google/wiki40b huggingface dataset:
יהודה ליב נווחוביץ'

יהודה ליב בן-נח נווחוביץ' (או: נבחוביץ'; ברוסית: לב ניקולאייביץ' נבחוביץ', Лев Николаевич (Лейб Бен Ноах) Невахович;‏ 26 ביוני 1776 - 13 באוגוסט 1831), מראשוני המשכילים באימפריה הרוסית, מחבר "קול שוועת בת יהודה"; לאחר שהמיר דתו, מחזאי ומתרגם רוסי.
נולד בעיירה לטיטשב בפודוליה. בגלל קרבתה של העיירה לתחומי גרמניה, קיבל השכלה מודרנית יחסית ולמד גרמנית ורוסית. היה מורהו וידידו של אברהם פרץ בבית חותנו, יהושע צייטלין בשקלוב. הוא עבר עם פרץ לעיר הבירה סנקט פטרבורג ושם עסק במסחר, ובמקביל שימש מתרגם מסמכים מעברית לרוסית עבור הממשלה; בין השאר תרגם תעודות הנוגעות למעצרו של "בעל התניא", רבי שניאור זלמן מלאדי ב-1797. 
ב-1803, על רקע הדיונים בעניין מעמדם החוקי של היהודים באימפריה הרוסית, הוציא חוברת ברוסית בשם Вопль дщери иудейской ("זעקת בת יהודה") ובה קריאה נגד שנאת היהודים ובעד סובלנות דתית. ב-1804 תרגם ועיבד את החוברת לעברית בשם "קול שוועת בת יהודה", עם הוספות המיועדות לקוראים היהודים. בחיבור זה, הראשון מסוגו ברוסיה ובשפה הרוסית, טען שהיהודים יכולים להיות אזרחים נאמנים של האימפריה, וקרא לסובלנות מצד האזרחים הרוסים כלפי היהודים. הוא אף דרש בשבחם של האימפריה הרוסית ושל הצאר אלכסנדר הראשון. בהשקפתו המובעת בחוברת היה מושפע מהשכלת ברלין, ובפרט ממנדלסון ומווייזל, וכן מן הנאורות האירופית הלועזית ובפרט מלסינג.
ב-1809 היה בין החתומים על ההוצאה החדשה של "המאסף", אך בסביבות אותה שנה המיר את דתו, ביחד עם ידידו אברהם פרץ, לנצרות לותרנית. לאחר המרתו חדל מעיסוק ביהדות ובעברית; הוא חיבר דרמות ברוסית ותרגם ספרות יפה מגרמנית לרוסית, וכן עסק בפקידות ובמסחר. ב-1817 עבר לוורשה; ב-1831 חזר לסנקט פטרבורג לקראת העלאת אחד ממחזותיו על הבמה, ושם מת באותה שנה.
נכדו (בן בתו) הוא המדען זוכה פרס נובל איליה מצ'ניקוב.
נווחוביץ', פרץ וידידם נתן נטע נוטקין היו ההופעות המוקדמות ביותר של תנועת ההשכלה בתחומי מזרח אירופה, והם החלוצים של העברת ההשקפות והחיבורים של השכלת ברלין אל תחומי האימפריה הרוסית. המרת דתם הוסיפה לתדמיתה השלילית של ההשכלה כתנועה שסופה המרת דת. מלבד פעילות הבוסר של רבי מנשה מאיליה, חדירה ממשית יותר של ההשכלה לרוסיה באה רק עם פעילותו של יצחק בר לווינזון בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-19.
ישעיהו ארז

ביוגרפיה

ארז התגייס לצה"ל ב-1958 ושירת כלוחם בחטיבת גולני. לאחר קורס קצינים מונה למפקד מחלקה בסיירת שקד. ב-1963 מונה להקים מחדש את סיירת אגוז כיחידת ביטחון שוטף בפיקוד הצפון ופיקד עליה עד יוני 1965. לאחר מלחמת ששת הימים פיקד על יחידת מודיעין שפעלה ביהודה ושומרון. לאחר מכן שירת כסגן מפקד סיירת חרוב וכקצין אג"ם של חטיבת הבקעה בתקופת המרדפים. ב-1972 נשלח לאתיופיה כיועץ צבאי.
ב-1975 מונה למפקד רצועת עזה ולאחר מכן שירת כמושל הצבאי של אזור צפון סיני. ב-1977 מונה למפקד עוצבת ברעם ופיקד על החטיבה במהלך מבצע ליטני. בתקופת מלחמת לבנון שירת כסגנו של דוד מימון מפקד יחידת הקישור ללבנון, שהיה אחראי על הסיוע האזרחי במדינה. ב-1985 מונה לראש המנהל האזרחי ברצועת עזה ובאוקטובר 1987 מונה לראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון, תפקיד אותו מילא מהאינתיפאדה הראשונה ועד אפריל 1991.
בספטמבר 1995 -לאחר שחרורו- מונה למנכ"ל רשות שמורות הטבע וב-2002 מונה לחבר מליאת רשות הטבע והגנים.
כביש 754

מבנה הכביש

הכביש שאורכו 8.5 קילומטרים הוא כביש בעל נתיב אחד לכל כיוון לכל אורכו אשר מתחיל מצומת בית רימון על כביש 77 מצפון, עולה לכיון דרום דרך כפר כנא כאשר הוא משמש ככביש הראשי של הכפר, ממשיך בכיון דרום-מערב עד לצומת הכניסה למשהד ופונה לכיון דרום עד לצומת הכניסה לריינה כאשר לאחר הצומת הכביש חוזר ופונה לכיון דרום- מערב ומשמש כציר הראשי של ריינה עד לסיומו ברחוב הגליל בנצרת.
הכביש בעיקר במקטע צומת בית רימון - צומת הכבישים 6400/79 נחשב עמוס מאד ויוצר עומסי תנועה כבדים המשפעים על האזור ועל הכניסה ליישובים הסמוכים אליו, על פי תוכניות אמור הכביש להיות מורחב לכביש דו נתיבי בקטע בין כפר כנא לצומת הכבישים 6400/79, בנוסף צפוי להיבנות כביש עוקף כפר כנא ממזרח שיקרא כביש 6500
מירב אברהמי

מירב אברהמי (נולדה ב-5 בנובמבר 1988 בירושלים) היא שחקנית קולנוע.
אברהמי שיחקה  בסרטים ישראליים. התפרסמה לראשונה בשנת 2003 לאחר שככבה כשחקנית ראשית בסרט "מיס אנטבה" של עמרי לוי.
זכתה בפרסים בינלאומיים על תפקידה בסרט.
כובע

יצור

כובעים נעשים ממגוון רחב של חומרים: צמר, קנבס, פרווה, לבד, אריג, עור, קש ועוד.
הם נוצרים באמצעות שימוש בתבנית ובידיים: מרככים את האריג על ידי אדים ולאחר התייבשותו מעצבים אותו לצורה הרצויה. אם עדיין האריג קשה מעצבים אותו על כמה תבניות.
לכובעי הלבד קשיות ברמות משתנות, התלויות בכמות הלקה ששמו עליהם.
יש כובעי צמר שניתנים לקיפול ועל ידי הכנסה לקופסתם הם חוזרים לצורה המקורית.
כיוון שחישוק הכובע צריך להיות קשה, קיימים כובעים עם קופסאות מיוחדות ששומרות על צורת החישוק כשהם לא בשימוש – הן בדרך כלל בצורת גליל ועשויות מקרטון.
כובעים סרוגים ביד או במכונה, מאד נפוצים. לתינוקות נוהגים לחבוש כובע סרוג, כדי להגן על ראשם ואוזניהם מקור. לחיילים סורגים כובעי גרב, בצבע ירוק-זית או כחול כהה. גם נשים וגם גברים חובשים כובעי צמר סרוגים לחימום הראש. הכובעים עשויים בשלל צורות ודוגמאות ומשמשים גם קישוט אופנתי.
דובי וייס

דובי וייס (נולד ב-6 ביולי 1963) הוא המייסד הפדגוגי של עת הדעת, זוכה פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות (2012), ראש תחום פדגוגיה דיגיטלית במכללת סמינר הקיבוצים וראש התוכנית לתואר שני בטכנולוגיה בחינוך במכללת סמינר הקיבוצים. הוא בעל תואר שלישי מאוניברסיטת תל אביב בהוראת המתמטיקה והמדעים.

ביוגרפיה

דובי וייס נולד וגדל בתל אביב. בשנת 1981 התגייס לצה"ל ושירת בחיל המודיעין.
בשנים 1986-1989 למד באוניברסיטה העברית וקיבל תואר B.Sc במדעי המחשב ותואר B.A בספרות עברית. הוא מוסמך אוניברסיטת בוסטון בטכנולוגיה חינוכית.
ב-1991 חבר לפרופסור חנן יניב והיה מעמודי התווך של חברת "יוריקה" בהיותו אחראי על מערכת "קטנים כגדולים", אשר העניקה לילדי הגן הזדמנות להשתמש במחשב ככלי עבודה ותקשורת, תוך הכנתם למאה ה-21. המערכת, שפותחה ביחד עם פרופסור חנן יניב וד"ר נחמה ניר-יניב, שהייתה ראש האגף לחינוך בגיל הרך במשרד החינוך, הותקנה בכל גני הילדים במדינת ישראל. בנוסף, הוביל את פיתוח משחק ההדמיה לבני נוער "הכל בסוודר", המדמה צוות הנהלה של מפעל ייצור לסוודרים. המשחק הופעל במשך כעשור במרכז לחינוך לתעשייה של התאחדות התעשיינים ואלפי תלמידים התנסו בו.
בשנת 1993 הצטרף לחברת "אוניקס אינטראקטיב" והיה אחראי על תחום מוצרי ההדרכה והלמידה מבוססי מולטימדיה. לאחר מכן, הוביל את תחום ההיי-טק בחברת SIT לחשיבה המצאתית שיטתית.
בשנת 2000 הקים ביחד עם ד"ר אביב שגב את חברת ההזנק "Ennovate" שעסקה בניהול ידע. באותה שנה קיבל גם תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. 
בשנת 2002 החל ללמוד בתוכנית הלימודים של מכון מנדל למנהיגות.
בשנת 2004 הקים יחד עם שמואל מיתר את "עת הדעת" והיה המייסד הפדגוגי שלה. "עת הדעת" הוא מיזם המציע פלטפורמה דיגיטלית להוראה וללימוד בעידן הדיגיטלי ופועל במאות בתי-ספר יסודיים ברחבי ישראל. התפיסה הפדגוגית של "עת הדעת" זכתה בשנת 2012 לציון לשבח על ידי ראש הממשלה במסגרת "פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות".
בשנת 2010 נבחר לאחד מ-50 האנשים המשפיעים על החינוך בישראל ובשנת 2012 זכה בפרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות על "פועלו החלוצי בפיתוח טכנולוגי-פדגוגי להוראה חדשנית בעידן הדיגיטלי".
בין השנים 2014-2018 כיהן וייס כראש התוכנית לתואר שני בטכנולוגיה בחינוך במכללת סמינר הקיבוצים. והחל מיולי 2016 מכהן וייס כראש תחום 'פדגוגיה דיגיטלית' בסמינר הקיבוצים.
נשוי לסופרת ולמחזאית אלה מושקוביץ-וייס, ואב לבן ולבת.
כיכר היהלום

עיבודים

רומן זה הפך לסרט ב-1982 בבימויו של Francesc Betriu, והוליד מספר  עיבודים לתיאטרון, כולל מחזה בבימויו של Joan Ollé בשנת 2004.
ז'ולט נאג'

קורות חייו

ז'ולט נאג' הוא אחד המנצחים הבולטים באירופה בתחום המוזיקה המודרנית והעכשווית.] סיים את לימודי הניצוח באקדמיה למוזיקה בבודפשט. 
נאג' מלמד בכמה מוסדות מוזיקליים נחשבים ומרבה לתת כיתות אמן. כמו כן הוא מנהל אמנותי של כיתות האמן למנצחים עם התזמורת הפילהרמונית יאנאצ'ק. 
ז'ולט נאג' ניצח על תזמורות רבות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית של ברגן, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הרדיו האיטלקי במילאנו וטורינו, התזמורת האקדמית בטהובן באנטוורפן 
ועוד אנסמבלים רבים בכל רחבי היבשת. ז'ולט נאג' מופיע באופן קבוע בפסטיבלים הנחשבים באירופה. בשנת 1999 הוענק לו פרס מיוחד על הצטיינות בביצוע מוזיקה ישראלית.
הסדר ואסנאר

הסדר ואסנאר על בקרת הייצוא של נשק קונבנציונלי וסחורות וטכנולוגיות בעלות שימוש כפול הוא משטר פיקוח רב - צדדי (MECR) עם 42 מדינות משתתפות, לרבות מדינות רבות אשר לקחו חלק בקומקון (ברית ורשה).
הסדר ווסנאר יוסד כדי לתרום לביטחון וליציבות אזוריים מקומיים ובינלאומיים באמצעות קידום שקיפות ואחריות גדולה יותר בקשר עם העברות נשק קונבנציונלי וסחורות וטכנולוגיות בעלות שימוש כפול, ובכך למנוע את ערעור היציבות. המדינות המשתתפות מעוניינות, באמצעות המדיניות הלאומית שלהן, להבטיח שהעברות של פריטים אלה אינן תורמות לפיתוח או להגברת היכולות הצבאיות שבכוחן להחליש את מטרות ההסדר, וכן שאינן מוסטות לתמוך ביכולות אלה.
ההסדר הוא המחליף של ועדת הקואורדינציה של המלחמה הקרה - עבור בקרת היצוא הרב-צדדית (Coordinating Committee for Multilateral Export Controls - COCOM). הוא יוסד ב-12 ביולי 1996, בווסנאאר, הולנד, הסמוכה להאג. הסדרי וואסנאר קפדניים הרבה יותר מאשר COCOM, ומתמקדים בעיקר בשקיפות של מדיניות בקרת הייצוא הארציים ואינם מעניקים זכות וטו לחברים יחידים על החלטות ארגוניות. מזכירות לניהול ההסכם נמצאת בווינה, אוסטריה. ואולם, בדומה ל-OCOM, אין המדובר באמנה (הסכם), ולכן ההסדר אינו מחייב מבחינה משפטית.
מדי חצי שנה, מחליפות המדינות חברות מידע על משלוחים של נשק קונבנציונלי למדינות שאינן חברות בוואסנאר (ראו בהמשך), משלוחים המשתייכים לשמונה קטגוריות נשק רחבות: טנקי קרבות, כלי רכב משוריינים (AFV), ארטילריה בקנה מידה גדול, מטוסים צבאיים, מסוקים צבאיים, ספינות מלחמה, טילים או מערכות טילים, וכן כלי נשק קטנים וכלי נשק קל.

תיקונים לשנת 2013

בחודש דצמבר 2013 תוקנה רשימת הייצוא של טכנולוגיות מוגבלות, כך שתכלול מערכות מעקב מבוססות אינטרנט. טכנולוגיות חדשות שכעת תחת משטר בקרת הייצוא כוללות "תוכנת חדירה" - תוכנה המיועדת להביס את אמצעי ההגנה של המחשב או הרשת כדי לחלץ נתונים או מידע - כמו גם מערכות מעקב IP.
מטרת התיקונים הייתה למנוע מחברות טכנולוגיה מערביות למכור טכנולוגיות מעקב לממשלות הידועות בפגיעה בזכויות אדם. עם זאת, כמה חברות טכנולוגיה הביעו חשש כי היקף הבקרות עשוי להיות רחב מדי, באופן שיגביל את יכולתם של חוקרי הביטחון לזכות ולתקן רגישויות אבטחה. גוגל ופייסבוק מתחו ביקורת על ההגבלות שיוטלו על פעילויות כמו בדיקות חדירה, שיתוף מידע על איומים ותוכניות תמריצים לזיהוי באגים. לטענתם, ההגבלות יחלישו את ביטחון המדינות המשתתפות, ויעשו מעט כדי לרסן איומים מצד מדינות שאינן משתתפות.
המתקפה על אוטובוס התלמידים בשער הנגב

הפיגוע

המתקפה החלה בשעה שבה סיים נהג האוטובוס לפזר את רוב ככל הילדים בקיבוצים בהם הם מתגוררים לאחר שאסף אותם מבית הספר, ולכן היה האוטובוס ריק כמעט לגמרי. נהג האוטובוס נפצע קלות והנוסע היחיד שנשאר, בן 16 שישב בחלקו האחורי של הרכב, נפצע אנושות מפגיעת רסיסים בראשו ומת מפצעיו ב-17 באפריל. לאחר האירוע, נורה מטח פצמ"רים על הכביש, דבר שעיכב את פינוי הנפגעים.
בימים שלאחר התקרית נורו מטחים כבדים של רקטות ופצצות מרגמה לעבר המועצה האזורית שער הנגב והערים שדרות ואשקלון, דבר שגרם להשבתת הלימודים בבתי הספר באזור, כולל זה שתלמיד בו נהרג במתקפה, לאחר המתקפה צה"ל סגר את כביש 232 באזור בו בוצעה המתקפה לתנועת כלי רכב אזרחיים ומיגן אותו באמצעות קירות בטון ושתילת עצים בצידי הכביש כדי למגן את הרכבים מירי טילים.
לאחר התקרית טען ארגון חמאס כי האוטובוס נסע על כביש שנמצא בשימוש שוטף של כלי רכב צבאיים ישראליים, וכי פעיליו שביצעו את המתקפה לא ידעו שישנם תלמידים על הרכב. בישראל דחו את הטענות לזיהוי שגוי בשל צבעו הצהוב של האוטובוס, האופייני לאוטובוס בית ספר אמריקאי בהתאם למשפט הבין לאומי והאשימו את חמאס בביצוע פשע מלחמה בהתקפה, משרד החוץ דרש מהצבא להשאיר את האוטובוס כפי שהוא בבסיס אוגדת עזה, אליו הוזמנו נציגים ממדינות זרות ומהאו"ם כדי להראות את פשעי המלחמה שהחמאס מבצע.
ההתקפה גונתה על ידי הקהילה הבינלאומית.
נוג

ליהוק

ארון אייזנברג בן ה-24, שגובהו כמטר וחצי, לוהק לתפקיד כי המפיקים היו זקוקים לשחקן שאיננו קטין (בגלל תהליך האיפור הארוך) שלא יראה גבוה מדי לצידו של סירוק לופטון (אשר לוהק כשהיה בן 14, לפני פרץ הגדילה באמצע הסדרה, שהפך אותו לגבוה יותר מכל יתר השחקנים).

ביוגרפיה של הדמות

נוג נולד לרום ולפרינדורה על כוכב הבית של הפרנגי, בשנת 2353. מאוחר יותר, הוא עבר עם אביו לתחנת החלל חלל עמוק 9, שם עבד בבר של דודו קווארק. במהלך תקופה זו, נוג היה שובב ועבריין קל. ביחד עם חברו הטוב ג'ייק סיסקו הוא מצטרף, בחוסר רצון, לבית הספר שפותחת קייקו או'בריאן, והשניים הופכים לתלמידיה הראשונים. כאשר רום, תחת לחץ מצידם של קווארק והגרנד הגדול זק, מוציא את נוג מבית הספר, אולם ג'ייק ממשיך ללמד אותו, כמורה פרטי, מאחורי גבם.
נוג מכיר בכישלונו של אביו לייצר רווח מהמיומנות שלו עם מכניקה ואלקטרוניקה, הוא מסתייג מללכת בעקבותיו ושואף לקריירה שבה יוכל לעשות משהו עם עצמו. לאחר שהוא עובר טקס התבגרות פרנגי מסורתי, הוא פונה אל קפטן סיסקו, על מנת שזה יתמוך במועמדותו לאקדמיה של צי הכוכבים. נוג הוא הודה והופך Ferengi הראשון בצי כוכבים.
אקדמיית צי הכוכבים משבצת את נוג לחלל עמוק 9, כחלק מההכשרה בשטח שעוברים הצוערים. עם חזרתו לתחנה, הוא הופך להיות שותפו לדירה של ג'ייק, למרות שבתחילה המשמעת הצבאית החדשה של האקדמיה אינה עולה בקנה אחד עם ההרגלים הרשלניים של ג'ייק. כצוער, נוג עובד בעיקר תחת ראש אגף המבצעים מיילס או'בריאן.
נוג מקבל דרגת סג"ם זמן קצר לפני שצי הכוכבים כובש מחדש את חלל עמוק 9, במהלך מלחמת הפדרציה בדומיניון.
על כוכב הלכת AR-558, בשיאו של קרב במהלך המלחמה בדומיניון, נוג נורה ברגלו על ידי חייל ג'מהדאר, דבר מחייב קטיעתה. לאחר מכן הוא מעביר מספר חודשים ב-"סטארבייס 235", שם מגדלים רגל ביו-סינתטית שתחליף את הרגל הקטועה. לאחר כמה חודשים של טיפול, נוג עדיין מרגיש כאבי תופת ברגלו החדשה, על אף שהרופאים לא מצליחים לזהות כל גירוי בקולטני הכאב שלה, שיסבירו את הרגשתו. נוג בורח מהחיים האמיתיים אל ההולודק, מחליט להעביר את כל חייו שם ומסרב לעזוב, עד אשר ויק פונטיין כופה עליו לכבות את התוכנית.
אחד ממעשיו האחרונים של קפטן סיסקו, לפני שהצטרף לנביאים, הוא לקדם את נוג לדרגת לוטננט זוטר.
בציר זמן חלופי, נוג הופך לקפטן הפרנגי הראשון בצי הכוכבים.
ביקום המראה, נוג הוא הבעלים של הבר על "טרוק נור", אשר ירש אותם לאחר מותם של אביו ודודו. נוג מיקום המראה מסייע למנהלת קירה נריס לברוח מכילאה ולהימלט מידי המורדים הארצנים, אולם לאחר מכן היא מוציאה אותו להורג, מחשש שיגלה למורדים את מקום הימצאה.
נוג נוהג לאחסן את כל כספו בתיבה נעולה מתחת למיטתו.
גייל וילהלם

ילדותה ונעוריה

וילהלם נולדה ביוג'ין, אורגון לאתל גייל ברואר ווילסון פריס וילהלם בשנת 1908. היא הייתה הצעירה מבין חמשת ילדיהם, והתחנכה באורגון, איידהו, ווושינגטון. המשפחה עברה לסן פרנסיסקו, קליפורניה כאשר וילהלם הייתה בשנות העשרה שלה.

קריירת כתיבה

וילהלם פרסמה כמה סיפורים קצרים בשנים 1934 ו-1935, והופיעה לראשונה בספרות האמריקאית. בעזרתו של סוכן ספרותי, פרסמה וילהלם את גם אנחנו נסחפים בשנת 1935, בהוצאת ראנדום האוס, וזכתה לביקורת חיוביות רבות.
בשנת 1938, פרסמה הוצאת הספרים ראנדום האוס את לפיד לוולהאלה, רומן נוסף העוסק בלסביות שבו הדמות המרכזית, צעירה לסבית, מחוזרת על ידי בחור צעיר, מקסים ויפה, אך היא מבינה כי אושרה האמיתי נמצא יחד עם נערה צעירה אחרת.
וילהלם כתבה שלושה רומנים נוספים, הביאו הביתה את הכלה בשנת 1940, זמן הביניים בשנת 1942, ולעולם אל תרפה ממני בשנת 1945, כשבכולם הנושא המרכזי הוא הטרוסקסואליות. הרומן לעולם אל תרפה ממני כלל בעטיפתו האחורית שבחים מידידה של וילהלם קרל סנדברג.
כמו כן פרסמה וילהלם סיפורים במגזין קלוריס ובמגזין הספרות של אוניברסיטת ייל בתחילת שנות ה-40, אך לא פרסמה דבר מאז שנת 1943. למרות זאת, שני ספריה של וילהלם העוסקים בנושא הלסבי פורסמו שוב פעמים רבות בשנות ה-40, ה-50, וה-60. לספר לפיד לוולהאלה ניתן שם חדש, המעבר המוזר, עם עטיפה שונה בשנת 1953.
בשנת 1975, הודפס מחדש הספר לפיד לוולהאלה בידי הוצאה לאור ארנו פרס כחלק מהומוסקסואליות: ההיסטוריה הספרותית של החברה ההומו-לסבית.

חיים אישיים

וילהלם התגוררה עם אלן הופ בסן פרנסיסקו החל משנת 1938 ועד למותה של הופ בסוף שנותה-40. ברברה גרייר ניסתה במשך כמה שנים לאתר את וילהלם. בשנת 1984 יצאה מהדורה נוספת של הספר גם אנחנו נסחפים בהוצאת Naiad Press עם הקדמה מאת גרייר בה היא מתארת את חייה של וילהלם ובה היא מפצירה לקבלת עזרה מכל אדם היודע דבר על מקום המצאה של וילהלם.בזמן שהוצאת הספרים הוציאה את המהדורה המחודשת של הספר לפיד לוולהאלה בשנת 1985, היא הכילה הקדמה מאת וילהלם עצמה, אליה הגיעה גרייר לאחר שקיבלה מידע ממקור אנונימי. גרייר העריכה כי וילהלם הפסיקה לכתוב לפני הגיעה לגיל 40 כיוון "שהעולם לא נתן לה לכתוב את הספרים שרצתה".
וילהלם התגוררה עם קתלין הובנר החל משנת 1953 ועד למותה בשנת 1991 ממחלה הסרטן.
משפט זרימה מקסימלית - חתך מינימלי

בתורת הגרפים, משפט זרימה מקסימלית - חתך מינימלי (Max-flow min-cut) עוסק בזרימה המקסימלית שניתן להעביר ברשת זרימה. המשפט קובע כי כמות הזרימה המקסימלית שניתן להעביר ברשת זרימה שווה לקיבול המינימלי של חתך ברשת.
המשפט הוא מקרה פרטי של הדואליות של תכנון ליניארי ומכליל את משפט מנגר הקובע כי גרף הוא k-קשיר אם ורק אם בין כל שני קודקודים בגרף קיימים k מסלולים זרים בקודקודים והוא k-קשיר-קשתות אם ורק אם בין כל שני קודקודים בגרף קיימים k מסלולים זרים בקשתות.

הוכחה

ראשית, אם  היא זרימה מקסימלית, והגרף השיורי של רשת הזרימה עבור  כן מכיל מסלולי שיפור, אז ניתן להגדיל את  על ידי העברת זרימה נוספת באחד ממסלולי השיפור, בסתירה למקסימליות . לכן 1 גורר את 2.
כעת, אם הגרף השיורי עבור  לא מכיל מסלולי שיפור, ניתן להגדיר חתך  בצורה הבאה:  יהיה הרכיב הקשיר של הגרף השיורי שמכיל את  (כלומר, כל הצמתים שקיים מסלול מ- אליהם בגרף השיורי) ו- יכיל את יתר הצמתים.  מכיל את , שכן אם היה מסלול בין  ו- בגרף השיורי, על פי הגדרתו הוא היה מסלול שיפור.
קל לראות שקיבול החתך  שווה לכמות הזרימה: אם , אז בהכרח , שכן אם היה מתקיים  זו הייתה סתירה לאילוץ הקיבול של הזרימה, ואם היה מתקיים , הרי שהקשת  הייתה שייכת לגרף השיורי, ועל פי הגדרת החתכים שלנו, הקשת  אינה שייכת אליו. לכן 2 גורר את 3.
הגרירה של 3 את 1 היא מיידית שכן קל להראות שהערך של כל זרימה קטן או שווה לקיבולו של כל חתך בגרף.
פליקס צ'יסקדי

ראשית חייו

צ'יסקדי נולד בליאופולדוויל ב-1 ביוני 1963 למרתה ואטיאן – לימים ראש ממשלת זאיר. אביו הוא ממוצא לובה, קבוצה אתנית מעמי הבנטו. בניעוריו חי חיי תענוגות בעיר הבירה. כשאביו הקים את מפלגת האופוזיציה UPDS בראשית שנות השמונים בהתנגדותו למובוטו ססה סקו, נאלץ צ'יסקדי להתלוות לאביו למעצר בית בעיר הולדתו במרכז קאסאי. מהלך זה גם אילץ את פליקס לסיים את לימודיו. בשנת 1985 אישר מובוטי לו, לאימו ולאחיו לעזוב את קאסאי. לאחר מכן הלך פליקס להשתקע בבריסל, בלגיה, שם עבד בעבודות מזדמנות, נהנה מחיי הלילה התוססים והפך לפעיל מטעם UDPS.

דרכו הפוליטית

בשלהי 2008 מונה צ'יסקדי למזכ"ל מפלגת UDPS לענייני חוץ. בנובמבר 2011 קיבל מושב באספה הלאומית של קונגו, כשהוא מייצג את העיר מבוי-מאי במחוז קאסאי מזרח.
במאי 2013 סירב לקבלת תפקיד של יועץ בוועדת הבחירות המרכזית באומרו שאינו רוצה להשהות את מהלך פעילותו הפוליטית, שכן ועדת הבחירות אינה ממנה חברים אשר חברים במרחב הפוליטי.
בנובמבר 2016 מונה צ'יסקדי לסגן מזכ"ל UDPS. ב-31 במרץ 2018 נבחר להנהגת המפלגה לאחר מות אביו ב-1 בפברואר 2017. עוד באותו היום, נבחר על ידי מפלגתו להיות מועמד לנשיאות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בבחירות שהתקיימו ב-30 בדצמבר 2018.
ב-10 בינואר 2019 הוכרז כי צ'יסקדי נבחר לנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הוא הביס את מנהיגי האופוזיציה האחרים, מרטין פיולו ועמנואל רמזאני שדארי, אשר נתמכו על ידי הנשיא הקודם ז'וזף קבילה שכיהן כנשיא במשך 18 שנה. אולם יריבו של צ'יסקדי בבחירות - פיולו, וכמו כן הכנסייה הקתולית, דחו את התוצאות בטענם כי חלק מהקולות זויפו, וכי לפי תוצאות ספירת הקולות מטעם הכנסייה הקתולית, יריבו של צ'יסקדי הוא המנצח בבחירות.
יעקב יצחק דן לנדא

לפני השואה

נולד בזאלושין, בדרום פולין, לרבי אלימלך מנחם מנדל לנדא, הרבי השני מסטריקוב. משפחתו התגוררה בעיירה זגיירז' הסמוכה ללודז'. דודו, שייסד את חסידות סטריקוב, היה רבי אהרן צבי לנדא, בנו של רבי דוב בריש מביאלה, תלמידו וממלא מקומו של רבי מנחם מנדל קאליש מוורקה. 
בתרע"ב מונה רבי יעקב יצחק דן לכהן כרבה של קינוב, על מקום אחיו רבי אברהם אביגדור שנפטר בחטף, ובה שימש ברבנות כעשר שנים. בעשור שבין תר"פ לתר"ץ (בשנות ה-20 של המאה ה-20) נחרבה קינוב בשרפה ורבי יעקב יצחק דן חזר לבית הוריו בזגיירז' וסייע לאביו בהנהגת החסידות. הוא ייסד את ישיבת "בית אהרן" שהוציאה לאור ירחון באותו שם.
לאחר פטירת אביו בתרצ"ו מונה לאדמו"ר. היה בקי בהוויות העולם. נהג בתקיפות בכל הקשור לשמירת הדת. היה פעיל בתנועת אגודת ישראל: השתתף בכנסייה הגדולה השלישית של אגו"י ופעל נגד ביטול השחיטה.

בימי השואה

מספר ימים לאחר תחילת המלחמה כבשו הנאצים את זגיירז' והחרימו את בית הרבי, בית המדרש ובניין ישיבת "בית אהרן". הם חיפשו את הרב לנדא וחסידיו הצליחו להבריחו לפני כן לוורשה. המשיך לסייע שם לחסידיו ולפליטים אחרים ופעל בארגון "עזרת תורה" שהקימו הרבנים בגטו ורשה.
בעת המשלוחים הראשונים להשמדה עבד הרבי בבית חרושת לייצור מדים לחיילים הגרמניים. בהמשך הסתתר בבונקר, אך יצא לעיתים כדי לעשות מעשי חסד. הקים יחד עם אדמו"רים נוספים את ארגון "הלוויית המת" בגלל התמותה הרבה שגרמה את ביזוי כבודם של המתים.
בפסח תש"ג, האחרון לחייו, אכל הרבי רק אבקת סוכר, וקרא בתורה ליושבי הבונקר מספר תורה קטן שהבריח עמו. בשביעי של פסח התגלה הבונקר בידי הנאצים שהושיבו את הרבי במכונית צבאית כשהוא עטוף בטלית. פיאותיו וזקנו גזוזים בחלקם והם הכריחוהו להחזיק שלט שבו כתוב: "היהודים רצו את המלחמה ולכן חייבים לשלם על כך". הרבי נשלח עם יהודים אחרים ללובלין. לאחר זמן לא רב נשלח שוב למחנה טרבניקי. בחשוון תש"ד רצחו אנשי הס"ס שקיבלו לידיהם את השליטה על המחנה אלפי יהודים וביניהם את הרבי מסטריקוב. כן נספו בשואה בנו ר' טוביה (חתנו של רבי אברהם ויינברג מסלונים). בן אחר, רבי אברהם אביגדור נחום לנדא, ניצל וכיהן כרבי מסטריקוב בתל אביב ובבני ברק.
קיר רפלקטיבי

"קיר רפלקטיבי" הוא שם קבוצת פסלים של האמן הישראלי יגאל תומרקין. הפסלים מוצבים במקומות שונים כגון מוזיאון תל אביב לאמנות, קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם ועוד.

היסטוריה

קבוצת הפסלים "קיר רפלקטיבי" נוצרה במהלך המחצית השנייה שנות ה-70 של המאה ה-20. בתקופה זו זנח תומרקין את סגנון הפיסול האסמבלאז'י, המשלב חלקי נשק, לטובת עיסוק במבניות וצורה גאומטריים. 
תצוגה של שבעה פסלים, אותה כינה תומרקין "מחוה לארצות-הברית", נפתחה ב-1 בספטמבר 1976 בפארק פלאשינג מדוז שבניו יורק. פסלים נוספים הוצגו באותה עת גם ליד מוזיאון קווינס במנהטן ופסל נוסף בסוהו, בסמוך לגלריית "Sculpture Now". בעקבות השחתה של פסלים ובעיות של ביטוח, פירק תומרקין את התצוגה בחודש נובמבר. חלק גדול מן הפסלים נפגע בתאונת דרכים. תומרקין תיקן את חלקם והעבירם לתצוגה בסטנפורד, ניו ג'רזי, באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס, באוניברסיטת בוסטון ופסל נוסף הותקן בביתו של אספן פרטי בווסטר, מסצ'וסטס.

תיאור

היצירות מורכבות ממסגרות מתכת בהן שילב תומרקין משטחי זכוכית. משטחים אלו חושפים בפני הצופה את מנגנוני הבנייה של הפסל ואף מהווים רקע לקומפוזיציה של צורות המשולבת במערכת המסגרות של הפסל. 
תומרקין קשר את הסגנון הפיסולי של היצירות אל חוויותיו מן התרבות האמריקאית. "הביקור בניו יורק", כתב תומרקין, "נותן לי עוד זווית ראייה; הזכוכית והקורטן, הסביבה משתקפת בפסלים. פסליי הופכים לאופקיים, כניגוד לאדריכלות הבינלאומית המכוונת לגובה.
שמואל מרחב

שמואל מרחב (26 בפברואר 1924 - 19 בפברואר 2001) היה מהנדס ישראלי בתחום האווירונאוטיקה, שכיהן כפרופסור בטכניון בחיפה.

ביוגרפיה

שמואל מרחב נולד בשנת 1924 כשמואל לנדסברג במשפחה יהודית בעיר האגן, באזור ארנסברג שבחבל הרוהר בנורדריין-וסטפאלן שבגרמניה. עלה לארץ ישראל והתחתן עם נעמי לבית רויפר.
בשנים 1948-1971 עבד כמהנדס מחקר, כמנהל מחקר ופיתוח וכראש חטיבה ברשות לפיתוח אמצעי לחימה ברפא"ל.
החל משנת 1959 היה מעורב בהוראה בטכניון כמורה נספח בפקולטה להנדסת חשמל ולהנדסה אווירונאוטית וכיועץ. בשנת 1971 הצטרף לסגל הטכניון כמורה וכחוקר ועסק רבות בתחום הבקרה, ההנחיה והניווט במסגרת הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה והחלל.
פרסם מאמרים ודוחות רבים, חלקם גלויים וחלק רב מסווגים. על שמו נרשמו חמישה פטנטים, והוא זכה בפרסים ממנהל החלל האמריקאי NASA ובמענקי מחקר מהמועצה הלאומית למדעים של ארצות הברית. הוא מונה על ידי שר הביטחון למעריך מערכות אויוניקה במטוס ה"לביא". שימש כיועץ לחברות בישראל ובארצות הברית. 
עם תלמידיו נמנו 30 משתלמים ובתוכם 7 דוקטורנטים שרובם היו מובילים באקדמיה ובתעשייה בישראל.
פעילותו המחקרית התרכזה בעיקר בבקרה האופטימלית, הבקרה האדפטיבית, זיהוי המערכות, מערכות  אדם-מכונה, ניווט אוטונומי, שיערוך זרימה אופטית וכו'.
בשנים 1983-1981 שימש כדקאן הפקולטה להנדסת אירונאוטיקה.
שמואל מרחב נפטר בחיפה בשנת 2001. אחד מילדיו הוא נרי מרחב, פרופסור בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון.