google/wiki40b huggingface dataset:
אוצר

אוצר הוא ריכוז של חפצים יקרים. פעמים רבות מתייחס הביטוי לריכוז כזה שנעלם, והושקעו מאמצים רבים לאיתורו. בהשאלה משמש המושג "אוצר" ככינוי מקוצר לאוצר המדינה - הגוף המטפל בכספיה של המדינה. גילוי אוצרות מוסדר לעיתים בחקיקה (למשל Treasure Act 1996 בבריטניה).

מפות אוצר

מפת אוצר, היא מפה אשר מראה את מיקומו או את מסלול ההגעה לאוצר. רובן כתובות על נייר או על קלף. קיימים הרבה מאוד סיפורים בדיוניים על מפות אוצר, שלרוב מסומנים באות "X" (שלא באמת היה משומש באוצר אמיתי) בגלל ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון "אי המטמון" מ-1883.

שודדי ים

תמת מפת האוצר מופיעה ברבים מהסיפורים על שודדי הים, אולם אין עדויות היסטוריות רבות לשימוש אמיתי במפות אוצר על ידי שודדי ים, ואלה לרוב לא נטו להטמין אוצרות.
המקרה היחיד למעשה בו קושר שודד ים למפות אוצר היה אוצר שהטמין קפטן קיד באי גארדינר בסמוך ללונג איילנד שבניו יורק בטרם נתפס והוצא להורג. מרבית האוצר נמצא אולם חלקים מהאוצר לא התגלו, ובמשך השנים ניסו מחפשי אוצרות רבים להסתמך על מפות עתיקות בניסיון למצוא את האוצר.
אנטון בלאז'יץ'

קורות חייו

אנטון בלאזיץ' נולד בכפר גלובוצ'ץ למשפחת חקלאים. אימו הייתה יהודייה. הוא נמנה עם חוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית וב-1941 הפך לחבר המפלגה מן המניין. עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה הצטרף בלאז'יץ' לכוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא השתתף בקרבות נגד כוחות האוסטאשה ועסק בארגון יחידות פרטיזנים באזור ואראז'דין. בלאז'יץ' נמנה עם חברי המועצה האנטי-פאשיסטית העליונה של הפרטיזנים בקרואטיה. בספטמבר 1943 נקלעה יחידת הפרטיזנים שלו לקרב מול כוחות האוסטאשה. בלאז'יץ נפצע ובכדי לא ליפול בשבי האוסטאשה, שם קץ לחייו ביריית אקדח עם הכדור האחרון שנותר לו.
ב-5 במאי 1951 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.
ברביקן

הברביקן (באנגלית: Barbican Estate) הוא פרויקט מגורים רחב היקף המצוי בצפונה של הסיטי של לונדון.

היסטוריה

קומפלקס הברביקן נבנה באזור של הסיטי שנהרס לחלוטין במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. הקומפלקס תוכנן על ידי האדריכלים צ'מברליין, פאוול ובון, אשר תיכננו קודם לכן את אחוזת גולדן ליין הסמוכה. 
המבנה הוא בעל חשיבות אדריכלית בשל סגנונו הברוטליסטי הייחודי ובשל גודלו.
הפרויקט היה יוזמה של איגוד הסיטי של לונדון, אשר שאף להפוך את הסיטי לאזור מגורים. בעקבות מלחמת העולם השנייה וההרס האדיר שנגרם לסיטי, בשנת 1950 רק כ-5,000 תושבים התגוררו בסיטי מהם 50 בלבד באזור קריפלגייט.  ב-19 בספטמבר 1957 הוחלט להקים בקריפלגייט שכונת מגורים.
הקומפלקס נחנך רשמית בשנת 1969 וכיום מתגוררים בו כ-4,000 דיירים ב-2,013 דירות. הקומפלקס בנוי בטון חשוף, ועורר ביקורות רבות בעת בנייתו.

תיאור הקומפלקס

כחלק מהקומפלקס נבנו שלושה מהבינינים הגבוהים בלונדון - מגדל קרומוול, מגדל שייקספיר ומגדל לודרדייל שגובהם 123 מטרים ובהם 42 קומות. 
כמו כן כולל האתר את מרכז האמנויות ברביקן, ובסמוך אליו את מוזיאון העיר לונדון, בית הספר לנערות של הסיטי של לונדון, ובית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
צ'ארלי וילסון

חייו

צ'ארלי וילסון נולד בעיירה טריניטי שבטקסס. ב-1951 סיים את לימודיו בתיכון טריניטי והמשיך ללימודים באוניברסיטת סאם יוסטון, במהלכם עבר לאקדמיה הימית של ארצות הברית. את צעדיו הראשונים בפוליטיקה עשה וילסון בגיל 13, כשהוביל קמפיין נגד שכנו, חבר מועצת העיר צ'ארלס האזארד; זאת לאחר שכלבו של וילסון נכנס לחצרו של האזארד, ובתגובה הכניס חבר המועצה זכוכית מרוסקת לאוכל של הכלב, שגרם לדימום פנימי ולבסוף למותו. ביום הבחירות הסיע וילסון לקלפיות 96 מצביעים פוטנציאליים, בעיקר שחורים משכונות עניות. בכל פעם שעזבו את מכוניתו לכיוון הקלפי, אמר להם שהוא לא רוצה להשפיע על הצבעתם, אך שייקחו לתשומת לבם שהאזארד הרג את כלבו במתכוון. בסופו של דבר הפסיד האזארד בפער של 16 קולות.
בשנים 1956–1960 שירת בצי האמריקני והגיע לדרגת לוטננט (מקבילה לסגן בצה"ל). לקראת סוף שירותו הצטרף לפנטגון, כחלק מיחידת מודיעין החוקרת את כוחה הגרעיני של ברית המועצות. ב-1960 נרשם לבחירות לבית הנבחרים הטקסני מטעם מחוז מגוריו. זאת כנגד חוקי הצבא, לפיהם חיילים בשירות פעיל מנועים מלהחזיק במשרות ציבוריות. וילסון חזר לשירות, אך בזכות משפחתו וחבריו, שעברו מדלת אל דלת, נבחר לתפקיד. ב-1961, בגיל 27, נשבע לתפקיד באוסטין, בירת טקסס. ב-12 השנים הבאות נודע וילסון בבית הנבחרים כ"ליברל מלאפקין". במהלך כהונתו הוא פעל למען סיוע רפואי והקלות מס לקשישים, לקבלת תיקון לחוקת ארצות הברית שיבטיח זכויות שוות לנשים ולחקיקת חוק שכר מינימום. כמו כן, היה מהפוליטיקאים הטקסנים היחידים שהאמין כי הבחירה האם להמשיך היריון או לעבור הפלה צריכה להיות בידי האישה ההרה. בפן האישי, היה ידוע וילסון בחיי ההוללות שלו, שכללו גם שתיית משקאות משכרים מרובה ואף שימוש בקוקאין.
ב-1972 נבחר וילסון לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של טקסס. הוא נכנס לתפקיד ב-3 בינואר 1973 וכיהן 12 כהונות רצופות, עד ה-8 באוקטובר 1996. בשלהי שנות ה-70, תמך וילסון בממשלו הימני של נשיא ניקרגואה אנסטסיו סומוזה, על אף ניסיונו של האחרון לשחד את וילסון. הוא ראה בסמוזה בעל ברית של ארצות הברית שהופקר ופעל בבית הנבחרים להעברת כספים שיצילו את ממשלו ואף איים לבטל את הסכמי טוריחוס-קרטר אם ארצות הברית לא תחדש את תמיכתה בסומוזה. וילסון ארגן פגישה בין נשיא ניקרגואה לסוכן CIA, שהציע כוח של כ-1000 מיוצאי ה-CIA שיילחם למענו, אך הפגישה התפוצצה לאחר סירובו של סומוזה לשלם 100 מיליון דולר בעבור הכוח.
ב-1980 החל לפעול למען המוג'אהדין באפגניסטן במסגרת מבצע ציקלון: בתוקף תפקידו כחבר ועדת המשנה לתקציב ההגנה, שאחראית על מימון מבצעים של ה-CIA, הורה להכפיל את הסיוע שניתן ללוחמים האפגנים. ב-1983 הגדיל את הסיוע ב-40 מיליון דולר נוספים, כש-17 מיליון מתוכם הוקצו לרכישת נ"מ נגד מסוקי המיל מי-24 הסובייטים. שנה לאחר מכן, בניגוד למדיניות הסוכנות, פנה לוילסון סוכן ה-CIA גאסט אברקוטוס בבקשה להגדיל את התקציב ב-50 מיליון דולר. וילסון הסכים ושכנע את הקונגרס כשאמר "לארצות הברית אין שום קשר להחלטת האנשים הללו להלחם... אך נהיה ארורים אם ניתן להם להלחם עם אבנים". בהמשך השנה, העביר לאפגנים גם כ-300 מיליון דולר מכספי הפנטגון. על מאמציו אלו, קיבל וילסון מדליית הוקרה מה-CIA, והיה האזרח הראשון לקבלה.
ב-1997 פרש וילסון מהקונגרס ועבר לגור בלאפקין שבטקסס. בפברואר 1999 נישא לברברה אלברסטדט. בספטמבר 2007, לאחר חודשיים ברשימת ההמתנה, הושתל בגופו לב של תורם בן 35. וילסון נפטר כתוצאה מדום לב ב-10 בפברואר 2010.
ריוקיצ'י אינאדה

קורות חייו

אינאדה נולד ב-18 במרץ 1874 בעיר נגויה שבמחוז אאיצ'י. בשנת 1895, התקבל ללימודי הרפואה באוניברסיטה הקיסרית בטוקיו, ובשנת 1900, עם סיום לימודיו, החל להתמחות ברפואה פנימית. בשנת 1902 יצא אינאדה, בשליחות ממשלת יפן, להשתלמות בפקולטה לרפואה בשטרסבורג שבגרמניה. עם חזרתו ליפן בשנת 1905 מונה לפרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטה הקיסרית בקיושו שבפוקואוקה.
בשנת 1908, בעקבות התפרצות מחלת העכברת באי קיושו, החלו אינאדה ושותפו יָסוּשִׁי אִידוֹ (Yasushi Ido) לחקור מההיבט הבקטריולוגי את המחלה וזאת על מנת לגלות את המחולל שלה. ב-20 בינואר 1915 זכו אינאדה ואידו בפרסום עת הכריזו כי הצליחו לבודד, לאפיין ולזהות באופן חד-משמעי את החיידק הסלילוני-מחולל המחלה, לו קראו Leptospira icterohaemorrhagiae japonica. כחודש ימים לאחר מכן, ב-13 בפברואר 1915, פרסמו אינאדה ואידו מאמר מדעי, הראשון בסדרת מאמרים בנושא מחלת העכברת, בהם סיכמו את ממצאיהם אודות המיקרוביולוגיה, המורפולוגיה והפיזיולוגיה, אופן ההדבקה, הפתוגנזה והאבחנה של המחולל, וכן את דרכי הטיפול, המניעה והחיסון כנגדו. מחקרם פורץ הדרך עורר עניין רב בקרב הקהילה המדעית ובמרץ 1916 פירסמו אינאדו ואידו את מאמרם הראשון אודות מחולל העכברת בשפה האנגלית, ובאוגוסט אותה השנה בגרמנית. במחקרם הצליחו להראות כי מחולל המחלה ביפן זהה לזה שבאירופה ובעקבות זאת תיקנו את שמו ל-Leptospira icterohaemorrhagiae. בשנת 1919 הוכרזו אינאדה ואידו כמועמדים לקבלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילוי ופיתוח שיטת טיפול יעילה באמצעות נוגדנים כנגד מחלת העכברת, אולם בסופו של דבר לא זכו בו.
פרט למחקרו בתחום הבקטריולוגיה עסק אינאדה רבות גם בתחומי הקרדיולוגיה והאונקולוגיה, תחומים בהם נחשב לחלוץ ביפן. כך למשל היה לראשון אשר ייבא והכניס לשימוש רפואי ביפן את מכשיר האלקטרוקרדיוגרף.
ריוקיצ'י אינאדה נפטר ב-27 בפברואר 1950, בגיל 75.
שנים עבריות ת"ק - תקצ"ט

שנים עבריות ת"ק (500) - תקצ"ט (599) 
התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 3262 לפנה"ס והסתיימו בשנת 3162 לפנה"ס לפי הלוח היוליאני.
פחית

היסטוריה

הגרסה הראשונית ביותר של הפחית הייתה עשויה מפלדה (בדומה לקופסת שימורים). לא הייתה לה לשונית פתיחה, ופתחו אותה על ידי שני חורים משולשים שנחתכו עם פותחן מיוחד הדומה לפותחן בקבוקים, עם ראש משולש מחודד וחד. בגרסאות המאוחרות יותר, הפחית יוצרה מאלומיניום במקום פלדה.
בשנת 1959 המציא אראל קלואן פרייז את לשונית הפתיחה, ורשם את הפטנט. הלשונית הייתה מחוברת על ידי טבעת לפחית, ומשיכה בטבעת הייתה מורידה את המכסה. ב-1963 הוא מכר את הפטנט לענקית האלומיניום אלקואה ולחברת פיטסבור ברואינג.
המשקה הקל הראשון שנמכר בפחית אלומיניום היה RC קולה ו"דיאט רייט", גם הוא של אותו יצרן, בשנת 1964. הלשונית עוררה כמה בעיות. בין היתר, לשוניות שהושלכו באזורי נופש, כגון חופי ים, דקרו את רגלי הנופשים. בנוסף, הלשונית הייתה נופלת תדיר לתוך הפחית עצמה ואז השותה הסתכן בבליעת הלשונית או בפציעה.
הלשונית הנפוצה כיום (נקראת "הלשונית הקבועה") הוצגה בשנת 1975 והומצאה על מנת לסלק את הסכנות הכרוכות בשימוש בלשונית הישנה. עד שנת 1980 רוב מכריע של הפחיות יוצר עם לשונית קבועה.
בישראל, כמו בהודו וברוב אירופה פחית משקה סטנדרטית מכילה 330 מ"ל. בצפון אמריקה גודל פחית סטנדרטי הוא 355 מ"ל. בחלק ממדינות אירופה פחית שתייה סטנדרטית מכילה 500 מ"ל. באוסטרליה הגודל הוא 375 מ"ל ואילו בדרום אפריקה 340 מ"ל הוא הגודל הסטנדרטי לפחית שתייה.

הרכב המתכת

רוב פחיות המשקה עשויות המתכת שמיוצרות בארצות הברית מיוצרות מאלומיניום. בעוד שבכמה חלקים באירופה ואסיה, בערך 55 אחוזים מהפחיות מיוצרות מפלדה ורק 45 אחוזים מהפחיות עשויות אלומיניום.
פחית אלומיניום ריקה שוקלת בערך 15 גרם ויש בערך 70 פחיות ריקות בקילוגרם.

מידות

פחיות מגיעות בגבהים וקטרים שונים, על מנת לכלול את טווח הקיבולות שנמצאות בשימוש. למרות זאת, הקוטר הוא בדרך כלל אחד משני גדלים.
קנדה, ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד כמעט כל הזמן משתמשות בקוטר קצת יותר גדול מ-65 מ"מ. במדינות אלו, הגודל הזה כולל כמעט את כל המשקאות הקלים והבירות.
מדינות אירופאיות משתמשות בדרך כלל בגודל צר יותר של 52 מ"מ למשקאות קלים וחלק מהבירות. בזמן האחרון, הגודל האירופאי החלק להופיע בשווקים בארצות הברית ואוסטרליה, במשקאות אנרגיה כמו רד בול (Red Bull).

מיחזור פחיות

אלומיניום הוא אחד מהחומרים החסכוניים ביותר במחזור. כשהוא ממוחזר, בלי שמתכות אחרות יעורבבו, מכסה הפחית עשוי חומר מושלם לייצור מלאי חדש של החלק העיקרי בפחית- איבוד המגנזיום בתהליך ההתכה מפוצה על ידי כמות המגנזיום הגדולה במכסה הפחית. בנוסף, הפחתת מחצבים כמו בוקסיט לתוך האלומיניום דורשת כמות גדולה של חשמל שגורמת למחזור להיות זול יותר מיצור חומר חדש.

השפעה כלכלית

בערך 280 מיליארד (280,000,000,000) פחיות מיוצרות כל שנה ברחבי העולם, לכל מיני סוגים של משקאות, כולל בירה, משקאות קלים ומיצים. 
כמות גדולה זו של פחיות, תורמת לכלכלה בצורה ניכרת. אם ניקח לדוגמה את ארצות הברית, בה יש למעלה מ-170 מפעלי יצור ברחבי המדינה, שמעסיקים 26,000 עובדים ומייצרים כ-131 מיליארד פחיות בשנה, תעשיית הפחיות תורמת יותר מ-15 מיליארד דולר לכלכלה על ידי סיפוק עבודות, מיסים, רכישת טובין ושירותים מקומיים.
איסתרא בלגינא קיש קיש קריא

"אִסְתְּרָא בִּלְגִינָא קִישׁ קִישׁ קָרְיָא" הוא פתגם בארמית שמופיע בתלמוד הבבלי. פירושו המילולי של הפתגם הוא 'מטבע בכד קורא "קיש קיש"', כלומר, מרעיש יותר מכד מלא מטבעות, והוא משל לאדם טיפש המתפאר במעט החוכמה שיש לו. הטיפש משול בכך לכד ריק מתוכן, לעומת הפיקח, המלא בחוכמה.
"איסתרא" היה מטבע פעוט ערך של המושבה היוונית אִיסטרוֹס שליד הדלתא של הדנובה בים השחור, שהונפק בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס. הפתגם מופיע בתלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא (פה ב), שם מבואר במשל הגלום בפתגם זה הפסוק מספר משלי: "בְּלֵב נָבוֹן תָּנוּחַ חָכְמָה; וּבְקֶרֶב כְּסִילִים תִּוָּדֵעַ" (יד, לג). הפסוק מתפרש באמצעות משל זה, שבעוד החכמה הנמצאת בלב חכם - תנוח, הרי שזאת המצויה בלב הכסיל, הטיפש, תיוודע ותפורסם. בילקוט שמעוני על ספר משלי (רמז תתקנז), מוזכר הפתגם בהקשר של הפסוק "שִׂפְתֵי חֲכָמִים יְזָרוּ דָעַת וְלֵב כְּסִילִים לֹא כֵן" (משלי טו, ז).
על אף שבדרך כלל נאמר פתגם זה על טיפש שמעורר מהומה, הרי שהגמרא מבחינה באמצעות פתגם זה בין תלמיד חכם בנו של תלמיד חכם לבין תלמיד חכם שאביו עם הארץ.
הפתגם העברי המקביל הוא הפתגם אילני סרק – קולם הולך; כלומר, עצי סרק מרעישים בעליהם (קולם נשמע) יותר מעצי פרי, שהם שקטים יותר. מקורו של פתגם זה בבראשית רבה: 
אומרים לאילני מאכל: למה אין קולכם הולך? אומרים להם: אין אנו צריכין, פירותינו מעידין עלינו. אומרים לאילני סרק: למה קולכם הולך? אומרים להם: הלוואי נשמע קולנו ונראה.
— בראשית רבה, פרשה ט"ז, פסקה ג'
רולנד (נ"מ)

הרולנד הוא מערכת טילי קרקע-אוויר (נ"מ) ניידת לטווח קצר.

היסטוריה

הרולנד תוכנן בשותפות צרפתית-גרמנית, בשביל הדרישה למערכת טילים ניידת להגן על אתרים שמורים בעלי חשיבות רבה, כגון שדות תעופה.
המערכת הייתה גם אחת ממערכות הטק"א היחידות שארצות הברית רכשה מחברות זרות.
פיתוח המערכת החלה בשנת 1963, כמחקר על ידי "נורד אביאטיון" הצרפתית וBölkow הגרמנית, בגרמניה המערכת נקראה P-250 ובצרפת SABA. שתי החברות החלו לשתף פעולה בפרויקט הפיתוח [במהלך החליפו את שמם לAerospatiale הצרפתית וMBB הגרמנית] ב-1964 מאוחר יותר ייסדו את uromissile החברה הארופית לייצור טילים. Aerospatiale לקח חלק עיקרי הפיתוח המערכת הראשונה רולנד 1 הפועלת רק בשמים נקיים\אור יום, ובMBB פיתחו את הרולנד 2 מערכת הפועלת בכל מזג אוויר יום ולילה. Aerospatiale הייתה גם האחראית על פיתוח השלב הראשון של הטיל ואת מערכת ההנעה, בזמן שMBB פיתחה את השלב שני של טיל עם ראש נפץ ומערכות בקרת האש. הירי הראשון של אב הטיפוס טיפוס התקיים ביוני 1968, נגד כטב"ם מטרה CT-20 וייצור המערכת הייתה צפויה לינואר 1970. הניסוים והפיתוחים ערכו זמן רב מהמצופה ומערכת הרולנד 1 נכנסה לשירות מבצעי בצבא הצרפתי רק באפריל 1977, בעוד מערכת הרולנד 2 נכנסה לשירות הצבא הגרמני רק ב-1978 ואחריו בצבא הצרפתי ב-1981. גם מכירי המערכת עלו במשך הפיתוח עקב ירידה בכמות הכלים שיוצרו.
ב-1 ביוני 1982, במהלך מלחמת פוקלנד הארגנטינאים הפילו מטוס הרייר של חיל האוויר הבריטי על ידי המערכת.
העיראקים הצליחו להפיל מטוס A-10 Thunderbolt II בתחילת המלחמה בעיראק, במהלך הקרב על בגדאד, בעזרת המערכת.
L0phtCrack

היסטוריה

התוכנה פותחה על ידי חברת אטסטייק (ATstake) וחברת לופט (L0pht). בשנת 2000 הודיעו החברות על מיזוג ובשנת 2004 נרכשו השניים על ידי חברת סימנטק שהחלה לצמצם את שיווק התוכנה.
בחודש דצמבר בשנת 2006, הוחלט להפסיק את התמיכה בתוכנה.
בחודש ינואר 2009, מפתחי התוכנה המקוריים, פיטר זטקו (Peiter Zatko) וכריסטיאן ריוקס (Christien Rioux), רכשו את L0phtCrack מחברת סימנטק.
גרסת L0phtCrack 6 שוחררה בתאריך 11 במרץ 2009 וזמינה להורדה במערכות הפעלה של חלונות מבית מיקרוסופט בלבד.
גרסת L0phtCrack 7 שוחררה בתאריך 30 באוגוסט 2016, מאפשרת פיצוח סיסמאות באמצעות המעבד הגרפי, תומכת במערכות הפעלה של חלונות מבית מיקרוסופט וזמינה להורדה בגרסת 32 ביט ו64 ביט.
דוד סמילנסקי

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נולד בשנת 1875 בעיירה בלוזריה, הסמוכה לקייב שבאוקראינה (אז באימפריה הרוסית), וגדל בעיר רוטמיסטרובקה. עלה לארץ ישראל לראשונה בשנת 1891 והתמקם ביפו. משם עבר לעבוד ביקב המושבה ראשון לציון, ולאחר מכן עבר עם משפחתו לחדרה והיה בין מייסדי המושבה. מחדרה שב לרוסיה יחד עם אחיינו מאיר-סיקו לאחר שלקה בקדחת צהובה. שימש בפקידות גם בתנועה הציונית, והיה עוזרו של זאב טיומקין, בעת פעילותו בייליזבטגרד.
בשנת 1902 נישא לשרה בלומה, בתו של ניסן בלוצרקובסקי. בני הזוג היו הורים לבן, שמעיה.
בשנת 1906 עלה סמילנסקי לארץ בשנית, הפעם כאיש עסקים. הוא היה שותף בחברת "עתיד" (לימים, "שמן תעשיות"), שלהּ היו מפעלים בחיפה, בלוד וביפו, וכך הצטרף לחמשת המייסדים של שכונת אחוזת בית (יחד עם  מאיר דיזנגוף, יחזקאל דנין (סוכובולסקי), עקיבא אריה ויס ויצחק חיותמן), הראשונה לשכונות תל אביב. בנה את ביתו ברחוב יהודה הלוי 30.
במשך שנים היה מנהל החשבונות של גימנסיה הרצליה. היה מראשוני החברים במועצת העיר תל אביב. בשנת 1920 התמנה למפקח כללי בעיריית תל אביב, ומשנת 1927 עד פרישתו כיהן כמנהל מפעלי המאור והמים של העירייה. סמילנסקי גם שימש החל מיסודו ב-1923 כיושב ראש מועצת האופרה הארצישראלית, וכיהן כנשיא בני ברית וארגון הבונים החופשיים. כן היה חבר מועצת המנהלים של חברת גאולה.
בשנת תרפ"ג נפטרה אשתו בלומה, ובשנת תרפ"ד נישא בשנית, לעסקנית ד"ר מרים קיסילובה-סמילנסקי.
סמילנסקי נפטר בביתו בשנת 1953, בגיל 78. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
סמילנסקי היה אחיו של זאב סמילנסקי ודודו של ס. יזהר. הוא היה אחיינם של משה סמילנסקי ושל מאיר-סיקו סמילנסקי.

יצירתו

ראשית כתיבתו של דוד סמילנסקי הייתה ברוסית, אך כמעט בו בזמן החל גם לכתוב בעברית. הוא פרסם מאמרים רבים בעיתונות הציונית העברית וגם ברוסית. דבריו כונסו עוד בחייו, בשנת 1942, ויצאו בשנית בשנת 1958.
ג'וניור ברידג'מן

קריירת תיכונים ומכללות

ברידג'מן נולד וגדל בעיר שיקגו המזרחית שבאינדיאנה. בשנת 1971 הוביל את קבוצת הכדורסל של "תיכון וושינגטון" לזכייה באליפות ליגת התיכונים של אינדיאנה, לאחר שסיימה את העונה עם מאזן מושלם 29–0.
בין השנים 1971–1975 למד באוניברסיטת לואיוויל, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה לעתיד, דני קראם. בעונת 1974/1975 הוביל את לואיוויל להעפלתה השלישית אי פעם לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, אך במשחק חצי הגמר הפסידה הקבוצה מול UCLA בתוצאה 74–75. לאורך 3 עונותיו בקבוצת האוניברסיטה רשם ברידג'מן ממוצעים של 15.5 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.

קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1975 נלקח ברידג'מן בבחירה השמינית על ידי לוס אנג'לס לייקרס, ומיד הועבר למילווקי באקס בטרייד ששלח ללייקרס את כרים עבדול-ג'באר. ברידג'מן הפך במהרה לאחד השחקנים הבולטים של הבאקס, וב-9 עונותיו הראשונות בקבוצה קלע 14.4 נקודות בממוצע למשחק. בעונות 1983 ו-1984 סייע לבאקס להעפיל לגמר האזור המזרחי, אך בשתי הפעמים הפסידה מילווקי בתוצאה 1–4 (מול פילדלפיה ובוסטון, בהתאמה).
בספטמבר 1984, לאחר 9 עונות במילווקי, הועבר יחד עם מרכוס ג'ונסון ללוס אנג'לס קליפרס, בתמורה לטרי קאמינגס, ריקי פירס וקרייג הודג'ס. בשתי עונותיו עם הקליפרס קלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך עונת 1986/1987 חזר לשחק עבור הבאקס, ובסיומה פרש ממשחק. בעת פרישתו היה שחקן הבאקס עם מספר המשחקים הרב ביותר בקבוצה (711), וכן ניצב במקום החמישי בתולדותיה בנקודות (9,892) ובמקום השישי בריבאונדים (2,642).

קריירה עסקית

לאחר קריירת המשחק החל ברידג'מן להשקיע ברשתות המזון המהיר Wendy's ו-Chili's, עד שהחזיק בבעלות על מעל 160 סניפים של Wendy's ומעל 120 סניפים של Chili's. בשנת 2016 מכר את החזקותיו ב-Wendy's וב-Chili's, והפך לבעלים של חברת "הארטלנד קוקה-קולה" אשר מייצרת ומפיצה את מוצרי קוקה-קולה במדינות קנזס, מיזורי, אילינוי ונברסקה.
לטהי

לַטְהִי (הינדית: लाठी, בנגלית: লাঠি) הוא כלי לחימה שעליו מבוססת מערכת תנועה ואמנות לחימה הודית. הלטהי ידוע כאחד מכלי הנשק העתיקים בעולם], אך זמן המצאתו המדויק אינו ידוע].

כלי הנשק והשימוש בו

לטהי פירושו בשפות צפון הודו "מקל". המקל בדרך כלל בעל אורך של 6 עד 8 רגל מגובה במחט עבה בצמרתו (לא תמיד). נהוג להשתמש בלטהי בצורה סיבובית כפי שמשתמשים בחרב.
בהודו המודרנית לטהי הוא נשק עיקרי של המשטרה ההודית לפיזור הפגנות, מהומות ופרעות. השוטרים ההודים מיומנים בהסתערות תוך כדי שימוש בלטהי ובתרגילים שמתבצעים בטורים. כיוון שתרגילים אלה פצעו ואף השאירו מפגינים במצב של נכות, שיטה זו נחשבה כאכזרית וכמפירה זכויות אדם. מסיבה זו השימוש בלטהי פחת אך לא נעלם, כיום השוטרים ההודים מעדיפים לשאת איתם נשק שיפגע פחות במפגינים. לטהי משומשת רק כאשר שימוש בנשק אחר אינו עוזר.

היסטוריה

השימוש בלטהי היה נפוץ בעיקר בכפרים המזרחיים והדרומיים של האזור שבו קיימת כיום הודו. אך השימוש העיקרי בו היה לצורכי ביות חיות. מצביאים צבאיים ובעלי אחוזות מקומיים העסיקו צבאות של לוחמים על פי הלטהי כאמצעים לפתור סכסוכים ולצורכי בטיחות. צבאותיהם של לוחמי הלטהי גם שימשו פעמים רבות כצבאות עונשין כנגד הכפריים. במקביל באזורים הכפריים התפתח סוג ספורט הנעזר בלטהי כאשר הספורט התקיים בצורת טורנירים של דו-קרב.
בימי האימפריה המוגולית הופיע מערכת המיסים הזאמינדרית והמשיכה להתקיים גם  בימי השלטון הבריטי. תפקידם של הצבאות אז היה לגבות מיסים. הבריטים בתורם הציגו להודים את הרעיון של השימוש בלטהי כאמצעי לפיזור מהומות וזהו מקור השימוש המשטרתי בלטהי.
לאחר שהודו הכריזה עצמאות ב-1947 מערכת הזאמינדרי חדלה להתקיים. וזה בתורו הוביל לירידה חדה בשימוש בלטהי כנשק וכאמנות לחימה. סיבה נוספת הייתה תהליך העיור שעבר על הודו אשר גרם לנטישת דרכי הכפר ובהם גם הלטהי. כיום בהודו המודרנית הלטהי נפוץ פחות ופחות בעיקר הודות לאימוץ שיטות מודרניות יותר. למרות זאת אנשים אמידים או עשירים עדיין שוכרים לוחמי לטהי בתור שומרי ראש וכסמל לכוחם. לטהי עדיין נחשב כספורט בכפרים.

לטהי כאמנות לחימה

כאמנות לחימה, מקורו של הלטהי נמצא בתרגיל שהמציאו היוגים ההודיים. לוחם הלטהי נלחם בנשק זה באמצעות נתינת מכות מהירות וקטלניות ליריב ומגן על עצמו באמצעות נשק הלטהי מהתקפותיו. הלוחם צריך להיות מהיר ומדויק. מקובל שלוחם לטהי טוב צריך להיות מסוגל להילחם בנשק הלטהי עם אורכים וגדלים שונים.
ללטהי קיים גם פן רוחני כאשר זה בא בצורת תרגיל. התרגיל מתבצע באופן הבא: למתרגל ניתנת מנטרה שעליה עליו לחזור בקביעות. במקביל על המתרגל ללכת בצורת סימן האינסוף (סימן מתמטי הנראה כמו שמונה מאוזן) ולבצע את תנועות הלחימה. המתרגלים מאמינים שעל ידי ביצוע התרגיל יתעורר ויזרום כוח חיות בשם קונדליני בצ'קרות אשר בגופם. מאמינים שלתרגיל זה יש השפעה היפנוטית ומדיטטיבית מרפאת. התרגיל לא נחקר מפאת נדירותה של אמנות הלחימה ולכן אין להתייחס לנאמר לעיל כאל דבר אשר הוכח מדעית.
חליל שלושה נקבים

חליל שלושה נקבים או חליל טמבורין (באנגלית: Tabor pipe, בצרפתית: flûte de tambourin) הוא חליל עממי שמנגנים בו ביד אחת, כך שהיד השנייה חופשית לנגן בטמבור, פעמון, פסלטריום או "תוף מיתרים" (tambourin à cordes), עצמותיים (bones), משולש או כלי ליווי אחר.
לחליל שני נקבי אצבעות ונקב אגודל אחד. לפי מסורת הנגינה באנגליה מפיקים שלושה נקבים אלה את אותם הצלילים שמפיקים שלושת הנקבים התחתיים של חלילית אירית, או טון שלם, טון וחצי טון. חלילי שלושה נקבים אחרים, כמו הגאלובה (galoubet) הצרפתי, חליל פיקו, הטשיסטו (txistu) והשירולה (xirula) הבסקים, הצ'יפלו (chiflo) האראגוני והפיטו רוקיירו (pito rociero) האנדלוסי מכוונים בצורה שונה.
חליל שלושה נקבים מתוחכם וגדול הרבה יותר הוא הפויארה (fujara) הסלובקי, שאורכו בדרך כלל בין 150 ל-170 ס"מ והוא בנוי משני קנים מקבילים (ארוך וקצר). אין לבלבל בינו לבין החליל הפולני המיושן בעל הקנה האחד הקטן הרבה יותר (עד 40 ס"מ לכל היותר) המיוצר מקליפת עץ ערבה (בפולנית: fujara, fujarka) ומצוי גם בגרסאות מודרניות מקומיות.
חליל שלושת הנקבים והטמבור היו נפוצים בימי הביניים בכל רחבי אירופה ונותרו פופולריים גם כיום בחלקים אחדים באירופה ואמריקה. באנגליה הלכה והתמעטה הפופולריות של הרכב כלים זה, אך הוא זכה לעדנה מחודשת בתחילת המאה ה-20 בידיהם של נגני ריקוד המוריס העממי.
חלילי שלושת הנקבים עשויים לפי המסורת מקנה, עצם, שנהב או עץ, אך כיום מייצרים אותם גם ממתכת או פלסטיק.
איליין בניס

איליין מארי בניס היא דמות בקומדיית המצבים הפופולרית סיינפלד אשר מגולמת על ידי ג'וליה לואי-דרייפוס. על גילום דמותה של בניס זכתה דרייפוס בפרס גלובוס הזהב ב-1994 ובפרס אמי לבידור בפריים טיים ב-1996.
דמותה של איליין נוצרה כאשר הכותבים שילבו מספר דמויות של מכרותיהם הרבות, בעיקר קרול לייפר, האקסית של ג'רי סיינפלד ומוניקה ייטס, האקסית של לארי דייוויד. דמות זו לא הופיעה בפרק הפיילוט, ונכנסה לסדרה בשל דרישה להכניס דמות נשית לחבורה.

אופייה

דמותה של איליין היא לעיתים קרובות קורבן של הנסיבות, המופיעות בדמותם של חברים לא מוצלחים או דרישות בלתי הגיוניות מצד מעסיקיה. היא בדרך כלל אדישה לבעיותיהם של אחרים, אלא אם כן הן נוגעות לה באופן ישיר ויכולה להיות אכזרית בצורה מפתיעה כמו למשל בפרק "הנאצי של המרק" בו היא חושפת את מתכוני המרקים שלו.
עם התקדמות התוכנית היא נעשית יותר צינית וחריפת לשון אך בתוך תוכה, היא מרגישה מרירות כלפי המצב בו החיים שלה נמצאים.
בעונה הראשונה איליין אומרת שהיא אלרגית לחתולים.
ספורט - בהוקי היא אוהדת את ניו-יורק ריינג'רס ובבייסבול היא אוהדת את הבולטימור אוריולס.

משפחתה

איליין גדלה בפרבר מפואר בבולטימור שבמרילנד, ארצות הברית ובניגוד לג'רי וג'ורג', משפחתה כמעט שלא הופיעה בסדרה. אביה, הסופר אלטון בניס (דמות המבוססת על הסופר ריצ'רד ייטס), הופיע בפרק "הג'קט", וקרובת משפחתה הולי, הופיעה בפרק "הקריצה", שהתייחס לסבתה "מימה" שהורישה להולי את סט המפיות המיוחד. בעונה הראשונה אף מוזכר דודה פיט, כשהיא מספרת עליו שהוא מתקלח ארבע פעמים ביום ולא יודע לספור עד עשר (כשהיא משווה אותו לחתול.)

השכלה

איליין למדה באוניברסיטת טאפטס. בפרק השביעי בעונה השלישית, פרק 24 מתחילת הסדרה, טענה שיש לה מנת משכל של 145.

תעסוקה

איליין היא הדמות היחידה שעבדה בעבודות מסודרות לאורך כל מהלך הסדרה. במשך חמש העונות הראשונות, היא עבדה בחברת הוצאה לאור בשם "פנדנט". בחברה שימשה כעורכת משנה עד שבצירוף מקרים קומי גרמה לסיכול מיזוג החברה מה שגרם לחברה לפשוט רגל והוביל לפיטוריה.
בעונה השישית איליין הועסקה כעוזרת אישית של אדם אמיד ותמהוני בשם מר פיט. לאחר שפוטרה פגשה את ג'יי פיטרמן ברחוב ונעשתה עורכת של "קטלוג ג'יי פיטרמן", שם עבדה לאורך שאר הסדרה.
פעם אחת פוטרה מעבודתה אצל פיטרמן לאחר שדיברה בגנות הסרט "הפצוע האנגלי" והורשתה לחזור לעבודה רק לאחר שהסכימה לנסוע ולגור יחד עם פיטרמן במערה במדבר התוניסאי למשך זמן מסוים.

מערכות יחסים

כמו ג'רי, רוב חייה של איליין נעים סביב ניסיונותיה לקיים מערכות יחסים יציבות עם בני המין שני. בן-הזוג המפורסם ביותר שלה הוא דייוויד פאדי (גולם על ידי פטריק וורברטון) ובמהלך הסדרה השניים נפרדים וחוזרים פעמים רבות.
ג'רי ואיליין יצאו למשך תקופה ואז נפרדו. הפרידה, מבחינת ציר הזמן, התרחשה בדיוק לפני הפרק הראשון, והם נשארים ידידים לאורך כל הסדרה (מלבד הפרק "העסקה", בו הם חוזרים להיות ביחד ונפרדים מיד אחר כך).
מערכות היחסים של איליין אינן יציבות וכולן מגיעות לקיצן תוך זמן קצר. באופן קומי, ובדומה לדמותו של ג'רי, הן מסתיימות מסיבות רדודות ושטחיות.
קיווי מנוקד גדול

מאפיינים

הקיווי הוא עוף שכמעט איבד את שרידי כנפיו. הוא מגיע לאורך 45 סנטימטרים בזכרים ו־50 סנטימטרים בנקבות ולמשקל של עד 3.3 קילוגרם. לקיווי נוצות עבות בצבע חום והם מזכירות יותר שערות מאשר נוצות. המקור בעל שערות בקצה והוא מוארך וכפוף מלמטה, מה שעוזר לו לחפש תולעים באדמה. הרגליים קטנות והגוף בצורה מעוגלת.
הקיווים הם עופות ליליים היוצאים בערבים לחוף או לשדות ומחפשים יצורים קטנים כמו תולעים או סרטנים. הם נעזרים לשם כך בשערות מקורם וגם בחוש הריח הרגיש שלהם.
מין זה, כמו מיני עופות רבים מניו זילנד, נמצא בסכנת הכחדה עקב פגיעה אנושית בהם ועקב הבאת חיות לא ילידות המאיימות עליהם כמו שועלים, חולדות וחתולים.