"העבודה" של ביירון קייטי

שיטת העבודה של ביירון קייטי בנויה על בסיס הכלל הקובע כי כל הסבל שנגרם לנו בחיים נוצר על ידי מחשבות הרוצות שהמציאות תהיה שונה מכפי שהיא.

מה שיש יש

אנחנו חשים סבל רק כשאנו מאמינים במחשבות שמתווכחות עם מה שיש. כשההכרה צלולה לגמרי, "מה שיש" הוא מה שאנחנו רוצים. אם אתם רוצים שהמציאות תהיה שונה מכפי שהיא, עדיף שתנסו ללמד חתול לנבוח - תנסו ותנסו, ובסוף החתול יביט בכם ויגיד, "מיאו". הרצון שהמציאות תהיה שונה הוא חסר-תוחלת.
אבל אם תשימו לב, תיווכחו שמחשבות כאלה חולפות במוחכם עשרות פעמים ביום, חלקן הגדול הן מחשבות אוטומטיות. "אנשים צריכים להיות נחמדים יותר". "ילדים צריכים להתנהג יפה". "בעלי, או אשתי, צריכים להסכים איתי". "אני צריכה להיות רזה יותר (או יפה יותר או מצליחה יותר)". מחשבות אלה הן ביטויים שונים לרצון שהמציאות תהיה שונה ממה שהיא. ואז אנו מוצאים את עצמנו בהתמודדות עם מחשבות טורדניות ומחשבות מטרידות.
"העבודה" מגלה שהדבר שלדעתך לא היה צריך לקרות, כן היה צריך לקרות. הוא היה צריך לקרות כי הוא קרה, ושום מחשבות שבעולם לא ישנו זאת. אין זה אומר שעליך למחול על כך או להסכים לכך. העבודה מלמדת אתכם כיצד להתמודד עם מחשבות. פירוש הדבר רק שביכולתך לראות דברים בלי להתנגד אליהם וללא הבלבול שהמאבק הפנימי שלך יוצר. איש אינו רוצה שהילדים שלו יחלו, איש אינו רוצה להיות מעורב בתאונת-דרכים, וכשדברים כאלה קורים, ההתמודדות איתם קשה, אך הוויכוח הנפשי איתם אינו מועיל. אנחנו יודעים שהוא לא יועיל, ובכל זאת מוצאים עצמנו שוב ושוב מול התמודדות עם מחשבות טורדניות, כיוון שאלו דפוסי ההתנהגות שלנו ואיננו יודעים כיצד לשנותם.
אני אוהב את מה שיש, לא משום שאני אדם רוחני, אלא כיוון שכואב לי כשאני מתווכח עם המציאות. אנו יודעים שהמציאות טובה בדיוק כפי שהיא, כי כאשר אנו מתווכחים איתה, אנו חווים מתח ותסכול, סבל וכאב. אנחנו לא מרגישים טבעיים או מאוזנים. כשמפסיקים להתנגד למציאות, הפעולה נעשית פשוטה, זורמת, נעימה ונטולת פחד. אני משתדלת לאמץ חשיבה חיובית כדרך לחיים.

התעסקו רק בעניינים שלכם

ישנם שלושה סוגי "עניינים" ביקום: שלי, שלך ושל אלוהים.
חלק גדול מן הסטרס שאנו חווים, נובע מהעובדה שאנו מתעסקים בעניינים לא שלנו.
כשבראשי עוברות מחשבות דוגמת "אתה צריך למצוא עבודה, אני רוצה שתהיה מאושר, אתה צריך להגיע בזמן, אתה צריך לדאוג לעצמך יותר," אני מתעסקת בעניינים שלך. כשאני מודאגת בקשר לרעשי אדמה, לשיטפונות, למלחמה, או מועד המוות שלי, אני מתערבת בענייניו של אלוהים. אם במחשבתי אני מתעסקת בענייניך או בענייניו של אלוהים, התוצאה היא פירוד.
אם אתה חי את חייך ובאותו זמן גם אני חיה, במחשבות שלי, את חייך - מי חי את חיי שלי? ההתעסקות שלי בעניינים שלך מונעת ממני להיות בעניינים שלי. אני נפרדת מעצמי ותוהה מדוע החיים שלי לא מסתדרים.
לחשוב שאני יודעת מהו הטוב ביותר בשביל מישהו אחר - זה להיות מחוץ לעניינים שלי. גם אם אני עושה זאת בשם האהבה, זוהי יהירות לשמה. התוצאה היא מתח, חרדה ופחד. האם אני יודעת מה נכון בשבילי? זה, ורק זה, העסק שלי. על כך עליי לעבוד, לפני שאני מנסה לפתור לאדם אחר את הבעיות שלו.

הבנת סוגי העסקים

אם תבינו את שלושת סוגי העניינים בעולם כך שתוכלו להתעסק רק בעניינים שלכם, חייכם ישתחררו באופן שאינו ניתן לשיעור. בפעם הבאה שתרגישו מתח, לחץ או אי-נוחות, שאלו את עצמכם בעניינים של מי אתם מתעסקים במחשבות שלכם, ויכול להיות שתפרצו בצחוק! השאלה עשויה להחזיר אתכם לעצמכם. ייתכן שתבינו כי מעולם לא הייתם ממש נוכחים, כי לאורך כל חייכם חייתם במחשבות שלכם את ענייניהם של אנשים אחרים. עצם ההבחנה בכך שאתם עסוקים בענייניו של מישהו אחר עשויה להחזיר אתכם אל העצמי הנפלא שלכם, ולעזור לכם לגלות את שמחת החיים ואת יכולת ההנאה מהחיים הטמונה בכם.
לאחר שתתרגלו זאת זמן מה, יכול להיות שתיווכחו לדעת שגם לכם אין שום עניינים ושחייכם מתנהלים מעצמם באופן מושלם, ותצליחו לגלות את השלווה.

לקבל את המחשבות שלנו בהבנה

מחשבות אינן מזיקות אלא אם כן מאמינים בהן. לא המחשבות גורמות סבל, אלא ההיקשרות ( attachment ) למחשבות. היקשרות למחשבה פירושה שאנו מניחים שהיא אמיתית מבלי לחקור. 
רוב האנשים חושבים שהם מה שהמחשבות שלהם מספרות להם לגביהם. יום אחד הבחנתי שאינני נושמת - אני ננשמת. לאחר מכן נוכחתי לדעת, לתדהמתי, שאני גם לא חושבת - אלא למעשה נחשבת, ושחשיבה איננה דבר אישי. האם אתם מתעוררים בבוקר ואומרים לעצמכם, "אני חושב שהיום לא אחשוב"? מאוחר מדי: אתם כבר חושבים! מחשבות פשוט צצות. הן באות משום מקום וחוזרות לשום מקום, כמו עננים הנעים בשמים ריקים. הן באות כדי לחלוף, לא כדי להישאר. אין בהן כל נזק, גם אם הן מחשבות טורדניות או מחשבות שליליות, עד שאנו נקשרים אליהן כאילו הן אמת.
איש לא הצליח מעולם לשלוט בחשיבה שלו, אף שיהיו אנשים שיספרו לכם שהם הצליחו. הדרך אינה להרפות מהמחשבות - יש לפגוש אותן בהבנה, ואז הן מרפות.
מחשבות הן כמו משב הרוח, או העלים על העצים, או טיפות-הגשם המטפטפות. הן מופיעות סתם כך, ובאמצעות חקירה פנימית אפשר להתיידד איתן. האם הייתם מתווכחים עם טיפת-גשם? טיפות-גשם אינן משהו אישי, וגם מחשבות אינן כאלה. אם תקבלו מחשבות שליליות כלשהן המעוררות כאב בהבנה, בפעם הבאה שהן יופיעו אולי תמצאו שהן מעניינות. מה שהיה פעם סיוט הוא כעת רק משהו מעניין. כשאותן מחשבות טורדניות יופיעו שוב, אולי תחשבו שהן מצחיקות. בפעם אחרת אולי כבר כלל לא תבחינו באותן מחשבות שליליות. זה הכוח הטמון בלאהוב את מה שיש.

הסדר של הבריאה: מחשבה > רגש > פעולה

קודם כל מופיעה מחשבה. אחר כך נחווה הרגש (כעס, עצב, שמחה). המחשבה היא הסיבה, הרגש משקף את מידת ההיקשרות שלנו למחשבה, את העוצמה שבה אנו מאמינים בה. אחר כך אנו פועלים בהתאם למחשבה או התגובה הרגשית שעלתה בנו.
כאשר אני פועל ע"פ מחשבות/רגשות שעלה ללא חקירה של המחשבות, החיים שלי הופכים לכאוטים ולא אוהבים. החקירה לא נועדה לשנות את פעולותינו, רק את המודעות שלנו. כאשר זה מתרחש הפעולות משתנות מעצמן והופכות להיות יצירתיות, מקוריות ונדיבות.
המחשבות תמיד קודמות להרגשה. הרגשה שלילית היא הסימן שלי שאני קשורה למחשבות שליליות שלא חקרתי. רובנו חווים את הרגש ואז מנסים לשנות אותו על ידי פעולה בחוץ, בעולם. כך אנו מאמנים את עצמנו להאמין שאני שיניתי את ההרגשה שלי, בעוד שבפועל ההרגשה תמיד משתנה מעצמה בכל מקרה, ללא "המאמץ" שלי.
האלטרנטיבה היא לחקור מחשבות שליליות שמביאות כאב וסטרס לחיינו. התמודדות עם מחשבות טורדניות, החקירה של מחשבות שליליות אלה, משנה עבורנו את המציאות המכאיבה, את "הבעיה", ובעקבות זאת את ההרגשה שבאה עם המחשבה - לעולם. זהו ריפוי אמיתי. הרגש הוא הסימן שהמיינד שלי יצא מאיזון ודרך החקירה אנו עובדים על הסיפור (אוסף המחשבות והאמונות) שגרם לכך. ככל שאנו מתמידים בחקירה ובהתמודדות עם מחשבות טורדניות, אנו מגלים שהרגשות שלנו הופכים למאוזנים ועקביים, ובסופו של דבר הרגשות היחידים שנותרים הם הכרת תודה, חדווה, התרוממות רוח, רצון טוב והתשוקה לשרת.

העבודה כתהליך מתמשך

אנשים רבים מדווחים לאחר יישום שיטת ה"עבודה" על תחושת רווחה מיידית ועל שחרור ממחשבות רעות, שליליות וטורדניות שאמללו אותם. אך "העבודה" איננה חוויה רגעית, היא תהליך מתמשך ומעמיק של הגשמה עצמית. "העבודה" היא יותר מטכניקה, היא מחזירה לחיים, ממקום עמוק בתוכנו, היבט של ישותנו הטבוע בנו מלידה.

העמקה בשיטה

ככל שמעמיקים ב"עבודה", קולטים יותר כמה עוצמה טמונה בה. אנשים שתרגלו חקירה פנימית במשך זמן-מה, והביאו ליישום השיטה של ביירון קייטי בחייהם, נוהגים לומר: העבודה היא כבר לא משהו שאני עושה - היא עושה אותי. הם מתארים כיצד, ללא כל כוונה מודעת, מבחינה הכרתם בכל מחשבה מעיקה ומבטלת אותה, לפני שהיא מצליחה לגרום סבל. הוויכוח הפנימי שלהם עם המציאות נעלם, והם מגלים שמה שנשאר הוא אהבה - אהבה לעצמם, לאחרים, לכל מה שהחיים מציעים. הם מגלים שהחשיבה שלהם הפכה לחשיבה חיובית, שהביטחון העצמי והמודעות העצמית שלהם התחזקו.

העלאת המחשבות על הכתב

הצעד הראשון ביישום השיטה הוא רשימת השיפוטים לגבי מצב מעיק כלשהו, בעבר, בהווה או בעתיד - לגבי אדם שהמאופשר חש סלידה ממנו, או לגבי מצב עם מישהו שגורם לכעס, פחד או עצב. השיטה רואה כחשיבות רבה מאד לרשימת המחשבות בכתב. המיינד הוא מהיר וכאוטי, וכאשר רושמים את המחשבות הן נשארות יציבות וניתן ליישם עליהן בקלות את החקירה.

עוצמת הסליחה

מייסדת השיטה ביירון קייטי ממליצה לכתוב על מישהו שעדיין לא סלחתם לו לחלוטין. זוהי נקודה רבת-עוצמה להתחיל בה. גם אם סלחתם לאותו אדם בתשעים ותשעה אחוזים, אינכם משוחררים לחלוטין עד שהסליחה תהיה שלימה. אותו אחוז אחד של העדר סליחה הוא הנקודה שבה אתם תקועים בכל שאר המערכות יחסים שלכם (כולל היחסים עם עצמכם).

הסתכלות על האחר

אם תתחילו בהפניית אצבע מאשימה החוצה, לא תצטרכו להתמקד בעצמכם. תוכלו להתבטא באופן משוחרר וללא צנזורה. אנחנו נוטים להיות בטוחים למדי ביחס למה שהאחרים צריכים לעשות, לדרך שבה עליהם לחיות ועם מי עליהם להיות. אנחנו רואים 6/6 כשמדובר באחרים, לא בעצמנו.

כשאנחנו פועלים ליישום שיטת העבודה בחיינו, אנחנו רואים מי אנחנו דרך הראייה של מי הם האחרים, לדעתנו. בסופו של עניין אנו מבינים שכל דבר שנמצא מחוץ לנו הוא השתקפות של החשיבה שלנו על עצמנו. אנחנו מספרי הסיפור, המקרן של כל הסיפורים, והעולם הוא התמונה המוקרנת של כל מחשבותינו.

מאז ומתמיד ניסו אנשים לשנות את העולם כדי שהם יוכלו להיות מאושרים. הגישה הזאת נכשלה, כיוון שהיא מתייחסת לבעיה במהופך. שיטת העבודה נותן לנו דרך לשנות את המקרן - את החשיבה - במקום את התמונה המוקרנת. הדבר דומה ללכלוך שנתקע על עדשת המקרן. אנחנו חושבים שמשהו פגום במסך ומנסים לשנות את האדם הזה או האחר - מי שלידו מופיע הפגם. אך הניסיון לשנות את התמונות המוקרנות הוא חסר-תועלת. ברגע שקולטים היכן הלכלוך, אפשר לנקות את העדשה עצמה. זהו סופו של הסבל ותחילתה של מעט חדווה בגן-העדן.

ארבע השאלות וההיפוך

1. האם זאת האמת?
2. האם אתם יכולים לדעת בוודאות שזאת האמת?
3. איך אתם מגיבים כשעולה בכם המחשבה הזאת?
4. מי תהיו בלי המחשבה הזאת?
הפיכת המחשבה.