google/wiki40b huggingface dataset:
ברזוויל

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1880 על כפר מקומי על ידי חוקר איטלקי-צרפתי בשם פייר סבורניאן דה בראזה ומכאן גם שם העיר. העיר נבנתה ארבע שנים מאוחר יותר במטרה להתחרות בלאופודוויל (כיום קינשאסה), שנבנתה על ידי הבלגים בצד השני של נהר הקונגו.
האזור עבר באופן רשמי לשליטת צרפת בועידת ברלין, ב-1884. העיר הפכה תחילה לבירה של קונגו הצרפתית ולאחר מכן לבירה של אפריקה המשוונית הצרפתית.
במהלך מלחמת העולם השנייה אפריקה המשוונית הצרפתית, וברזוויל בפרט, נותרו מחוץ לשליטת משטר וישי. בשנת 1944 העיר אירחה פגישה של צרפת החופשית ונציגים מהקולוניות הצרפתיות באפריקה. תוצאת הפגישה הייתה הצהרת ברזוויל שבה הוגדרו מחדש היחסים בין צרפת לבין הקולוניות שלה באפריקה לאחר מלחמת העולם השנייה. 
עד שנות ה-60 של המאה העשרים העיר הייתה מחולקת לאזורים אירופאים (מרכז העיר) ולאזורים אפריקנים (Poto-Poto ,Bacongo ,Makélékélé). בעיר היו עימותים תכופים, בכללם עימותים בין המורדים לבין כוחות הממשלה, וכן עימותים בין כוחות הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואנגולה. בנוסף, העיר לקחה חלק במלחמות האזרחים העקובות מדם במהלך שנות ה-90 בהם נהרגו אלפי אזרחים וגרמו למאות אלפים להפוך לפליטים ולהימלט מהעיר.

כלכלה

כבירת הרפובליקה של קונגו, הרבה חברות וארגונים ממשלתיים מחזיקים סניפים אזוריים שלהם בעיר. גם ארגון הבריאות העולמי מחזיק את הסניף שלו לאפריקה בעיר.
העיר היא נמל מפתח בנהר הקונגו ומשמשת להעברת סחורות לייצוא אל נמל פואנט נואר בחוף המדינה.

גאוגרפיה

העיר שוכנת בגדה הצפונית של נהר הקונגו בעוד שבירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו- קינשאסה שוכנת בגדה הדרומית.

תחבורה

בעיר יש את שדה התעופה מאיו מאיו (Mayo-Mayo Airport), כמו גם תחנת רכבת. העיר היא גם נמל חשוב וממנה יוצאות מעבורות לקינשאסה.
דוד הלחמי

הרב יעקב דוד הלחמי (וייסברוד) (1912 – 6 במרץ 2007) היה רב וסופר, מראשי פועלי אגודת ישראל, ובמשך שנים רבות שימש מזכ"ל התנועה.

ביוגרפיה

נולד בוורשה לר' שמעלקא ויסבורד, מנאמני ביתם של אדמו"רי מאמשינוב. בנעוריו התגורר בעיירה אוטבוצק, שם הכיר מלבד את אדמו"רי בית אמשינוב אדמו"רים נוספים ובהם רבי שאול ידידיה ממודז'יץ.
היה מהתלמידים המקורבים ביותר של הרב מאיר שפירא בישיבת חכמי לובלין, ושימשו בנאמנות. הרב הלחמי היה נוכח בשעת פטירתו של רבו, ודקות ספורות לפני פטירתו, כשדיבורו היה כבד עליו, הוא ביקש פיסת נייר ועט ורשם עליו "רק בשמחה", ומסרו להרב הלחמי. הפתק היה שמור אצלו כל ימי חייו.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והתיישב בבני ברק, שהייתה אז מושבה דתית צעירה. היה מראשוני הכותבים ביומון פא"י שערים. במשך שנים פרסם טור יומי בשם "זכרונות", ובו העלה מזכרונותיו האישיים על עולם התורה והחסידות בפולין שלפני השואה. את מאמריו חתם בשם העט ד. הלחמי, ועם השנים אימץ אותו לשמו הרשמי. היה מראשוני הסופרים החרדים שהעלו על הכתב ביוגרפיות היסטוריות על גדולי ישראל מדורות קודמים.
בשנים הראשונות לאחר קום המדינה שימש כעוזרו של שר הסעד הראשון הרב יצחק מאיר לוין. לאחר מכן היה מראשי פא"י, ובמשך שנים שימש מזכירה הכללי. בתפקידו זה היה המושך בחוטים ליצירת האיחוד הפוליטי בין פא"י לאגודת ישראל כחזית דתית תורתית.
במשך כחמישים שנה כיהן כרבו של בית הכנסת המרכזי של פא"י בבני ברק - "חסדא", שבשל מיקומו המרכזי משמש מקום תפילה לאלפים מתושבי העיר. נודע בשיעוריו, ובמיוחד בשיעורו השבועי בפרקי אבות בשבת, שמשך אליו קהל רב.
נפטר ב-6 במרץ 2007.
בנו מאיר הלחמי התמנה לעורך "שערים" לאחר סגירתו כיומון והפיכתו לשבועון.
תואר השם

תואר הוא סבתא שלך מתה ומומו ההומו

תארים השוואתיים

בשפות אחדות, כמו אנגלית וערבית, יש נטייה מיוחדת המאפשרת ליצור תוארי שם השוואתיים. כך, באנגלית, קיימת פרדיגמה מורפולוגית מהסוג: Big-Bigger-Biggest, המייצרת את ההבחנה "יותר" ו"הכי". בערבית קיים משקל מיוחד לצורך זה, משקל أفعل ("אפעל", למשל: كبير (כּבּיר)=גדול; أكبر (אכּבּר)=יותר/הכי גדול: "אַלְלָהֻ אכּבּר" = אלוהים [הוא] הגדול ביותר). בעברית לא ניתן לגזור שמות תואר השוואתיים בצורה זו, ויש להשתמש במילים "יותר", "הכי", או במקבילותיהן.
פרידל קלוסמן

פרידל קלוסמן (באנגלית: Friedel Klussmann‏; 1896-1986) הייתה פעילה חברתית בעיר סן פרנסיסקו, ארצות הברית. היא מזוהה עם המאבק להצלת קרונות הכבל של סן פרנסיסקו בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20, והקמת ארגון "סן פרנסיסקו היפה" ב-1947.

פועלה

ב-1947 הציע ראש העיר דאז, רוג'ר לפהאם, לסגור את שני הקווים העירוניים של קרונות הכבל ברחוב פאוול, שהיו בבעלות "מוני", החברה העירונית לתחבורה ציבורית.
על העיר להיפטר מקרונות הכבל במהירות האפשרית. אני יודע כי יש סיבות טובות, סנטימנטליות, להשאיר אמצעי תחבורה ישן זה, שהוא מקורי וחדשני... אך עובדה היא כי ה (אנשים) הסנטימנטליים אינם נדרשים לשלם את החשבונות ואינם נדרשים להסתכן באשמת רשלנות פושעת במקרה של כבל שנקרע וקרון שמשתחרר במורד...
— אתר מוזיאון העיר
יומיים לאחר פרסום דברים אלה, יצאו עיתוני העיר בכותרות בנוסח: "קרונות הכבל בדרכם החוצה...ימיהם של הגריפמנים (מפעילי הקרונות) ספורים".
בתגובה יזמה קלוסמן, תוך שיתוף פעולה בין ארגונים חברתיים בעיר, את הקמת הוועדה האזרחית להצלת קרונות הכבל. הוועדה יצאה בהודעה לעיתונות לפיה:
סן פרנסיסקו חותרת לעניין את שאר העולם ברקע ההיסטורי הצבעוני שלה. קרונות הכבל הם האטרקציה מספר אחת, וקו רחוב פאוול הוא המושך את עיני התיירים. סגירת משטח הסיבוב ברחובות פאוול ומרקט תהייה אובדן שלא ניתן לאמוד אותו.
— הוועדה האזרחית להצלת קרונות הכבל
בהמשך הצליחה לכפות על ראש העיר לקיים משאל בין תושבי העיר. התוצאה הייתה: 166,989 בעד המשך הפעלת הקרונות ורק 51,457 נגד. בעקבות המשאל חויבה העירייה להמשיך בתפעול הקווים.
ב-1951 נסגרו שלושת הקווים הפרטיים האחרונים שפעלו בעיר, שהיו בבעלות "חברת קרונות הכבל של רחוב קליפורניה" בשל קשיים כספיים. בהתערבותה של פרידל קלוסמן נרכשו הקווים על ידי העירייה, שהחלה בהפעלתם מחדש ב-1952. עד מהרה החלה העירייה בתוכנית להחלפתם של קרונות הכבל בקווים אלה באוטובוסים.
קלוסמן שבה לפעולה, אך הפעם בהצלחה חלקית: המערכת אורגנה מחדש, חלק מהקווים אוחדו עם קווים אחרים, וכיום פועלים בעיר שלושה קווים: פאוול-הייד (Powell-Hyde), פאוול- מייסון (Powell-Mason) ו-קליפורניה (California Street).
עם מותה של קלוסמן ב-1986, כוסו קרונות הכבל במעטה שחור לזכרה. בנוסף, הקדישה לה העיר את המשטח המסתובב שבטרמינל "פישרמן'ס וורף" בקו פאואל-הייד. לעומתה לפהאם, שנחשב לראש עיר מוצלח, נשאר בזיכרון הקולקטיבי כאיש שניסה לשים קץ לקרונות הכבל.
צבי בר-ניב

ביוגרפיה

צבי בר-ניב נולד בווילנה למרדכי וסוניה ניבולסקי ועלה לארץ ישראל בשנת 1936. בין השנים 1937 ל-1942 למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובבית הספר המנדטורי למשפטים, ובשנת 1943 קיבל רישיון כעורך דין. החל לעבוד במשרד עורכי הדין זמורה והורוביץ והיה יועץ משפטי עצמאי של קרן היסוד והוועד הלאומי. שימש גם יועץ משפטי להסתדרות וייצג נאשמים בפעילות בההגנה.
עם קום המדינה התמנה ליועץ המשפטי של משרד העבודה ושימש לזמן מה מפקח כללי על כוח האדם. בשנים הראשונות עסק בניסוח חוק הביטוח הלאומי, ועם השלמת החוק הוציא עליו ספר. בשנת 1960, בעקבות המלצות ועדת ברנזון, עסק בניסוח טיוטה ראשונה לחוק בתי הדין לעבודה.
בשנות ה-50 היה פעיל בארגון העבודה הבינלאומי. הוא השתתף מדי שנה בוועידה השנתית של הארגון, והחל משנת 1955 עמד בראש המשלחת. בשנת 1956 נבחר פה אחד ליו"ר הוועדה המפקחת על קיום האמנות וההמלצות של ארגון העבודה הבינלאומי. כן השתתף בוועידות אזוריות של הארגון ובשנים 1958-1959 כיהן בז'נבה כיועץ של הארגון.
בפברואר 1962 מונה לפרקליט המדינה. בתפקידו זה היה התובע במשפטיהם של יעקב בר-אור ושל יצחק רפאל, וייצג את המדינה בפרשת האח דניאל. 
בשנת 1969 מונה לנשיאו הראשון של בית הדין הארצי לעבודה, תפקיד בו כיהן עד 1986.
חיבר מספר ספרים בדיני עבודה: "העבודה במשפט העמים"; "העבודה במשפט העמים ובישראל"; "חוק הביטוח הלאומי"; ערך את כתב העת המשפטי International Labour Law Reports. מומחיותו בחוקי העבודה השפיעה גם על מעמדו המיוחד של בית הדין לעבודה, ועל נטייתו הפוליטית בשנים הראשונות לקיומו.

הנצחתו

בר-ניב הלך לעולמו ב-18 במאי 1986, בן 70 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. לזכרו נקראת ספריית בית הדין הארצי לעבודה, ובשנת 1987, שנה לאחר מותו, יצא לאור ספר מאמרים לזכרו.
הדיוויזיה ה-169 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-29 בנובמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד פיליפ מילר-גבהרד, אשר הוחלף ב-1 בדצמבר בהיינריך קירכהיים. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-46 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן נשארה הדיוויזיה ככוח כיבוש בצרפת. ביוני 1941 נשלחה הדיוויזיה לפינלנד, שם פעלה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מארמיית נורווגיה, ובשנים הבאות פעלה כחלק מהארמייה ההררית ה-20. בינואר 1945 נהדפה הדיוויזיה לנורווגיה במהלך מלחמת לפלנד, ובאפריל אותה שנה נשלחה הדיוויזיה לגרמניה, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-11 במסגרת הארמייה התשיעית עד סוף המלחמה.
נומקס

נומקס (אנגלית: Nomex) הוא שם מסחרי של פולימר מסוג מטה-ארמיד אשר נתגלה ושווק בשנות השישים של המאה ה-20 על ידי חברת דופונט.
חומר זה מאופיין בתכונתו הפיזיקלית של עמידות בטמפרטורות גבוהות. ניתן להתייחס לפולימר זה כניילון ארומטי. פולימר זה הוא האיזומר מטא, לעומת קבלר שהוא הפארא-ארמיד.
חילות שריון רבים בעולם משתמשים בסרבלים וכפפות העשויים נומקס. בחיל השריון הישראלי נעשה בעבר שימוש במכנסי וחולצות נומקס, וכיום משתמשים בסרבלים העשויים נומקס. גם לוחמי צוות אוויר בחיל האוויר הישראלי לובשים סרבלי טיסה עשויים נומקס וכפפות נומקס. בנוסף, הנומקס משמש לייצור ביגוד ממוגן למכבי אש.
פראשקה

תולדות היישוב

פראשקה נזכרת לראשונה בשנת 1260, ובשנת 1392 הוענקו לה זכויות עיר. בשל מיקומה על קו הגבול בין ממלכת פולין ובין שלזיה, הפכה העיירה למרכז סחר אזורי.
בשנת 1870 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות, בעקבות מרד ינואר, ואלה הושבו לו בשנת 1919, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי פראשקה

יהודים התיישבו בפראשקה בראשית המאה ה-17, ונטלו חלק פעיל במסחר שהתקיים ביישוב ודרכו. בשנת 1674 הוצאו להורג שני יהודים מהיישוב עקב עלילת דם.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, קרוב לרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
עם כיבוש העיירה בראשית ספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הוסב בית הכנסת המקומי למחסן פחם, הוחרם רכוש מיהודי היישוב, והם נחטפו לעבודות כפייה.
בסתיו 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל. מספר יושביו הגטו הגיעו ל-כ-1,540 איש, ובהם פליטים רבים. מאות מיושבי הגטו שולחו בחורף 1941 למחנה עבודה בפשדמושצ'ה, בו הועסקו בתנאים קשים.
באוגוסט 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול. 27 יהודים נורו במקום, מספר בעלי מלאכה שעברו סלקציה שולחו לגטו לודז', וכל יתר היהודים שולחו למחנה ההשמדה חלמנו.
בית דין שדה

בית דין שדה הוא בית דין צבאי המתקיים בשדה הקרב ודן במקרים דחופים של עבירות אשר בוצעו בעת מלחמה. התיעוד המוקדם ביותר של בית דין שדה נמצא ביומן אנגלי מתוך המלחמות הנפוליאוניות. המונח בית דין שדה נושא לעיתים קונוטציה שלילית הכוללת קיומו של הליך משפטי מהיר הסוטה מכללי הצדק הטבעי (וכך נעשה שימוש מושאל במונח זה כדי לתאר משפטים שאינם משפטי שדה).
בישראל פועל בית דין שדה על פי חוק השיפוט הצבאי, תשט"ו-1955. ראש המטה הכללי, בהוראת ראש הממשלה או שר הביטחון, רשאי להסמיך מפקדים בצה"ל להקים, בעת מלחמה, בית דין שדה לשפיטת חיילים על עבירות צבאיות או אזרחיות. התובע והסניגור אינם חייבים להיות קצינים שהתמנו בהמלצת הפרקליט הצבאי. ניתן לדחות שמיעת ערעורים על פסקי דין של בית דין שדה אך דבר זה לא ישפיע על הביצוע המידי של גזרי הדין שהוטלו על ידיהם, למעט עונש מוות שעליו חייבים אישור של הרשות המאשרת. הפעם היחידה שבה בית דין שדה בישראל הוציא להורג הייתה בעת מלחמת העצמאות, אז הרשיע בית דין והוציא להורג את מאיר טוביאנסקי, על לא עוול בכפו כפי שהתברר לאחר מעשה.
חמש השנים האחרונות

היסטוריה

המחזמר הופק לראשונה באוף ברודוויי במרץ 2002, וזכה להפקה מחודשת עטורת שבחים ב-2013, גם כן באוף ברודוויי. מאז עלה בהפקות מחודשות בארצות הברית ובכל רחבי העולם.
הסיפור בוחן מערכת יחסים של חמש שנים בין ג'יימי ווילרסטיין, סופר עולה, וקאת'י הייט, שחקנית כושלת. המחזמר בנוי באופן שבו העלילה לא ליניארית. הסיפור מנקודת מבטה של קאת'י מסופר בסדר כרונולוגי הפוך (המחזמר מתחיל בסוף הנישואים) והסיפור מנקודת מבטו של ג'יימי מסודר בסדר כרונולוגי נכון (שמתחיל מיד לאחר שהזוג נפגש לראשונה). לדמויות אין אינטראקציה ישירה למעט שיר החתונה באמצע - כשצירי הזמן שלהם מצטלבים.
חמש השנים האחרונות הושפעו מהנישואים הכושלים של ג'ייסון רוברט בראון לתרזה או'ניל. או'ניל איימה בפעילות משפטית בטענה שסיפורו של המחזמר ייצג את הקשר שלה עם בראון באופן מדויק מדי, ובראון שינה את השיר "I could be in love with someone like you" ל-"Shiksa goddess" על מנת להקטין את הדמיון בין הדמות של קאת'י לאו'ניל.
האלבום "The Last Five Years" יצא לחנויות באפריל 2002.
עיבוד קולנועי למחזה, בכיכובם של אנה קנדריק וג'רמי ג'ורדן, יצא לאקרנים בפברואר 2015.
רומלו לוקאקו

קריירה

לוקאקו החל לשחק בקבוצת הילדים של רופל בום. לאחר 4 שנים עבר לווינטם וכעבור שנה אחת עבר לליירסה. ב-2006 עבר לשחק בקבוצת הנוער של מועדון הצמרת אנדרלכט, במדיה שיחק בהצטיינות במשך שלוש שנים והבקיע 121 שערים ב-88 משחקים, כאשר בחלק מהמקרים הוא משחק נגד שחקנים הגדולים ממנו בארבע שנים. ב-24 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשבוע בלבד לאחר יום הולדתו ה-16.
עם תחילת עונת 2009/2010 כבש לוקאקו את שערו הראשון בליגה הבלגית, בניצחון 0-2 על זולט וורגם. ב-17 בדצמבר 2009, הבקיע את שעריו הראשונים במסגרות האירופיות, כאשר כבש צמד שערים בניצחון 0-3 על אייאקס אמסטרדם במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. בהמשך הטורניר כבש שני שערים נוספים והוביל את קבוצתו עד לשמינית הגמר, בו הודחה אנדרלכט על ידי המבורג. גם בליגה הבלגית הפגין לוקאקו יכולת מצוינת ואף הוביל את אנדרלכט לזכייה באליפות עם 15 שערים ב-33 משחקים, שהקנו לו את תואר מלך השערים של הליגה.
עם תחילת עונת 2010/2011 הבקיע לוקאקו צמד שערים במשחק הגומלין של סיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות נגד דה ניו סינטס והוביל את אנדרלכט לשלב הפלייאוף של המפעל, בו נוצחה הקבוצה על ידי פרטיזן בלגרד ונשרה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
היכולת המצוינת של החלוץ הצעיר לא נעלמה מעיני הקבוצות הגדולות, וב-6 באוגוסט 2011 הודיעה צ'לסי כי היא רכשה את לוקאקו. בקיץ 2012 השאילה צ'לסי את לוקאקו לעונה אחת לווסט ברומיץ' אלביון.
ב-3 בספטמבר אחרי עונת השאלה בווסט ברומיץ' הושאל לוקאקו לאברטון וכעבור עונה נרכש כרכישה היקרה ביותר של אברטון. בעונת 2014/2015 היה לוקאקו מלך השערים של הליגה האירופאית כשכבש 8 שערים.
ב-10 ביולי 2017 חתם לוקאקו במנצ'סטר יונייטד לחמש שנים תמורת 75 מיליון ליש"ט.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם לוקאקו באינטר מילאנו לחמש שנים עבור 77 מיליון אירו, ומשכורת של 330 אלף לישט לשבוע. ב-26 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–0 על לצ'ה. לוקאקו כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה באותו משחק, ובכך הייתה זו הקבוצה הרביעית בה הוא כובש בבכורה, אחרי שעשה זאת גם במדי ווסט ברומיץ', אברטון ומנצ'סטר יונייטד.

קריירת נבחרות

בשנת 2008, כאשר הוא בן 15 בלבד, החל לוקאקו לשחק עבור נבחרת בלגיה עד גיל 21. כשנתיים לאחר מכן, ב-3 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בלגיה הבוגרת, במשחק ידידות נגד קרואטיה, וב-17 בנובמבר אותה השנה, הבקיע את שעריו הראשונים עבור הנבחרת בניצחון 0-2 על רוסיה.
ב-11 באוקטובר 2013 הבקיע לוקאקו צמד במשחק מוקדמות גביע העולם נגד קרואטיה. הנבחרת ניצחה 2-1 ועלתה למונדיאל 2014.
בשנת 2018 הבקיע לוקאקו צמד במשחק הראשון של בלגיה במונדיאל בניצחון 3-0 על פנמה. במשחק השני של בלגיה, הבקיע לוקאקו עוד צמד בניצחון 5-2 על תוניסיה.
משק לשעת חירום

משק לשעת חירום (מל"ח) הוא גוף בין-משרדי המופקד על הכנת מפעלים, שירותים ומוצרים חיוניים במשק לשעת חירום, על מנת לאפשר שגרת חיים תקינה ככל האפשר בעורף. כן אחראי מל"ח על הפעלת אותם גורמים בעת מלחמה או שעת חירום, על הכנת הרשויות המקומיות ועל היערכות לקליטת מפונים. גוף זה אינו קיים עוד כגוף עצמאי.

היסטוריה

מערך מל"ח הוקם ב-1955 ביוזמת ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שראה כי גיוס תכוף של אמצעים וכח אדם לצבא, גורם למחסור במשק. ההחלטה העקרונית על הקמת מל"ח התקבלה בממשלה בשנת 1955. בשנת 1965 נקבע כי שר הביטחון יעמוד בראש מל"ח, אך בראש המטה עמד מאיר מרדור, שהקים את תשתית הפעולה שלו. רק בשנת 1972 קבעה הממשלה את סמכויותיה ותפקידיה של ועדת מל"ח. בשנת 1986 הוקם מטה מל"ח ארצי בראשות ממלא מקום קבוע לשר הביטחון, ונקבעה חלוקה מרחבית המקבילה לפיקודי צה"ל. 
בהתאם להחלטת השרים לביטחון לאומי משנת 2007, אוחדו ב-23 באוגוסט 2009 מל"ח ורח"ל. לכן הגוף שמתאם בין משרדי הממשלה, רשויות ייעודיות ומקומיות לבין ועדות המל"ח השונות הוא רח"ל. המטרה של הגוף המאוחד הוא להבטיח את המשך פעילות המפעלים והשירותים החיוניים לקיום האוכלוסייה, לצמצם שיבושים אפשריים ולאפשר קיום שגרת חיים סבירה ככל הניתן.

מלחמת לבנון השנייה

במהלך מלחמת לבנון השנייה נמתחה ביקורת על כך שמערך מל"ח לא הופעל, אף שיועד בדיוק לאותם מקרים. מדו"ח ביניים של הוועדה לבחינת מוכנות העורף במצבי חירום עולה כי רק שבועיים לאחר פרוץ המלחמה עלתה לראשונה האפשרות להשתמש במל"ח, ואולם היא כלל לא הוצגה בפני הממשלה. תחת זאת, הוקם אד-הוק המנ"ל - מרכז ניהול לאומי. הוועדה מתחה ביקורת על כך שאף שהיה בנמצא מערך שיכול היה לתת מענה לבעיות שהתעוררו במהלך המלחמה, הוקם גוף שסמכויותיו מוטלות בספק, ושלא מילא את תפקידו כיאות.

לאחר מלחמת לבנון השנייה

משק לשעת חירום הוחל באזור הדרום במבצע עופרת יצוקה, במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן.

ועדת מל"ח העליונה

המוסד העליון במל"ח הוא ועדת מל"ח העליונה. פורמלית עומד בראש הוועדה שר הביטחון, ואולם בפועל, החל משנת 1986 ממלא את התפקיד ממלא מקום קבוע, על מנת שיוכל להקדיש לכך את כל זמנו. נכון לשנת 2009 משמש בתפקיד תא"ל (מיל.) אבי בכר.
חברי הוועדה האחרים הם המנהלים הכלליים של כל משרדי הממשלה, מנכ"ל הסוכנות היהודית, יו"ר ארגון המועצות האזוריות, יו"ר מרכז השלטון המקומי, נציג המטכ"ל ונציג משטרת ישראל.
בשנת 2010 אוחד מערך המל"ח והוטמע ברח"ל (רשות החירום הלאומית) וכיום ראש רח"ל הוא גם ראש מערך המל"ח. כיום עומד בראש גוף זה אל"ם במיל. אבי דוד והגוף כולו כפוף ומהווה בפועל את המשרד להגנת העורף.

ועדות מל"ח

לוועדת המל"ח העליונה כפופים מטה מל"ח ארצי, ועדות מל"ח פיקודיות (צפון, מרכז ודרום, על פי גבולות הגזרה של פיקודי צה"ל) ועדות מל"ח מחוזיות וועדות מל"ח מקומיות.

רשויות ייעודיות

מספר גופים בממשלה נקבעו כ"רשות ייעודית". כרשויות ייעודיות, הוסמכו, באישור ועדת מל"ח העליונה, לבצע מספר פעולות הקשורות בהפעלת מל"ח. בין הגופים - משרד החקלאות, משרד הפנים, משרד התמ"ת, משרד החינוך ועוד.
ציקלוהקסאן

איזומרים קונפורמציונים

הקונפורמרים של ציקלוהקסאן נלמדו באופן אינטנסיבי בשנים האחרונות.
בניגוד למולקולות טבעתיות בעלות מספר נמוך יותר של פחמנים, בציקלוהקסאן כמעט לא קיים מתח טבעתי (חוסר יציבות הנובע מהפער בין זווית הקשירה הטבעית בין האטומים, לבין זווית הקשירה שמתחייבת מהצורה הגאומטרית של המולקולה הטבעתית), כיוון שזווית הקשירה האופיינית להכלאת sp3 קרובה מאוד לזווית הקשר הטבעית במשושה. על מנת לצמצם את מספרן של אינטראקציות הדחייה בין המתמירים (האטומים הקשורים לכל פחמן בטבעת) בעמדות סמוכות, המולקולה מצויה בדרך-כלל ב"קונפורמציית כיסא", בה פחמן אחד מצוי מתחת למישור הטבעת, ואילו הפחמן שמולו נמצא מעל מישור הטבעת. בקונפרמציית הכיסא, על כל אחד מאטומי הפחמן בטבעת מתמיר אחד בעמדה אקווטורילית (משוונית), ומתמיר שני בעמדה אקסיאלית (צירית). כל שני מתמירים אקווטרלים סמוכים וכן כל שני מתמירים אקסיאלים סמוכים נמצאים בעמדת טראנס זה לזה (כלומר, הם מצויים משני הצדדים של מישור הטבעת), וכל מתמיר אקווטריולי נמצא בעמדת ציס למתמיר האקסיאלי הסמוך לו (כלומר, באותו צד של מישור הטבעת). עובדה זו, יחד עם העדר המתח הטבעתי, מסבירה את היציבות היחסית של ציקלוהקסאן לעומת מולקולות טבעתיות בעלות מספר פחמנים נמוך יותר. 
לכל ציקלוהקסאן שתי קונפורמציות כיסא אפשריות, המצויות בשיווי משקל זו עם זה. כאשר קונפורמציית כיסא אחת הופכת לשנייה, כל המתמירים האקסיאלים נעשים אקווטורילים, וכל המתמירים האקווטורילים נעשים אקסיאלים - אך יחסי הציס והטראנס אינם משתנים, כיוון שהם תלויים באיזומריה המרחבית ולא בקונפורמציה. למולקולה קיימות גם קונפרמציות נוספות, פחות יציבות, כגון קונפרמציית חצי כיסא, סירה וסירה מעוותת - הנקראות כך בגלל צורתן.
שי בכר

קריירה

בשנת 1988, בכר ושותפו ארז שמש זכו במדליית כסף באליפות אירופה לנוער במפרשיות מדגם 420. בשנת 1990 הוא התחרה יחד עם שמש באליפות העולם שנערכה בהולנד למפרשיות מדגם 470 האולימפי וסיים במקום ה-28.
בכר ושמש התחרו באולימפיאדת ברצלונה 1992 בתחרות מפרשיות ה-470 וסיימו במקום התשיעי מתוך 37 מתחרים. באליפות העולם למפרשיות 470 שנערכה בשנת 1993 בקרוזון שבצרפת, בכר ושמש סיימו במקום השלישי הכללי וזכו במדליית הארד. באותה שנה בכר התחרה לצדו של אילן תשתש באליפות אירופה שנערכה באוסטריה וזכה במדליית הארד. באליפות העולם בשנת 1994 שנערכה בהלסינקי, בכר ושמש סיימו במקום ה-10 הכללי ובאליפות העולם שנה לאחר מכן הם סיימו במקום ה-17 הכללי.
לאורך הקריירה בכר ושמש התחרו נגד הצמד ניר ורן שנטל. היריבות ביניהם הגיעה לעיתים למצב ששני הצמדים סירבו להתאמן בצוותא.
אליקום צונזר

ביוגרפיה

צונזר נולד בעיר וילנה שבאימפריה הרוסית (ליטא), בנו של נגר. בצעירותו למד את המקצוע תוך שהוא משמש עוזר חזן. בגיל 16 גויס בכפייה לצבא הרוסי, אך כעבור שנה שוחרר עקב ביטול הגזרה. לאחר שחרורו עבד כחייט רוקם בקובנה, שם החל עוסק בחריזה והופיע כבדחן בחתונות ושמחות. בעקבות הצלחתו זאת החליט להתמקצע בתחום זה.
ב-1861 הגיע לווינה, ושם כונה "אליקום הבדחן". ב-1862 פורסם ספר שיריו הראשון והוא החל להתפרסם. בשיריו ביקר את ה"אצולה היהודית" השוכחת את ארץ ישראל, עסק בסבל יהודי הגולה ובגעגועים לארץ ישראל.
בשנת 1871 נפטרו שבעת ילדיו ממחלת הכולרה, ושנה לאחר מכן מתה גם אשתו. בשיריו שלאחר מכן החל גם להביע את צערו.
לאחר נישואיו בשנית עבר למינסק, שם עבד ככתב בעיתון ביידיש "קול העם". בשלב זה כבר היה מפורסם כמשורר, חרזן ובדחן.
לאחר פרעות 1881 החל לתמוך בציונות ובתנועת ביל"ו.
בשנת 1889 היגר צונזר לניו יורק, שם המשיך בחיבור שירים והתפרנס מבית דפוס שפתח.
הוא נפטר בניו יורק בשנת 1913.

יצירתו

מילדותו נטה לחבר מנגינות וחרוזים ביידיש, ומגיל צעיר יצא שמו כמאלתר מבריק וכבעל חוש מיוחד במינו לשירי עם ביידיש ולפולקלור. על אף שזמן קצר בצעירותו נהה אחרי ההשכלה העברית ורעיונותיה, והתקרב אל תנועת "חיבת ציון" בשנות ה-80 של המאה ה-19, בחר לבסוף בלשון יידיש כדי ליצור בה את יצירתו. איציק מאנגר כינה את צונזר "משמח היהודים הגדול בדורו".
מתקופת התקרבותו אל התנועה הציונית נותר שירו המפורסם "די סאָכֶע" (ביידיש: המחרשה). שיר זה פשט בחבורות הציוניות הצעירות, הושר במסיבות ובהתכנסויות, וכמעט שהפך להמנון של צעירי הציונים בווילנה. תרגומו של צונזער לשיר נכתב בלשון מקראית נמלצת, אך המקור ביידיש נכתב בלשון עממית ופשוטה. לימים עיבד נח שפירא את השיר לעברית קלה יותר, והוא מושר עד היום בשם "במחרשתי".
צונזר שילב ביצירתו כושר אלתור מילולי עם כושר אלתור של לחנים עממיים. הוא זכה לפרסום רב בחייו והיה אחת הדמויות העממיות היותר מוכרות אצל היהודים דוברי היידיש במזרח אירופה, ולימים גם בארצות הברית. הוא אסף, כינס והוציא לאור למעלה מתשעים כרכים של שירים, ובהם אנתולוגיות, ספרוני שירים ושירי עם משלו. ספריו נדפסו בבתי דפוס בווילנה, בניו יורק ובברלין. בבית הספרים הלאומי בירושלים נמצאים כארבעים מספריו, כולם ביידיש. כלל יצירתו לא תורגם לעברית.
ז'אן פולאן

ילדותו וצעירותו

ז'אן פולאן נולד בשנת 1884 בעיר נים כבנו של הפילוסוף פרדריק פולאן.
למד פסיכולוגיה אצל פייר ז'אנה וז'ורז' דיומא. כתב בכתבי עת לפילוסופיה כמו "La Revue philosophique de la France et de l'étranger" או למדעי החברה כמו "לה ספקטאטר" (Le Spectateur - "הצופה"). פקד את החוגים האנרכיסטים והתעניין בקלישאות ובפתגמים.
בסוף שנת 1907 נסע למדגסקר, אז מושבה צרפתית, בה לימד בתיכון בטננריב צרפתית, לטינית ולפעמים התעמלות. בהזדמנות זאת ליקט טקסטים עממיים מלגשים מסוגת ה"היינטני".
בשובו לצרפת בשלהי שנת 1910 לימד פולאן את השפה המלגשית ב"בית הספר לשפות המזרח" (בימינו המכון הלאומי לשפות ולתרבויות המזרח) בפריז. בשנת 1913 פרסם בהוצאה לאור פול גטנר קובץ שירים מן הפולקלור המלגשי שעוררו עיניין אצל סופרים צרפתים, ביניהם גיום אפולינר. 
עם פריצת מלחמת העולם הראשונה גויס פולאן לצבא - בגדוד 9 של זואבים, בו הגיע לדרגת סמל. נפצע בליל חג המולד 1914. התנסות זו, שבמהלכה גילה בתוך עצמו רגש פטריוטי שלא הכיר קודם, דחפה אותו להעלות על כתב את רשמיו שהיוו מאוחר יותר בסיס לקובץ סיפוריו הראשון - Le Guerrier appliqué - שזכה לשבחים מהפילוסוף אלן ומהסופר פול ואלרי.

הקריירה בעולם הספרות וההוצאה לאור

אחרי המלחמה התחבר לפול אלואר ולאנדרה ברטון והתמנה למזכירו של ז'אק ריווייר בכתב העת "לה נובל רווי פראנסז" - NRF. נמנה עם מארגני הקונגרס בפריז המוקדש לכיווני הרוח המודרנית, השתתף בכתב העת הטרום-סוריאליסטי "ליטראטור" (Littérature) ולמד ב-NRF את מלאכת ניהולם של כתבי עת. 
דאג לעבוד בו זמנית בכמה כתבי עת בעת ובעונה אחת: קומרס (Commerce, חילופים), "מזיר" (Mesures - מידות) ו"קאייה דה לה פלייאד" (מחברות הפליאדה - les Cahiers de la Pléiade). עסק בקדחתנות בניהול המנויים, מדורי העיתונים, במגעים עם הכותבים, וכו'. אחרי מותו של ז'אק ריווייר, שמת מטיפוס הבטן, הפך פולאן ליורשו בראש כתב העת NRF, כשהוא "גילם" בגישתו, לפי דברי גסטון גלימאר "את נקודת האיזון בין ניסיון ומודרניזם".
בינואר 1955, יחד עם המשורר אנרי מישו והמשוררת אדית בואסונא, השתמש כניסוי על עצמו בסם מסקלין. בהשפעת הסם כתב "דו"ח על ניסוי". מישו פרסם על כך את הקובץ "Misérable Miracle" (נס עלוב) ואדית בואסונא את ספרה - "מסקלין".
אחרי שהשלטון התיר בינואר 1953 את הופעתו מחדש של המגזין הספרותי NRF תחת השם "Nouvelle Nouvelle Revue Francaise" (כתב העת הצרפתי החדש החדש) שב ז'אן פולאן לנהלו. בינואר 1959 חזר המגזין לשמו הרגיל - NRF - "הכתב העת הצרפתי החדש". אולם שיתוף הפעולה שלו עם מרסל ארלאן הלך והתערער. פולאן דאג לפרסומם של כל כתביו בהוצאת קלוד צ'ו בשנים 1966–1970.
בשנת 1963 נבחר לאקדמיה הצרפתית עם 17 קולות בעדו מול עשרה לטובת המועמד האחר, רנה דה לה קרואה דה קאסטרי.

יצירתו

פולאן כתב ספרים וסיפורים על האמנות הקוביסטית, אך התפרסם בעיקר הודות למסותיו על הלשון והספרות: Les Fleurs de Tarbes ou la Terreur dans les lettres, À demain la poésie, Petite préface à toute critique.
אחרי מותו התפרסמו רבות מהתכתבויותיו עם סופרי הדור - כגון פול אליאר, אנדרה לוט, פרנסואה מוריאק, ז'אן גרנייה, ז'ורז' פרו, פרנסיס פונז', אנדרה סוארס, מרסל ארלאן, אנדרה ז'יד, מישל לאירי, ז'אק שארדון, ארמאן פטיז'אן, אנדרה פייבר דה מנדיארג, וכו', פורסמו גם מכתביו ממדגסקר (1910-1907).
מאוחר יותר פורסמו חילופי המכתבים בינו ולבין גסטון גלימאר, פרנץ הלנס, מרסל ז'ואנדו וז'אק ריווייר.
הארכיב שלו הופקד ב"מכון לעזבון ההוצאות לאור בנות זמננו". שלושה הכרכים הראשונים לכל כתביו הופיע בשנים 2006, 2009 ו-2001 בהוצאת גלימאר.