מאיר שפיה

תולדות המקום

בשנת 1887 רכשו פקידי הברון מסלים ח'ורי, אחד העשירים מערביי חיפה, שטח של 8,500 דונם. על שטח זה תכננו להקים יישוב חקלאי ובינתיים דאגו לעבד את האדמות. ב-1889 הגיעו עשרה צעירים מזכרון יעקב והתיישבו בבית הבעלים הקודם, ליד כפר אריסים בשם שוֵויה. בשנת 1891 הושלמה בניית הבתים הראשונים, בתים בני קומה אחת שנבנו כולם לאורך רחוב אחד משני צדדיו. הבתים אוכלסו בחלוצים מחו"ל ובבוגרי בית ספר החקלאי של זכרון יעקב. בנוסף לבתי המגורים נבנו בית פקידות בן שתי קומות ובית כנסת.
פקידות הברון החליטה לבנות במקום 16 יחידות דיור. בשיא איכלוסה של המושבה לא היו בה יותר מ-24 משפחות שכללו 116 נפשות. לכל משק משפחתי הוקצב שטח של 300 דונם. עיקר הגידולים החקלאיים היו תבואה, גפנים וגינות ירק ליד הבתים. את כרמי הגפנים של שפיה ניתן לראות בוואדי מילק. הענבים שנבצרו בשפיה הובלו ליקב בזכרון יעקב. פקידי הברון הקימו בשפיה שדות לניסויים בחקלאות וכן משתלות שלחין גדולות. חלקם הוקמו בעמק תות, היום נחל דליה בנתיב של ואדי מילק.
במטרה לגוון את מקורות ההכנסה של התושבים הוקם במקום סנטוריום. המבנה הפך לאחר מלחמת העולם הראשונה למוסד חינוכי (ראו להלן).
המבנים הראשונים של המקום שומרו על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. הם משמשים מרפאה ומרכזיה פדגוגית של בית הספר.
בין המייסדים היה חיים דב קנטור ששימש כמוהל ושוחט בנוסף לנחלה החקלאית שעיבד.
מתיישבי שפייה קיימו בדרך כלל קשרי עבודה וידידות טובים עם התושבים הערבים בסביבה, אולם עם פרוץ מאורעות 1936-1939 החל המצב הביטחוני להדרדר באזור, וביום ד תמוז תרצ"ח 3.7.1938 נרצח נחום וייספיש מראשי היישוב בשעה שיצא לרכוש חלב מבעלי עדרים בכפר פרדיס הסמוך.
המצב הביטחוני המדרדר, העיכובים הממושכים בהתפתחות המושבה והתעצמותו של המוסד החינוכי במקום, הביאו לכך שבין השנים 1939-1945 נטשו רוב איכרי המושבה את בתיהם ועברו לנחלות חלופיות ב זכרון יעקב, ושטח המושבה כולו הפך לחלק מכפר הנוער.

תיאור המקום

הסופר משה סמילנסקי מתאר כך את המקום: 
שביל טבעי צר הוליך מזכרון יעקב למאיר שפיה ומשם לבת שלמה. שתי המושבות הקטנות נבנו בין רכסי ההרים של השומרון. חייהם הרוחניים היו תלויים ב"אם" - זכרון יעקב - אבל לימים בנה הנדיב בכל אחת מהן: בית ספר ובית כנסת.
הדרך מן ה"אם" אל ה"בנות" עברה בין הכרמים אשר משני עברי העמקים ובין חורשות יער-טבעיות שעל רכסי ההרים. בחורשות אלה ניתן היה למצוא גם חיות טרף וחזירי בר. מאחורי החורשות, בין ההרים, שכנו כפרים ערביים, שתושביהן פגעו מעת לעת ביהודים.

מוסד חינוכי

בשנת 1904, ישראל בלקינד, ממייסדי ביל"ו, הקים בשפיה מוסד חינוכי. המוסד קלט יתומים מניצולי פרעות קישינב. היה זה כפר הנוער הראשון בארץ ישראל. השם שניתן לו היה: "קריית ספר". מייסדו הגדיר כך את המטרה החינוכית של הכפר: "לברוא דור חדש, דור עברי במלוא מובן המילה, דור אשר גוף בריא ורוח בריאה יתלכדו, דור אשר ידיו תדענה לאחוז בעט ובמחרשה, ופיו ידבר בלשוננו". לשם כך הועסקו הילדים, בצד הלימודים הרגילים, גם בחקלאות, בספורט ובטיולים. המזכיר של כפר הנוער היה ישראל שוחט, ממייסדי השומר. כאן נרקמה התוכנית הראשונה להקמת ארגון ההגנה היהודי הראשון.
בשנת 1917 הועברה הגימנסיה העברית הרצליה זמנית למאיר שפיה בשל גירוש היהודים מתל אביב ויפו במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1923 הוקם במקום מחדש בית יתומים, הפעם ליתומי מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1925 הוסב המקום לבית ילדים של ארגון "הדסה הצעירה". רופאת הילדים שהופקדה על הטיפול הרפואי הייתה הד"ר פני צ'לנוב-קריגר. בשנת 1957 נוצרה שותפות בבעלות על המקום בין מדינת ישראל וארגון "הדסה", היישוב משמש ככפר נוער.

בנות שפיה

בעת חופשה בת 18 יום בשפיה בנובמבר 1927 סיים חיים נחמן ביאליק את יצירתו "אלוף בצלות ואלוף שום", וכתב שלוש אגדות על שלמה המלך ואת שירו "לבנות שפיה". להלן שני הבתים הראשונים של השיר:
לִבְנוֹת שְׁפֵיָה

אִם אֵין לִבּוֹתֵיכֶם עֲרֵלִים,

וְיֵשׁ בְּקָדְקָדְכֶם מְעַט דֵּעָה –

הִשְׁבַּעְתִּיכֶם, חֲלוּצִים עֲצֵלִים,

הַפְשִׁילוּ עַל שֶׁכֶם הַכֵּלִים

וְקַמְתֶּם וַעֲלִיתֶם לִשְׁפֵיָה.

בִּשְׁפֵיָה יֵשׁ חֹרְשַׁת בְּנֵי-אֹרֶן

וְסֻכָּה לְצֵל וּלְמַרְגֵּעָה.

וּמָה עוֹד בִּשְׁפֵיָה? חֲצִי גֹרֶן,

שְׁלִישׁ אִכָּר מְטַיֵּל בְּמִקְטֹרֶן,

וּמַעְיָן אַט זוֹחֵל בְּאַשְׁבֹּרֶן,

עֵץ יָבֵשׁ עַל רֹאשׁ הָר כְּתֹרֶן,

בַּחוּרִים כִּמְלֹא הַצִּפֹּרֶן,

אַךְ בָּנוֹת בִּשְׁפֵיָה – כְּמֵאָה.

ועוד בית אחד:

רַבּוֹת בְּנוֹת כְּרָךְ הַמְלֻמָּדוֹת 

וּנְבוֹנוֹת מִכֻּלָּן בְּנוֹת שְׁפֵיָה.

בְּכָל-מַדָּע לָהֶן עֶשֶׂר יָדוֹת:

הֵן שׁוֹמְעוֹת שְׂפַת גַּנִּים וְשָׂדוֹת

וְשִׂיחַת הַקָּמָה הַמְּלֵאָה.
— ח"נ ביאליק, בנות שפיה, בפרויקט בן יהודה

מרכז אימונים להגנה

עקב ריחוקו של המקום ממרכזי היישוב ומעורקי תחבורה עיקריים וכן הסביבה ההררית, ההגנה קיימה במקום קורסים ואימונים. החורשה והמבנים בכפר שימשו את חברי ההגנה. האימונים התקיימו ב"מערות טלימון" וב"בקעת שפיה".

במאה ה-21

בשנת 2003 למדו בכפר הנוער שפיה כ-300 תלמידים, ביניהם עולים חדשים. בשנת 1977 נקלטו בכפר הפליטים הווייטנאמים שממשלת ישראל החליטה לקלוט.
מאיר שפיה מוכר כיישוב מוסדי בשטח השיפוט של המועצה האזורית חוף הכרמל, במחוז חיפה.
נכון לשנת הלימודים תשס"ח, לומדים בכפר כ-600 תלמידים, מחציתם תלמידים בתוכנית מופ"ת למצוינות. לאורך שנותיה של שפיה כמוסד חינוכי, זכתה פעמיים בפרס שר החינוך על הישגיה ומצוינותה.
במקום יש משק לימודי המשמש את תלמידי בית הספר למחקר וכן שיחזור של כפר אתיופי.
במקום מתקיים, מדי שנה, מחנה קיץ בינלאומי באנגלית הנקרא "BIG IDEA".
הכפר מאוגד כחברה ממשלתית.