הציפור הכחולה Proteus CN7

היסטוריה פיתוח דגם "הציפור הכחולה Proteus CN7"

,
בשנת 1956, נהג הניסוי והמרוצים הבריטי דונלד קמפבל (Donald Campbell) החל לתכנן מכונית כדי לשבור את "מהירות שיא הארץ", אשר עמד אז על 394 קמ"ש. הדגם נבנה על ידי מוטור פאנלס בע"מ (Motor Panels Ltd) בקובנטרי, בריטניה, בפיקוחם של דונלד סטיבנס (Donald Stevens) מחברת נוריס ברוס, (Norris Bros) ומוריס בריטון (Maurice Britton ) מחברת מוטור פאנלס בע"מ, ביחד עם המעצבים קן ולו נוריס  (Ken & Lew Norris ) כמעצבים ראשיים והושלם באביב 1960.
"הציפור הכחולה CN7" הייתה רכב הקרקע הראשון, כאשר שיא מהירות הרכב  מופעל על ידי מנוע טורבינת גז. 
ל"ציפור הכחולה Proteus CN7" היה שני גלגלי סליל הבנויים לאחור. בגלל שלבי הטורבינה של הסליל הפנימי לא היו שלבי קומפרסור, אלא רק פיר חשמל, מנוע זה מסווג לעיתים כטורבינה חופשית . המנוע, "פרוטאוס 705", שונה במיוחד על ידי נוריס ברוס כדי לקבל פיר חשמל בכל קצה של המנוע. פירים אלה מחוברים ישירות מכלולי הכוננים הסופיים עם הפרשים ויחסים קבועים של 3.6 עד 1 המספקים חשמל לכל ארבעת הגלגלים באמצעות חצי פירים.   
המכונית שקלה 4 טון, והיא נבנתה עם מרכיב אלומיניום מתקדם עם מבנה כוורת ענקית, עם מערכת עצירה כפולה עצמאית.  
הבלמים המורכבים מסוג  דיסק Girling, inboard רכוב בכל ארבעת הגלגלים. הבלמים נשלטו באופן הידראולי עם מערכת פנאומטית לגיבוי המופעלת ממאגרי אוויר דחוסים.  בלימה נוספת סופקה על ידי בלמי אוויר הידראולי המופעלים מחלקו האחורי של הרכב. מנוע הטורבינה סיפק גם כ -500 כ"ס של מנוע בלימה כאשר המצערת נסגרה במהירות של 640 קמ"ש, אך זה פחת ככל שהירידה ירדה.  
קמפבל הציג את "הציפור הכחולה CN7"  ביולי 1960, בהשקה הראשונה שלו ופעם נוספת ביולי 1962. 
בעקבות בדיקות מהירות נמוכה, שנערך ב-Goodwood, (במסלול הקרוי "Goodwood Circuit") במערב סאסקס, בבריטניה, "הציפור הכחולה Proteus CN7" הועוברה לשדה הניסוי ב"ימת המלח בונוויל" (Bonneville Salt Flats) ביוטה, ארצות הברית. 
בתחילת ספטמבר 1960, "הציפור הכחולה Proteus CN7" מואצת מאפס, ומגיעה למהירות של פחות מ 640 קמ"ש ב 24 שניות על מסלול של 1.5 ק"מ, באמצעות כ 80 אחוזים מתפוקת הכוח מלא של המנועים. 
"הציפור הכחולה Proteus CN7" נפגעה קשות במהלך התרסקות במהירות גבוהה ב -16 בספטמבר. נהג הניסוי קמפבל סבל משבר בגולגולתו התחתונה, עור התוף באוזן נקרע, בנוסף לחתכים וחבורות. קמפבל החלים בקליפורניה עד נובמבר 1960.

אגם אייר, 1963

המכונית שנבנתה הושלמה, עם שינויים, כולל מנעולים נפרדים וסנפיר מייצב אנכי גדול, בשנת 1962. לאחר ניסויים ראשוניים ב Goodwood ושינויים נוספים של החופה העשויה מפיברגלס "הציפור הכחולה Proteus CN7" נשלחה הפעם לאוסטרליה לניסיון חדש ב"אגם אייר" (Lake Eyre) בשנת 1963. המיקום של "אגם אייר" נבחר בגלל תכונותיו הטופוגרפיות והאקלימיות המיוחדות שהתאימו לניסוי. כ -450 קמ"ר (1,170 ק"מ) של אגם מלח יבש, שבו לא ירד גשם ב -20 השנים האחרונות, ומשטחו של המסלול הארוך באורך של 20 ק"מ היה קשה כמו בטון. 
כשקמבל הגיע בסוף חודש מרץ, במטרה לבצע את הניסוי בחודש מאי, ירד הגשם הקל הראשון. בסוף חודש מאי, הגשם הפך לזרם, והאגם הוצף. קמפבל נאלץ להזיז את ה- "הציפור הכחולה Proteus CN7" מהאגם באמצע הלילה כדי להציל את המכונית מלהיות שקועה במי השטפונות. הניסיון של שנת 1963 הסתיים ללא תוצאות.

אגם אייר, 1964, "שבירת שיא עולם במהירות קרקעית"

קמפבל וצוותו חזרו לאגם אייר ב-1964, בחסות חברת הנפט האוסטרלית "אמפול"(Ampol), אך פני המלח מעולם לא חזרו למצבם בשנת 1962, וקמפבל נאלץ להיאבק עם "הציפור הכחולה Proteus CN7" כדי להגיע למהירות שיא 640 קמ"ש. לאחר גשם קל יותר בחודש יוני, האגם סוף סוף התחיל להתייבש מספיק כדי לבצע את הניסוי.  
ב-17 ביולי 1964 קבע קמפבל שיא מהירות של 648.78 קמ"ש.