google/wiki40b huggingface dataset:
בואש אפריקני

מאפיינים

אורכו של סמור זה 60–70 ס"מ ומשקלו עד 2.3 ק"ג. הגוף חום כהה ברובו ומפוספס בגבו בפסים ארוכים לבנים וביניהם פסים חומים. הראש חום עם פסים לבנים עד האוזניים. החוטם והפה קטנים ולא בולטים. הוא מזכיר מעט את הסמור האפריקאי אך גדול ממנו. הזנב ארוך, שעיר ולבן כמעט לגמרי. הסמור מפריש ריח חריף מבלוטות ליד פי הטבעת שמבריח את אויביו, אך הריח מצחין פחות משל בואש אמיתי.
הם חיים באזורים פתוחים באפריקה לרבות מדבריות, ערבות שחונות וסוואנות והם אינם נפוצים באזורי היערות של קונגו או בחופי מערב אפריקה.
הם ציידים שניזונים מחיות קטנות כמו חסרי חוליות שונים, יונקים קטנים, נחשים, עופות וביצים. הם בעלי לסתות חזקות עם שיניים חדות המשמשות להריגת הטרף. הם משתמשים גם בטפרים כדי להרוג את טרפם. 
הם חיים בגפם, בדרך כלל בבתי גידול של פרסתנים גדולים שמושכים חרקים, וביום ישנים במאורות, בדרך כלל של בעלי חיים אחרים. לעיתים ישנם כמה החיים יחדיו, בעיקר בעונת הרבייה. משך ההיריון של הנקבות הוא 4 שבועות, והן ממליטות במאורה 4–5 גורים פגיעים ומגדלות אותם עד לבגרותם.
העשור הראשון של המאה ה-15

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
שש פעמים

העלילה

הסרט, שנכתב בהשראת אירועים אמיתיים, מתאר כמה שבועות בחייהם של קבוצת מתבגרים בני 17 בהרצליה. אל החבורה הסגורה מתפרצת גילי, שהרגע עברה לבית הספר שלהם, ומנסה לתפוס את מקומה בכל דרך אפשרית. דרך גילי אנחנו מתוודעים אל המעמדות, הערכים ויחסי הכוחות שמרכיבים את חווית ההתבגרות בישראל של ימינו, המתועדת בריאליזם מטלטל וחסר רחמים. גילי משתמשת במיניותה כדי להתחבר לנערים מקובלים (עומרי ותומר). הם מצדם מנצלים אותה ומעבירים אותה מיד ליד. גילי לא מרוצה מהאופן שבו דברים מתפתחים אך ממשיכה לנסות להתחבר אליהם, מתוך תקווה שהדברים יסתדרו. הסרט מחולק לשישה חלקים, כל חלק מספר על אפיזודה מינית אחרת של גילי עם הנערים. למרות שגילי היא זו שמופיעה במקום, מפתה את הנערים לכאורה, ולא מתנגדת או נאבקת עם הנערים, ברור לצופה כי היא אינה מעוניינת בחלק מהמהלכים המיניים המתרחשים ואף מנסה להתנגד להם. התנגדותה נרשמת כסוג של משחק עבור הנערים. במהלך התהליכים האלה, ישנה התעלמות הורית מוחלטת, גם של הוריה של גילי, וגם מהוריו של עומרי.

פרסים

בספטמבר 2012 השתתף בפסטיבל סן סבסטיאן, ספרד וזכה בו בפרס בקטגוריית "מבט אחר".
השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-28, אשר נערך באוקטובר 2012, וזכה בו בשלושה פרסים: לבמאי יונתן גורפינקל לסרט הביכורים העלילתי, לתסריטאית רונה סגל ולשחקנית סיון לוי.
הסרט הוקרן במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל טרייבקה בניו יורק, שנפתח ב-17 באפריל 2013.
סיון לוי זכתה בפרס אופיר בקטגוריית השחקנית הטובה של השנה על משחקה בסרט בטקס פרסי אופיר שהתקיים ב-28 בספטמבר 2013.
רונה סגל וסיון לוי זכו בפרס פורום המבקרים לשנת 2013.
סיון לוי זכתה בפרס לשחקנית הטובה ביותר ב Tallinn Black Nights Film Festival באסטוניה.
לאונרדו דה לורנזו

ביוגרפיה

נולד בויג'אנו, במחוז פוטנצה (נפה), דה לורנזו התחיל לנגן בחליל בגיל 8 ונסע לנאפולי להשתתף ב"קונסרבטוריון למוזיקה סן פייטרו אה מאיילה". בגיל 16 הוא היגר לארצות הברית, עבד במלון קרולין, קנטקי, אך בשנת 1896 הוא חזר לאיטליה כדי לעשות את שירותו הצבאי באלסנדריה, והיה בלהקה צבאית. הוא הצטרף לתזמורת בקייפטאון בגיל 25. ב-1907, הוא חזר לנאפולי כדי להשלים את לימודיו, ואז הוא נסע לאמריקה שוב, והפך לחלילן הראשון של התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק בבימויו של גוסטב מאהלר, וניגן בהתזמורת הסימפונית של ניו יורק, הוא היה גם חלילן בתזמורת מינסוטה, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס וגם התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר. ב-1914 הוא פגש את מוד פיטרסון בתזמורת מינסוטה, פסנתרנית שליוותה אותו בתדירות גבוהה והפכה לאשתו. ב-1917 מועדון החלילית של לוס אנג'לס הציג מחזמר לכבודו ודה לורנזו נתמנה לחבר הכבוד הראשון של האגודה. בין השנים 1923-1935 לאונרדו היה פרופסור לחליל בבית הספר איסטמן למוזיקה, לאחר פרישתו הוא התמקד בהלחנה וכתיבת פרסומים תאורטיים. כל החומר המחקרי שלו נתרם לאוניברסיטת דרום קליפורניה.
יוסף סיטרוק

הרב יוסף חיים סיטרוק (כ"ט בתשרי ה'תש"ה, 16 באוקטובר 1944 - כ"ב באלול ה'תשע"ו, 25 בספטמבר 2016), היה הרב הראשי של יהדות צרפת מאז יוני 1987 ועד ליוני 2008. על אף שלא כל יהודי צרפת ראו בו סמכות דתית, הוא זכה להערכה, בעיקר מצד בני עדות המזרח.

תולדות חייו

נולד בתוניס ליצחק ואמה סיטרוק. בגיל 13 עבר עם משפחתו לניס שבצרפת. לאחר שנים של פעילות בתנועת הצופים היהודית בעירו, החליט לעבור ללימודי רבנות בסמינר לרבנים ווקלין שבפריז. לאחר סיום הלימודים שם וסמיכתו לרבנות, למד שנה בישיבת 'שארית יוסף' בבאר יעקב בראשות הרב נסים טולדנו. בחזרתו לצרפת, מונה לעוזרו של הרב הראשי של שטרסבורג, הרב מקס ורשבסקי. ב-1975 מונה לרבה של מרסיי. במשך כהונה זו, שארכה 12 שנים, גדלה והתפתחתה הפופולריות שלו בקרב יהודי צרפת, והוא אף התיידד עם פוליטיקאים צרפתים כמו גסטון דפר, ראש עיריית מרסיי דאז, ופרנסואה מיטראן, שנבחר לנשיאות בשנת 1981. ב-1987 נבחר לרבה הראשי של צרפת, וחזר ונבחר לכהונה זו פעמיים נוספות, בכל פעם לשבע שנים. בפעם הרביעית, ב-22 ביוני 2008, הפסיד הרב סיטרוק לרב ז'יל ברנהיים, שכבר התמודד מולו ב-1994 והפסיד. כיהן גם כנשיא ועידת רבני אירופה מ-1999 עד 2011. 
ב-2001, עקב שבץ שבו לקה (וממנו החלים), נוסף לו השם חיים, כנהוג במסורת היהודית.
בשנותיו האחרונות, סבל הרב סיטרוק משני גידולים ממאירים בפניו. מהאחד החלים, ומהשני נפטר בכ"ב באלול ה'תשע"ו. מסע הלוויתו התחיל בצרפת והמשיך בישראל. נקבר בהר הזיתים.
הרב סיטרוק הותיר אישה ו-9 ילדים.
שירי מימון (אלבום)

שירי מימון - האלבום

מאז סיום התחרות כוכב נולד (2003) בה מימון הגיעה למקום שני אחרי נינט טייב, הוחתמה מימון לחברת התקליטים הליקון והתחילה לאסוף חומרים לאלבום הבכורה שלה. הסינגל הראשון מהדיסק, "עד שתבין אותי", יצא בנובמבר 2004 הולחן ונכתב על ידי הזמרת בתי, שהכירה את שירי דרך סוכנות הליקון בה שתיהן חתומות. השיר זכה להצלחה בינונית ומימון הופיע איתו בתוכניות טלוויזיה ובפסטיבלים שונים. השיר המצליח ביותר בהאלבום הוא הסינגל השני, "השקט שנשאר", אותו שרה מימון באירוויזיון 2005 והגיעה למקום הרביעי בגמר. השיר זכה לתואר שיר השנה מטעם רשת ג' ותחנות רדיו נוספות, וכן היה לשיר המושמע ביותר ברדיו הישראלי לשנת 2005. לשיר הופק קליפ מושקע שצולם בין היתר בנמל תעופה בן-גוריון, אשר היה מן המשודרים ביותר בערוץ  24 ושודר מעל 80 יום בתוכנית "המבוקשים" (תוכנית המצעד היומי של הערוץ) ואף זכה להגיע למקום הראשון מספר פעמים. הקליפ עצמו נכלל בדיסק כרצועת בונוס. הסינגל השלישי הוא "אהבה קטנה" שיצא ביולי 2005, כחודש וחצי לפני יציאת האלבום, גם לו הופק קליפ. השיר זכה לתואר "שיר השנה" לשנת 2005 ברדיו לב המדינה. הסינגל הוא גרסה חדשה לשיר שבוצע על ידי טלי גיחון והיה ל"שיר השבוע". לדברי יוצר השיר הוא כתב את השיר עוד כשהיה בשירותו הצבאי ביחד עם גיחון ונתן לה להקליט אותו כסקיצה. גיחון לאחר סיום שירותה הצבאי פתחה במסע יחסי ציבור וחילקה את השיר לתחנות רדיו שונות וכך הגיעה להשמעה ברדיו "לב המדינה". דניאל, שלא ידע על כך נתן את השיר למימון. לשיר צולם קליפ מבוים וזכה להיות במקום הראשון במצעד "המבוקשים" יותר משבוע. הקליפ היה במקום הראשון שבועיים ברציפות במצעד הקליפים בMTV בתוכנית "WORLD CHART EXPRESS" של אירופה, ואחר כך התמקם במקום הרביעי. הסינגל הרביעי מהאלבום הוא "כמה פעמים" שיצא באוקטובר 2005, כחודש אחרי יציאת הדיסק. הסינגל החמישי מהאלבום הוא "לאן שלא תלכי", שיצא בינואר 2006. השירים "אותך" ו-"מרחוק" הם שירים רוסיים במקור, שמנהליה של מימון הציעו לה לעבד ולשיר בעברית. "זמן של חסד" גם הוא לא שיר מקורי של מימון, במקור הוא שיר איטלקי שהולחן על ידי המלחינים Philippe Leon Garilli, Alessia Aquilani. את השיר "מרחוק" שרה מימון עם הזמר אייל שחר (לשעבר חבר להקת היי פייב הישראלית) שהיה גם שותף בכתיבת השיר "השקט שנשאר", "מרחוק" ו-"אותך".
האלבום זכה להצלחה והגיע כעבור חצי שנה מרגע שיחרורו למעמד "אלבום זהב".
האלבום יצא גם בפורמט של נגן חדשני - MP3 חוקי בשם musicpump.

המשתתפים באלבום

פסנתר: חגי מזרחי
בס: טל לוי
קלידים: פיני ארונבייב, בועז וולף

תכנותים: פיני ארונבייב

ייעוץ אמנותי: גדי גידור

ייעוץ אמנותי בשירים 2, 12: חיים רייכטל

עריכה דיגיטלית: יועד נבו TOWN HOUSE
השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק

מבנה ארגוני

הקבוצה פועלת באופן פדרטיבי, כאיחוד של חברי פרלמנט אירופאים מ-14 מדינות ו-23 מפלגות לאומיות שונות. כלומר, על המפלגות להחזיק בעמדות דומות בנוגע לנושאי הליבה (שמאל כלכלי, סביבתנות, שמאל חברתי)' אך כל מפלגה אחראית וריבונית בפני עצמה וכך יש פלורליזם של עמדות בתוך הקבוצה.
בנוסף, מעבר למפלגות החברות, מפלגות שלא נבחרו לאיחוד האירופי (או שאינן משתתפות בבחירות) יכולות לקבל מעמד של מפלגות שותפות ולהשפיע על הדיונים בתוך הקבוצה. הקבוצה פועלת בשיתוף פעולה יחד עם מפלגות-העל האירופיות, מפלגת השמאל האירופי (PEL), השמאל האנטי-קפיטליסטי האירופי (EACL) וברית השמאל הירוק הנורדי (NGLA); בהן חברות מפלגות ממדינות שאינן חברות באיחוד האירופי.
טלסקופ החלל גלקס

המשימה המדעית

במהלך 29 חודשי המשימה ההתחלתיים (שהוארכו בהמשך), ערך הטלסקופ תצפיות באורכי-גל בתחום העל-סגול למדידת היסטורית יצירת הכוכבים ביקום, לאורך כ-10 מיליארד שנים לעבר.
המשימה של הטלסקופ הייתה לצפות במאות אלפי גלקסיות, במטרה למדוד את המרחק של כל גלקסיה מכדור-הארץ, ואת קצב יצירת הכוכבים בה. פליטות בתחומי העל-סגול הקרוב והרחוק, שנמדדו על ידי גלקס, יכולות להעיד על נוכחות כוכבים צעירים, אם כי מקורן יכול להיות גם באוכלוסיות כוכבים זקנות יותר (כדוגמת כוכבים תת-ננסיים מסוג B).
המוסדות שעבדו על הפרויקט בשיתוף עם המעבדה להנעה סילונית של נאס"א, הם המכון הטכנולוגי של קליפורניה, ה-Orbital Sciences Corporation, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת Yonsei, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת קולמביה והמעבדה לאסטרופיזיקה של מרסיי.
גלקס השתתף בפרויקט GOALS ‏(Great Observatories All-sky LIRG Survey) יחד עם הטלסקופים שפיצר, צ'נדרה והאבל, במהלכו נחקרו גלקסיות מאירות בתחום התת-אדום (LIRG - Luminous Infrared Galaxies) בתחומי אורך-גל שונים בהתאם ליכולות הטלסקופים.

המפרט הטכני

לטלסקופ מפתח ראשי בקוטר 50 סנטימטרים, בתצורת Ritchey–Chrétien. הוא מסוגל לצפות באורכי-גל בתחום שבין 135 ל-280 ננומטר, בשדה ראייה ברוחב 1.2 מעלות. גלקס מצויד בתאים סולריים מגליום-ארסניד, היכולים לספק לו קרוב ל-300 וואט.
לוף

לוף הוא כינויו של בשר משומר שיוצר בלעדית עבור צה"ל על ידי "ריכרד לוי", והפך לאחד מהמאכלים המזוהים ביותר עם צה"ל. מקור השם בשיבוש הביטוי האנגלי "Meat Loaf" שפירושו "קציץ בשר". המילה "לוף" הפכה בעברית לשם גנרי לקציץ בשר משומר. כיום משווק לאסירים בקנטינות (בתי מרכול בבתי סוהר ומעצר המנוהלים על-ידי קבלן חיצוני) בבתי הסוהר בישראל.

היסטוריה

הבשר המשומר הומצא בשנת 1937 על ידי יצרן המזון האמריקאי "הורמל" כפתרון יצירתי למלאי גדול של בשר חזיר. הבשר נקצץ יחד עם שומן ונארז בקופסאות שימורים, שאיפשרו חיי מדף ארוכים ללא קירור. הבשר המשומר היווה חלק משמעותי בתזונת כוחות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. 
שימורי הבשר המקוריים של חברת "הורמל", בהיותם עשויים מבשר חזיר, אינם עומדים בכללי כשרות או חלאל. כיום, מייצרת חברת "הורמל" גרסה מבשר תרנגול הודו המיועדת למוסלמים. הלוף הצה"לי כשר וישנה אף גירסת "לוף חלק" המיועדת לאלו המקפידים על אכילת בשר חלק ("גלאט").
הלוף נמצא לרוב במנות הקרב אשר מחולקות לחיילי צה"ל. בראשית שנות האלפיים החליט צה"ל להוציא את הלוף מהתפריט באופן הדרגתי]. ב-2009 הרכישה של הלוף הופסקה לחלוטין לאחר שכל קווי היצור נסגרו והיצרן היחידי שנותר העלה את מחירו. מלאי הלוף נמכר במחירי הפסד (בין שלושה לארבעה וחצי שקלים לקופסה). חלק מהמלאי נמכר לשירות בתי הסוהר, מפני שהלוף חביב במיוחד על אסירים ].
את הלוף ניתן לאכול ישירות מקופסת השימורים או לטגן אותו.
במדינות דוברות אנגלית מכונה קציץ הבשר גם "ספאם", שם אשר הושאל בעידן האינטרנט לתיאור דואר זבל אלקטרוני.
במקור, "ספאם" הוא שמו המסחרי של הלוף (בשר קצוץ משומר) הוותיק של חברת Hormel Foods. השם הוא קיצור של Spiced Ham (ירך חזיר מתובל), ונעשה בו שימוש בקמפיין השיווקי של החברה מאז 1937. כתוצאה מהקמפיין הפך המונח שם נרדף לבשר משומר שאינו טעים, מזין או מגרה.
אלבנו קאריזי

ביוגרפיה

אלבנו קאריזי נולד בעיירה צ'לינו סאן מרקו (Cellino San Marco) שבדרום איטליה, שם הוא עדיין גר. 
אמו קראה לו "אלבנו" מכיוון שכאשר נולד, אביו נלחם בשורות הצבא האיטלקי באלבניה, במלחמת העולם השנייה.
ב-1966 התפרסם כזמר בפסטיבל "דה-לה רוזה", ובטלוויזיה. ב-1968 זכה בתחרות הזמר "Disco per l'Estate" (תקליט לקיץ) עם השיר "Pensando a te" (חושב עלייך) והקליט כמה שירים כגון: "La siepe" (הגדר) ו- "Nel sole" (בשמש). 
ב-26 ביולי 1970 נשא אלבנו לאישה את רומינה פאוור (Romina Power). רומינה ואלבנו החלו בקריירה משותפת, שנמשכה כמעט 30 שנה. הם היו פופולריים במיוחד באיטליה ובגרמניה. ב-1976 השתתפו בתחרות האירוויזיון עם השיר "We'll Live It All Again". ב-1982 זכה השיר "Felicità" ("אושר") במקום השני בפסטיבל סאן רמו. ב-1984 זכה שירם "Ci sarà" ("יהיה") במקום הראשון בפסטיבל סאן רמו. ב-1985 ייצגו שנית את איטליה בתחרות האירוויזיון עם השיר "Magic Oh Magic".
אלבנו חזר לקריירה כסולן ב-1996 עם השיר "È la mia vita" (אלה חיי).
אף על פי שאלבנו התגרש מרומינה ב-1999, יש להם בן, יארי, ושלוש בנות, ילנייה (Ylenia), שנעלמה בניו אורלינס בשנת 1994, קריסטל ורומינה (ג'וניור).
בפברואר 2007, כחלק ממסע ההופעות העולמי שערך קאריזי, הופיע הזמר בפני אולם מלא בהיכל התרבות בתל אביב.
מחוז חיפה

היסטוריה


מחוז חיפה קיים עוד מתקופת האימפריה העות'מאנית, והמנדט הבריטי אך במשך השנים עבר שינויים רבים ומגוונים בגבולותיו, צביונו וההיבט החוקתי והמשפטי בו שונה.
הממונה על מחוז חיפה הוא רואה החשבון פאיז חנא.
מתכננת המחוז היא גב' ליאת פלד.
יהודה גרשוני

הרב יהודה גרשוני (כ"ג בתשרי תרס"ט, 21 בנובמבר 1912 - י' בשבט תש"ס, 17 בינואר 2000), המכונה ר' יוד'ל (יידל) גרודנֶר או העילוי מגרודנה, היה רב וראש ישיבה. מתלמידיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.

תולדותיו

נולד בגרודנו בכ"ג בתשרי תרס"ט למשפחת סורוקשבל. אביו נרצח כשהיה בן 13, והוא גדל על ברכי סבו אבי-אמו. החל מגיל 15 למד במכינה של ישיבת שער התורה בגרודנו, שכללה לימודי קודש ולימודי חול, ודבק בדרך לימודו של רבו הרב שמעון שקופ. בהמשך למד אצל הרב ברוך בער לייבוביץ מישיבת קמיניץ (מחבר הספר ברכת שמואל), ובישיבת מיר. כבר בצעירותו נתפרסם שמו בעולם הישיבות כעילוי, מאז דבק בו הכינוי "העילוי מגרודנה".
בחודש חשון תרצ"ד (1933) עלה לארץ ישראל בעידוד רבו הרב ליבוביץ ובסיוע הראי"ה קוק, למד ולימד בישיבת מרכז הרב כחמש עשרה שנה. בשנות לימודיו במרכז הרב למד מדי יום בחברותא 3–4 שעות עם הרב שאר ישוב כהן שהיה אז כבן 14, לבקשת אביו הרב הנזיר. כן למד עם הרב משה צבי נריה, הצעיר ממנו, לבקשת הראי"ה. הוסמך לרב על ידי הרב חיים עוזר גרודזינסקי, הראי"ה, הרב איסר זלמן מלצר והרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. הוא עברת את שם משפחתו ל"גרשוני" לבקשת רבו הראי"ה קוק, שאותו העריץ ובו דבק, לאחר שזה העיר לו כי ראוי ששמו יהיה עברי ולא רוסי.
בשנות ה-50 עקר לארצות הברית, עמד בראש ישיבת "יבנה" בברוקלין והקים את "ישיבת ארץ ישראל", בה למדו כמה עשרות תלמידים במקביל ללימודיהם באוניברסיטה. הוא הנהיג בישיבתו אווירה ציונית ולימוד בעברית (כשלא כמקובל בישיבות צפון אמריקה באותן שנים), ודאג שמלבד לימוד התלמוד, יעסקו תלמידיו גם בתחומים נוספים כגון תנ"ך, אגדה ומחשבת ישראל. באותן שנים היה פעיל בתנועת המזרחי.
בשנת תשל"ד שב לארץ ישראל, ועסק בכתיבה תורנית מביתו שבשכונת רסקו בירושלים. בין השאר כתב חומר לערכים עבור האנציקלופדיה התלמודית מאז היווסדה. לאורך חייו פרסם מאות מאמרים בתחומים תורניים מגוונים, בכתבי עת תורניים ובעיתונים.
זכה פעמיים בפרס הרב קוק לספרות תורנית - הראשון בשנת תש"ז על ספרו "חוקת הפסח".
הרב גרשוני נפטר בי' בשבט תש"ס, כבן 91.
אשתו הראשונה זהבה לבית שער, ילידת קמניץ, נפטרה בשנת תש"ה בהיותה 33, והותירה אחריה שתי בנות. אשתו השנייה הייתה בתו של הרב אליעזר סילבר, נשיא אגודת הרבנים בארצות הברית והרב של סינסינטי. בתו הבכורה, ציפורה, נפטרה על פניו בהיותה בת 41. הוא הקדיש את ספרו "קול צופייך" לזכרה.
כריסטוף פון דוהנאני

תולדות חייו

פון דוהנאני נולד בברלין. אביו, הנס פון דוהנאני, היה חסיד אומות העולם ומעורב בקשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר, ובשל כך הוצא להורג בידי הנאצים בשנת 1945. כריסטוף פון דוהנאני למד משפטים במינכן. עד מהרה עבר לבית הספר הגבוה למוזיקה ללמוד קומפוזיציה, פסנתר וניצוח. הוא קיבל את פרס ריכרד שטראוס מעיריית מינכן, ואחר כך נסע לאוניברסיטת פלורידה ללמוד אצל סבו, ארנסט פון דוהנאני.

קריירה

משרת הניצוח הראשונה שלו הייתה בתזמורת המוזיאון של פרנקפורט, תזמורת בית האופרה של פרנקפורט. הוא כיהן כמנהל מוזיקלי באופרה של ליבק, בתזמורת הסימפונית של גרמניה המערבית, ובבתי האופרה של פרנקפורט ושל המבורג. הוא היה המנהל המוזיקלי של תזמורת קליבלנד משנת 1984 עד 2002.
בשנת 2005 חזר דוהנאני לגרמניה לקבל את משרת המנצח הראשי של תזמורת רדיו צפון גרמניה בהמבורג.
כריסטוף פון דוהנאני מנצח בהופעות אורח עם תזמורות חשובות רבות ומרבה בהקלטות.
ז'אק הרולד

חייו

ז'אק הרולד נולד ברומניה, בעיר פיאטרה נאמץ, בשם הרולד בלומר (Herold Blumer), הילד החמישי מבין שישה אחים ובגיל שנתיים עברה משפחתו לגאלאץ, שם היה אביו ליצרן סוכריות. הרולד למד בבוקרשט עם מלגה בבית הספר לאומנויות פלסטיים בין השנים 1925 - 1926. בשנים 1926 - 1929 למד באקדמיה לאמנות ולדסקו (Academia de Artă Vlădescu) בבוקרשט. הרולד עבד כצייר במשרד אדריכלים בבוקרשט, הצטרף לתנועת האוונגרד הרומנית והשתתף בכתב העת Unu, בו פרסם ציורים ראשונים תחת שם העט B. Hérold. הוא היה מקורב לטודור ארגזי, אבל ביולי 1930 עזב לפריז, צרפת, שם התיידד עם קונסטנטין ברנקושי ועזר לו בעבודתו. הוא פגש ב-1932 את איב טנגי, שקירב אותו, ב-1934, לקבוצת הסוריאליסטים, שבלטו בה אז סלבדור דאלי ומקס ארנסט.
בינואר 1936 נישא לוויולט בוגליו ופתח סטודיו ברחוב רוזנוולד בפריז. ב-1940 נמלט, בדומה לאמנים סוריאליסטים אחרים, לדרום צרפת, שם התיישב במרסיי.
ב-1946 זכה לראשונה לתערוכת יחיד חאז היו לו יותר מארבעים תערוכות יחיד.
יצירות של הרולד מוצגות בדרך קבע במוזיאונים רבים ברחבי העולם, בפריז, בריסל, לייז', מרסיי, ירושלים, ניו יורק ועוד. להרולד היו עשרות תערוכות אישיות והשתתף בעשרות תערוכות קבוצתיות. היצירות של הרולד זוכות לביקוש גדול וב-2013 הרולד דורג במקום ה-13 מבין מאה יוצרים פלסטיים ילידי רומניה, לפי הערך של יצירותיהם - בשלושת המקומות הראשונים זכו קונסטנטין ברנקושי, ויקטור בראונר וראובן רובין.
סינלואה

היסטוריה

ב-1531 כוח ספרדי הביס את הילידים המקומיים באזור העיר קוליאקאן של ימינו.
עם קבלת עצמאות מקסיקו, ב-1824 הוקמה מדינת אוקסידנטה, שכללה את מדינות סונורה וסינלואה של ימינו. המדינה התחלקה לשתי מדינות אלו ב-1830.

כלכלה

כלכלתה של סינלואה מתבססת בעיקר על חקלאות, דייג, מסחר ותעשייה. החקלאות כוללת גידול עגבניות, שעועית, תירס, חיטה, דורה, תפוחי אדמה, קנה סוכר וסויה. סינלואה היא המדינה החשובה ביותר בחקלאות המקסיקנית, ובנוסף היא מחזיקה בצי הדיג השני בגודלו במקסיקו.
כדורסל ללא גבולות

היסטוריה

המחנה הראשון בטרוויזו אירח שחקנים מהמדינות שנפגעו במלחמות יוגוסלביה – קרואטיה, סלובניה, מקדוניה, בוסניה והרצגובינה והרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה – ומטרתו הייתה "להשתמש בכדורסל כשפה משותפת לקידום שלום עולמי, ידידות וספורטיביות". המחנה השני, אשר נערך באיסטנבול, הוגדר כ"מחנה קיץ לילדים בגילאי 12–14 הנועד לקדם קשרי ידידות באמצעות ספורט", והתמקד בקירוב שחקנים מהמדינות השכנות יוון וטורקיה. בשנים 2003 עד 2005 נערכו המחנות הראשונים באפריקה, באמריקה ובאסיה, בהתאמה.
בשנת 2015 נחנך בניו יורק "המחנה הבינלאומי" הראשון, במהלך סוף-שבוע האולסטאר של ה-NBA.
בשנת 2017 נערך "מחנה אירופה" במכון וינגייט שבנתניה. בשנת 2018 זכה השחקן הישראלי דני אבדיה בתואר ה-MVP של "מחנה אירופה", ובשנה שלאחר מכן זכה בתואר ה-MVP של המחנה הבינלאומי.

מבנה

המחנות פועלים מטעם ארגון פיב"א, ליגת ה-NBA והתאחדויות הספורט של המדינות בהן נערכים המחנות. לרוב, אורכם של המחנות הוא בין שלושה לארבעה ימים. במחנות משתתפים חניכים עד גיל 18 אשר מחולקים לקבוצות, ומודרכים על ידי כדורסלנים, כדורסלני עבר ומאמנים מקצועיים. במהלך המחנה עוברים החניכים סדנאות קבוצתיות ופרטיות המקנות מיומנויות כדורסל, ולאחר מכן מתקיים טורניר בין הקבוצות. ביום המחנה האחרון נערך "משחק אולסטאר" המציג את השחקנים המצטיינים במחנה, ובסופו נבחרים השחקן המצטיין של המשחק והשחקן המצטיין של המחנה כולו.
החל משנת 2003 מתמקדים המחנות בפיתוח יכולות כדורסל, ועוסקים פחות בקידום יעדים חברתיים; הגיל הממוצע במחנות עלה מ-13 ל-17 ונבחרים אליהם בעיקר שחקנים בעלי פוטנציאל גבוה, אם כי נעשים מאמצים לצרף גם חניכים מאזורים מוחלשים או מוכי מלחמה. המחנות מהווים הזדמנות של המשתתפים להציג את כישוריהם בפני סקאוטים רבים מה-NBA, אשר פוקדים את המחנות מדי שנה.
נח מלעכוויטש

ביוגרפיה

נולד בשנת תקל"ה לרבי מרדכי מלעכוויטש. היה תלמידם של אביו ושל רבי ברוך ממז'יבוז'. מנעוריו הסתיר את הנהגותיו עד שהחל לכהן באדמו"רות.
אחרי פטירת אביו בי"ג בשבט תק"ע נסע ביחד עם חברו רבי מיכל מלעכוויטש לשאול בעצת רבי ברוך ממז'יבוז' בעניין קביעת ממלא המקום לאב, והוא הורה להם "שרבי נח ינהיג ורבי מיכל יסייע".
לא נהג לומר דברי תורה ברבים. בשל כך קרא עליו תלמידו רבי משה מקוברין את הפסוק (ספר תהילים, פרק י"ט, פסוקים ד'-ה') "אין אומר ואין דברים", ובכל זאת "בכל הארץ יצא קום".
בתחילת אדמו"רותו ראו תלמידיו שאינו מתנהג בכמה דברים כאביו, וכאשר שאלוהו על כך ענה: "אני עושה ממש כאבי; אבי לא חיקה שום אדם, ואני גם לא מחקה שום אדם".
כאביו שימש כנשיא קופת מעות ארץ הקודש מטעם כולל רייסין, ופעל רבות למען חסידי ארץ ישראל והזהיר מאוד את חסידיו לבל יעבור יום בלי נתינת מעות ארץ ישראל.
נפטר בלעכוויטש בח' בתשרי תקצ"ג. לאחר פטירתו החל אחיינו רבי שלמה חיים פרלוב מקוידנוב, בנו של אחיו רבי אהרן, לכהן כאדמו"ר, אך בתקופת חג השבועות פרש תלמידו רבי משה מקוברין עם רוב העדה והקימו את חסידות קוברין (ממנה השתלשלה גם חסידות סלונים). כמו כן חתנו רבי מרדכי מלוביצקי החל לכהן בלעכוויטש על מקומו.
רבי מרדכי טברסקי אמר עליו אחר פטירתו כי אינו יודע אם נפטר מרוב אהבת ה' או מרוב יראת ה'.
אבישג השונמית

בתנ"ך, אֲבִישַׁג הַשּׁוּנַמִּית (על שם עיר מולדתה, שונם) הייתה המשרתת האישית של דוד המלך בסוף ימיו.

במקרא

אבישג הובאה לדוד על ידי יועציו כדי לפתור את בעיית הצינה שאחזה בו. לפי ספר מלכים א', פרק א', פסוקים א'-ד', דוד לא קיים יחסי אישות עם אבישג:
וְהַמֶּלֶךְ דָּוִד זָקֵן בָּא בַּיָּמִים, וַיְכַסֻּהוּ בַּבְּגָדִים וְלֹא יִחַם לוֹ. וַיֹּאמְרוּ לוֹ עֲבָדָיו: יְבַקְשׁוּ לַאדֹנִי הַמֶּלֶךְ נַעֲרָה בְתוּלָה וְעָמְדָה לִפְנֵי הַמֶּלֶךְ וּתְהִי לוֹ סֹכֶנֶת, וְשָׁכְבָה בְחֵיקֶךָ וְחַם לַאדֹנִי הַמֶּלֶךְ. וַיְבַקְשׁוּ נַעֲרָה יָפָה בְּכֹל גְּבוּל יִשְׂרָאֵל, וַיִּמְצְאוּ אֶת אֲבִישַׁג הַשּׁוּנַמִּית וַיָּבִאוּ אֹתָהּ לַמֶּלֶךְ. וְהַנַּעֲרָה יָפָה עַד מְאֹד, וַתְּהִי לַמֶּלֶךְ סֹכֶנֶת וַתְּשָׁרְתֵהוּ וְהַמֶּלֶךְ לֹא יְדָעָהּ.
לאחר מותו של דוד ולאחר סכסוך הירושה בין שלמה לאדוניהו שהוכרע בניצחונו של שלמה, הייתה אבישג העילה להריגתו של אדוניהו בפקודת שלמה:
וַיָּבֹא אֲדֹנִיָּהוּ בֶן חַגֵּית אֶל בַּת שֶׁבַע אֵם שְׁלֹמֹה (...) וַיֹּאמֶר: אִמְרִי נָא לִשְׁלֹמֹה הַמֶּלֶךְ, כִּי לֹא יָשִׁיב אֶת פָּנָיִךְ וְיִתֶּן לִי אֶת אֲבִישַׁג הַשּׁוּנַמִּית לְאִשָּׁה. (...) וַתָּבֹא בַת שֶׁבַע אֶל הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה, לְדַבֶּר לוֹ עַל אֲדֹנִיָּהוּ (...) וַתֹּאמֶר: יֻתַּן אֶת אֲבִישַׁג הַשֻּׁנַמִּית לַאֲדֹנִיָּהוּ אָחִיךָ לְאִשָּׁה. וַיַּעַן הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה וַיֹּאמֶר לְאִמּוֹ: וְלָמָה אַתְּ שֹׁאֶלֶת אֶת אֲבִישַׁג הַשֻּׁנַמִּית לַאֲדֹנִיָּהוּ, וְשַׁאֲלִי לוֹ אֶת הַמְּלוּכָה! (...) וַיִּשָּׁבַע הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה בַּ-ה' לֵאמֹר, כֹּה יַעֲשֶׂה לִּי אֱלֹהִים וְכֹה יוֹסִיף, כִּי בְנַפְשׁוֹ דִּבֶּר אֲדֹנִיָּהוּ אֶת הַדָּבָר הַזֶּה. וְעַתָּה חַי ה' אֲשֶׁר הֱכִינַנִי וַיּוֹשִׁיבַנִי עַל כִּסֵּא דָּוִד אָבִי, וַאֲשֶׁר עָשָׂה לִי בַּיִת כַּאֲשֶׁר דִּבֵּר, כִּי הַיּוֹם יוּמַת אֲדֹנִיָּהוּ.
המהרש"א במסכת סנהדרין מסביר את הסיבה לחיוב המיתה של אדוניהו, על ידי שלמה המלך, לפי המשנה שנמצאת באותו מקום. על פי המשנה, אסור להשתמש בשרביטו של מלך, אלא בידי המלך עצמו. שלמה הוכתר למלוכה אחרי דוד אביו, ולכן לו מותר להשתמש בשרביטו של המלך (משמע, גם באבישג). לאדוניהו, שנחשב הדיוט, אסור להשתמש בשרביטו של המלך ולכן עצם זה שהוא מבקש את אבישג לאישה, מעיד שהוא מחשיב את עצמו למלך ובכך, הוא למעשה מורד במלכות שלמה וידוע שהמורד במלך, דינו מיתה.

בתלמוד

הגמרא במסכת סנהדרין (דף כ"ב ע"א) מספרת שאבישג ביקשה מדוד שיתחתן איתה, אך דוד סירב משום שכבר היו לו 18 נשים. אבישג התלוננה שזהו רק תירוץ בטענה שדוד כבר זקן ולא מסוגל להיות עם אשה. בתגובה, דוד קרא לבת-שבע ובא עליה 13 ביאות.
בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין (דף כ"ב ע"א) מתואר היתר מיוחד של חכמים לדוד להתייחד עם אבישג למרות שלא הייתה נשואה לו. הגמרא אומרת שחכמים העדיפו לתת לדוד להתייחד עם אבישג מאשר לומר לו לגרש את אחת מנשותיו כדי שיוכל להתחתן עם אבישג והיא תהיה מותרת להתייחד עמו. האמוראים לומדים מהעדפה זו את חומרתם של הגירושין.
המסדר השחור

הזמן אוזל, מארוול החדשה והשונה

במהלך אירועי "הזמן אוזל", מקסימוס המטורף האיץ את תהליך ההחייאה של להב-עורב. נאמור הגיע לנקרופוליס ווקאנדה ושיחרר את כל הכלואים בו - תאנוס, להב-עורב, פרוקסימה מידנייט, ברבור שחור וטראקס הנאור האמיתי. יחד עם מקסימוס, הקימו נאמור והשבויים את קבוצת הקאבאל, שמטרתה להשמיד עולמות המתנגשים עם ארץ-616. מאוחר יותר הם נתקעו בארץ-1610, שם הצטרף אליהם "הבורא", גרסה מרושעת של ריד ריצ'רדס. הקאבאל הכינו לעצמם ספינת מילוט התאפשר להם לשרוד את התנגשות היקומים ארץ-616 וארץ-1610, שלאחריה הם מצאו את עצמם בעולם המלחמה של האל הקיסר דום, שהחל לרדוף אותם בשל מקורם ביקומים הקודמים לעולם המלחמה. כל אחד מחברי הקאבאל נפרד לדרכו, ולהב-עורב ופרוקסימה מידנייט נלכדו בידי לורד אפוקליפס והועברו לכליאה בטירת דום.
לאחר יצירת המולטי-יקום מחדש בידי ריד ריצ'רדס, תאנוס גורש מעבר לאומני-יקום ונחשב לנעדר. להב-עורב יצר גרסה משלו למסדר השחור המורכבת מהפושעים הנבזיים ביותר שמצא ביקום, הקים את בסיסו בירח שהיה שייך בעבר לתאנוס, ויצא עם קבוצתו למסע כיבוש כוכבי לכת. לאחר שפילס את דרכו חזרה לארץ-616, תאנוס הזועם הגיע להעניש את להב-עורב על ביזוי שמו. כדי להציל את עצמו מחמת זעמו של תאנוס, להב-עורב ביצע התאבדות עם הלהב שלו. פרוקסימה מידנייט חזרה לעבוד בשירותו של תאנוס, שדמות מסתורית הבטיחה לו את המיולניר מארץ-1610 כמחווה. תאנוס, פרוקסימה מידנייט, ברבור שחור והדמות המסתורית יצאו למתקפה על מעוזו של האספן ונכנסו לקרב נגד בטא ריי ביל ובן אודין, שלקח את המיולניר איתו. בעקבות כישלון זה, הדמות המסתורית חשפה את עצמה כאלת המוות הלה, והרגה את פרוקסימה מידנייט כדי להראות את כוחה. לוע-שחור החל לסייע לת'אן בניסיון התנקשות באביו, ולאחר שת'אן החל לעבוד עם ישות המוות, מיקומו הנוכחי לא ידוע.