google/wiki40b huggingface dataset:
אשלג

אשלג הוא תרכובת של אשלגן,  בדרך כלל לדשנים. אשלגן כלורי (המצוי גם בים המלח), אך גם תרכובות אחרות. השימוש העיקרי באשלג הוא לדישון, באמצעותו מקבלים הגידולים את האשלגן הדרוש לצמיחתם. האשלג משפר את התפתחות הצמחים ומגדיל את עמידותם למחלות.

הפקת האשלג

רוב הפקת האשלג בעולם מתבצעת במכרות בהם כורים סילביט - המינרל העיקרי ממנו מפיקים אשלג. במתקן ליד המכרה מתבצעת הפרדת האשלג מהסילביט.

השוק העולמי

מתחילת המאה העשרים ואחת מסתמנת מגמה של גידול בביקוש לאשלג, על רקע גידול בצריכה של גרעינים הן כמזון  לבני אדם והן לצורך הזנת בעלי חיים. הגידול  בצריכה נובע ממעבר של אוכלוסיות במדינות מתפתחות לצריכה מוגברת של בשר לסוגיו. לשם ייצור קילוגרם בשר נדרשת כמות גרעינים גדולה פי כמה. מאפיין נוסף של התקופה הוא שימוש בדלקים מן הצומח, על רקע עליית מחירי הנפט, המגבירה את צריכת הגרעינים שלא למזון. תופעה זו בולטת בעיקר בארצות הברית, שם הגיעה צריכת התירס לצורך ייצור אתנול לכ-20% מהתפוקה בעונת 2006/2007.
היצרנית הגדולה בעולם של אשלג היא חברת פוטאש ססקצ'ואן הקנדית, האחראית לכ-16 אחוז מהייצור העולמי, ובעלת כושר ייצור של 11 מיליון טון לשנה (2007). חברות רוסיות ובלארוסיות פועלות אף הן בתחום. היצרנית השנייה בעולם היא בלארוסקלי מבלארוס, המייצרת כ-15% מהתצרוכת העולמית, ואחריה מוזאיק, בעלת מכרות בקנדה וארצות הברית, עם 13%. K+S הגרמנית מייצרת 11%, וסילביניט הרוסית - 10%.
חברת כימיקלים לישראל, חברת האם של מפעלי ים המלח, מייצרת כ-9% מתצרוכת האשלג בעולם (כ-5 מיליון טון) בכל מפעלי התשלובת בעולם, מה שמציב אותה במקום השישי בין יצרני האשלג בעולם.
בכוונת החברה להגדיל את כושר הייצור לכ-6 מיליון טון בשנה.
על פי הערכות אנליסטים הקמת מכרה חדש כרוכה בעלות של כמיליארד דולר לכל מיליון טון של תפוקה שנתית.
הצרכנית הראשית של אשלג בעולם היא סין, אשר על פי ההערכה צורכת כ-10 מיליון טון בשנה, ואחריה ברזיל. הצריכה העולמית עולה בכ-3% בשנה.
על רקע עליית מחירי הסחורות בשוקי העולם בשנת 2007, ובפרט מחירי התבואות, הרקיעו גם מחירי האשלג לשיאים חדשים בשנה זו:  מחיר טון אשלג,  שנע שנים רבות סביב 100 עד 200 דולר לטון, זינק והגיע עד לרמות של 800 עד 850 דולר לטון ובחוזים בודדים אף יותר. עליית המחירים הביאה גם את רווחי היצרניות, ובכללן כי"ל, לרמות שיא.
מגמה זו נקטעה עם פרוץ המשבר העולמי ב-2008, ובתחילת 2009 צנחו מחירי האשלג לסביבות 300 דולר לטון. בתחילת 2011 המחיר נע סביב 450 דולר לטון.

עתודות עולמיות

קנדה מחזיקה בעיקר עתודות האשלג המוכחות בעולם עם כ-38%, ואחריה רוסיה עם כ-33%
מנחם נבנהויז

קריירה

נבנהויז ניצח על מיטב התזמורות הישראליות: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית חיפה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה ואנסמבל מוזיקה נובה. בנוסף ניצח על התזמורת הפילהרמונית של סופיה בבולגריה, התזמורת הפילהרמונית של טמפרה בפינלנד, הסינפונייטה יונשופינג בשוודיה, התזמורת הסימפונית של קאן בצרפת, התזמורת הפילהרמונית של האגן בגרמניה, התזמורת הפילהרמונית של אנקרה בטורקיה, התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה בארצות הברית, התזמורת הסימפונית של ג'יבסקילה בפינלנד והופיע פעמיים כמנצח אורח בפסטיבל המוזיקה בטנסי ארצות הברית. כמו כן ניצח על סיורי קונצרטים של תזמורות ישראליות באירופה ובסין העממית.
בשנת 1987 הלחין יצירה בשם "תרועה - לארבעה כלי נשיפה ממתכת שווים" ובשנת 2014 חיבר עבור הקאמרטה הישראלית ירושלים מחרוזת הכוללת את השירים: שדמתי, הורה נרקודה, הורה ממטרה, על גבעות שייח' אברק וקטע חסידי עממי. 
בעונה 1998/99 ניצח על הפקה של "חליל הקסם" באופרה הישראלית החדשה.
נבנהויז היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של תיכון תלמה ילין שבגבעתיים משנת 1986 עד שנת 2014.
בשנים 1992–1994 היה מנצח הבית של התזמורת הקאמרית הישראלית ובשנים 1997 - 1995 היה מנהל מוזיקלי של תזמורת קאמרטה רמת השרון. כמו כן הוא היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הקאמרית של חיל החינוך והנוער. משנת 1998 עד 2001 היה מנצח עמית בסינפונייטה הישראלית באר שבע ובשנים 2001 - 2002 היה מנצח ראשי בסינפונייטה הישראלית באר שבע.
בהמשך מונה למנהל מוזיקלי של תזמורת הטכניון שבחיפה בו הוא גם משמש כמרצה.
בעונה 2006–2007 הוזמן לנצח שוב על התזמורת הסימפונית ג'יבסקילה בפינלנד. 
ב-2018 פרסם המנצח ישי שטקלר כי נבנהויז פגע מינית בכעשרים ילדים בהם שטקלר עצמו.
אסף הראל, שלמד אף הוא בבית הספר תלמה ילין, טען כי הפסקת עבודתו של נבנהויז בתיכון תלמה ילין ארעה על רקע חשיפת מעשי ניצול מיני שלו כלפי תלמידים במוסד שנים רבות קודם לכן. בעקבות פרסומים אלה הושעה נבנהויז מעבודתו בטכניון.

חיים אישיים

נבנהויז נשוי לרחל ואב לשניים. מתגורר בגבעתיים.
ביוקנן (ליבריה)

היסטוריה

בדצמבר 1832 נוסדה המושבה "פורט קרסון" (Port Cresson) במקום בו נמצאת העיר היום על ידי אמריקאים אפריקאים ממדינות ניו יורק ופנסילבניה בארצות הברית שהגיעו להתיישב באזור במסגרת תנועת החזרה לאפריקה. המושבה נקראה על שמו של אליוט קרסון, סוחר מפילדלפיה שמימן את המסע שלהם לאפריקה. ביוני 1835 בני שבט הבסה המקומי החריבו את המושבה.
כעבור חודש הגיעו מתיישבים חדשים מפנסילבניה שהקימו מושבה בשם "בסה קוב" (Bassa Cove). בשלב מסוים בהמשך המאה ה-19 שם העיר שונה לביוקנן, על שמו של תומאס ביוקנן, אחיינו של נשיא ארצות הברית ג'יימס ביוקנן ומושל ליבריה.

כלכלה

הכלכלה המקומית מסתמכת על דיג וכן על הנמל של העיר. הנמל המייצא בעיקר עפרות ברזל שנכרות באזור העיירה יקפה (Yekepa) במחוז נימבה ומועברות ברכבת לביוקנן.
וינסנט ברוקס

ביוגרפיה

ברוקס נולד באנקורג' שבאלסקה. אביו היה מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית ואחיו הגדול היה בריגדיר גנרל שפיקד בין השאר על האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
בילדותו נדד בין מדינות שונות בארצות הברית בשל עבודתו של אביו, את לימודיו בתיכון עשה בווירג'יניה ובקליפורניה וסיים אותם ב-1976.
לאחר התיכון המשיך בדרכם של אביו ואחיו והחל ללמוד בווסט פוינט. בשנתו הראשונה שיחק כדורסל בנבחרת המוסד, אז תחת הדרכתו של מייק ששבסקי ולאחר מכן פרש ממנה על מנת להתרכז בלימודיו ובאימוניו הצבאיים. במהלך תקופתו בווסט פוינט נבחר לקפטן מדרגה ראשונה, הדרגה הבכירה ביותר מקרב הצוערים והיה בכך האפרו-אמריקאי הראשון בתפקיד זה.
ב-1980 סיים את לימודיו והוצב כמפקד מחלקה בגדוד הראשון של רגימנט חי"ר 504 בדיוויזיה המוטסת ה-82. בהמשך שימש בגדוד מפקד מחלקת מרגמות כבדות ומפקד מחלקת סיור. בתחילת 1984 יצא ללימודים בבית הספר לחי"ר בפורט בנינג. ביולי 1984 מונה לסגן מפקד פלוגה ולאחר מכן למפקד פלוגה, בגדוד הרביעי ברגימנט החי"ר ה-16 של דיוויזיית החי"ר הראשונה שהוצבה במערב גרמניה.
ב-1992 מונה לקצין תכנון ואימונים בדיוויזיית הפרשים הראשונה, ב-1993 מונה לקצין אג"ם בגדוד השני של רגימנט הפרשים החמישי בדיוויזיה. ב-1995 מונה לעוזרו האישי של סגן יושב ראש המטות המשולבים. בין אפריל 1996 למאי 1998 שירת כמפקד הגדוד הראשון ברגימנט התשיעי של דיוויזיית החי"ר השנייה שהוצבה בקוריאה הדרומית. ביוני 1999 מונה לקצין התכנון של הארמייה השלישית שהוצבה בכוויית. ביוני 2000 מונה למפקד הגדוד הראשון בדיוויזיית החי"ר השלישית שנטלה חלק בכוח קוסובו לשמירת השלום לאחר מלחמת קוסובו.
ב-2002 שירת במטות המשולבים כמשנה לעניינים מדיניים-צבאיים בחצי הכדור המערבי, במינוי חירום מונה לקצין במטה פיקוד מרכז של ארצות הברית ושימש דובר הפיקוד בפרוץ מלחמת עיראק שבמהלכה ריכז הפיקוד את השליטה בכוחות הפלישה. ב-2003 מונה למשנה לענייני מלחמה בטרור במטות המשולבים. בדצמבר 2004 מונה לדובר הצבא במשרד מזכיר הצבא של ארצות הברית.
ב-2009 מונה למפקד דיוויזיית החי"ר הראשונה וב-2011 למפקד הארמייה השלישית. ב-2013 מונה למפקד פיקוד צבא ארצות הברית באזור האוקיינוס השקט המשתייך לפיקוד האוקיינוס השקט.
באפריל 2016 מונה למפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה, מפקד הכוח המשולב ארצות הברית-קוריאה הדרומית ומפקד כוחות האו"ם בקוריאה. הוא שירת בתפקיד עד נובמבר 2018.
לאורך שירותו עוטר בעיטורי הצטיינות רבים בהם ארבע פעמים במדליית השירות המצוין, מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, ארבע פעמים בלגיון ההצטיינות, פעמיים בכוכב הארד וכן בעיטור מסדר השמש העולה דרגה ראשונה.
לברוקס תואר שני בלימודי צבא מהמכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית. הוא נשוי לקרול, ד"ר לפיזיותרפיה.
נרבה טרנס

היסטוריה

בשנת 1992 הוקמה ליגת העל של אסטוניה, לאחר שאסטוניה קיבלה עצמאות מברית המועצות. המועדון משחק ברציפות בליגת העל של אסטוניה משנת 1992. 
בעונת 1993/1994 הגיע לגמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת נורמה טאלין. בעונת 1994/1995 הגיע לחצי גמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת לנטנה טאלין.
בעונת 2000 סיים את הליגה במקום החמישי והעפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים במסגרת גביע אופ"א בעונת 2001/2002. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת אלפסבורג משוודיה והודח מהטורניר. בעונה זו זכה בפעם היחידה בגביע של אסטוניה.
בעונת 2006 סיים את הליגה במקום השני, המקום הגבוה ביותר עד להיום. בעונת 2006/2007 הגיע לגמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת לבדיה טאלין. בעונת 2007/2008 הגיע לרבע גמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת לבדיה טאלין. בעונה זו שיחק בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת הלסינגבורג משוודיה והודח מהטורניר.   
בעונות 2008, 2009, 2010, 2011 סיים את הליגה במקום השלישי. בעונת 2008/2009 הגיע לחצי גמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת פלורה טאלין. בעונת 2009/2010 הגיע לשמינית גמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת לבדיה טאלין. בעונה זו שיחק בליגה האירופית. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת רודר ולניה מסלובניה והודח מהטורניר.   
בעונת 2010/2011 הגיע לגמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת פלורה טאלין. בעונה זו שיחק בליגה האירופית. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת מייפה מפינלנד והודח מהטורניר. בעונת 2011/2012 הגיע לגמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת לבדיה טאלין. בעונה זו שיחק בליגה האירופית. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת רבוטניצ'קי קומטל סקופיה ממקדוניה והודח מהטורניר.
בעונת 2012 סיים את הליגה במקום הרביעי. בעונת 2012/2013 הגיע לחצי גמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת פלורה טאלין. בעונה זו שיחק בליגה האירופית. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת אינטר באקו מאזרבייג'ן והודח מהטורניר. בעונת 2013/2014 שיחק בליגה האירופית. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת יבלה משוודיה והודח מהטורניר.
שייטת הצוללות הבריטית בים הבלטי

שייטת הצוללות הבריטית בים הבלטי בת 9 הצוללות, פעלה במשך שלוש שנים במהלך מלחמת העולם הראשונה כשהיא מסופחת לצי הבלטי. המשימה העיקרית של השייטת הייתה למנוע יבוא עפרות ברזל משוודיה לאימפריה הגרמנית. בנוסף להצלחתה של השייטת הבריטית במשימתה המקורית, היא גם גרמה לאוניות חיל הים הגרמני בים הבלטי להיצמד לבסיסיו ומנעה מצי הים הפתוח תנועה חופשית. בסיס השייטת היה בטאלין (שהייתה אז בשליטה רוסית) ולאורך רוב התקופה פיקד עליה קפטן פרנסיס קרומי.

סיום המלחמה

ב-1918, עם פלישת הצבא הגרמני וחתימת חוזה ברסט-ליטובסק, נאלצה השייטת לעזוב להלסינקי תחת חסותה של הרפובליקה הפינית. התערבות הצבא הגרמני במלחמת האזרחים הפינית ונחיתתם של 10,000 חיילים גרמנים בהאנקו, אילצו את צוותי השייטת להטביע את 8 הצוללות שנותרו לאחר המלחמה ואת 3 אוניות הסיוע מחוץ לנמל הלסינקי.

לגורל דומה זכה הצי הרוסי המקביל שהותיר בסיום המלחמה 4 צוללות בשוודיה והטביע אותן מחוץ לנמל האנקו.

צוותי הצוללות פונו באוניות רוסיות לפטרוגרד ומשם ברכבת למורמנסק על מנת לחבור לכוחות מדינות ההסכמה בצפון רוסיה, כמה שבועות בלבד לפני שפעילות חבלנית פגעה במסילת הרכבת למורמנסק.
ז'ונתן בורלה

הישגים ספורטיביים

הישגו המשמעותי הראשון של בורלה בקנה מידה לאומי היה כשהיה בן 18, כשניצח בריצת 200 מטר באליפות בלגיה באולם שנערכה בגנט ב-2006. שנה מאוחר יותר ניצח בריצת 400 מטר בתחרות זו.
בשנת 2008 היה שותף לכמה הישגים מרשימים של נבחרת השליחים הבלגית ל-400X4 מטרים. הנבחרת, שכללה בתחילה אותו, את אחיו, את סדריק ואן ברנטגם ואת קריסטוף ביינס, שיפרה את השיא הבלגי בן 27 השנים בלמעלה משנייה, והעמידה אותו על 3:02.51 דקות. עם זאת, תוצאה זו הייתה חלשה במאית השנייה מהתוצאה הדרושה לשם השתתפות באולימפיאדת בייג'ינג (2008). ביינס הוחלף בנילס דוארינק, ובתחרות נוספת בה השתתפו, שיפרו את השיא פעם נוספת, ל-3:02.13 דקות, מה שהבטיח את השתתפותם במשחקים בבייג'ינג.
באולימפיאדה עצמה המשיכה רביעיית השליחים הבלגית לשבור את השיא הלאומי. לשלב הגמר עלתה במקום השישי, בתוצאה 3:00.67 דקות, ובגמר עצמו סיימה במקום החמישי, בתוצאה 2:59.37 דקות. בורלה התחרה גם בריצת 400 מטר ליחידים. הוא העפיל לשלב חצי הגמר, קבע שיא אישי חדש (45.11 שניות), וסיים חמישי במקצה שלו, בתוצאה ה-16 בטיבה בשלב חצי הגמר.
לאחר האולימפיאדה עברו האחים בורלה לארצות הברית, והחלו להתאמן באוניברסיטת מדינת פלורידה שבטלהאסי. באליפות ה-NCAA סיים ז'ונתן במקום הראשון בריצת 400 מטר, תוך שהוא שובר את שיאו הלאומי של קווין, ומעמיד אותו על 44.78 שניות. השניים היו שותפים לזכייתה של נבחרת השליחים של אוניברסיטת מדינת פלורידה במדליית הזהב במירוץ השליחים. זמן קצר לאחר מכן אובחן שבר מאמץ בעצמות שורש הרגל שלו, והוא נעדר בשל כך מאליפות העולם שנערכה ב-2009 בברלין. אחיו סבל מאותה פציעה ממש שבועות ספורים לאחר מכן.
בראשית 2010 התאוששו האחים מפציעותיהם וחזרו לכושר. באליפות העולם באולם שנערכה בדוחה אותה שנה, השתתפו רק במירוץ השליחים. הם היו שותפים לזכייתה של הנבחרת הבלגית במדליית הכסף, שגם קבעה שיא לאומי חדש באולם - 3:06.94 דקות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה אותה שנה, קבע בשלב חצי הגמר שיא לאומי חדש בריצת 400 מטר, 44.71 שניות, אך נחלש בגמר וסיים במקום השביעי. אחיו קווין הוא שזכה במדליית הזהב במירוץ זה. נבחרת השליחים בה היו חברים השניים זכתה במדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה בטגו ב-2011 סיים במקום החמישי, וקווין זכה במדליית הארד. נבחרת השליחים בה היו חברים סיימה במקום החמישי. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים פעמיים במקום השישי, בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.83 שניות, שתי מאיות השנייה איטי מאחיו קווין שסיים חמישי ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:01.83 דקות.
פוגי בפיתה

שירי האלבום

שנה לאחרי הקמת להקת כוורת וצאת אלבומה הראשון, "סיפורי פוגי", הוציאה הלהקה את אלבומה השני, שאמנם הצליח פחות מקודמו אך גם בו נכללו מספר להיטים. רוב שירי האלבום היו הקלטות מחודשות לשירים ישנים יותר של דני סנדרסון, בעיקר מתוך אופרות הרוק שקדמו להקמת כוורת. גם באלבום זה התאפיינו השירים בהומור נונסנס ומשחקי מילים.
הלהיט הגדול ביותר באלבום היה השיר "נתתי לה חיי" שייצג את ישראל באירוויזיון בשנת 1974, והגיע למקום השביעי. השיר "אוכל ת'ציפורניים" נכלל במקור באופרת הרוק "הילד מברזיל" משנת 1971 וגרסה מוקדמת של "שיר המחירון" הופיעה במקור באופרה "סיפורי פוגי" משנת 1972. השיר "משה כן, משה לא" נקרא במקור "Mushroom Revolution", ונכתב על ידי סנדרסון בימי להקת הנח"ל.
בנוסף, כלל האלבום חידוש לשיר "הורה היאחזות" של להקת הנח"ל שביצעה הלהקה בערב שירי להקת הנח"ל וכן מספר קטעי נונסנס שמקורם בהופעותיה של הלהקה כמו "סוכר בתה", או "שיר מחאה (אנטיביוטיקה)" של יוני רכטר, שיר פרודיה קצרצר על בוב דילן, והשיר הראשון שבו רכטר שר סולו.
חלק מהשירים באלבום התאפיינו בסגנון שונה משל שירי הלהקה הקודמים והציגו השפעות מוזיקליות חדשות. הדבר הפך את האלבום למגובש פחות מקודמו ולמגוון יותר מבחינה סגנונית. הקטע האינסטרומנטלי "התמנון האיטר", למשל, הכיל השפעות של מוזיקה ים תיכונית. הקטע בוצע במקור על ידי "השניצלים", להקת הקצב של אלון אולארצ'יק ודני סנדרסון ולווה בשתי הגרסאות על ידי תזמורת רשות השידור בניצוחו של זוזו מוסא. גם השיר "לאמור א'לאבי" היה קטע נגינה בסגנון מזרחי שנכתב יחד עם נגן הקאנון אברהם סלמאן. "הבלדה על ארי ודרצ'י", השיר הסוגר את האלבום, הוא שיר בסגנון פרוגרסיבי, שלא התקבל בהצלחה בהופעות הלהקה. בשיר ניגן גידי גוב בחלילית, ורכטר ניגן במספר כלי נגינה יוצאי דופן לאותה תקופה, כגון מלוטרון, סינתיסייזר ומוג.
בשנת 1990 הופקה גרסת דיסק לאלבום, ולרשימת השירים המקורית נוספו מספר רצועות בונוס שלא הופיעו במהדורת התקליט המקורית וכללו בעיקר אלתורים במהלך חזרות הלהקה.

הצלחה במצעדים

האלבום זיכה את כוורת, בפעם השנייה ברציפות, בתואר להקת השנה של קול ישראל והופעות הלהקה המשיכו לנחול הצלחה רבה. השיר "נתתי לה חיי" נבחר כשיר השנה של תשל"ד, ובנוסף הגיעו למצעד הפזמונים השנתי גם "הבלדה על ארי ודרצ'י" (מקום 9), ו"שיר המחירון" (מקום 25 בשנת תשל"ה).
צלחת

צלחת היא כלי מטבח בסיסי הנועד להכלת והגשת מזון. קיימים סוגים וגדלים שונים של צלחות המיועדים לשימושים שונים. צלחת קעורה (קערה) משמשת להגשת מרק או מזון נוזלי אחר, בעוד שצלחת שטוחה משמשת להגשת מזון מוצק. 
פנכה היא קערית קטנה ותחתית היא צלחת קטנה, שעליה מעמידים כוס או ספל. חיילים בתנאי שדה משתמשים כצלחת בפָּנַךְ (מסטינג), שתי קערות מתכת מלבניות, שכל אחת מהן מצוידת בידית מתקפלת. מקור המילה באנגלית - mess tin (מילולית - פחית ארוחה).
בעבר הצלחת יוצרה מעץ או מחרס. עם התפתחות הטכנולוגיה נוצרו צלחות מחומרים נוספים, כמו זכוכית, מתכות ופלסטיק.
בארץ ישראל נתגלו צלחות רבות בחפירות ארכאולוגיות, בין היתר בחורבת קומראן, שם נתגלו מאות צלחות וקערות מחרס, ובמערות המפלט של מרד בר כוכבא במדבר יהודה, שם נתגלו גם צלחות מזכוכית. 
כיום ישנו מגוון רחב של צלחות חד-פעמיות, שעשויות מפלסטיק, נייר, ריקועי אלומיניום דקים (נייר כסף) וכן שילוב של נייר ואלומיניום, חרס, עלים דחוסים (בהודו וסרי לנקה) וצלחות מעלי בננה טריים באיים.
בעבר הרבו להתייחס אל עצמים בלתי מזוהים שנצפו לכאורה בשמים בכינוי צלחת מעופפת כינוי זה ניתן לרוב לעצמים שהגיעו או נחתו לכאורה מהחלל או עצמים שעפים/מרחפים בשמים. צלחת מעופפת אחרת היא פריזבי, צלחת שטוחה עשויה פלסטיק, המשמשת למשחק בין שני אנשים או יותר.
סאלטימבנקו

סאלטימבנקו (Saltimbanco) היה המופע הנודד הראשון של קרקס השמש, להקת קרקס שנוסדה על ידי גי לאליברטה ודניאל גוטייה במונטריאול שבקוויבק, קנדה. התמה של המופע הייתה חגיגה של "החיים" באשר הם, והוא נועד להיות, לדברי הכוריאוגרפים של המופע, מעין "טיפול נגד" או "חיסון" כנגד הדיכאון האופף את העולם עם תום המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21.
כמו יתר מופעי קרקס השמש, למופע פסקול משלו, והוא נמכר גם כתקליט מוזיקלי.
המופע היה המופע הראשון של קרקס השמש שהופיע בדרום אמריקה. ההופעות כללו הופעות בסנטיאגו שבצ'ילה (מרץ 2006), בואנוס איירס שבארגנטינה (מאי 2006), סאו פאולו וריו דה ז'ניירו שבברזיל (אוגוסט 2006 ואוקטובר 2006 בהתאמה).

מערכה שנייה

בתחילת מערכה זו שב הברון ומבצע ריקוד טאפ.
בסצנה הבאה מבוצעים קטעי אקרובטיקה לצלילי קטע "Barock" מהפסקול. לאחר מכן מבוצע מופע טרפז על ידי זוג תאומים (לצלילי Amazonia מהפסקול). ה-Baroques מגיבים למופע הטרפז מתחתית הבמה.
בתום מופע הטרפז נערך מופע אקרובטי של שני לוליינים המאזנים זה את זה לצלילי מקטע "Urgence" של הפסקול.
בסצנה הבאה ארבעת האווירים מבצעים אקרובטיקה של קפיצות באנג'י (לצלילי "Il Sogno di Volare").
המופע מסתיים שציפור השיר שרה את "Horéré Ukundé".
ASCII

מבנה

קוד ASCII משמש להצגת אותיות האלפבית הלטיני הפשוט, ללא סימנים דיאקריטיים, המכונים לעיתים אקצנטים. הקוד הוא קידוד תווים של 7 סיביות המכיל 128 תווים, בהם 33 תווי בקרה  (ירידת שורה, למשל), 52 אותיות, 10 ספרות וסימנים מיוחדים כגון סימני פיסוק וסימן הרווח.
הקוד אינו כולל אותיות בשום אלפבית אחר. בעבר הותאם הקוד לעברית ("קוד ישן") – 27 תווים (כולל אותיות סופיות) תפסו את מקום האותיות הלטיניות הקטנות. גם שפות אחרות הותאמו אליו, למשל עבור גרמנית ויתרו על כמה תווים לטובת יצירת אותיות לטיניות עם סימנים.
כיום תקני ISO מרחיבים תקן זה (בצורתו הבסיסית האמריקאית - לא בצורתו הגרמנית או העברית, למשל), ו־Latin-1, התקן הבסיסי לאנגלית, כולל אותיות לטיניות עם סימנים דיאקריטיים. ISO-8859-8 הוא התקן לעברית המשמש ברוב מערכות המחשב הקיימות.
במרץ 1968 הורה הנשיא לינדון ג'ונסון לסוכנויות פדרליות של ארצות הברית לרכוש אך ורק מחשבים התומכים בקוד ASCII. למשך תקופה מסוימת עוד הייתה ל־ASCII תחרות מצד קוד EBCDIC שפיתחה חברת IBM, אולם עם הזמן ASCII זכתה לעדיפות והייתה לתקן בינלאומי.
כיום, השימוש ב־ASCII טהור יורד בגלל המעבר ליוניקוד, הכולל אוסף רחב בהרבה של סימנים, ומאפשר ייצוג שפות אחדות במקביל. על אף שישנן תכנות שאינן מתפקדות באופן אופטימלי עם תו שתופס 2 בתים, קיימים תקנים כגון UTF-8 המאפשרות לתווי ה־ASCII לעבור ללא שינוי.
אדמילסון

קריירה בינלאומית

אדמילסון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל ב-18 ביולי 2000, במשחק מול נבחרת פרגוואי. הוא זכה עם הנבחרת, בה שיחקו ז'וליאנו בלטי ורונאלדיניו, חבריו העתידיים לקבוצה בברצלונה, במונדיאל 2002. בטורניר הבקיע שער במספרת מול נבחרת קוסטה ריקה. הוא נאלץ לצאת מסגל הנבחרת למונדיאל 2006 לאחר שנפצע בברך באימון לפני הטורניר.
אפרה (נהר)

נהר האפרה (אנגלית: Effra) הוא אחד מהנהרות התת-קרקעיים של לונדון.
הנהר הפך לנהר תת-קרקעי כאשר נבנה רציף אלברט (the Albert Embankment), והנהר הוטה לתוך מערכת של מנהרות ביוב וצינורות תת-קרקעיים.
ניתן להגיע אל הנהר באמצעות הכניסה למערכת הביוב של לונדון בדרך אפרה באזור בריקסטון בדרום לונדון.
מוצאו של נהר האפרה בקרבת ארמון הבדולח בלונדון והוא זורם דרך נורווד ובריקסטון עד לשפך הנהר ליד גשר ווקסהול שם נשפך הנהר אל נהר התמזה.
בלשנות

מקור המונח

המונחים "בַּלְשָן" ו"בַּלְשָנוּת" מקורם במדרש על השמות "מָרְדֳּכַי בִּלְשָׁן", המופיעים בין שמות האנשים ששבו מגלות בבל ליהודה בימי עזרא ונחמיה. חז"ל קראו את המילים "מרדכי בִּלשן" כמתייחסות לאדם אחד ולא לשניים, וזיהו אותו עם מרדכי היהודי. בתלמוד הבבלי נדרש השם בִּלְשָׁן ככינוי למרדכי, ששלט בשפות רבות והשתמש בהשוואה בין לשונות להסקת פרשנות המילים:
דאמר רבי יוחנן: אין מושיבים בסנהדרין אלא בעלי חכמה, בעלי מראה, בעלי קומה, בעלי זקנה, בעלי כשפים ויודעים שבעים לשון, שלא תהא סנהדרין שומעת מפי התורגמן אלא דהוה בייל לישני ודריש (בולל ומערבב הלשונות, רש"י). והיינו דכתיב במרדכי בלשן.
בימינו מקובל המונח "בלשנות" כחלופה עברית למונח הלועזי לינגוויסטיקה (באנגלית: Linguistics).
גויאס (עיר)

היסטוריה

גויאס נוסדה ב-25 ביולי 1727 בידי הבנדיראנטה ברטולומיאו בואנו דה סילבה, בעקבות גילוי זהב באזור. הוא הקים כפר כורים קטן בשם אריאל דה סנט'אנה (Arraial de Sant'Anna), באזור של גבעות בסמוך לנהר ורמליו (Vermelho). ב-1736 הוכרה אריאל דה סנט'אנה כעיר, ושמה שונה לווילה בואה גויאז (Vila Boa Goyaz; "העיר היפה גויאז"). באותה העת הייתה עדיין חלק מהקפיטניה של סאו פאולו.
ב-1748 כוננה הקפיטניה של גויאס, ווילה בואה גויאז הייתה לבירתה. במחצית השנייה של המאה ה-18 התפתחה העיר במהירות, והוקמו בה מוסדות ציבור וממשל. עם המבנים הבולטים שנבנו בתקופה זו נמנים הקאסה דה פונדיסאו (Casa de Fundição,‏ 1750), ששימש את מוסדות הממשל שעסקו בפיקוח על הכרייה והסחר בזהב, ארמון המושל (1751), מפקדת הצבא (1751), בית כלא (Casa de Câmara e Cadeia‏, 1761), תיאטרון (1777) ומזרקות קריוקה ושפאריז דה קאודה. ב-1782 אישר המושל לואיס דה קוניה מנסס תוכנית מתאר שמיושמת במידה רבה גם כיום.
לקראת סוף המאה ה-18 החלו מרבצי הזהב להידלדל, והעיר החלה לאבד מחשיבותה. אוכלוסייתה החלה לרדת, ואת מקומה של כריית הזהב כענף הכלכלי המרכזי תפסה החקלאות. שיאו של תהליך הירידה במעמד העיר הגיע ב-1937, כאשר הוחלט להעביר את הבירה לגויאניה, עיר מודרנית שהוקמה רק ארבע שנים קודם לכן.
גויאס איבדה אמנם מחשיבותה, אך מעבר הבירה לגויאניה אפשר לה להמשיך לשמור על צביונה ועל אופיה הקולוניאלי. בראשית שנות ה-50 הכריז המוסד הברזילאי למורשת היסטורית ואומנותית לאומית על כמה מהמבנים בעיר כמבנים שראויים לשימור, וב-1978 הכריז המוסד על המרכז ההיסטורי כולו כאזור לשימור. ב-2001 הכיר גם אונסק"ו בחשיבות התרבותית והארכיטקטונית של המרכז ההיסטורי של גויאס, והכריז עליו כאתר מורשת עולמית.
כלכלתה של גויאס מבוססת כיום בעיקר על תיירות ועל חקלאות. ענפי החקלאות הבולטים הם גידול בקר (כ-240 אלף ראשים), בננות, תפוזים, לבבות דקל, אורז, שעועית, תירס, פולי סויה וחיטה.

תרבות

בגויאס פועלים מספר מוזיאונים. מוסאו דאס בנדייראס (Museu das Bandeiras), הממוקם בקאסה דה קאמרה אה קאדייה, בית הסוהר לשעבר, עוסק בקורותיה של העיר בשיא תפארתה, במאה ה-18. מוזיאון נוסף העוסק בתקופה זו ומכיל חפצי אמנות וריהוט, נמצא בפלאסיו קונדה דוס ארקוס (Palácio Conde dos Arcos), לשעבר מעונו הרשמי של מושל גויאס. בכנסיית בואה מורטה שנבנתה ב-1779 מוזיאון לאמנות נוצרית ומוזיאון נוסף נמצא בביתה של הסופרת המנוחה קורה קורלינה ומוקדש לה.
מאז 1999 נערך בעיר מדי חודש יוני פסטיבל הקולנוע FICA‏ (Festival Internacional de Cinema e Vídeo Ambiental), בו משתתפים סרטי קולנוע מרחבי העולם העוסקים באיכות הסביבה.
האירועים לציון השבוע הקדוש בגויאס הם מהמרכזיים בברזיל. שיאם של האירועים ביום רביעי שלפני חג הפסחא, אז כובים כל האורות בעיר, ונערכת תהלוכה המשחזרת את מאסרו של ישו, בה משתתפים אלפי אנשים הנושאים לפידים.
אריה יצחקי

אריה יצחקי (נולד ב-1944) הוא היסטוריון העוסק במלחמות ישראל בעת החדשה.