google/wiki40b huggingface dataset:
ולריאן ועיר אלף הכוכבים

עלילה

ולריאן (דיין דיהן) ולורלין (קארה דלווין) הם שני סוכנים של ממשלת הטריטוריות האנושיות ואחראים על שמירת הסדר ברחבי היקום. ולריאן חושק בשותפתו למקצוע ומפעיל עליה גינוני חיזור שוב ושוב, אך לורלין מסתייגת מן העבר הזוגי הענף שלו. מפקדם של השניים (קלייב אוון) שולח אותם למשימה בעיר הגלקטית המרהיבה ביופיה - אלפא. העיר היא מטרופולין המורכבת מאלף מינים מכל קצוות היקום. 17 מיליון תושבי אלפא התכנסו יחדיו לאורך זמן לאיחוד הכישרון, הטכנולוגיה והמשאבים העומדים לרשותם, למען טובת הכלל. אך לא כל התושבים חולקים מטרה משותפת זו, וכוחות בלתי נראים מציבים את שאר התושבים בסכנה.

פיתוח

ב-2012 הוכרז כי לוק בסון מתכנן לעשות סרט בהשראת הקומיקס הצרפתי ״ולריאן ולורלין״ שפורסם בשנת 1967 וזכה להצלחה רבה (נמכרו 10 מיליון עותקים והסדרה תורגמה ל21 שפות).
ב-12 במאי 2015, צייץ בסון בחשבון הטוויטר שלו כי הוא יכתוב ויביים את הסרט וכי קארה דלווין ודיין דיהן יככבו בו. הסרט מהווה את חזרתו של בסון לסוגת האופרת חלל, לאחר 20 שנה מצאת סרטו האלמנט החמישי, והמשך התעסקות במדע בדיוני לאחר הצלחת סרטו לוסי.
תקציב הסרט עמד על כ-197 מיליון אירו, ונכון ל-2017 זהו התקציב הגבוה ביותר לסרט צרפתי. בראיון לרדיו הצרפתי באוגוסט 2015 אמר בסון כי לצלם את הסרט בצרפת יהיה יקר מידי. העובדה שהסרט דובר שפה זרה (אנגלית) שוללת ממנו את האפשרות לקבלת זיכוי מס מהמדינה, על אף שצילום הסרט בצרפת היה מייצר מקומות עבודה לכ-1,200 אנשי צוות. לבסוף הותאמו הקריטריונים על מנת לקבל זיכוי מס עבור הסרט, והצילומים נערכו באולפנים בבעלות בסון מצפון לפריז.
מרסל ינקו

קורות חיים

מרסל ינקו נולד ב-24 במאי 1895 בבוקרשט בשם מרצ'ל הרמן ינקו כבן הבכור מבין שלושת ילדיהם של הסוחר המבוסס הרמן צבי ינקו ושל רחל לבית יוסטר. אחריו נולדו עוד שני אחים, יוליו וג'ורג'ה ובת אחת, לוצ'יה. למד בבית הספר היסודי ע"ש גאורגה שינקאי ובו זמנית מיוזמת אימו קיבל שיעורים פרטיים לפסנתר ובנוסף, שיעורים לציור מהצייר והקריקטוריסט הידוע יוסיף איסר. כבר בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון "גיאורגה לאזר", בשנת 1912, הפיק ינקו, יחד עם טריסטן צארה ויון ויניה (Ion Vinea), פולדי שאפייה וז'אק קוסטין, כתב עת נונקונפורמיסטי בשם סימבולול ("הסימבול"). ינקו הגיע לציריך בשנת 1915, כדי ללמוד אדריכלות במכון הפוליטכני. הצטרפו אליו בציריך גם שני אחיו, ז'ול וז'ורז'. מרסל השתתף במפגשים האמנותיים של קברט וולטר, שם הכיר את הנס ארפ ופגש שוב את טריסטן צארה והיה ממקימי קבוצת "אמנים רדיקליים" בה היו שותפים גם טריסטאן צארה, הוגו באל, ארפ, אלברטו ג'אקומטי ועוד. מהקבוצה הזאת צמחה תנועת הדאדא. התנועה הייתה אוונגרדית ומעוררת סערה, והובילה את האמנות, הספרות והשירה לסדרה של חידושים.
בשנת 1921 עבר ינקו לפריז ונפרד מתנועת ה"דאדא". בשנת 1922 חזר לרומניה והיה ממקדמי אמנות האוונגרד. הוא לקח חלק בחוג שהנהיג המשורר יון וינאה, שהפיק את כתב העת "קונטימפורנול" Contimporanul בין השנים 1924 - 1936. ינקו השתתף בתערוכות שאירגנה הפסלת מיליצה פטרשקו (Miliţa Petraşcu).
יצירותיו המוקדמות עוסקות ביחסים שבין צורה וצבע. סגנונו באותה תקופה כלל גם טכניקות של קולאז' ואסמבלאז' ושימוש בחומרים כגון בדי יוטה, צבעים, חבלים ועוד. עם עלייתו לארץ ישראל בשנת 1941 הושפע מהנופים והמראות והחל לצייר בסגנון פיגורטיבי יותר נושאים הקשורים לארץ ישראל ולמדינת ישראל המתפתחת כגון "נוקטורן (מות החייל)", צופרים ועוד, בסגנון השואב מן הקוביזם והאקספרסיוניזם. בנוסף עבד בעיריית תל אביב ולאחר מכן במשרד ראש הממשלה והיה אחראי במידה רבה לאיתור מקומות להקמת פארקים לאומיים. היה ממייסדי כפר האמנים בעין הוד. בשנת 1948 השתתף בביאנלה של ונציה. הוא אירגן את קבוצת "אופקים חדשים" ואת קבוצת היצירה האמנותית של עין הוד.
ינקו גם יצר תבליטים ובנה בשנת 1929 את "בית יוסטר" בבוקרשט.
בשנות חייו האחרונות הוקם בעין הוד מוזיאון ינקו דאדא המוקדש ליצירותיו ולסגנון הדאדאיסטי. במוזיאון ישראל קיימות כמה עבודות מתקופת הדאדא.
ינקו חתן פרס ישראל לציור לשנת התשכ"ז. הוא גם קיבל את פרס דיזנגוף מטעם עיריית תל אביב.
הוא נפטר בעין הוד ב-21 באפריל 1984.
בתל אביב, למרגלות גבעת-הפרחים בשכונת נאות אפקה ב', רחוב על שמו.
יחסי גרנדה–ספרד

סקירה כללית

ב-15 באוגוסט 1498 הגיע כריסטופר קולומבוס לגרנדה ונתן לו את השם Concepción. הספרדים לא הביעו עניין רב באי ולא ניסו ליישב אותו, הוא נשאר בידי הילידים לכ-150 שנים.
שר העבודה של גרנדה ביקר בספרד על מנת להשתתף בוועידה מיוחדת משותפת לאיחוד האירופי ולמדינות האיים הקריביים. בין שתי המדינות נחתמו מספר אמנות והסכמים בעיקר בנושאי הפיתוח בר קיימא - אנרגיה מתחדשת, מים נקיים לשתייה וכו'. בין המדינות נחתם הסכם פטור הדדי מאשרה לבעלי דרכונים דיפלומטיים.
לוקאנים

הלוקאנים הם עם איטלי עתיק שישב בחבל לוקאניה, כיום מחוז בזיליקטה.
הלוקאנים פלשו לאזור בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס וגירשו את תושביו המקוריים אל ההרים שמצפון. הפולשים התיישבו במרכז האזור, וזאת עקב היותם של חופי המחוז מיושבים בצפיפות על ידי קולוניות יווניות חזקות. הלוקאנים דיברו שפה הדומה לשפת תושבי איטליה הקדומים. לפי תיאוריו של ההיסטוריון סטראבון, ניהלו הלוקאנים דמוקרטיה חוקתית. בקומץ הכתבים והמטבעות אשר נמצאו באזור ומתוארכים לתקופת הלוקאנים נעשה שימוש ביוונית כשפת הכתיבה. החל מהמאה ה-3 לפנה"ס החלו הלוקאנים סובלים מהטרדות מצד שכניהם היוונים, אשר נהנו מתמיכת מדינת אפירוס.
בשנת 298 לפנה"ס כרתו הלוקאנים ברית עם רומא, שהחלה להשפיע על התרבות הלוקאנית. אולם בשנת 281, כאשר נחת פירוס מלך אפירוס בחופי איטליה, חזרו הלוקאנים בהם והיו הראשונים להודיע על תמיכתם בו. משעזב פירוס במפתיע השתעבדה לוקאניה לרומא במלחמה אשר נמשכה כ-10 שנים.
האיבה לרומא, שהפכה לטבעם של הלוקאנים, הביאה אותם לתמוך בצבאותיו של חניבעל במהלך המלחמה הפונית השנייה (216 לפנה"ס), תמיכה שהביאה הרס רב על המחוז מצד שני הצבאות אשר ניהלו בו חלק מקרבותיהם.
במלחמת בעלות הברית בשנים 90 -89 לפנה"ס שוב חברו הלוקאנים לאויבי רומא, ולחמו ברומא לצד שבטים אחרים, כמו הסאמניטים, ועד מהרה הוכרעו. לוקאניה מעולם לא התאוששה מהאסונות שניכתו עליה במהלך המלחמות. נטישת היוונים את מושבותיהם, והמלריה אשר החלה פושטת בדרום איטליה, הביאו את המחוז לשפל כלכלי ותרבותי אשר נמשך למעשה עד לימינו.
כיכר צה"ל (ירושלים)

התקופה העות'מאנית

הכיכר התפתחה באופן טבעי בשלהי התקופה העות'מאנית, המחצית השנייה של המאה ה-19, כחלק מתהליך התרחבות העיר והיציאה מן החומות. היא נסמכת לפינה הצפון-מערבית של העיר העתיקה, בצומת דרכים מרכזי ממנה התפצלו דרכים ראשיות אל יפו, חברון, עזה, שכם ויריחו, והיא היוותה באותה עת נקודת מוקד טבעית להתפתחות סביבה של ירושלים החדשה שמחוץ לחומות. מעצמות אירופה והכנסיות הנוצריות השונות בנו סביבה את בנייניהם ומוסדותיהם, כדי לחזק את השפעתן בירושלים. משהקים השלטון העות'מאני את בית הדואר הטורקי במקום, נקראה צומת הדרכים "כיכר הדואר".

תקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הוסב שמה של הכיכר ל"כיכר אלנבי", על שמו של הפילדמרשל אדמונד אלנבי, המצביא הבריטי ששחרר את ירושלים מידי הטורקים. היא נחשבה כיכר מרכזית וחשובה בירושלים המנדטורית, וב-1924 הקימו הבריטים בכיכר את בניין מגדל השעון, כתחליף למגדל השעון העות'מאני שהיה בשער יפו ופורק ב-1922. ב-1930 הוקם במקום בית עיריית ירושלים החדש, כאשר סניף בנק ברקליס מאכלס את חזיתו הדרומית הפונה לכיכר. באוקטובר 1934 הוחל בפירוק מבנה מגדל השעון שנטען שהוא מפריע לתנועה.
בסמוך לכיכר היו גם אכסניות, בתי מלון וסניף של מועדון רוטרי.

תקופת ירושלים המחולקת

בחלוקת ירושלים לאחר מלחמת העצמאות, חצה הקו העירוני את הכיכר, שהפכה לנקודת חיכוך בין מזרח ירושלים למערבה. בית עיריית ירושלים, הצמוד לבנק ברקליס מאחור, הוסיף לשמש את עיריית ירושלים הישראלית חרף מיקומו הרגיש וסכנת הפגיעה בו. על בניין העירייה ועל בניינים נוספים שבסביבתו הוקמו עמדות של צה"ל, וסימני פגיעות כדורים ורסיסים עוד ניכרים בבית ובמבנים שסביבו. הכיכר עצמה הייתה ממוקשת ומוקפת בקיר מגן מעוגל עשוי בטון, שנועד להפריד בין הצלפים הירדנים שעל החומה ובין עוברי אורח ישראלים. מלון פאסט, שבצידו הדרומית של הכיכר נותר כולו בשטח ישראל. בשנות ה-50 שימש הבניין לשיכון עולים חדשים, אולם בשל הקירבה לגבול התגוררו במלון אוכלוסיות במצב סוציו אקונומי נמוך והעזובה וההזנחה במלון הייתה רבה.

לאחר איחוד העיר

לאחר איחוד שני חלקי העיר ירושלים במלחמת ששת הימים הוסב שמה של הכיכר לכיכר צה"ל. ושבועיים לאחר סיום המלחמה החל בפינוי הריסות הבתים ובפירוק קירות המגן לאורך הקו העירוני. המבנים שהיו צמודים לחומת העיר העתיקה מאזור הכיכר ועד שער יפו נהרסו והחומה שופצה ושומרה. הכיכר שבה לשמש צומת רחובות חשוב ונקודת חיבור מרכזית בין העיר העתיקה והחדשה, ובין מזרח ירושלים ומערבה. ביולי 1974 נהרס מלון פאסט, שנרכש על ידי עיריית ירושלים מהפטריארכיה הארמנית והמגרש נמכר ליזמים שקיבלו אישור לבנות מלון חדש במקום. לאחר שנים רבות של עיכובים נפתח במקום מלון פנינת ירושלים בשנת 1996 אך המלון פשט את הרגל, נסגר ב-2006 והבניין ננטש. 
כחלק מהעבודות על הרכבת הקלה בירושלים, עברה הכיכר בשנת 2005 שיפוץ נרחב, ומתחתיה נכרתה מנהרה למכוניות על מנת להסיט כלי-רכב מן הכיכר ולאפשר מעבר חלק לרכבת הקלה שהחלה פעילותה ב-2011. הכיכר עברה "מתיחת-פנים" על פי תוכניתו של האדריכל משה ספדיה אשר כללה ריצוף מחדש, בניית תיאטרון קטן, שתילת עצים ובניית רחבה להולכי רגל. רחוב יפו, מכיכר צה"ל מערבה, הפך משנת 2011 למדרחוב מרוצף הסגור לתנועת כלי רכב למעט הרכבת הקלה.
טרינו קיווילאן

קריירה

קיווילאן, ילידת ויליאנדי, הצטרפה בשנת 2004 ללהקת "ונילה נינג'ה". היא החליפה את מאריה קיווי שהייתה בהריון. נטען כי טרינו נבחרה משום שהיא דומה לה במראה. טרינו הייתה החברה הצעירה בלהקה, ובאותו זמן היא המשיכה את לימודיה במקביל לקריירה המוזיקלית. 
הלהקה יצגה את שווייץ בתחרות האירוויזיון בשנת 2005. באותה עת, טרם מלאו לטרינו 16 שנים, כמתחייב מתקנון התחרות. אולם, מכיוון שמועד האירוע חל לאחר יום הולדתה ה-16, הלהקה הורשתה להשתתף בתחרות.
טרינו עזבה את "ונילה נינג'ה" בדצמבר 2005, כאשר שלוש חברות הלהקה הנותרות (לנה קורמה, קטרין סיסקה ופירט יארוויס) החליטו להמשיך כשלישייה. קיים חוסר וודאות לגבי הסיבה המדויקת לפרישתה מהלהקה. 
ב"ונילה נינג'ה", טרינו סיפקה בעיקר קולות רקע ומוזיקה באסית במהלך הופעות חיות.
שיר מחאה

שיר מחאה הוא שיר המביע מחאה על בעיה חברתית או פוליטית. שירי מחאה עוסקים במגוון רחב מאוד של נושאים, מבעיות אישיות ועד בעיות כלל עולמיות. בין הנושאים עליהם נכתבו שירי מחאה ניתן למצוא את העבדות, זכויות אזרחיות, שוויון זכויות, מלחמות וכיבוש, איכות הסביבה ועוד.
לאורך ההיסטוריה של תנועות מחאה ליוו שירי מחאה את פעילותן, לתנועות רבות אף היה מגוון שירים שזוהה איתן. שיר המחאה האירופאי העתיק ביותר המתועד כיום, The Cutty Wren, ליווה את התקוממות האיכרים באנגליה בשנת 1381.
בבריטניה של המאה ה-20 חודשה המסורת של שירי מחאה פוליטיים בשנת 1958, כאשר התנועה לפירוק נשק גרעיני ארגנה מצעד לאורך 53 ק"מ, מכיכר טרפלגר עד לאולדרמסטון, כמחאה על השתתפותה של בריטניה במרוץ החימוש האטומי ובניסויים גרעיניים. מצעד המחאה עודד מוזיקאים צעירים לכתוב שירים חדשים כתמיכה בצועדים, חלקם מקוריים וחלקם שירי עם שחוברו להם מילות מחאה.
בעשור הראשון של המאה ה-21, שירי מחאה החלו להופיע ברשתות החברתיות. בגלל התפוצה הרחבה של הרשתות, השירים יכולים להיות רבי השפעה. לדוגמה ב-2009 פרסם זמר צעיר בשם דייב קרול שיר מחאה על יונייטד איירליינס, וגרם לירידה חדה במניות החברה.

שירת מחאה בישראל

בישראל, הקשר בין מחאה פוליטית וחברתית ובין שירה, ימיו כימי הנביאים, שמחו כנגד עוולות תקופתם, למשל עמוס. ניתן לציין את שיריו הפוליטיים של נתן אלתרמן שחלקם עסקו במחאה. בשנים האחרונות, ניתן לציין את בעט ברזל, אנתולוגיית של משוררי מחאה המזוהים עם השמאל הרדיקלי שיצאה ב-2005 בהוצאת חרגול. בתחום החברתי, ניתן להזכיר את האסופה אדומה שיצאה ב-1 במאי 2007 והכילה משוררים מוכרים כמו רוני סומק לצד אנונימיים ולצד מוזיקאים כמו דן תורן. באוגוסט 2007 נוסד האתר אתר שירה חברתית, המפרסם שירי מחאה חברתיים. במהלך מבצע עופרת יצוקה בעזה 2008 יצא קובץ השירה לצאת ועורר תגובות שונות, שחלקן ביקרו את הוצאת הספר בזמן שהחיילים לוחמים בשטח. משוררי מחאה רבים מגיעים מהשמאל, וניתן להזכיר את יצחק לאור, תמיר גרינברג, את אהרון שבתאי ואת אנשי גרילה תרבות. מהימין, ניתן להזכיר את אורי צבי גרינברג ואת משוררי משיב הרוח. כמו כן, משוררות עוסקות בשירה פמיניסטית מחאתית, דרך כתב העת נגה שנסגר (למשל המשוררת שז) ומשוררים שונים בקיפוח על רקע עדתי, דרך כתב העת הכיוון מזרח (למשל ארז ביטון). גם תוכנית הרדיו שירת מחאה, בהגשתם של עמיר עקיבא סגל ושלומי בן עטר בתחנת כל השלום היא תוכנית בה עולים לדיון שירי מחאה שונים ובה התארחו כמה מהמשוררים הבולטים בנושא שירת המחאה העברית.
בתחום הפזמון גם כן ניתן לציין מוזיקאים שכותבים שירי מחאה מימין ומשמאל, כמו אביב גפן, עמיר בניון, נעמי שמר, חוה אלברשטיין, אריאל זילבר, שלום חנוך, הדג נחש ועוד. לעיתים, כתיבה ו/או ביצוע של שירי מחאה או בעלי תוכן שנוי במחלוקת מביאה לפגיעה מסחרית ו/או חברתית ביוצרים שבוחרים לעשות זאת.
Take a Bow (שיר של מדונה)

רקע וכתיבה

מבחינה מוזיקלית השיר הוא בלדת מיד-טמפו פופ אשר נכתבה והופקה על ידי מדונה עצמה והזמר והמפיק בייבי פייס. לאור הצלחת השיר, הוא הופיע באלבומי האוסף שלה: Something to Remember, GHV2 ו-Celebration.  
לאור התדמית הפרובוקטיבית אותה יצרה במהלך קידום אלבומה הקודם Erotica, החליטה מדונה כי באלבום הזה הכיוון המוזיקלי שלו יהיה אחר. השיר הזה הוא אחד מהשירים אשר מייצגים זאת. בנוסף לכך, רצתה מדונה לשתף פעולה עם בייבי פייס לאחר שהתרשמה מהעבודה שלו עם אמנים אחרים. בייבי פייס יצר את האקורדים, הקצב והמבנה של השיר בהשראתו מדונה כתבה את המילים של השיר. 
השיר הוקלט באולפני The Hit Factory בניו יורק עם תזמורת מלאה. זו הייתה הפעם הראשונה בה בייביפייס עבד על שיר שנעשו בו שימוש בכלי מיתר בלייב, זאת של ההצעה של מדונה לעשות זאת, כדי לתת לשיר אפקט של אופרה סינית או יפנית. מבחינה לירית השיר מדבר על אהבה נכזבת ופרידה מבן הזוג.

ביקורת והצלחה

השיר קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים אשר שיבחו את השיר ואת הפואטיות שלו. השיר זכה להצלחה בעולם, בין היתר בארצות הברית שם הגיע למקום הראשון (שם שהה במשך 7 שבועות) ונהיה לשיר ה-11 שלה לעשות זאת. בנוסף הגיע גם למקום הראשון בקנדה, והגיע לעשרת הראשונים בין היתר באיטליה, שווייץ וניו זילנד.
בבריטניה גם זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-16.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר בוים על ידי מייקל הוסמן וצולם ברונדה שבספרד. בקליפ נראית מדונה כאישה עצובה ומדוכאת לאחר שבן זוגה עזב אותה. הקליפ זכה בפרס VMA בקטגוריית הקליפ הנשי הטוב ביותר ואף זכה לפרשנויות וניתוחים בהקשרים קולנוע, דת ופמיניזם על ידי עיתונאים.
על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו מדונה בטקס פרסי ה-AMA ביחד עם בייבי פייס עצמו. לימים גם ביצעה אותו בסיבוב ההופעות Rebel Heart Tour.
פלמינגו זוטר

מאפיינים

בפלמינגו הזוטר הוא הפלמינגו הנפוץ ביותר, ואוכלוסייתו עומדת על כשני מיליון פרטים. אוכלוסיית הפלמינגו הזוטר ממוקמת באגמים ובבריכות מלח שבשבר הסורי-אפריקני. בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר, ונצפה לאחרונה באילת ב-2018. ככל מיני הפלמינגו, הפלמינגו הזוטר ניזון מפלנקטון, שרימפס ואצות כחולות-ירוקות המעניקות לו את צבעו הוורוד.
הפלמינגו הזוטר הוא מין הפלמינגו הקטן ביותר, אף על פי שבהשוואה להרבה עופות אחרים הוא גדול למדי - אורכו 80 עד 90 ס"מ, בעוד שאורכו של הפלמינגו המצוי 1.1 עד 1.5 מ' ומוטת כנפיו היא מ-90 ל-105 ס"מ, בעוד שמשקלו 1.2 עד 2.7 ק"ג.
זהו מין הפלמינגו הקטן ביותר בעולם והנפוץ ביותר, אורכו הממוצע רק כ-90 ס"מ ומספר הפרטים החיים מונה כ-2 מיליון. כמו כל שאר המינים במשפחת הפלמינגויים, הפלמינגו הזוטר מטיל גם הוא ביצה לבנה אחת, ובונה קן בצורת מכתש מבוץ.
ספר צביעה

ספר צביעה או חוברת צביעה הוא ספר המאויר בציורי קו שהקורא יכול להוסיף להם צבע באמצעות עפרונות צבעוניים, טושים, צבע או כל חומר אמנותי אחר.
ספרי הצביעה מיועדים בדרך כלל לילדים, עם זאת קיימים גם ספרי צביעה למבוגרים. בתקופה המודרנית ספרי ציור רבים לילדים מציגים דמויות מצוירות פופולריות.

מבנה ותכנים

באופן מסורתי ספרי צביעה ודפי צביעה מודפסים על גבי נייר או כרטיס. לחלק מספרי הצביעה יש דפים מחוררים באופן שמאפשר את הסרתם מהספר ושימוש בהם כגיליונות בודדים. עם זאת, יש גם ספרי קריאה המציגים קו עלילתי כלשהו שבכדי לשמור על שלמותו הדפים בהם אינם מיועדים להסרה.
ספרי צביעה יכולים להכיל גם אפשרויות לפעילויות נוספות כמו חיבור נקודות, מבוכים וחידונים אחרים. חלק מספרי הצביעה משלבים גם שימוש במדבקות.

היסטוריה

ספרי צביעה פורסמו בארצות הברית כחלק מתהליך הדמוקרטיזציה של אמנות. 

היבטים התפתחותיים

השימוש בספרי הצביעה יכול לתרום להתפתחות המוטורית והקוגניטיבית בגילאי הילדות. פעולת הצביעה מתרגלת את הקואורדינציה ותיאום עין-יד שעליהן מתבססות פעולות מורכבות יותר כמו הכתיבה, אשר נלמדת בבית הספר היסודי כחלק מפיתוח האוריינות של התלמיד. בהתאם לכך נעשה בספרים אלו שימוש נפוץ בגילאי הגן, כחלק מההכנה לכיתה א'. בשלבים הראשונים הצביעה יכולה להיות מנותקת מהציור המודפס על הדף ועם הזמן תתפתח היכולת של צביעה בתוך הקווים ובחירה של שילובי צבעים על פי הייצוג המקביל במציאות או מתוך שיקולים אסתטיים וטעם אישי.

היבטים חינוכיים

בגיל בית הספר נעשה שימוש רחב בספרי צביעה לילדים ממספר סיבות, בהן יצירת עניין ועידוד הזיכרון באמצעות חשיפה לייצוג חזותי. ספר הצביעה יכול לשמש כפעילות מקדימה להטרמה והצגה של הנושא, או כפעילות להמחשה והטמעה של החומר הנלמד.
כמדיום בלתי מילולי, לספרי צביעה יש יישומים חינוכיים רבים עבור קהל יעד שאינו מבין את שפת ההוראה או התקשורת העיקרית. 
ספרי הצביעה יכולים לשמש ככלי עבודה במסגרת החינוך לאמנות. כאשר הדמות כבר מוכנה עבור התלמיד הוא פנוי להתמקד ביצירת הגוונים ולהתנסות בשילובים שונים של צבעים.
מאז שנות השמונים, מספר מוציאים לאור פרסמו ספרי צביעה חינוכיים המיועדים ללמידה של נושאים מתוך תוכנית הלימוד כמו אנטומיה ופיזיולוגיה.
סילון האדרונים

בפיזיקת חלקיקים, בפרט בכרומודינמיקה קוונטית, סילון האדרונים (באנגלית: Hadron jet) הוא זרם של האדרונים (בדרך כלל מזונים) הנוצר מתנועה בקו ישר של קווארק בעל אנרגיה גבוהה ביחס לקווארק אחר. כאשר קווארק נע ביחס לקווארק אחר, במרחק מסוים הגלואונים שמעבירים את הכוח החזק הם בעלי אנרגיה המספיקה ליצור האדרון והם הופכים לקווארק ואנטי-קווארק. אלה נעים גם אחד ביחס לשני והתהליך חוזר על עצמו, ויוצר את הסילון.

איך סילון נוצר

סילונים נוצרים בהתנגשויות באנרגיות גבוהות בין שני האדרונים - דבר הקורה באופן תדיר בניסויי פיזיקת חלקיקים, ובפרט במאיצי חלקיקים כגון ה-LHC (מאיץ האדרונים הגדול) הנמצא בארגון האירופאי למחקר גרעיני CERN על גבול שווייץ-צרפת.
בין כל שני חלקיקים הטעונים במטען צבע מוחלפים גלואונים - החלקיקים המעבירים את הכוח הגרעיני החזק. כיוון שגם לגלואונים ישנו מטען צבע, גם ביניהם פועל הכוח הגרעיני החזק ולכן מועברים ביניהם גלואונים אחרים. מסיבה זאת, ככל שהקווארקים מתרחקים זה מזה נוצרים יותר ויותר גלואונים.
במקרה של התנגשות רבת-אנרגיה, כששני האדרונים מתנגשים זה בזה, קווארקים ה"מחוברים" זה לזה בעזרת הכוח החזק מתרחקים במהירות גבוהה זה מזה, וכך הגלואונים שמועברים ביניהם נעשים בעלי אנרגיה גבוהה. בנקודה מסוימת, כמות האנרגיה נעשית מספיק גבוהה כדי שהגלואון יהפוך לזוג של קווארק ואנטי-קווארק. בין הקווארקים החדשים גם מועברים גלואונים, ואם כמות האנרגיה מאפשרת זאת אז התהליך יחזור חלילה. זרם החלקיקים הנוצר בתהליך זה נקרא סילון האדרונים.

שימושים

בגלאי חלקיקים כמו גלאי ה-ATLAS מגלים וחוקרים את הסילונים שנוצרים מהתנגשויות של האדרונים, ובאמצעותם אפשר לקבל מידע לגבי החלקיקים שהשתתפו בהתנגשות ולגלות חלקיקים חדשים חוץ מהחלקיקים שהשתתפו בהתנגשות, אלא נוצרו בעקבותיה.

שיטות לחקירת סילונים

שיטה חשובה לאנליזה של הסילונים נקראת B - tagging. שיטה זו מאפשרת לגלות סילון שמקורו בקווארק תחתון. קווארקים אלה חשובים במיוחד משתי סיבות. הראשונה היא שההתנהגות שלהם מעניינת מבחינה מדעית, והיא עשויה לאפשר למדענים לגלות עוד על שבירת סימטריית CP. השנייה היא שהרבה חלקיקים בעלי מסה גדולה (גם חלקיקים שנמצאו וגם חלקיקים תאורטיים) דועכים לקווארקי תחתון, ולכן זיהוי קווארקים אלה תורם לזיהוי של הדעיכות של החלקיקים.
אלן ויליס

ביוגרפיה

ויליס נולדה במנהטן למשפחה ממוצא יהודי. בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70  עבדה כמבקרת המוזיקה של כתבי העת הניו יורקר ורולינג סטון.
בשנת 1969 הייתה בין מיסדי רדסטוקינגס, קבוצה פמיניסטית רדיקלית מניו יורק. אחת הפעולות המוקדמות של הקבוצה הייתה ב-13 בפברואר 1969, כאשר חברותיה פרצו לאולם בעת שימוע חקיקה בוועדה לבריאות הציבור של מדינת ניו יורק, אשר שקלה רפורמה בחוק ההפלות. הן התנגדו לעצם קיום הדיון, ושאלו: "למה 14 גברים ורק אישה אחת ברשימת הדוברים—וזו נזירה?" יו"ר הוועדה השיב כי אלה הם מומחים לנושא, מה שעוד יותר הרגיז את נשות רדסטוקינגס, אשר עמדתן הייתה שאין מומחים טובים יותר בנושא הפלות מאשר נשים, ושצריך לבטל את חוקי ההפלות, לא לעשות בהם רפורמה. בתחילת שנות ה-1970, רדסטוקינגס היו ידועות בשל אירועי "speakouts", וכן בשל אירועי "בזק" (zap), שהיו אירועי פעולה ישירה, וכן תיאטרון רחוב בנושא של הזכות להפלה. 
בשנת 1977 גרה בירושלים ולמדה בישיבת אש התורה, לשם הגיעה בעקבות אחיה מייק ויליס. מייק ביקר בירושלים ב-1975, פגש את אנשי אש התורה בעת סיור בכותל והם שיכנעו אותו לחזור בתשובה. ויליס רצתה לברר מה שיכנע בחור ליברלי שהחזיק בדעות דומות לשלה לשנות את אורך חייו בצורה כה קיצונית, "אם יש אמת אחת אולי הוא מצא אותה". לאחר שלא השתכנעה לחזור בתשובה חזרה ויליס לניו יורק, וכתבה מאמר ברולינג סטון וספר (שתורגם לעברית בשם "עימות בירושלים: דו"ח אישי") על החוויה שעברה. מסקנתה הייתה שאנשי אש התורה הם "מיסיונרים יהודים" המנהלים כת המפעילה טכניקות שונות של מניפולציה רגשית, כדי לגייס אנשים לשורותיה.  
בשנות ה-80, הקימה קבוצה בשם No More Nice Girls שפעלה למען הזכות להפלות.

השקפות ודעות

ויליס הייתה אחת הראשונות שהקימו זעקה נגד הפמיניסטיות האנטי-פורנוגרפיה בשל מה שהיא ראתה כפוריטניזם, סמכותנות מינית, ואיום על חופש הביטוי. המסה שכתבה ב-1981 בשם Lust Horizons: Is the Women's Movement Pro-Sex? (אופק התשוקה: האם תנועת הנשים היא פרו-סקס?) הוא המקור של המונח "פמיניזם פרו-סקס". הפמיניסטיות שהתנגדו לזרם האנטי-פורנוגרפיה קידמו את הרעיון שסקס הוא מקור הנאה לנשים, והחשיבו את המאמצים של תנועת האנטי-הפורנוגרפיה כעומדים בקנה אחד עם המלחמה של הימין הפוליטי השמרני בסקס ומיניות.
״חיים ללא עונג - ללא ספונטניות ומשחקיות, מיניות וחושניות, אסתטיקה, הפתעה, התרגשות, אקסטזה - הם סוג של מוות״

חיים אישיים

הייתה נשואה לפרופסור סטנלי אהרונוביץ, מרצה לסוציולגיה באוניברסיטת ניו יורק. להם בת אחת נונה ויליס-אהרונוביץ.
אברהם תורי

נעורים

תורי היה ספורטאי מצטיין. בשנת 1932 ביקר במכביה הראשונה בארץ ישראל כמדריך מתעמלים מליטא. הוא למד משפטים בארצות הברית ועם שובו לליטא עבד כעורך דין והיה פעיל ציוני. ב-1939 השתתף בקונגרס הציוני בז'נבה מטעם הציונים הכלליים מליטא. כשכבשה ברית המועצות את ליטא, בקיץ 1940, עם כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, חדל תורי מפעילותו הציונית ונמלט לוקובנה. בהיותו שם ייצג את הציונים הכלליים בוועד הארצי לעזרת פליטים מפולין.

בתקופת השואה

בקיץ 1941, עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות, החל תורי לכתוב יומן. עם הקמת גטו קובנה התנדב תורי להיות אחד ממזכירי היודנרט. ביומנו תעד את החיים בגטו, גרושים לעבודות כפיה, אקציות בגטו ומצוקת הקור, המחלות והרעב. עוד תיאר תורי ביומנו את המידע שהגיע לגטו באשר לגורלם של יהודי היישובים באזור וכן מידע נוסף באשר לגורל יהודי מזרח אירופה בכלל ומצב החזית, ככל שנודע בגטו.
במרס 1944 החביא תורי את היומן וברח מהגטו. תורי הסתתר עם אשתו ובתו בכפר וירוואגאליאיי (Virvagaliai) בעזרתו של כומר ליד העיר שאקי והשלושה שרדו עד השחרור בידי הצבא האדום בקיץ 1944. תורי שב לקובנה ומצא חלקים מהיומן. לימים ראה היומן אור בספר בשם "גיטו יום יום" (מוסד ביאליק, 1988).
שתיים משלוש אחיותיו של תורי נספו בשואה עם משפחותיהן.

לאחר השואה

תורי ברח עם משפחתו לצ'כוסלובקיה בסיוע הבריחה ולאחר מעבר במספר מדינות במזרח אירופה הגיעה המשפחה לאוסטריה. בסיוע הבריגדה ברחו השלושה לאזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה ולאחר מכן - לאיטליה. תורי התבקש לנהל את משרד המוסד לעלייה ב' ולצורך כך שהה ברומא שנתיים וחצי. ב-1947 הגיע תורי לארץ ישראל. הוא היה חבר בהנהלת ארגון מכבי העולמי ובארגון המשפטנים היהודיים. תורי העיד במשפטיהם של פושעי המלחמה היינריך שמיץ (Heinrich Schmitz), סגן מפקד הגסטפו בליטא, קאזיס פאלצ'אוסקאס (Kazys Palčiauskas), ראש עיריית קובנה, והלמוט ראוקה (Helmut Rauke), מרוצחי היהודים בגטו קובנה.
גינת ההפתעות

גינת ההפתעות הייתה תוכנית טלוויזיה לילדים ונוער, ששודרה בשנים 1993– 1997 בערוץ הילדים.
התוכנית נסובה סביב חייה של מיכל ינאי, ושל שני חבריה – "שפיץ" העכבר הערמומי והרגזן, ו"ציפה" הציפור התמימה והמצחיקה. בכל פרק, לשתי הבובות הייתה בעיה שונה ומיכל עזרה להן לפתור אותה באמצעות שירים, סיפורים ושיטות מקוריות יותר. בין השירים זכוּר "זומבו שוקו", ששרו מיכל, שפיץ וציפה. 
את שיר הפתיחה של התוכנית כתבה שירה גפן, הלחינה ורד השילוני וביצע אריאל זילבר.
חאבייר אקינו

קריירה

אקינו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קרוס אסול. כשסיים את גיל הנוער שיחק תחילה בקבוצת המילואים של המועדון, ולאחר שהצטיין בה עלה לקבוצה הבוגרת. ב-23 ביולי 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-3 נגד אסטודיאנטס טקוס. ב-24 באוקטובר 2010 בתיקו 1-1 נגד מונרקס מורליה. ב-28 בינואר 2013 עבר אקינו לויאריאל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד הרקולס. אקינו היה שותף לחזרה של המועדון ללה ליגה אחרי היעדרות של שנה אחת. ב-25 באוגוסט 2014 הושאל לראיו ואיקאנו.
בשנת 2011 זומן אקינו לסגל הנבחרת לקראת המשחקים הפאן-אמריקאיים וזכה עימה במדליית הזהב. ב-4 ביולי 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-1 נגד צ'ילה במסגרת שלב הבתים של הקופה אמריקה 2011. בקיץ 2012 השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת לונדון (2012). ב-4 באוגוסט 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת האולימפית בניצחון 2-4 נגד סנגל.