמא ישכח ויטול רגב אדמה לכסות את צרכיו משחק בגולות באזור שאינו מרוצף.
דוגמה לאיסור השוואת גומות היא אדם שירק מפיו רוק שהפריע לו. חז"ל אסרו על אדם זה לשפשף את הרוק בקרקע באופן רגיל לאחר שירק, ורק דרך הילוכו, באופן שאינו משפשף במיחד את הרוק, כך שלא שייך חשש שמא יבוא להשוות גומות, מותר לו לדרוס את הרוק.
כל המשוה גומות הרי זה חייב משום חורש. לפיכך אסור להפנות בשדה הנירה בשבת גזירה שמא ישוה גומות. המפנה את האוצר בשבת מפני שהוא צריך לו לדבר מצוה כגון שיכניס בו אורחים או יקבע בו מדרש לא יגמור את כל האוצר שמא יבוא להשוות גומות. טיט שעל גבי רגלו מקנחו בכותל או בקורה אבל לא בקרקע שמא יבא להשוות גומות. לא ירוק בקרקע וישוף ברגלו שמא ישוה גומות. ומותר לדרוס הרוק שעל גבי קרקע והולך לפי תומו.
— משנה תורה לרמב"ם, הלכות שבת, פרק כ"א, הלכה ב'
תנ"ך רם

תנ"ך רם הוא תרגום של התנ"ך מעברית מקראית לעברית ישראלית, שנעשה על ידי חוקר המקרא והמחנך אברהם אהוביה ביוזמת המו"ל רפי מוזס, והתנ"ך נקרא כראשי התיבות של שמו.
כל עמוד בספר מחולק לשני טורים: בטור הימני מופיע הטקסט המקראי כלשונו (בגופן קורן), ובטור השמאלי התרגום לעברית של אהוביה (בגופן פרנק-ריהל), פסוק מול פסוק. הטקסט מנוקד כולו. הטקסט המקראי המקורי אינו כולל את טעמי המקרא וסימני פיסוק, והטקסט בעברית ישראלית מפוסק. צעד פרשני נוסף הוא חלוקת הטקסט לסעיפים, שלכל אחד מהם ניתנה כותרת המתארת את נושאו של הסעיף.

היסטוריה

את הרעיון לתרגם את התנ"ך הגה המו"ל רפי מוזס. בשנת 1999 פנה אל אהוביה כדי לגייס אותו למיזם. אהוביה החל לעסוק בכך, והשלים את המלאכה בסוף ינואר 2004, ארבע שנים לאחר תחילתה.
ביוני 2008 ראו אור, בשיתוף פעולה בין "רם - הוצאה לאור" של מוזס ובין הוצאת רכס, 14 ספרוני "תנ"ך רם לבתי הספר", המיועדים לתלמידי בית הספר היסודי, חטיבת הביניים והחטיבה העליונה (עד כיתה י' ועד בכלל). הפרקים המתורגמים בספרונים אלה תאמו את תוכנית הלימודים במקרא שנקבעה למערכת החינוך הממלכתית בשנת תשס"ג. לקראת שנת הלימודים תשע"א שונתה תוכנית הלימודים במקרא, והספרונים הותאמו לכך ומספרם שוּנה ל-13.
בשנת 2010 ראה אור התרגום המלא של התורה לעברית בת ימינו, ובשנת 2011 - נביאים ראשונים, שניהם על ידי "רם - הוצאה לאור" בשיתוף הוצאת ידיעות אחרונות. עתידים לראות אור עוד שני כרכים: נביאים אחרונים וכתובים.
מאז פרסומו של התרגום לתורה התעורר פולמוס גדול סביבו. נטען כנגדו כי הוא בלתי מדויק, מונע מהתלמידים להכיר את שפתם ותרבותם לעומקה, ומעודד בורות ועצלות מחשבתית. ביוני 2010 אסר משרד החינוך את השימוש בחוברות.
יוסף גרשון הורביץ

תולדות חייו

נולד בעיירה יורמיץ במחוז מינסק ברוסיה הלבנה לר' אברהם הורביץ. נתחנך אצל אחי אמו, הרב שאול חיים הלוי הורוויץ שהיה אב"ד דוברובנה שבמחוז מוהילב ברוסיה הלבנה. באלול תרמ"ג עלה לארץ ישראל עם דודו. הרב שאול חיים הקים בתרמ"ה את הישיבה המרכזית במאה שערים, שבתחילה נודעה כישיבת "פרי עץ חיים", והביא את אחיינו ללמוד בה. בהמשך למד בבית המדרש "ישועות יעקב" בשכונת מאה שערים שדודו כיהן גם כרבה.
בשנת תרמ"ו נשא לאישה את מלכה, בתו הבכורה של הסוחר והלמדן ר' אברהם קרצ'מר שעלה מביאליסטוק ליפו, והיה ממקימי הקהילה האשכנזית ביפו ומייסדי השכונות נווה שלום ונווה צדק. גיסיו היו הרבנים נפתלי הירץ קרצ'מר מחבר הספר "נועם המצוות"; ויונה ראם, לימים חבר מועצת הרבנות הראשית הראשונה. היה סמוך על שולחן חותנו ושקד על תלמודו. כן לימד את בני שרה איטה פלמן שהתגוררו בקצה הכפר הערבי  סומייל, כשהם מנהלים חווה חקלאית שכללה פרדס הדרים.
פעל עם חותנו להקמת תלמוד תורה ובחירת רב לקהילה היהודית ביפו. לאחר שנבחר הרב נפתלי הרץ הלוי וידנבוים כרב הראשון של יפו והמושבות, הפך הרב יוסף גרשון לתלמידו בתורת הנגלה ובתורת הנסתר. לאחר הקמת תלמוד תורה שערי תורה מינהו רבו למחנך ומשגיח במקום.
בשנת תרנ"ה שב עם חותנו לירושלים, ושם המשיך בלימודיו. למד בישיבת תורת חיים כשלצדו למדו בין השאר הרבנים יונה ראם וצבי פסח פרנק. בתרס"ה נבחר לרב שכונת מאה שערים וראש הישיבה הגדולה שבה, במקום דודו שהיה אז בן 81. 
לצד פעילותו בהרבצת תורה לתלמידיו ובדאגה לתרומות לישיבה כשנסע לשם כך פעמיים לארצות הברית, ופעילותו כרב השכונה, עסק גם בפעילות ציבורית ענפה. לצד דוד פינשטיין ומרדכי אדלמן שהיו מראשי ארגון בני ברית, השתתף בהקמת חברת "למען ציון" שיסדה מרפאת העיניים בירושלים.
היה מרבני ירושלים הראשונים שהצטרפו ל"תנועת המזרחי" וממייסדי סניף ה"מזרחי" בירושלים שהיה הראשון בארץ ואת הקמתו הוביל הרב יצחק צבי ריבלין, ונשיא הוועידה הראשונה של הסניף שהתקיימה בהיכל ישיבת "מאה שערים". בנוסף שימש בתפקידים ציבוריים רבים: ציר אספת הנבחרים הראשונה של יהודי ארץ ישראל, ציר הוועידה הראשונה של ה"מזרחי" בארץ בתרע"ח וכן היה נשיא הכבוד של הוועידה השנייה של ה"מזרחי" בארץ שנה לאחר מכן לצד הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, יו"ר הוועד הכללי כנסת ישראל, יו"ר ועד העיר ליהודי ירושלים, חבר בית הדין הגדול לקהלות האשכנזים, חבר הנהלת "מפעל התורה למען הישיבות" כשסייע לרב מאיר בר-אילן בהקמתו, היו"ר הראשון של המועצה הדתית בירושלים, נשיא העדה האשכנזית, יו"ר ועד שכונת מאה שערים, עוד.
משום שבעת פטירתו לא ניתן היה להיקבר בחלקת הרבנים בהר הזיתים, הוא ביקש בצואתו להיקבר לצד חתנו ר' אברהם קרצמר  בבית הקברות בטבריה.
יהודה אליאס

יהודה אליאס (נולד ב-1967) הוא זמר ישראלי.
אליאס התפרסם ב-1984 בשיר "קום והתהלך בארץ" ששר כסולן בלהקת פיקוד הצפון. לאחר שחרורו מצה"ל השתתף במחזמר "סאלח שבתי", שהועלה בתיאטרון הבימה, שם שיחק את שמעון, הבן הבכור של סאלח, המתאהב בעובדת סוציאלית מקיבוץ.
אליאס סומן כזמר מבטיח מאוד בעקבות הפרסום הרב שזכה לו עוד כחייל בלהקה צבאית (רבים השוו אז את קולו העמוק כגרסה צעירה של יהורם גאון). הוא לא פסק מלהופיע על במות הארץ ונגלה כבדרן וכחקיין. ב-1985 הוציא שני שירים שזכו להצלחה: "אלייך" ו"לילה ועוד יום". ב-1993 השתתף בסרט "הירושה".
ב–1992 יצא תקליט הבכורה שלו "לוּ", בעיבודו של מיקי גבריאלוב. השיר "ארץ אחת" מתוך אלבום זה, שכתבו שמוליק קלוסקי ויאיר קלינגר התפרסם כריקוד עם פופולרי. ב-1996 הוציא אלבום נוסף בשם "הבטחת שתאהבי אותי". בשנת 2008 הוציא אליאס את אלבומו השלישי, "בוקר חדש".
מרכז ירושלים לתקשורת

מרכז ירושלים לתקשורת (אנגלית: Jerusalem Media and Communications Centre) הוא מכון מחקר ומידע פלסטיני שנוסד בשנת 1988 במטרה לעזור לעיתונאים לחוקרים לקבל מידע על הרשות הפלסטינית.
המרכז עורך מחקרים בנושאים שונים, מפרסם תרגומים של חדשות ומאמרים מהשפה הערבית לאנגלית, עורך סקרים בשאלות שעל הפרק בקרב האוכלוסייה הפלסטינית, עורך סקרי שוק ומקיים כנסים ופאנלים בנושאים שונים וימי עיון והכשרות. מנהל המרכז הוא ד"ר רסאן אל-חטיב, לשעבר שר התכנון ברשות הפלסטינית.
כפר נטר

העלייה לקרקע

כפר נטר הוא היישוב ה-50 מבין 52 יישובי חומה ומגדל. היישוב נקרא על שם קרל נטר מייסד בית הספר החקלאי מקוה ישראל. תאריך העלייה לקרקע היה ב-27 ביולי 1939. גרעין המתיישבים הראשון כלל קבוצה של בוגרי מקווה ישראל, קבוצה של בוגרות בית הספר החקלאי בנהלל ובנות ממשק פועלות בת"א, סה"כ כ-25 נפשות. ביום העלייה על הקרקע הגיעו לעזרתם שכנים מיישובים קרובים ויחד הקימו מחנה מוקף גדר ובו מגדל שמירה, 3 צריפים ו-10 אוהלים. החיים במחנה נמשכו 4 שנים. החברים חיו בשיתוף, חיי קומונה. כשנה מיום העלייה לקרקע, היו כבר קרוב ל-1,000 דונם מעובדים. היבולים כללו שעורה, חיטה, אבטיחים, פול, שעועית, בוטנים ומספוא. כמו כן היו חמש בהמות עבודה, עגלה, שתי פרות, שני חמורים, ו-450 פרגיות. ליישוב נוספו אנשים, נערכו חתונות והוקמו משפחות.

המעבר לחלקות הקבע

בשנת 1943 פורק המחנה והתושבים עברו למגורי הקבע. לאורך הכפר נפתחה דרך מדרום לצפון ומשני צידיה החלקות. בראש החלקה ליד הדרך הראשית תוכננו הבתים והמבנים הנוספים כמו לול, רפת וסככה ומאחוריהם - השטח החקלאי. בין כל שתי חלקות הייתה דרך שירות משותפת וצינור מים משותף שהיה צריך להגיע עד קצה החלקה. בחלקה שגודלה כ-25 דונמים גידלו ירקות ומספוא. לחברים לא היה הון עצמי וכל מה שנרכש להקמת המשק היה בכספי התקציב שחולק במשורה. התקציב איפשר "חצי סוס", סוס אחד לשני משקים שכנים וכך גם "חצי עגלה", "חצי מחרשה" ו"חצי משדדה".
לאורך הכפר, במקביל לדרך הראשית, מהצד הדרומי עד המרכז, הונח צינור מים שהגיע מקיבוץ תל יצחק הסמוך. התעלה נחפרה בידיים, באתים ובמכושים והמים הספיקו רק בקושי. רק ב-1945 נחפרה באר בצד הדרומי של הכפר. הקידוח המוצלח סיפק מים בשפע וצינור המים הוארך עד קצה הכפר.
באותן שנים ראשונות לא היה תקציב לבניית בתי מגורים, לכן נאלצו התושבים לגור במבני הרפתות. הרפתות נבנו בצורת מלבן בגודל שישה על ארבעה מטרים עם דלת אחת ושני חלונות. המבנה היה עשוי מבלוקים דקים. הגג, שהיה עשוי מפלטות בטון טרומי, נבנה בצורה קשתית שהעניקה לו חוזק ללא שימוש בברזל יקר. כדי למנוע דליפות מי גשמים צופה הגג בשכבת זפת. עד היום ניתן לראות בחלק מהמשקים מבנים ייחודיים אלו.

הכפר גדל ומתפתח

ב-1951 בנתה הסוכנות היהודית בתים לתושבי הכפר. באותן שנים הצטרפו לכפר תושבים נוספים, ביניהם פליטי שואה. הצטרפו גם חיילים משוחררים ששוכנו ברחוב השלום, שהוא כמעט היחיד שאין לו את כל מכסת הקרקע ליד הבית. את שארית הקרקע קבלו תושבי רחוב השלום באדמות חנון, אדמות מצפון לכפר שננטשו על ידי הערבים שנמלטו במלחמת השחרור. בשלב זה מנה הכפר 70 משקים. הרחוב האחרון שיושב הוא זה הסוגר את הכפר מצפון, כיום רחוב האלון. הרחוב יושב על ידי אנשים ותיקים בארץ, חלקם יוצאי קיבוצים, שעברו לעיר ושוב חזרו לחקלאות.
לאורך הכפר הייתה דרך עפר שהיוותה את רחובו הראשי. באמצע שנות ה-60 נסלל כביש בתוואי זה, כיום רחוב ההדרים, והיישוב הפך למסודר ומטופח יותר. ענפי החקלאות השתנו מרפת וירקות לפרדסים ומטעים. בשנת 1970 הוקמה שכונה חדשה בכפר בשם "שיכון בנים", כיום צדו המזרחי של רחוב השיטה, לראשונה ללא חלקות חקלאיות.

שכונת ההרחבה

בשנת 2001 הוקמה שכונת ההרחבה בה 82 מגרשים בשטח של חצי דונם האחד. השכונה מחוברת למושב בכביש ובנוסף בשביל הליכה מרוצף ומואר בלילה שאורכו כקילומטר, העובר דרך השדות.
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 17

מבנה הטורניר

הטורניר כולל שני שלבי מוקדמות כאשר בשלב הראשון רשאיות להשתתף כל הארצות החברות באופ"א שמחולקות לבתים בני 4 נבחרות. הנבחרות משחקות ביניהן בטורניר שנערך באחת הארצות מהבית.
בשש השנים הראשונות, לשלב המוקדמות השני עלו 16 קבוצות שחולקו לארבעה בתים בני 4 נבחרות. הראשונה מכל בית עלתה לשלב הגמר שבו התקיימו שלב חצי גמר וגמר.
החל משנת 2014, לשלב המוקדמות השני, שנקרא גם "שלב העילית", עולות 24 נבחרות שמחולקות לשישה בתים. הראשונה מכל בית (6 סה"כ), הסגנית הטובה ביותר ומארחת הטורניר מעפילות לשלב הגמר. בשלב הגמר, 8 הנבחרות מחולקות שלני בתים. שתי הראשונות מכל בית עולות לשלב חצי הגמר והמנצחות נפגשות בגמר. המנצחת בגמר היא האלופה.
קאסאטו מארו

קאסאטו מארו (ביפנית: 笠戸丸; בתעתיק לועזי: Kasato Maru) הייתה אונייה מעורבת לנוסעים ומשא, שהסיעה בשנת 1908 את קבוצת המהגרים הראשונה מיפן לברזיל בעקבות הסכם שנחתם בין שתי המדינות.

ראשית תולדותיה

בסוף שנת 1899 תכננה חברת הספנות הבריטית Pacific Steam Navigator Company לבנות מספר אוניות קיטור על מנת לחדש את צי האוניות שלה. מבין האוניות שנבנו היו צמד אוניות תאומות, "פוטוסי" (Potosi) ו"גליסיה" (Galicia), שנבנו במספנות ויגאם ריצ'רדסון (Wigham Richardson), בסמוך לניוקאסל. "פוטוסי" הושקה ביוני 1900 ונועדה להיות אונייה מעורבת לנוסעים ולמשא. עוד בטרם הפליגה תחת שם זה נרכשה "פוטוסי" על ידי הדוברופלוט הרוסי, והותאמה להובלת חיילים, כ-2,000 במספר. היא יצאה לנמל אודסה בספטמבר 1900 כשהיא נושאת שם חדש: "קאזאן". ברוסיה צורפה "קאזאן" לצי המזרח הרחוק של רוסיה.
עם פרוץ מלחמת רוסיה-יפן הוסבה "קאזאן" לאוניית בית-חולים והוצבה בפורט ארתור. כשנפלה פורט ארתור לידי היפנים (בשנת 1905), עברה "קזאן" לידי הצי הקיסרי היפני ושמה הוסב ל-"קאסאטו מארו". הספינה הותאמה להובלת נוסעים והיא החזירה את החיילים שלחמו במנצ'וריה ליפן. בשנה שלאחר מכן נערכו בספינה שינויים במספנות טוקיו קיסן (Tokyo Kisen), והיא חנכה את הקו החדש בין יפן והחוף המערבי של אמריקה הדרומית. ה"קאסאטו מארו" הובילה מהגרים יפנים להוואי (ב-1906) ולמקסיקו (ב-1907).

הובלת מהגרים לברזיל

בשנת 1906 חתמו ממשלות ברזיל ויפן על הסכם, שהפך לאחר מכן לברית ידידות בין שתי המדינות ואיפשר הגירת יפנים לברזיל על מנת לשמש כפועלים חקלאיים. בשנת 1908 הסיעה "קאסאטו מארו" את קבוצת המהגרים היפנים הרשמית הראשונה לברזיל. המסע החל ב-28 באפריל 1908 בנמל קובה והסתיים כ-50 ימים לאחר מכן, ב-18 ביוני 1908, בנמל סנטוס שבמדינת סאו פאולו. במסע זה הובילה "קאסאטו מארו" 165 משפחות שמנו 781 איש ואישה, אשר היו בדרכם לעבודה באחוזות הקפה הגדולות שבמערב המדינה. על אף שמהגרים בודדים מיפן הגיעו לברזיל קודם ל"קאסאטו מארו", ואף הקימו יישוב חקלאי קטן במדינת ריו דה ז'ניירו, הרי ש"קאסאטו מארו" ציינה את תחילתה של הגירה רציפה של יפנים לברזיל, ועל כן נחשבת לתחילת דרכה של קהילת הברזילאים יפניים.

במלחמת העולם השנייה

ב-1942 גוייסה "קאסאטו מארו" על ידי ממשלת יפן לצי המלחמתי כסיירת עזר (auxiliary cruiser). ב-9 באוגוסט 1945 הופצצה הספינה על ידי שלושה מטוסים סובייטים וטבעה בים ברינג בקרבת חצי האי קמצ'טקה. טרופת האונייה נמצאת בעומק של כ-18 מטרים והיא במצב טוב.
תפוז

מקור השם

עצי תפוז הובאו לישראל לפני מאות שנים, כנראה בידי סוחרים פורטוגליים, ומכאן נגזר שמם הערבי "בֻּרתֻקאל" (שיבוש של המילה פורטוגל). 
בראשית המאה ה-20 כונה הפרי בעברית בפי ראשוני המתיישבים תפוח זהב, שם שניתן לו בהשראת הכתוב "תַּפּוּחֵי-זָהָב בְּמַשְׂכִּיּוֹת כָּסֶף" (משלי, כ"ה, י"א), אף שבמקור הכוונה היא לתפוחים מלאכותיים העשויים זהב, ובזכות דמיונו לתפוח עץ וצבעו הזהוב. בשנות ה-30 הציע הבלשן יצחק אבינרי לאמץ את ראשי התיבות תפו"ז (כלומר: לקרוא אותם ככתיבם).
חידוש המילה תפוז גרר אחריו התנגדויות רבות בקרב מחדשי השפה העברית. במקרה זה, לא נבעה מהתנגדות למשמעותו השם בדומה לעגבנייה, אלא בשל התעוזה הלשונית - צירוף של שתי מילים (כגון צלמוות ובליעל), והשימוש בהלחם בסיסים לא היה מקובל אז, והחידוש נתפס כבלתי טבעי לשפה העברית.
מקור השם Orange, "אורנג'" באנגלית הוא משם הפרי בספרדית Naranja, שמגיע מן השם נה ראנג'י בסנסקריט.

היסטוריה

לדעת רוב החוקרים מקורו של התפוז בהשבחה טבעית בין פומלו (Citrus maxima) לבין מנדרינה (Citrus reticulata). שני פירות הדר אלה מקורם בסין.
השערה אחרת למוצא התפוז טוענת כי פרי החושחש, החמוץ למדי יחסית לזני תפוז מודרניים, הוא פרי התפוז המקורי. טעמו חמוץ בשל החמיצות הקלה של המיץ. לא ברור לחלוטין האם החושחש הוא אכן הפרי המקורי, וייתכן כי לא קיים זן מקורי של תפוז בר.
צור משלו אכלנו

תוכן הפיוט

המזמור נכתב בהקשר לברכת המזון. שלושת הבתים הראשונים שלו הם כנגד שלוש הברכות הראשונות של הברכה, והבית הרביעי-כנגד "כוס של ברכה", כוס יין שנוהגים לשתות אחרי הברכה.
כנראה, שהמזמור בהתחלה כלל לא נכתב על השבת אלא על ברכת המזון בכלל, אך כיוון שבימי החול אין פנאי, נהגו לשיר אותו בשבת, שכלל אינה נזכרת בו.
החוקר דב סדן פירש את המילים "שבענו והותרנו כדבר ה'", שהן כנגד המן, שהרי לא מצינו ציווי מהתורה על ההותרה אלא במן שנאמר בו "וְאֵת כָּל הָעֹדֵף הַנִּיחוּ לָכֶם לְמִשְׁמֶרֶת עַד הַבֹּקֶר" ומכאן שזאת מצווה רק בשבת.
יש שהביאו ראיה מפיוט זה שהגיית הקמץ בקרב יהודי אשכנז באותה תקופה הייתה דומה להגיית הפתח, כמו בהגייה הספרדית המקובלת בימינו, ואילו ההגייה הדומה לחולם במבטא האשכנזי התפתחה בתקופה מאוחרת יותר. הראיה לכך היא מהחרוז ״אמוני״ (בפתח) ו-״אדוני״ (בקמץ) בפתיחת הפיוט.

פולמוס הלכתי

בספר כתר ראש, מובא שהרב חיים מוולוז'ין הקפיד שלא לשיר צור משלו.  הרבה אחרונים הבינו שהטעם שלא שר שיר זה הוא משום שיוצא על ידי זה חובת ברכת המזון מדאורייתא, שכן מדאורייתא אין נוסח קבוע לברכת המזון.  על כל פנים, המנהג ברוב הקהילות לשיר אותו, ויש שלמדו זכות על המנהג.

לחנים

המזמור זכה להקלטות רבות, ביניהן של אברהם פררה, נירה עדי, אילנה אביטל ואף גרסה בתרגום ללאדינו של יצחק לוי. לחן פופולרי למזמור הוא כמעט זהה לשיר הלאדינו Los Bibilicos (יש גם גרסה באנגלית "A Swallow Song" - "הסנונית"). לחנים בולטים במגזר החרדי הם ניגונו של רבי יצחק מוורקא אשר מושר בחסידות ויז'ניץ על הפיוט, ולחן נוסף של חסידות ויז'ניץ  אשר נפוץ בין כליזמרים ברומניה ("Kandel's Hora"). כמו כן, הולחנו לחנים לחלקים מהפיוט, ובמידה רבה הם מפורסמים יותר מהפיוט בכללותו. על הבתים "רחם בחסדך" ו"יבנה המקדש" מפורסם לחן עממי, לחנו של ברוך חייט המושר על ידי מרדכי בן דוד וכן שני לחנים של חסידות ויז'ניץ, אחד עתיק מורכב וארוך ושני של יצחק אונגר. על הבית "יבנה המקדש" מפורסמים לחנו של שלמה קרליבך וכן לחן חסידי מהיר המיוחס לרבי מאיר שפירא.