google/wiki40b huggingface dataset:
תמיסטוקלס זאמיט

סיר תמיסטוקלס זאמיט (באנגלית: Sir Themistocles (Temi) Zammit; ‏30 בספטמבר 1864 - 2 בנובמבר 1935) היה ארכאולוג מלטזי והיסטוריון, פרופסור לכימיה, רופא, חוקר וסופר. כיהן כרקטור של אוניברסיטת מלטה (בין 1920-26) והיה המנהל הראשון של המוזיאון הארכאולוגי הלאומי בוולטה.

קריירה

לאחר סיום לימודי הרפואה באוניברסיטת מלטה, התמחה זאמיט בבקטריולוגיה בלונדון ובפריז. ב-1905 בעבודתו עם דייוויד ברוס, גילה כי חלב מזוהם משמש כווקטור להעברה לבני אדם של Brucella melitensis. גילוי זה תרם רבות להבראת תושבי האי מקדחת מלטה והקנה לו את תואר האבירות מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ב-1911.
זאמיט חיבר מספר יצירות ספרותיות בשפה המלטזית, וקיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוקספורד. הוא גם פרסם את תולדות איי מלטה וחפר באתרים ארכאולוגיים חשובים, כגון ההיפוגאום של חל-ספליני, המקדשים המגליתיים בטרקסיאן, הגר קים (Ħaġar Qim) ומנג'דרה (Mnajdra), שמאז הוכרזו אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
ב-1930 הוענק לו תואר אבירות על שירותו המדעי.

מורשתו

הגישה המדעית של זאמיט לארכאולוגיה הוסיפו למוניטין הבינלאומי שלו. תצוגת קבע של חלק מממצאיו ניתן לראות במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה בוולטה. אולם העצרת המרכזית של אוניברסיטת מלטה נקרא על שמו. הוא מופיע על מטבע הנצחה של לירה מלטזית מ-1973 ואף על בול הנצחה (יחד עם דייוויד ברוס) שהופק על ידי מלטה ב-1964 לכבוד קונגרס שנערך על ידי ארגון המזון והחקלאות בוולטה.
גיליפוס

גיליפוס (ביוונית: Γύλιππος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני, שהתבלט בזמן מסע המלחמה האתונאי לסיציליה.

ביוגרפיה

גיליפוס היה בנו של המצביא הספרטני קליאנדרידאס, שבתחילת המלחמה הפלופונסית הואשם בקבלת שוחד מפריקלס, הוא גורש מהעיר ונידון למוות שלא בפניו. הוא נמלט לעיר תוריי באיטליה, לפיכך גיליפוס לא היה ספרטני טהור, אלא מותאקס, גר תושב. גיליפוס קיבל אישור לחזור לספרטה, ככל הנראה לאחר שאביו מת.
המצביא האתונאי אלקיביאדס, הדליף לספרטה את תוכניות אתונה לתקוף את סירקוסאי. ספרטה חששה שהצלחה אתונאית תערער לחלוטין את מאזן הכוחות בסיציליה. ובעוד המצביאים האתונאים ניקיאס ולאמאכוס מטילים מצור על סירקוסאי, שלחו הספרטנים את גיליפוס בראש צבא לסיציליה. הוא התעכב וגייס כוחות נוספים מקורינתוס, ומערים נוספות שהיו חברות בליגה הפלופונסית. הוא הסתפק אם לשוט ישר אל סירקוסאי, או לנחות בהימרה ולהתקדם דרך היבשה וכך לגייס חיילים נוספים. הוא בחר באפשרות השנייה ונחת בהימרה בצפון סיציליה.
טימאוס טוען שהסיציליאנים לעגו לשערו הארוך ולגלימתו הספרטנית של גיליפוס. אולם בהמשך הצטרפו אליו מאה פרשים מהימרה, קלי זין ופרשים מסלינוס, וחיילים נוספים מערים אחרות, סך הכל 1,000 איש. גיליפוס גם העביר לצידו את ארכונידאס ראש שבט מקומי ובעל השפעה רבה. וכן 2,000 לוחמים ספרטנים וקורינתים, סך הכל בערך 3,000 איש. חלק מהקורינתים תחת פיקודו של גונגילוס הגיעו במהירות האפשרית אל סירקוסראי ועודדו את התושבים המדוכאים. גיליפוס חנה מול החומות של גבעת אפיפולי שהאתונאים היו באמצע בנייתן. הוא הכריז שהוא מוכן להניח לאתונאים אם תוך חמישה ימים יפנו את סיצילה, האתונאים לעגו לו והוא ניסה להתגרות בהם לקרב, אולם ניקיאס פשוט התבצר מאחורי החומה ולא יצא לקרב. כאשר פעם אחת כן יצא לקרב היה זה במקום שבו הפרשים המעולים של סירקוסאי לא יכלו להביא תועלת, והם נוצחו. גיליפוס נאם בפני חייליו והודה שהטעות היא שלו. הקרב הבא התנהל בשטח פתוח, גיליפוס ניצל היטב את פרשיו וניצח. הוא בנה חומה שהקיפה את החומה שאתונאים בנו. ערים רבות בסיציליה מיהרו לשלוח לו סיוע נוסף, וספינות קורינתיות עגנו בנמל סירקוסאי באין מפריע. ניקיאס שלח מכתב לאתונה בבקשת עזרה, האתונאים שלחו כוח נוסף תחת פיקודם של דמוסתנס, ואורימדון.
תגבורת זו לא עזרה, וגיליפוס המשיך לנחול ניצחונות. דמוסתנס החליט לנטוש את האי, הוא ניסה בתחילה דרך הים אולם ציו הובס. לאחר מכן ניסו דמוסתנס וניקיאס לסגת לקטאניה ומשם להפליג ליוון. אולם הסירקוסאים הקיפו אותם וגרמו לכניעתו של דמוסתנס ולקיחתם בשבי של חייליו. ניקיאס ניסה להאבק עוד כמה ימים, אולם כאשר הגיעו חייליו לחוף הנהר אסינרוס, החיילים היו צמאים מאוד ונעצרו לשתות. הסירקוסאים התנפלו עליהם ושחטו את רובם. דיודורוס טוען שגיליפוס שכנע את הסירקוסאים להוציא להורג את דמוסתנס וניקיאס. אולם פלוטארכוס ותוקידידס דווקא טוענים שניסה להגן עליהם, ככל הנראה כדי לקחתם בשבי בספרטה.
זמן קצר לאחר מכן הואשם גיליפוס במעילה. גורלו אינו ברור, אתנאיוס מביא מסורת לפיה הוא התאבד. אם כי דיודורוס טוען שהוא נידון למוות ונמלט מספרטה.
Upstart

Upstart הוא יישום אלנטרנטיבי לדיימון המקורי init ומבוסס תכנות מונחה-אירועים. init וכמותה Upstart, הם תהליכים המהווים שיטה במספר מערכות הפעלה דמויות יוניקס לביצוע משימות בעת עליית מערכת ההפעלה. Upstart נכתבה על ידי סקוס ג'יימס רמננט עובד לשעבר בחברת קנוניקל.  
Upstart קיימת מאובונטו גרסה 6.10 ומעלה, ב-Maemo ‏5, ב-Chrome OS‏, ובמערכות הפעלה נוספות.

פעולה

upstart פועל באופן  סינכרוני, ומטפל בהתחלת משימות ושירותים בעת עליית המערכת, מפקח עליהם בעת פעולתה, ומפסיק אותם בעת כיבויה.
מעבר קל, ותאימות לאחור עם sysvinit, צוינו כמטרות בפיתוח Upstart, וככזה הוא יכול להריץ סקריפטים של sysvinit. במובן הזה Upstart שונה מרוב החלופות האחרות ל-init שאינן יכולות לבצע את זה באופן פשוט, ולא תומכות בסביבות משולבות של שיטות ישנות וחדשות, לביצוע משימות בעת הדלקת מערכת ההפעלה.
יעל ארצי

ביוגרפיה

ארצי נולדה וגדלה במרוקו. כבר בגיל צעיר החלה לצייר. בסוף לימודיה בתיכון זכתה במלגת לימודים בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (Beaux Arts). ב-1966 עלתה לישראל והתיישבה בקיבוץ שדות ים. בגיל 26 החליטה לממש את זכייתה ונסעה עם בעלה ושתי בנותיה ללימודים באקדמיה במשך שלוש שנים. שם הומלץ לה ללמוד במגמת פיסול. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות וחזרה לשדות ים.
ארצי מפסלת באבן, בזלת, גרניט, מתכת ועץ.
פסליה נמצאים במקומות שונים בעולם: דנמרק, הולנד, שווייץ, ארגנטינה, ספרד, פולין ועוד.
בישראל נמצאים פסליה בערים רבות. הסטודיו שלה נמצא בקיבוץ שדות ים ופסליה מוצבים ברחבי הקיבוץ.
בנימין גפנר

בנימין גֶפְּנֶר (22 בינואר 1914 – 1 בספטמבר 2013) היה מו"ל ישראלי, בעל הוצאת הספרים "לדורי" (1954–2000), ובעברו לוחם בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה וחבר בלח"י.

ביוגרפיה

גפנר נולד ב-1914 בעיר ביאליסטוק שבפולין. בגיל שלוש התייתם מאמו וכשהיה בן שש נהרג אביו, והוא גדל עם אחותו בבית דודתו, דורה בולקובשטיין-גוטובסקי. בשנת 1929 הצטרף לבית"ר בעיר ולוצלאבק. בשנים 1933–1936 למד חקלאות באוניברסיטת ננסי שבצרפת, וסיים את לימודיו כמהנדס-אגרונום. ב-2 בנובמבר 1936 עלה לארץ ישראל; אחותו ודודתו, שנשארו בפולין, נספו באושוויץ.
ב-1937 הצטרף לאצ"ל (פלוגה ח', תל אביב). ב-18 בנובמבר 1939 נאסר בעת שהשתתף בקורס סגנים של האצ"ל במשמר הירדן. הוא נדון לעשר שנות מאסר, אך ישב  שנתיים וחודשיים בכלא עכו ובמחנה המעצר מזרעה, עד ינואר 1942. עם הפילוג באצ"ל הצטרף ב-1940 למחתרת הפורשת, לח"י (כינוייו המחתרתיים: "אמיר", "הורביץ"). משחרורו בינואר 1942 ועד יוני 1943 ניהל את סניף לח"י במצרים.
ביוני 1942 התגייס לצבא הבריטי במסגרת התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. הוא עסק בהברחת נשק ללח"י, ומילא תפקיד חשוב בהקמת תאים חשאיים של הארגון בקרב החיילים היהודים בצבא הבריטי במצרים. כמו כן ערך עלון של הארגון באנגלית עבור עיתונאים זרים.
ביולי 1943 השתתף בפלישת בעלות הברית לסיציליה. באותה שנה התנדב ליחידה סודית, שפעולתה, עמוק בשטח שבשליטת גרמניה הנאצית, הביאה לשחרור 240 קצינים שבויים של בעלות הברית.
לאחר מכן היה שותף להכנת ההתנקשות בלורד מוין, ואחריה המשיך לקרבות באיטליה. עם שחרורו מן הצבא הבריטי לקח עמו משדר והגניב אותו לארץ. ממשדר זה שידרה גאולה כהן עד למאסרה, אז נפל המשדר בידי הבריטים.
בשנת 1945 אסרו הבריטים את גפנר. הוא נשלח לגלות בסודאן ובאריתריאה, שם הוחזק 100 ימים בבידוד מוחלט. לאחר שחלה הועבר באפריל 1946 לבית חולים בירושלים. בשובו למחתרת לימד כתבי-סתר והשתתף בפיצוץ שיירה בריטית בתל ליטווינסקי. כמו כן כתב ופרסם עשרה שירים בביטאון לח"י "המעש" ובביטאון התנועה לנוער "חזית הנוער".
ב-1947 היה שותף להברחת מעפילים בספינה "הפורצים".
לאחר קום המדינה תיעד והקליט יותר מ-200 אנשי לח"י להנצחת פועלם, ובד בבד ראיין קציני בולשת בריטים בנושא מלחמתם באנשי לח"י. המרואיינים, שלא ידעו על פועלו כאיש המחתרת שרדפה אותם ואף חיסלה לא מעטים מהם, אלא ראו בו לוחם לשעבר בצבא הבריטי, וסיפרו לו בגילוי לב על שנותיהם בארץ ישראל המנדטורית. רק שניים מן המרואיינים זיהו אותו ונקטו אמצעי זהירות, עד ללקיחת נעליו לפני הכניסה לראיון בביתו של הקצין לשעבר.
בשנת 1954 הקים את הוצאת הספרים "לדורי", שהוציאה לאור מאות כותרים מקוריים ומתורגמים, בהם רומנים, ספרי עיון ואלבומים. בשנת 1960 הוציא לאור את ספרם של יואל והאנזי ברנד, "השטן והנפש", שאותו "ליקט מפי ה. בראנד וערך ב. גפנר". בשנת 1967 הוציא לאור, בעקבות מלחמת ששת הימים, את "אלבום מלחמת הניצחון תשכ"ז", ועליו חתם בשם "ג. בנימין". עקב כך נקלע לעימות מתמשך עם הסופר ובעל הטור בנימין גלאי, שכינוי הספרותי היה "ג. בנימין". משנת 2000 ניהל את ההוצאה בנו גיל גפנר, וב-2009 הועברה לידי חברת ליאור שרף; כיום ההוצאה פעילה בהפצת ספרים ואינה מוציאה לאור ספרים חדשים.
בנימין גפנר התגורר בבת ים. הוא נפטר בשנת 2013, בגיל 99. הותיר אחריו ארבעה בנים ובת ושלושה נכדים.
שרופשייר

גאוגרפיה

המחוז הוקם בשנת 2009 כרשות יוניטרית (רשות מקומית), אשר כוללת את רוב השטחים ההיסטוריים של המחוז. רוב התעשייה ואוכלוסיית המחוז נמצאים בחמש ערים מרכזיות; שרוסברי, טלפורד, אוסווסטרי, ברידנורת' ולודלאו. מבחינה גאוגרפית המחוז מחולק לשני חלקים עיקריים; צפון שרופשייר שמאופיין בשטחים פתוחים ושטוחים כאשר רוב ריכוזי האוכלוסייה נמצאים באזור זה, מצד שני דרום שרופשייר מאופיין באזור הררי וכפרי יותר.
המחוז נחצה ממזרח למערב על ידי הכביש המהיר ה-M54 שהופך במרכז המחוז לכביש ה-A5, כביש זה נמצא על דרך רומית עתיקה אשר חיברה את לונדון (במרבל ארץ') לצפון ויילס. נהר הסוון זורם גם הוא ממערב לדרום-מזרח המחוז. לאורך גבולות המחוז נמצאים (עם כיוון השעון); צ'שייר מצפון, סטפורדשייר ממזרח, וורצ'סתרשייר מדרום-מזרח, הרפורדשייר מדרום, פוויס (ויילס) ממערב ורקסהאם (ויילס) מצפון-מערב.
החדר של מרי

החדר של מרי הוא ניסוי מחשבה פילוסופי שניסח פרנק ג'קסון  במאמרו "קווליה אפיפנומנלית" (Epiphenomenal Qualia) ולאחר מכן הורחב במאמרו "מה מרי לא ידעה". ניסוי המחשבה משמש כטיעון על סמך ידע נגד פיזיקליזם - הגישה כי העולם, כולל העולם המנטלי, הוא כולו פיזיקלי. הוויכוח שהתעורר בעקבות ניסוי המחשבה הביא להוצאת הספר "יש משהו בנוגע למרי" (There is Something About Mary, 2004) שכלל את תגובותיהם של דניאל דנט, דייוויד לואיס ופול צ'רצ'לנד.

רקע

"חדרה של מרי" הוא ניסוי מחשבה שמטרתו היא להראות כי קיימות תכונות לא פיזיקליות וידע הניתן להשגה רק על בסיס ניסיון תודעתי. הניסוי מנסה להפריך את התאוריות הקובעות שכל מה שניתן לידיעה הוא ידע פיזיקלי. הניסוי הוא חלק מדיון פילוסופי מהעשורים האחרונים בפילוסופיה של הנפש. בכל הנוגע לבעיית גוף-נפש, מתמקד הדיון הפילוסופי בשנים האחרונות בעצם האפשרות של העמדה (רדוקציה) של כל סוג של הסבר, ידע ותופעה, לרמה הפיזיקלית. חלק מהמטריאליסטים תומכים באפשרות לרדוקציה מסוג זה. מנגד, פילוסופים כמו פרנק ג'קסון ותומאס נייגל, העלו את הבעייתיות שנובעת מתהליך רדוקציוני זה. חדרה של מרי הוא דוגמה מרכזית לבעייתיות זו.
פרוטקטור (כשב"ם)

מאפיינים

גוף כלי השיט בנוי מתחתית קשיחה בצורת V ודפנות מתנפחות עשויות גומי, (RIB-Rigid Inflatable Boat). מבנה זה מקנה לו יציבות רבה במהירות גבוהה וכושר ציפה גבוה גם בתנאים של ים סוער. בנוסף לכך מאפשר לכלי השיט כושר תמרון ושינויי כוון מהירים. דפנות הגומי בעלות המבנה המעוגל מסייעות לפרוטקטור "להיעלם" מעיני מפעילי מכ"ם.
הפרוטקטור מצויד במערכות תפעול, שליטה, בקרה, ונשק הנשלטות מרחוק אך גם בעלי יכולת פעולה אוטונומית על פי תוכנית שנקבעה מראש.
בין היתר מצויד הפרוטקטור במערכת לכריזה והתראה לכלי שיט חשודים, במערכת מכ"ם לגילוי ועקיבה, מצלמה פנורמית בגיזרה רחבה של 360°, ומערכות טיווח משולבות לייזר אינפרא אדום אשר מאפשרים למערכת הנשק לטווח מטרות, ביום ובלילה. מערכת הנשק המותקנת על גבי הפרוטקטור מבוססת על מערכת מיני טייפון מיוצבת, הנשלטת מרחוק, אשר ניתן להתקין עליה מגוון מקלעים ומבטיחה ירי מדויק גם בתנאי ים סוער.
בנוסף לנשק חם ניתן לצייד את הפרוטקטור גם במערכות לוחמה אלקטרונית להגנה על כלי שיט מאוישים ידידותיים מפני תקיפות טילים, וגם במערכות לוחמה אלקטרונית התקפית לשיבוש מערכות הקשר והשליטה של האויב, וכן מערכות לגילוי צוללות או מוקשים תת-ימיים.

מפעילים

ישראל-חיל הים הישראלי
 מקסיקו-חיל הים המקסיקני
 סינגפור-חיל הים הסינגפורי
לודוויג השלישי, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

לודוויג נולד ב-9 בפברואר 1269 בלנדסהוט, להיינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה ואליזבת מהונגריה, דוכסית בוואריה, בתם של בלה הרביעי, מלך הונגריה ומריה לסקרינה. בשנת 1287 התחתן לודוויג עם איזבל מלורן, בתו של פרידריך השלישי, דוכס לורן, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1290 מת אביו היינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה, ולודוויג ואחיו אוטו השלישי, דוכס בוואריה ושטפן הראשון, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. לודוויג התנהג בחצרו בפזרנות, ובשל כך העלה את המיסים על מנת לכסות את הוצאותיו. ב-13 במאי 1296 מת לודוויג השלישי, ואחיו קיבלו את נחלתו.
הקהילה המסורתית הקריות

הקהילה המסורתית הקריות היא קהילה דתית- קונסרבטיבית וחברתית שבסיסה הוא בית כנסת בקריית ביאליק. הקהילה שייכת לתנועה המסורתית ומאוגדת כמלכ"ר.

היסטוריה

הקהילה המסורתית בקריות נוסדה בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי גרעין של תושבי האזור יוצאי ארצות אנגלו- סקסיות, והתפתחה לקהילה משמעותית. הקהילה, שמרכזה בקריית ביאליק מונה חברים יוצאי 29 ארצות, וכוללת כ-250 משפחות, בהנהגת הרב מאוריסיו בלטר, אשר עמד בראשה מ-1995 עד 2010. 
הקהילה עורכת תפילות פתוחות לציבור בכל שבת וחג, בערבית ושחרית וכן בכל ראש חודש. מעמד התפילה, כפי שמקובל בקהילות המסורתיות הוא שוויוני בין שני המינים. 
בית הכנסת של הקהילה נמצא בבניין הקונסבטוריון בקריית ביאליק. במהלך יום הכיפורים מתקיימות התפילות במבנה ציבורי סמוך בשל גודלו של בית הכנסת, שאינו יכול להכיל את כמות המתפללים הגדולה.

פעילות חברתית-חינוכית

ליבה של הקהילה המסורתית הקריות הוא פעילותה החברתית-חינוכית ברוח של "תיקון עולם" לרווחת חבריה ולמען תושבי הקריות בכלל: החל מסיוע למשפחות חד הוריות, וכלה באולפנים ללימוד השפה העברית, ליווי חיילים במהלך שירותם הצבאי ואימוץ כפר הילדים והנוער "אהבה". דיאלוג בין-דתי של נשות הקהילה עם נשים ערביות מוסלמיות ונוצריות, חוגים וקורסים קבועים לילדים ולמבוגרים – המשלבים יצירה ולימוד מהמקורות בעברית, ספרדית וברוסית, פעילות לנוער של נוע"ם, סיוע בהיערכות למשפחות לפני פתיחת שנת הלימודים, פעילות אקולוגית עם בתי ספר תל"י ועוד. הקהילה מפעילה מחסן בגדים וציוד יד שנייה למען תושבים נזקקים בתשלום סמלי.

פרויקט העלייה

אחת מגולות הכותרת בעשייתה הציונית של הקהילה, היא פרויקט העלייה והקליטה, בראשות הרב מאוריסיו בלטר ובשיתוף עם הסוכנות היהודית ומשרד הקליטה. במסגרתו עלו ארצה ממדינות אמריקה הלטינית למעלה מ-1,500 יהודים. מרביתם נקלטו ונותרו עד היום תושבי קריית ביאליק והאזור.
הקהילה פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם הרשויות המקומיות באזור וראשי הערים של קריית מוצקין, קריית ים וקרית ביאליק. כמו כן, לקהילה קשרים ענפים בחו"ל והיא קהילה תאומה של קהילות קונסרבטיביות רבות בצפון אמריקה ובדרומה. קשריה ופעילותה המיוחדת, הפכו אותה לאתר ביקור למשלחות מחוץ לארץ.
הנרי לואיס

חייו

לואיס, שמוצאו בלוס אנג'לס, קליפורניה, למד באוניברסיטת דרום קליפורניה ובגיל שש-עשרה הצטרף לתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, הנגן השחור הראשון בתזמורת סימפונית חשובה. אחרי שירותו הצבאי, שאותו עשה כמנצח התזמורת הסימפונית של הגייס השביעי, מינה זובין מהטה את לואיס לעוזרו בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, משרה שבה החזיק משנת 1961 עד 1965. בשנת 1968 התמנה למנצח ומנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי ופיתח את הקבוצה מהרכב קהילתי קטן לתזמורת בעלת הכרה לאומית. הוא היה האפריקאי-אמריקאי הראשון שעמד בראש תזמורת סימפונית חשובה. משנת 1960 עד 1974 היה לואיס נשוי לזמרת האופרה הנודעת מרילין הורן, המייחסת לו לעיתים קרבות את ראשית התפתחותה כזמרת. לואיס ניצח לראשונה על המטרופוליטן אופרה בשנת 1972 ואחרי פרישתו מתזמורת ניו ג'רזי בשנת 1976 סייר כמנצח אורח בכל בתי האופרה החשובים. לואיס מת מהתקף לב בשנת 1996, בגיל 63.
מרי או'בריאן

ביוגרפיה

או'בריאן סיימה ב-1989 תואר ראשון בכימיה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. היא הוכשרה כקצינת מודיעין ושירתה בכנף ההפצצה השביעית, בכנף ההפצצה השנייה ובטייסת מודיעין האוויר 608 של חיל האוויר השמיני. שימשה סגנית מפקד טייסת המודיעין האוויר 607 של חיל האוויר השביעי המוצב בקוריאה הדרומית. לאחר מכן מילאה תפקידים במטה חיל האוויר, היא שהתה בבניין הפנטגון בעת פיגועי 11 בספטמבר והתרסקות טיסה 77 של אמריקן איירליינס על הבניין. 
בשנים 2002–2004 פיקדה על טייסת המודיעין 22. לאחר לימודים במכללת המלחמה של חיל האוויר שירתה במטות המשולבים כקצינת מודיעין והערכה וראש מחלקת יכולות עתידיות באגף המודיעין. ביוני 2008 מונתה למפקדת להק המודיעין, ריגול וסיור 691 המוצב בבסיס חיל האוויר המלכותי מנווית' באנגליה. באוגוסט 2010 מונתה לקצינת המודיעין, ריגול וסיור של פיקוד החלל של חיל האוויר. 
ביוני 2011 מונתה למפקדת כנף הסיור והריגול 70 של חיל האוויר. ביולי 2013 מונתה לסגנית מפקד הסוכנות למודיעין, ריגול וסיור של חיל האוויר. 
לאחר שקודמה לדרגת בריגדיר גנרל, מונתה ביוני 2014 לקצינת המודיעין של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי וסגנית לענייני מודיעין של כוחות ארצות הברית באפגניסטן. ביולי 2015 מונתה לקצינת המודיעין של פיקוד הסייבר של ארצות הברית.
במאי 2017 מונתה למפקדת חיל האוויר ה-25 של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל. היא שירתה בתפקיד עד אוגוסט 2019. בתפקידה הבא נקבע שתועלה לדרגת לוטננט גנרל ותשמש ראש אגף המודיעין, מעקב, סיור ומבצעי סייבר במטה חיל האוויר.
או'בריאן בעלת תואר שני בניהול ארגוני מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. היא בוגרת המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, ובעלת תואר שני בהצטיינות בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של חיל האוויר, בוגרת מכללת המלחמה הלאומית. בוגרת קורס בכירים לביטחון לאומי באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ותוכנית הבכירים לביטחון לאומי ובינלאומי באוניברסיטת הרווארד. 
או'בריאן נשואה לקצין בדימוס בחיל הנחתים של ארצות הברית והם הורים לבת ובן.
דיופנטוס

חייו

דיופנטוס חי במאה ה-3 לספירה באלכסנדריה שבמצרים, אולם מעט מאוד ידוע על מהלך חייו. 
פרטים מעטים על דיופנטוס נתונים בחידה הבאה. את הבעיה המילולית חיבר במאה ה-4 לספירה מטרודורוס, שכפי הנראה היה תלמידו של דיופנטוס - אם כי יש המאחרים אותו עד המאה ה-6; על פי לשון החידה, היא מתיימרת להיות הכתובת החרוטה על מצבתו:  
כָּאן יָשֵׁן דִּיוֹפַנְטוֹס לָעַד אֶת שְׁנָתוֹ.

רַק שִׁשִּׁית מֵחַיָּיו נִמְשְׁכָה יַלְדּוּתוֹ.

עוֹד חַיָּיו-חֶלְקֵי-שְׁתֵּים-עֶשְׂרֵה - צָץ לוֹ זָקָן;

עוֹד שְׁבִיעִית מֵחַיָּיו - וְהִנֵּה הוּא חָתָן.
עוֹד חָמֵשׁ שְׁנוֹת חַיִּים - וְנוֹלַד לוֹ הַבֵּן:

חַי פִּי שְׁנַיִם פָּחוֹת מֵאָבִיו, הַמִּסְכֵּן!

הִזְדַּקֵּן הֶחָכָם בְּאַרְבַּע שְׁנוֹת הַשְּׁכוֹל

אַחֲרֵי מוֹת הַבֵּן - וְיָרַד אֶל הַשְּׁאוֹל.
עוֹבֵר-אֹרַח! כַּבְּדֵהוּ לְפִי תוֹרָתוֹ

וְחַשֵּׁב: בֶּן כַּמָּה הוּא הָיָה בְּמוֹתוֹ?
— מטרודורוס; Anthologia Graeca 14.126; נוסח עברי: אלי בר-יהלום
פתרון: נסמן את גילו של דיופנטוס בזמן מותו ב-x ונקבל את המשוואה:

שפתרונה הוא 84.

השפעה

לעבודתו של דיופנטוס הייתה השפעה רבה במהלך ההיסטוריה, לספרו ה"אריתמטיקה" היה חלק גדול בפיתוח האלגברה באירופה של סוף המאה ה-16 עד למאה ה-18. בנוסף היה דיופנטוס הראשון שסימן נעלמים באותיות ופעולות חשבון - בסמלים. צורת כתיבה חדשנית זו של בעיות מתמטיות היוותה את הבסיס לצורת הכתיבה של משוואות בהן משתמשים כיום.
אמנת ליסבון

אמנת ליסבון היא האמנה הבינלאומית מכוחה פועל האיחוד האירופי מאז ה-1 בדצמבר 2009. האמנה נחתמה בעיר ליסבון שבפורטוגל בדצמבר 2007 והחליפה את אמנת מאסטריכט ("האמנה על האיחוד האירופי", 1992) ואת הסכם רומא (מכונן השוק האירופי המשותף, 1957) כמסמך היסוד של האיחוד האירופי, תוך שהיא מאמצת חלקים מהחוקה האירופית שנדחתה בשנת 2005.

יצירת האמנה ואשרורה

מטרת האמנה היא "להגביר את יעילותו ואת הלגיטימיות הדמוקרטית של האיחוד, ולשפר את עקביות פעולותיו", בהמשך להחלטות אמנת ניס מתחילת העשור.
אמנת ליסבון החליפה את החוקה האירופית שנדחתה במשאלי עם בצרפת ובהולנד בשנת 2005 ונגנזה. בתחילת 2007, מיד עם כניסתה לתפקיד הנשיאה התורנית של האיחוד, הכריזה קאנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, על כוונתה להחיות את יוזמת החוקה האירופית. בחגיגות היובל להסכם רומא, שייסד ב-1957 את השוק האירופי המשותף, הכריזו המנהיגים כי יפעלו לאשרורה של חוקה חדשה עד אמצע 2009. היוזמה לא כונתה עוד "חוקה" אלא "אמנה", וסעיפים רבים מהחוקה המקורית, שחיזקו את מוסדות האיחוד על חשבון הפרלמנטים המקוריים, נמחקו. עם זאת, העקרונות המרכזיים נותרו במקומם: זכות הווטו הוחלפה בשיטת הצבעה יחסית ולאיחוד האירופי ימונו נשיא ושר חוץ במשרה מלאה.
ב-13 בדצמבר 2007, התכנסו מנהיגי האיחוד בבירת פורטוגל, הנשיאה התורנית של האיחוד, וחתמו על אמנת ליסבון. האמנה הייתה מיועדת להיכנס לתוקף לאחר שתאושרר בידי כל החברות באיחוד עד סוף שנת 2008, אך לוח זמנים זה עוכב מסיבות שונות, בעיקר עקב דחיית האמנה במשאל עם באירלנד. עם זאת, אירלנד אישרה את האמנה במשאל עם שני שנערך באוקטובר 2009, והמדינות שעיכבו את האישרור בשל עיכובה של אירלנד אישררו את האמנה גם הן בחודשים שלאחר מכן זו אחר זו: פולין אישררה את האמנה באוקטובר 2009 וצ'כיה אישררה את האמנה בנובמבר 2009.
פריקת כתף

טיפול ופרוגנוזה

7-10 ימים ללא תנועת כתף על מנת לאפשר החלמה לקופסית המפרק. תנועתיות מוקדמת ככל הניתן כדי להימנע ממצב של כתף קפואה (frozen shoulder).
ככל שהפגיעה בגיל מבוגר יותר גובר הסיכון לכתף קפואה.
טיפול אגרסיבי ומהיר נוסה עם ספורטאים ונמצאה שכיחות של 90% במקרי פריקת כתף חוזרת.
לטיפול ניתוחי של תיקון הלברום(חומר סחוסי) הפגוע בכתף יש סיכוי הצלחה של 95% כיום.
פרידריך זיקסט פון ארמין

תחילת הקריירה

פון ארמין נולד ב-27 בנובמבר 1851 בוצלר שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי ולחם במלחמת פרוסיה צרפת, שם נפצע קשה וקיבל על כך את עיטור צלב הברזל. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1908 מונה למפקד הדיוויזיה ה-13, ובשנת 1911 מונה למפקד הקורפוס ה-4 במקום פאול פון הינדנבורג. ב-11 ביוני 1882 הוא התחתן עם קלרה פאולינה אוגוסטה פון וויגטס-רץ, בתו של הגנרל הפרוסי יוליוס פון וויגטס-רץ, ממנה נולד לו בנו הגנרל הנס היינריך זיקסט פון ארמין.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון ארמין מפקד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-10 באוגוסט 1916 קיבל פון ארמין את העיטור פור לה מריט על חלקו בלחימה באראס בקרב ארטואה השני ובקרב על הסום.
ב-1 במרץ 1917 מונה פון ארמין למפקד הארמייה הרביעית במקום אלברכט, דוכס וירטמברג שמונה למפקד קבוצת הארמיות אלברכט. פון ארמין פיקד על הארמייה במהלך הקרבות בפלנדריה, ובכלל זה בקרב איפר השלישי. ב-9 באפריל 1918 תקף פון ארמין את הכוחות הבריטיים בפלנדריה בקרב איפר הרביעי כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ובתחילה זכה להצלחה מרובה, אך לבסוף נבלמו כוחותיו על ידי הבריטים. באוגוסט 1918 הותקפה הארמייה שבפיקודו על ידי כוחות מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה. נסיגת הארמייה נמשכה עד סיום המלחמה.
ב-11 בנובמבר 1918 עם שביתת הנשק, מונה פון ארמין למפקד קבוצת הארמיות של רופרכט במקום רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה שנאלץ לפרוש מתפקידו. פון ארמין הסיג את כוחותיו באופן מסודר לשטחי הקיסרות הגרמנית ובראשית 1919 פרש משירות צבאי. פון ארמין נפטר במגדבורג ב-30 בספטמבר 1936 והוא בן 87 שנים.
רוחות חג המולד

עלילת הסרט

הסרט מתרחש בלונדון בשנת 1843. אבנעזר סקרוג' הוא זקן ממורמר שעבודתו היא הלוואת-כסף. הוא מתבונן בבוז על הדברים שמסמלים את חג-המולד, ומסרב לבקר את משפחתו ואחיינו פרד בארוחת-החג. אבנעזר מכריח את העובד שלו בוב קרטצ'יט להתחנן לקחת יום-חופש בשביל משפחתו, ובנוסף הוא משלם לו סכום זעום של כסף.
בליל חג המולד מבקר את אבנעזר רוח – שותף העסקים לשעבר שלו ג'ייקוב מארלי, שמת שבע שנים לפני-כן בערב חג-המולד. ג'ייקוב מספר לאבנעזר שעכשיו הוא מוכרח לבלות את שארית-חייו בסחיבת שלשלאות כבדות, מפני שחי חיים של חמדנות. ג'ייקוב מזהיר את אבנעזר שהוא יסבול תוצאות אפילו יותר גרועות אם לא ישנה את דרכיו, והוא חוזה שירדפו אותו שלוש רוחות שיעזרו וידריכו אותו.
הרוח הראשונה היא רוח חג-המולד של העבר, שמראה לאבנעזר את עברו בסביבות זמן חג-המולד. הרוח מראה לאבנעזר איך הפך להיות האיש רודף-הבצע שהוא היום. אבנעזר שהה רוב ילדותו בפנימיה, הוזנח על ידי אביו בחגים, עד שלבסוף הביאה אותו הביתה אחותו האוהבת פראן, אך היא נפטרה בגיל צעיר לאחר לידת אחיינו פרד. כעבור זמן מה אבנעזר החל קריירה מצליחה כמלווה-כספים והתארס לאישה בשם בל. לאחר-מכן ביטלה בל את אירוסיה עם אבנעזר, ובעקבות כך אבנעזר החל להיות אובססיבי בקשר להתעשרות שלו. אבנעזר אינו מסוגל לראות את כל האירועים שמראה לו הרוח ולכן הוא מחסל את הרוח בעזרת מכשיר המכבה נרות (candle snuffer).
הרוח השנייה היא רוח חג-המולד של ההווה, שמראה לאבנעזר את האושר של האנשים שמסביבו בחג-המולד. בין אנשים אלו מופיע אחיינו פרד, שצוחק על אבנעזר ר עם משפחתו. בנוסף רואה אבנעזר את משפחתו של בוב, שבקושי מצליחה לשרוד עם התשלום המועט שהוא משלם לו. אבנעזר נרגש כאשר הוא רואה את בנו החולני של בוב, טים, שנהנה מחג-המולד, ומבין שטים לא יחיה עוד זמן רב.
הרוח השלישית היא רוח חג-המולד של העתיד, שמשחקת באבנעזר כאשר היא רודפת אחריו על כרכרה ברחובות לונדון לפני שהיא מראה לו את ההשלכות האחרונות של החמדנות שלו. אבנעזר רואה בעתיד שהוא כבר מת, רואה את פרד ואשתו שמחים שירשו את כספיו, את העוזרת שלו שגנבה ממנו כסף, וגבר שהיה נוכח בהלוויתו רק בשביל לקבל ארוחה חינם. טים, בנו של בוב, גם-כן מת ומשאיר את בוב ומשפחתו להתאבל עליו בחג-המולד. אבנעזר המפוחד שואל את הרוח אם מה-שראה ללא ספק יקרה בעתיד, או שהוא יכול לשנות את עתידו. לבסוף הרוח מכריחה את אבנעזר ליפול אל תוך קברו הריק שנמצא בגיהנום.
אבנעזר מתעורר פתאום ביום חג-המולד ומגלה שכל הרוחות שביקרו אותו היו חלק מחלום שחלם בלילה אחד. הסרט מסתיים בכך שאבנעזר מחליט לשנות את חייו ומבלה את שארית-ימיו כמעין אב שני לטים, בנו של בוב. הוא הופך להיות אדם שאוהב את חג-המולד.

רווחי הסרט

הסרט הגיע למקום הראשון במכירות ב-3,683 תיאטראות והכניס 30,051,075 דולר בשבוע הקרנת-הבכורה שלו. בסך-הכל הכניס הסרט 318,481,366 דולר ברחבי העולם.
עמילואיד

עמילואיד הוא מונח בביוכימיה המתאר משקע בלתי מסיס של חלבון המופיע במספר רב של מחלות כגון מחלת אלצהיימר, מחלת קרויצפלד יקוב, מחלת פרקינסון, סוכרת מסוג 2, קטרקט ועוד.  
התהליך של יצירת משקע עמילן בלתי מסיס מתרחש במולקולות חלבון שהמבנה התקין שלהם כולל אזורים של יריעת ביתא שעוברות התקפלות חלקית. במספר קטן של מולקולות אזורי יריעת ביתא של פוליפפטיד אחד נקשרים לאזור המקביל בפוליפפטיד אחר לפני השלמת ההתקפלות, ויוצרים גרעין של עימלואיד. מולקולות חלבון נוספות נקשרות לעמילואיד, המתארך בהדרגה והופך לסיב.  
פירוש השם עמילואיד הוא "דמוי עמילן", זאת מכיוון שעמילואידים נצבעים על ידי יוד באופן הדומה לצביעתו של עמילן. למשקע העמילואידי מבנה של סיבים בעלי עובי של מספר ננומטרים והוא בעל עמידות גבוהה בפני פרוטאזות ולכן אינו מתפרק בגוף. מחקרים רבים משייכים לעמילואידים תכונות פתוגניות ומראים כי הם מעורבים במחלות רבות הקשורות בזקנה.