google/wiki40b huggingface dataset:
גדעון פרחומובסקי

גדעון פרחומובסקי הוא פרופסור מן המניין בפקולטות למשפטים של האוניברסיטה העברית ושל אוניברסיטת פנסילבניה.

ביוגרפיה

פרחומובסקי בעל תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית, תואר שני מאוניברסיטת ברקלי ותואר שלישי מאוניברסיטת ייל. עבודת הדוקטורט של פרחומובסקי נכתבה בהנחיית פרופ' איאן איירס, ועסקה בניתוח כלכלי של דיני זכויות היוצרים. התמחה בבית המשפט העליון בלשכת השופט אליהו מצא. תחומי המחקר של פרחומובסקי הם דיני קניין, קניין רוחני, ניירות ערך, זכויות יוצרים, דיני אינטרנט, דיני תאגידים וניתוח כלכלי של המשפט.
פרחומובסקי נחשב אחד מהחוקרים המובילים בעולם בתחום דיני הקניין, ומאמרים רבים שפרסם בתחום התפרסמו בכתבי העת המובילים בארצות הברית. מאמר שפרסם עם פרופ' זוהר גושן נבחר כאחד מעשרת המאמרים הטובים בשנת 2006. בשנים 2008–2009 כיהן כנשיא האגודה הישראלית למשפט וכלכלה.
פרחומובסקי כיהן כמרצה באוניברסיטת פורדהם, כמרצה מן החוץ באוניברסיטת ייל ומכהן כיום כחבר סגל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
מיכאיל יפרמוב

תחילת דרכו

יפרמוב נולד ב-22 בפברואר 1897 בעיר טרוסה שבמחוז קלוגה שבאימפריה הרוסית. הוא היה בן למשפחת איכרים ענייה, ובילדותו עבד בחווה של אביו ובהמשך עבר למוסקבה והועסק כשוליה. בספטמבר 1915 גויס לצבא האימפריה הרוסית. הוא הוצב ברגימנט המילואים ה-55, ולמד בבית הספר הצבאי בתלאווי עד אביב 1916. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, והשתתף בין היתר במתקפת ברוסילוב. ב-1917 פוזר הצבא הקיסרי ויפרמוב חזר למוסקבה והחל לעבוד במפעל. בפברואר 1918 הוא התגייס לצבא האדום, ובקיץ של אותה שנה מונה למפקד פלוגה ובהמשך למפקד גדוד. הוא לחם במהלך מלחמת האזרחים הרוסית, והוביל את לכידת באקו מידי הצבא הלבן. כיבוש העיר היווה מכה קשה לצבא הלבן, ועל חלקו במהלך המבצע קיבל יפרמוב את עיטור הדגל האדום כמו גם חרב זהב ואגרטל קריסטל מעוטר באבני חן מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית. 
בפברואר 1921 הוא מונה למפקד הדיוויזיה השלישית, ובאפריל 1924 מונה למפקד הדיוויזיה ה-19. ב-1927 נשלח לסין כיועץ צבאי, וב-1928 מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, במרץ 1931 מונה למפקד הקורפוס השלישי ובדצמבר 1933 למפקד הקורפוס ה-12. במאי 1937 מונה למפקד המחוז הצבאי וולגה, בנובמבר של אותה שנה הועבר למחז הצבאי עבר הבייקל וב-1938 מונה למפקד המחוז הצבאי אוראל. באותה שנה הוא הוזמן בדחיפות למוסקבה, שם נעצר בידי הנ.ק.ו.ד. במסגרת הטיהורים הגדולים, בחשד לקשירת קשר עם מיכאיל טוכאצ'בסקי. הוא שוחרר בין היתר בשל ידידותו עם קלימנט וורשילוב. ב-4 ביוני 1940 הוענקה לו דרגת גנרל מיור הוא מונה למפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז. באוגוסט הועבר לפקד על המחוז הצבאי קווקז.
קים היון-ווי

חייה המוקדמים

קים נולדה ב-27 בינואר 1962 בעיר קסונג שבדרום קוריאה הצפונית. קים אמנם נולדה בקסונג אך מקום מגוריה של משפחתה היה הבירה פיונגיאנג. אבי המשפחה עבד כדיפלומט בשירות קוריאה הצפונית, כתוצאה מכך, המשפחה גרה בקובה ובקוריאה הצפונית לסירוגין. קים הצטיינה כתלמידה ובפעילויות אחר הצהריים הבלתי-פורמליות.
קים הוכשרה במקור כשחקנית והשתתפה בסרט הטכניקולור הראשון אי פעם לצאת בקוריאה הצפונית. בשנת 1972 נבחרה קים לתת פרחים למשלחת מקוריאה הדרומית שהגיעה לשיחות בין שתי המדינות בפיונגיאנג. לאחר סיום לימודיה בתיכון נרשמה קים ללימודים באוניברסיטת קים איל-סונג, במהלך לימודיה הועברה על ידי השלטונות למכללה לשפות זרות בפיונגיאנג (המסונפת לאוניברסיטת קים איל סונג), שם למדה יפנית. כאשר התחילה ללמוד, היא התחילה באימונים המפרכים לעבודתה בהמשך - מרגלת.

הכשרתה כמרגלת

מיד לאחר שהצטרפה לסוכנות הריגול של קוריאה הצפונית קיבלה קים שם חדש - אוק הווה, והיא נשלחה לגור במתחם מסודר מחוץ לפיונגיאנג. היא בילתה שבע שנים שלמות במתחם ולמדה בו איך להיות מרגלת. הלימוד כלל אומנות חומרית, כושר גופני, ושלוש שנים של חיזוק היפנית שלה. המנחה היפנית של קים הייתה יאקו טאגוצ'י, אחת מהחטופים היפנים בקוריאה הצפונית. במסגרת הלימודים היו המתאמנים צופים בסרטי תעמולה שהוכנו על ידי הממשלה הצפון קוריאנית במיוחד בשבילם. חלק מהמבחן האחרון של קים היה שינון של מסמך משגרירות נלעגת שהומצאה על ידי הצפון קוריאנים.
קים עברה למקאו לאחר תקופה על מנת ללמוד סינית קנטונזית בשביל שתוכל להתחזות לסינית במשימות חשאיות רחוקות, היא למדה את חיי היומיום הקפיטליסטיים (לקנות בסופרמרקט, להשתמש בכרטיס אשראי, לבלות במועדונים, ללכת לבנק וכו'...), דברים שאינם היו קיימים בקוריאה הצפונית. 
לאחר הכשרתה המפרכת כסוכנת הורשתה קים לנסוע ולטייל באירופה בליווי אדם מבוגר יותר שהכירה בשם "קים סיאונג-איל" (שם כנראה בדוי). הטיול היה סיפור כיסוי להכנה לאירוע הפצצת המטוס שתוכנן על ידי גורמים במשפחת קים ובשלטון הצפון קוריאני. ראשית, היא טסה מקוריאה הצפונית למוסקבה, בירת ברית המועצות, בעלת בריתה של קוריאה הצפונית. היא המשיכה ממוסקבה בנסיעה לאורך כל הגוש המזרחי עד שהגיעה לבודפשט. בבודפשט קיבלו קים הבן וקים הבת דרכונים יפנים מזויפים בהם שני האנשים הם מטיילים - אב ובתו. מבודפשט טסו השניים לבגדד שבעיראק על מנת להתכונן להפצצה.

לאחר האירוע

קים היון-ווי נשפטה למוות במרץ 1989 אך ברגע האחרון קיבלה חנינה מנשיא קוריאה הדרומית נו טה-וו באומרו כי: "מוחה של קים נשטף באופן מצער על ידי שלטונות ציר הרשע, ממשלת קוריאה הצפונית". בשנת 1993 הוציאה קים ספר בשם "The Tears Of My Soul" המתאר את קורות חייה.
ב-9 ביוני 1990 יצא בקוריאה הדרומית סרט על ההפצצה בשם "מאיומי".
קים הפכה לפעילת שלום בין שתי המדינות ומבקרת פוליטית של האזור. היא נתנה את דעתה על מספר סיטואציות שעלו לכותרות כגון התחרותן של שתי הקוריאות תחת משלחת אחת ("צביעות צפון קוריאנית שנמצאת עמוק בתוך תהליכי הגרעין שלה"), או ההסלמה באזור בשנת 2013 ("קים ג'ונג-און הוא צעיר ומשוגע שרק רוצה שליטה צבאית מלאה").

חייה הפרטיים

קים התחתנה בשנת 1997 עם סוכן דרום קוריאני לשעבר, אחד מחוקריה ומהאחראים על תיקה. מקום מגוריה בקוריאה הדרומית לא ידוע.
בשנת 2013 פורסם כי משפחתה של קים נחטפה על ידי השלטונות בקוריאה הצפונית למחנה עבודה אכזרי לעצורים ואסירים.
כנס יפו

כנס יפו הוא כנס ישראלי העוסק ביחסי יהודים ערבים בישראל ובקידום השוויון. הכנס הראשון נערך בשנת 2005  על ידי הפורום להסכמה אזרחית ומאז מתכנס מדי שנה.

אודות הכנס

הכנס נערך מדי שנה מאז שנת 2005. בכנס נפגשים אישים מארגונים שונים מתחומי הפוליטיקה, כלכלה, אקדמיה וחינוך ודנים בנושאים הקשורים ליחסי יהודים-ערבים במדינת ישראל על היבטיהם השונים.

הכנס הראשון

הכנס הראשון התקיים בחודש יוני 2005. הוא נפתח בישיבה מיוחדת של ועדת חוקה חוק ומשפט בכנסת ואירוע מיוחד לחשיפת המדד ליחסי יהודים ערבים באוניברסיטת חיפה, ולמחרת נערכו הדיונים ביפו. בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, עיסאם מח'ול, מיכאל איתן, ציפי לבני אז שרת המשפטים, פרופסור רות גביזון, אריק כרמון, מוחמד ברכה ומרדכי שקלאר.

הכנס השלישי

הכנס השלישי התקיים בחודש דצמבר 2007. בין הנושאים שדנו בו היו שירותי הרווחה במגזר הערבי, שיפור התהליכים לאוכלוסייה הערבית במעברי הגבול ובשדות התעופה, ערים מעורבות, מקומות נטושים קדושים למוסלמים. בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, קולט אביטל, ראובן ריבלין, דליה רבין יולי תמיר אז שרת החינוך, אבראהים צרצור, נאדיה חילו, אורי אריאל, עמי איילון ועוד.

הכנס הרביעי

הכנס הרביעי התקיים בחודש דצמבר 2008 במרכז הערבי-יהודי ביפו. בין הנושאים שעסקו בו היו מעמדה של התרבות הערבית  בישראל, האקדמיה ללשון ערבית, חינוך לחיים משותפים, החוקה והערבים בישראל, מוכנות היישובים הערבים בעורף למקרי חירום ועוד.
בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, ראובן ריבלין, יולי תמיר אז שרת החינוך, אבראהים צרצור, נאדיה חילו, עמי איילון, פרופ` גבריאל סלומון, האלה אספניולי, בנימין בן-אליעזר, שר התשתיות, מנחם בן-ששון, פרופ` מחמוד גנאים, יו"ר האקדמיה ללשון הערבית, חיים יבין, יצחק הרצוג, שר הרווחה,עמירה דותן, זהבה גלאון,  ג'יימס ב. קנינגהם, שגריר ארצות הברית בישראל, אסתרינה טרטמן, שלי יחימוביץ, דב חנין,  חיים אורון,  יואל חסון, עיסאם מח'ול, פרופ` חיים מאור, נעים עריידי, ועוד

הכנס החמישי

נערך ב-21 בינואר 2010 במרכז הערבי-יהודי ביפו.
בין המשתתפים בו היו השר בני בגין, זאב אלקין, פרופ יוסי יונה, יוסי שריד, רון פונדק, השר לענייני מיעוטים אבישי ברוורמן, השגריר ג'יימס ב. קנינגהם, סילבן שלום, השר פואד בן אליעזר, השר יוסי פלד, מיכאל איתן, שרה אוסצקי לזר, מאיר שטרית, מירי רגב, דב חנין, אילן גילאון, ראש עריית תל אביב רון חולדאי, עפו אגבאריה, פרופ יצחק רייטר, אבראהים צרצור, פרופ ראסם חמייסי, אורית זוארץ, ראש עריית נצרת, ראמז ג'ראייסי ושר החינוך גדעון סער.

הכנס השישי

נערך ב-27 בינואר 2011 במרכז היהודי ערבי ביפו.
משולש שחור

משולש שחור הוא טלאי שצורתו משולש שווה-צלעות העומד על קודקודו וצבעו שחור. תג זה שימש במקור לסימון אסירים במחנות ריכוז נאציים כאסירים "אנטי-סוציאליים". לאחר מלחמת העולם השנייה, החל משנות ה-80 של המאה ה-20, אומץ סמל המשולש השחור על ידי לסביות פמיניסטיות בגרמניה וארצות הברית כסמל לגאווה וסולידריות. הסמל אומץ על ידי מספר קבוצות בבריטניה הנאבקות על זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות.
את הטלאי ענדו בתחילה צוענים (שבשלב מאוחר יותר ענדו משולש חום), בעלי פיגור שכלי, בעלי הפרעה נפשית. כמו כן, ענדו את המשולש השחור אלכוהוליסטים, חסרי בית, קבצנים, משתמטי עבודה, זונות וחלק מן האנרכיסטים.
בעוד שהומוסקסואלים סומנו במשולש ורוד, לסביות לא נכללו בקטגוריה זו הואיל והדוקטרינה הנאצית לא הכירה בקיומן של לסביות והן לא הוכללו תחת סעיף 175. נשים שלא תאמו את דימוי הנשיות של הרייך, אוסף תפקידי מגדר שקבעה המפלגה הנאצית שהועידו לנשים תפקיד של רעיות ואמהות, נכלאו בידי הנאצים בעוון "התנהגות אנטי-סוציאלית". בהן היו נשים שהביעו חוסר קונפורמיות, אי-רצון ללדת ילדים, לבשל ולנקות וכדומה, וכן לסביות, משום שלא נישאו כל אלו תויגו במשולש שחור. רוב הלסביות שנכלאו בתקופת השלטון הנאצי הורשעו בעבירות אלה, ולא בלסביוּת באופן ישיר. בארכיון של אתר ההנצחה של מחנה הריכוז ראוונסבריק יש ראיות של ארבע נשים שהוגדרו גם כלסביות: שתיים מהן נרדפו מסיבות פוליטיות, שתיים בגלל היותן יהודיות. אחת האסירות היהודיות ענדה גם את המשולש שחור בשל קשר מיני עם לא-יהודיות.
מנחת ציקלון

היסטוריה

המנחת הוקם בשנת 1970 כחלק ממפעל "ציקלון מוצרי תעופה" (כיום "אלביט מערכות - סאיקלון בע"מ"). ציקלון מוצרי תעופה הוקמה ביוזמתו של יואש צידון וחברת "עץ לבוד", במטרה לבנות מטוסים קלים. החברה הייתה במשא ומתן להקים קו ייצור להרכבת גרסה תלת-מנועית, של מטוס ה"איילנדר" (ה"טרילנדר"), מטוס נוסעים קל מתוצרת חברת בריטן נורמן. המנחת נועד לאפשר למפעל להטיס בתחומו את המטוסים הקלים שיצאו מקו הייצור. הסכם ייצור לבסוף לא נחתם והמפעל התמחה בייצור תת-מרכבים של מטוסים ובשיפוץ מסוקים. המפעל שימש כקבלן משנה של התעשייה האווירית לישראל, ייצר והרכיב מכלולי גוף למטוס הנשר והכפיר בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בשנות ה-80 שוב נעשה ניסיון, שלא יצא לפועל, להרכיב מטוסים קלים במפעל.
בשנת 1999, רכשה חברת אלביט מערכות את המפעל. בשנת 2002, השקיע משרד התחבורה 300 אלף שקל בריבוד מחדש של המנחת ומסלול הטיסה באספלט. במטרה לאפשר למפעל להנחית בתחומו מטוסים קלים לצורך שיפוץ, ובכך להגביר את התעסוקה במקום. אך מאז השיפוץ המנחת כמעט ואינו פעיל.
מדי שנה מתקיים במנחת אירוע הכולל מופע טיסנים, לזכרו של טייס חיל האוויר ניר לקריף, שנהרג באסון היסעור ברומניה ביולי 2010.
שבעת הישנים של אפסוס

"שבעת הישֵנים של אפסוס" היא אגדה נוצרית עתיקה מרובת גרסאות.
אחת הגרסאות מספרת על אודות שבעה נוצרים צעירים שברחו בשנת 250 להרי אפסוס שבאסיה הקטנה, בבקשם להימלט מרדיפותיו של הקיסר הרומי דקיוס. רודפיהם הפגאנים גילו את מקום מחבואם בתוככי מערה גדולה ואטמו את פתחה באמצעות סלע גדול. כעבור מאה וארבעים שנה החליט רועה מקומי לפרוץ את פי המערה כדי שתשמש דיר לצאנו. כשנכנס פנימה מצא בתוכה שבעה בחורים השקועים בתרדמה. הם התעוררו והיו סבורים כי רק לילה אחד חלף מאז נכנסו למערה. אחד מהם צעד לעבר העיר אפסוס לרכוש בה לחם עבורם.
כשביקש הצעיר לשלם בעד המזון במטבעות ישנים מן המאה הקודמת, הוא נאסר בו במקום בחשד ששדד אוצר נסתר. חוקריו התקשו לקבל את הסבריו ופקפקו באמינותם, אך הקיסר תיאודוסיוס הראשון, שהצעיר המשונה הובא לפניו, האמין לכל דבריו על כך שישן יחד עם הצעירים האחרים תקופה כה ממושכת. הוא ציווה להוליך את הצעיר בתהלוכת ניצחון אל המערה. שבעת הישנים חיו רק עוד זמן קצר לאחר יקיצתם, ומתו בזה אחר זה בתוך שעה אחת. הם נקברו במקום בו ישנו את שנתם הארוכה. אחר כך הקים הקיסר כנסייה בקרבת מקום.
גרסה דומה של האגדה מצויה בקוראן בסורה 18, סורת המערה (סורת אל-כַהְף)
סיפור דומה במקצת מופיע גם בתלמוד הבבלי, על חוני המעגל.
דוד רוקני

ביוגרפיה

רוקני נולד לשעהבן וגזלה בכרמאנשאה שבאיראן, בן שלישי מתוך ארבעה ילדים. אביו היה יבואן עשיר. עלה לישראל בשנת 1950 והצטרף לקיבוץ אשדות יעקב.
שירת בחטיבת גולני 35 שנים בתפקידי מטה והדרכה, והיה רס"ר בה"ד 11 בשנות ה-70.
בשנת 1952 נסע לאיראן למטרת נישואין. בנסיעה זו הכיר את אשתו רונית ונישא לה, ולאחר חופשה קצרה חזר לשירות כנגד יחידה בגדודו.
בשנת 2013 יצא סרט תיעודי בשם "הטקס" על האירוע בהשתתפותו.
רוקני מתגורר ברמת גן, נשוי ואב לשלושה.
יוטה (אתר מקראי)

יוּטָּה הוא אתר מקראי המזוהה כיום עם הכפר הפלסטיני יטא שבדרום הר חברון. יוטה מוזכר בספר יהושע כאחת הערים שניתנו ללויים. היישוב מוזכר גם בספר השמות של אוסביוס מקיסריה מהמאה ה-4: "כפר גדול מאוד של יהודים". יוטה היא הצפונית מבין שבע הערים אשר נכללו אצלו בתחום דרומא.

אזכור במקרא

כאשר יהושע בן נון חילק את ארץ ישראל לנחלות לשבטי ישראל, נפלה יוטה בחלקו של שבט יהודה. העיר עצמה נמסרה לידי שבט לוי במסגרת הערים שכל שבט נתן ללויים ולכוהנים. וכך כתוב בספר יהושע: "ויתנו, ממטה בני יהודה וממטה בני שמעון את הערים האלה, אשר יקרא אתהן בשם. ויהי לבני אהרון, ממשפחות הקהתי מבני לוי... ויתנו להם... ואת-יוטה ואת-מגרשיה... (ספר יהושע כ"א, ט'-י"ג)

שרידי בית כנסת

בשנת 1969 הבחין צבי אילן, בדרום מזרח הכפר, באבן בצורת קונכייה משובצת במשקוף מבנה ושיער שמקורה בבית כנסת.
בשנת 1986 סקר צוות של קצין מטה לארכאולוגיה את הכפר וגילה חלקי מבנה ציבורי שהוא בית כנסת או כנסייה. צבי אילן המשיך בבדיקה ויחד עם דוד עמית גילה משקוף ועליו חריטת מנורת שבעת הקנים. בשנת 1988 גילה דוד עמית משקוף בעל שתי מנורות רוזטה מעל פתחו של בית ישן. בכך אישש את קיומו של בית כנסת במקום מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
במבנה שרדו קירות אבני גזית, שמקורן בבית כנסת. לא הובחן באפסיס במבנה ולכן אין לשער שמדובר בכנסייה.
בכפר נמצאו עוד שרידים המעידים על קיום יישוב יהודי: חלקי כרכוב ומשקוף, עמוד סורג, עמודים בחתך לב, האופייניים לבתי כנסת.
צבי אילן מעלה את האפשרות כי החמולה בכפר המכונה "מאסלמה" דהיינו המאוסלמים וכן "מחמארה" - האדומים, שלגביהן יש מסורות שייחסו להם מוצא יהודי ומנהגים יהודים, אוסלמו בתקופה הכיבוש הערבי. "אם הדבר נכון, ייתכן שהם צאצאי היהודים שהשתמשו בבית הכנסת" .
קאת (עוף מקראי)

קָאָת (או: קָאַת) הוא מין עוף דורס לילה, שהוזכר בתורה ברשימת העופות הטמאים, ובישעיהו ובתהילים כעוף מדברי, המסמל חורבן של מקום. זיהויו של העוף אינו ברור ונתון למחלוקת בין החוקרים. בין השאר, יש המזהים אותה עם העוף הנקרא כיום לילית מדבר (Strix Butleri), הדומה לכוס החורבות, אך גדול ובהיר ממנו. היו גם שזיהו אותה עם תת-מין של כוס החורבות, Athene Noctua Saharae. לעיתים זוהה הקאת גם כשקנאי.

זיהוי העוף

בספר ויקרא נאמר:
ואת אלה תשקצו מן העוף... ואת התנשמת ואת הקָאָת ואת הרחם.
— ויקרא יא, יג-יח
איסור זה באשר לקאת חוזר על עצמו בספר דברים (יד, יז).
רמז למהותו של העוף ניתן ללמוד מספר ישעיהו, שם נאמר:
וירשוה קָאַת וקִפוד וינשוֹף ועֹרב ישכנו בה.
— ישעיהו לד, יא
, וכן בספר צפניה, שם נאמר :
וְרָבְצוּ בְתוֹכָהּ עֲדָרִים, כָּל-חַיְתוֹ-גוֹי--גַּם-קָאַת גַּם-קִפֹּד, בְּכַפְתֹּרֶיהָ יָלִינוּ; קוֹל יְשׁוֹרֵר בַּחַלּוֹן, חֹרֶב בַּסַּף, כִּי אַרְזָה, עֵרָה
— צפניה ב, יד
כך שמדובר ככל הנראה בעוף לילי, המסמל שממון וחורבן של מקום (בהקשר זה מופיעה הקאת יחד עם הקפוד - שבמקרים אלו הוא עוף לילי ). כן עולה גם מן הכתוב (תהילים, ק"ב, ז') "דמיתי לקְאַת מדבר, הייתי ככוס חֳרבות". מכתוב זה עולה גם, ככל הנראה, שעוף זה נוהג להשמיע קולות הדומים ליללות ובכיות בלילה.
בתלמודים מזוהה הקאת כציפור הנקראת בלשונם 'קיק', מזיהוי זה משתמע ש'שמן הקיק' המופיע במשנה, מסכת שבת, פרק ב', משנה א' כאחד השמנים הפסולים להדלקת נר שבת מופק מציפור זו. בתלמוד הבבלי מוסיפים שציפור ה'קיק' שוכנת "בכרכי הים". 
רס"ג תרגם את המילה למילה הערבית 'קוק', שהרב יוסף קאפח מסבירה כ"עוף מים לבנבן בעל מקור ארוך, חי מציד דגים", ומשום זה יש הסוברים שהקאת הוא השקנאי המוכר לנו היום ש"מקיא" את הדגים מפיו ואוכל אותם.
בקרב החוקרים החדשים, יש המזהים אותה עם העוף הדומה לכוס החורבות, Strix Butleri (לילית המדבר); פליקס מזהה אותה עם תת-מין של כוס החורבות אשר שמו המדעי הוא Athene Noctua Saharae.
שמה של הקאת נגזר אולי מהמייתה, או על שם הקאתה את עצמות הטרף שלה, כדרכם של דורסי הלילה. יצוין כי בעוד שבתורה מנוקד שמה של הקאת בשני קמצים (קָאָת), בנביאים הוא מנוקד בקמץ ופתח (קָאַת).
קראטוס

קראטוס (יוונית עתיקה: Κράτος, תרגום לעברית: כוח, חוזקה) היא דמות במיתולוגיה היוונית, המהווה את התגלמות הכוח והעוצמה. קראטוס היה בנם של פאלאס וסטיקס, ואחיהם של ניקה (ניצחון), ביה (כוח) וזלוס (קנאה). יחד עם אחיו ואחיותיו, קראטוס נמנה עם בני הלוויה הקבועים של זאוס, ראש האלים במיתולוגיה היוונית, לאחר שהם ואמם עמדו לצדו במלחמתו נגד הטיטאנים.
בגרסה אחת של המיתוס, זאוס הציב את קראטוס וביה כזקיפים בפתח ארמונו. בגרסה אחרת, קראטוס היה טיטאן שקשר את פרומתאוס בהוראתו של הפייסטוס. 
קראטוס הוא גם שמה של הדמות הראשית בסדרת משחקי הפעולה הממוחשבים "אל המלחמה". בדומה לקראטוס המיתולוגי גם גיבור המשחק הוא לוחם רב-כוח שמשרת (בתחילה) את האלים. אך בניגוד אליו הוא גיבור בן-תמותה, ולא טיטאן.
לוטון (אוקלהומה)

היסטוריה

בסביבות מאה ה-18 התיישבו באזור בני האפאצ'י והקומאנצ'י. ב-1867 הוסדרו השטחים באזור הדרום-מערבי של הטריטוריה האינדיאנית והוא ניתן לשבטי האפאצ'י, הקומאנצ'י והקאיווה (Kiowa).
ב-1869 נפתח באזור המוצב הצבאי פורט סיל שנועד לעצור פלישות אינדיאניות לטקסס. ב-1874 נפתחה באזור מלחמת הנהר האדום שמטרתה הייתה לרכז את האינדיאנים לתוך הטריטוריה האינדיאנית.
ב-1901 האזור נפתח להתיישבות. ב-6 באוגוסט באותה שנה הוקמה לוטון כדי לשמש בירת מחוז קומאנצ'י. ההתיישבות נקראה על שמו של המייג'ור גנרל הנרי וייר לוטון (Henry Ware Lawton) שנהרג במלחמת ארצות הברית בפיליפינים ב-1899 והיה בעברו אפסנאי בפורט סיל.
כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה האיצה את הגדילה של לוטון ופורט סיל ובקרבת העיירה נפתח בסיס צבאי נוסף לאימונים. הצמיחה המשיכה גם בעשורים שלאחר המלחמה, ובמיוחד בשנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20.

חינוך

בעיר נמצאים אוניברסיטת קמרון ומכללת אומת הקומאנצ'י (Comanche Nation College).

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה האזורי לוטון-פורט סיל הנמצא במרחק של כ-3 קילומטרים דרומית ללוטון.
העיר נמצאת במסלול כביש בין-מדינתי 44, המקשר בין המדינות טקסס ומיזורי.
זאב (רכב)

זאב הוא רכב שטח ממוגן שנמצא בשימוש צה"ל ומשמר הגבול. הזאב יכול להחליף כלי רכב קלים לנשיאת לוחמים וציוד כדוגמת האביר ולשפר את בטיחות הנוסעים ואת מיגונם ביחס לכלי רכב אחרים. הרכב פותח על ידי חברת רפאל - רשות לפיתוח אמצעי לחימה בשיתוף עם חטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל). חברת "כארמור" היא קבלנית המשנה העיקרית לייצור.
הזאב הוא רכב ממוגן רב תכליתי הבנוי על שילדת רכב מסחרי של פורד עם תיבת הילוכים אוטומטית והנעה 4X4. ניתן להרכיב את הזאב גם על גבי שלדות מסחריות אחרות. הרכב מדוגם בשריון כבד העולה ברמתו על זה של נגמ"ש ה-M113. הרכב ממוגן כנגד ירי נק"ל, יידוי אבנים ובקבוקי תבערה. בשל מיגונו והיותו נע על גלגלים הוא מתאים ללחימה בשטח בנוי.
ה"זאב" משמש בהצלחה את צה"ל בלחימה בטרור בשטחי יהודה ושומרון. הרכב שימש גם במבצע הבאת ביכורים ללכידת בכירי טרור פלסטיניים.
טבח שארפוויל

טבח שארפוויל (באנגלית: Sharpeville Massacre) הוא השם שניתן לאירועי יום ה-21 במרץ 1960 בעיירת השחורים שארפוויל שבדרום אפריקה. במהלך אירועים אלה התעמתו כוחות משטרה חמושים עם מפגינים שחורים שקיימו הפגנה מול תחנת המשטרה המקומית. השוטרים הרגו 69 מפגינים ופצעו רבים נוספים. האו"ם הכריז על ה-21 במרץ, בו אירע הטבח, כיום המאבק הבינלאומי בגזענות.

האירוע

בדצמבר 1959 הכריז הארגון שעמד בחוד החנית של המאבק באפרטהייד, הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC), על שורת מצעדי מחאה בני יום אחד נגד "חוק אישורי המעבר", אחד מחוקי האפרטהייד הקשים והמגבילים ביותר שהוטלו על השחורים במדינה. ארגון ההתנגדות המתחרה, הקונגרס הפאן אפריקניסטי (PAC), קרא לעומת זאת למאבק רציף יותר, שכלל סירוב לשאת אישורים והתייצבות המונית בתחנות המשטרה על מנת להיעצר. כל זאת כחלק ממדיניות המאבק הבלתי אלים שנקטו תנועות ההתנגדות באותה עת. ANC תכנן להתחיל בצעדי המאבק ביום 31 במרץ 1960, אך יריביו ב-PAC ביקשו להקדימם, והזדרזו לקבוע את תחילת מערכתם לתאריך מוקדם יותר ב-10 ימים. 
ב-21 במרץ 1960 נע מצעד מפגינים לכיוון תחנת המשטרה בשארפוויל. מספרם נע בין 5,000 ל-7,000 איש. הקהל היה להוט אך לא אלים, פרט לבודדים שיידו אבנים לעבר תחנת המשטרה. הקהל התקדם לעבר גדר תחנת המשטרה, והשוטרים חששו מניסיונות פריצה. למקום הוזנקו מטוסי שיטור שטסו בגובה נמוך וניסו לפזר את ההפגנה, ללא הועיל. חלק מהמפגינים הגיבו ביידוי אבנים, מהם נפגעו שלושה שוטרים. השוטרים ניסו להשתמש בגז מדמיע ובאלות, אך לא הצליחו לעצור את המפגינים. בסביבות השעה 13:00 ניסתה המשטרה לעצור מפגין. המפגינים הגיבו בזעם, ובתגובה כוחות המשטרה פתחו באש לעבר המפגינים. כתוצאה מהירי נהרגו 69 מפגינים ו-180 נפצעו. לאחר הירי הקהל התפזר. 
הירי בשארפוויל היווה נקודת מפנה דרמטית בהיסטוריה של דרום אפריקה. גל של שביתות, הפגנות אלימות והיעדרויות מעבודה שטף את המדינה, והממשלה הכריזה על מצב חירום ביום 30 במרץ 1960. מנהיגים של ה-ANC וה-PAC נעצרו, וב-8 באפריל 1960 הכריז ראש הממשלה הנדריק פרוורד על שני הארגונים הללו כלא חוקיים (Unlawful Organizations Act No. 34 of 1960). בעקבות האירועים החלו שני הארגונים לנקוט באסטרטגיה של מאבק מזוין והקימו זרוע צבאית. הטבח גם הוביל לתשומת לב עולמית לנעשה בדרום אפריקה, ולהחרפת הבידוד הבינלאומי של המדינה. 
טבח שארפוויל הפך לסמל של המאבק באפרטהייד ובגזענות. ב-1966 הכריזה עצרת האומות המאוחדות על ה-21 במרץ כעל היום הבינלאומי לביעור האפליה הגזעית. עם הפלת משטר האפרטהייד, נקבע יום זה כיום זכויות האדם בדרום אפריקה. ב-1996 טקס חתימת החוקה החדשה של דרום אפריקה על ידי נלסון מנדלה התקיים בשארפוויל.
סוריקטה

משמעות השם

באנגלית ידועה הסוריקטה בשם meerkat, שהיא מילה שמקורה הוא בהולנדית ומשמעותה "חתול אגמים". כיום שמה הנפוץ בהולנדית הוא stokstaartje שמשמעותו "זנבון מקל קטן", אך באפריקאנס ובאנגלית ידועה הסוריקטה בשמה הישן.
על פי האמונה הנפוצה בחלקים מדרום אפריקה (בעיקר בחלקים מזמביה ומזימבבווה), הסוריקטה ידועה גם בשם מלאך השמש ומגינה על כפרים משד הירח ומזאבי-אדם אשר, על פי האמונה, מתקיפים צאן וכפריים בזמן שהם בודדים.

אנטומיה

משקלו של זכר הסוריקטה כ-731 גרם בממוצע, ומשקלה של הנקבה כ-720 גרם בממוצע. לסוריקטות גוף צנום שאורכו כ-35 עד 55 ס"מ, וזנב של כ-17 עד 25 ס"מ. זנבם של הסוריקטות אינו עבה כמו של נמייתיים אחרים, אלא ארוך ודק ומתחדד, וקצהו בצבע שחור או חום אדמדם. לסוריקטות כתמים שחורים סביב העיניים, המונעים קרינה מן השמש.
לסוריקטה ציפורניים חזקות ומעוקלות בגפיה העליונות, המשמשות אותה לחפירה באדמה ולתפיסת המזון. הסוריקטות ניזונות מעכברים, חרקים, לטאות, ביצי ציפורים, גוזלים, שורשים, צמחים, נחשים ועקרבים לעיתים נדירות גם מציפורים. צבעם חום-זהוב, והם בעלי פסים קצרים מקבילים על גבם. הם ידועים בעמידתם הזקופה.
ב"מחנה" הסוריקטות תמיד יימצא שומר שבמקרה של סכנה מתקרבת יעבור בין חברי השבט ויודיע להם על הסכנה. בכל "מחנה" יש מחילות משותפות, שבהן אפילו "בית שימוש" ציבורי משותף. אצל הסוריקטות קיימת תופעה בה הבוגרים מלמדים את הגורים לצוד. זוהי דוגמה נדירה להוראת מיומנויות על ידי בעל חיים שאינו האדם.
ג'מס (בירה)

ג'מס היא מבשלת בוטיק הנמצאת באזור התעשייה של פתח תקווה. המבשלה הוקמה בשנת 2009 על ידי דניאל אלון וג'רמי וולפלד, שעלו לארץ מארצות הברית במטרה להקים מבשלת בירה. המבשלה היא מבשלת הבוטיק בראשונה בישראל שייצרה בירה עם כשרות. הבירות המיוצרות נמכרות בפאב הצמוד למבשלה ובסניפים הנוספים הנמצאים בכפר סבא, ברעננה, במתחם שוק צפון ברמת החייל בתל אביב, במודיעין, בקיסריה, בפרדס חנה, ברחובות ובבאר שבע. לצד הבירה, מוגשות בפאבים נקניקיות המיוצרות במקום.
בן כהן (שחקן רוגבי)

חייו האישיים

כהן נולד וגדל בנורת'המפטון. דודו הוא כדורגלן נבחרת אנגליה לשעבר ג'ורג' כהן. אף ששם משפחתו של כהן מרמז על מוצא יהודי, משפחתו של כהן אינה יהודית. לדבריו, ככל הנראה אבי סבו נישא לאישה לא יהודייה.
כהן הוא לקוי שמיעה. שמיעתו נמוכה בכ-30% מהשמיעה התקינה, והוא אינו מסוגל לשמוע קולות דיבור.
כהן נשוי ואב לשתיים.

רוגבי

כהן החל לשחק רוגבי בגיל 12, במועדות נורת'המפטון אולד סקאוטס. בגיל 17 הצטרף לנורת'המפטון סיינטס, מליגת העל האנגלית ברוגבי. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך 11 עונות. בין היתר, היה שותף להישג השיא של הקבוצה, כשסיימה במקום השני בליגה בשנת 1999, והיה שותף לזכייה בגביע היינקן בשנת 2000.
בשנת 2007 עזב כהן את נורת'המפטון, ועבר לשחק במדי המועדון הצרפתי בריב, מהעיר בריב לה גיארד שבחבל לימוזן. לאחר שתי עונות בקבוצה זו, שב לאנגליה, והצטרף לסייל שארקס, מהעיר סייל שבפרוורי מנצ'סטר. בדצמבר 2010 נפצע בברכו במהלך משחק נגד לסטר טייגרס. הנהלת סייל שארקס הודיעה כי לא תחדש את חוזהו, ובמאי 2011 הודיע על פרישה מרוגבי.
בנוסף לקריירה במועדונים, היה כהן חבר בנבחרת אנגליה ברוגבי בין 2000 ל-2006, והוא מדורג במקום העשירי ברשימת צוברי הנקודות של הנבחרת בכל הזמנים. את משחק הבכורה שלו ערך במשחק מול אירלנד במסגרת טורניר שש האומות, בפברואר 2000. בשנת 2003 היה שותף לזכייתה של הנבחרת באליפות העולם ברוגבי, שנערכה באוסטרליה. הוא נכלל בתחילה גם בסגל הנבחרת לאליפות העולם שנערכה בדרום אפריקה ב-2007, אך ויתר על ההשתתפות כדי לשהות לצד רעייתו ההרה.

פעילות נגד הומופוביה

לאחר פרישתו מרוגבי, הקים כהן את Ben Cohen StandUp Foundation, עמותה הפועלת נגד הומופוביה ובריונות. גם בעת שהיה ספורטאי פעיל התבטא כהן נגד הומופוביה ובעד זכויות להט"ב, ובשנת 2010 תרם את מגן האשכים שלו למכירה פומבית שערך ארגון GMFA, העוסק במודעות ובמלחמה באיידס בקרב הומוסקסואלים. כהן נחשב גם לגיי אייקון, והופיע על מספר שערים של מגזינים המיועדים לקהילה הגאה, בהם אאוט ואטיטיוד.