google/wiki40b huggingface dataset:
הדר (כוכב)

מאפיינים

הדר הוא למעשה מערכת משולשת במרחק של כ-525 שנות אור, המורכבת משלושה כוכבים כחולים, שניים מהם - הדר A1 ו-A2, מהווים זוג צמוד והשלישי - הדר B, מקיף את שניהם ממרחק גדול יותר. גיל הכוכבים מוערך בכ-12 מיליוני שנים.

מאפייני הדר A1 ו-A2

הדר A1 ו-A2 הם זוג ענקים כחולים מסיווג ספקטרלי B3 III, מסתו של כל אחד מהם היא כ-9 מסות שמש, רדיוסיהם כ-8 רדיוסי שמש ועוצמת הארתו של כל אחד מהם היא פי 16,000 מעוצמת השמש באור נראה, והרבה יותר מכך אם כוללים גם את התחום העל סגול. הכוכבים נמצאים לקראת סיום התכת המימן שבליבתם להליום והם בשלבי התנפחות והתקררות לקראת הפיכתם לענקים אדומים. לפחות אחד מהכוכבים הוא כוכב משתנה מטיפוס β בקפאוס, אך השינוי בבהירות הוא קטן מאוד.
הכוכבים מקיפים את נקודת מרכז הכובד המשותפת להם במסלול אליפטי כך שמרחקם משתנה בין חצי יחידה אסטרונומית ובין 4.7 יחידות אסטרונומיות (בממוצע 2.6 יחידות אסטרונומיות). זמן ההקפה הוא 357 ימים. כאשר יהפכו הכוכבים לענקים אדומים רדיוסם יהיה גדול מהמרחק ביניהם כך שצפוי מעבר של חומר ביניהם. אף על פי שהמסה של כל כוכב בנפרד אינה מספיקה כדי ליצור סופרנובה, מעבר של חומר מכוכב אחד אל השני עשוי להביא אותו אל מעבר למסה הקריטית, כך שעתיד המערכת אינו ידוע.

מאפייני הדר B

הדר B הוא כוכב הסדרה הראשית מסיווג ספקטרלי B8 V, מסתו כ-5 מסות שמש ועוצמת הארתו היא פי 1,500 משל השמש. הכוכב מקיף את הזוג הדר A1 ו-A2 במרחק של כ-110 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-250 שנים. למרות המרחק, קשה להבחין בו גם בעזרת טלסקופ גדול בשל הפרש הבהירות הניכר בינו ובין זוג הענקים.
שאר ישוב (בן ישעיה)

שְׁאָר יָשׁוּב היה בנו של הנביא ישעיה.
משמעות שמו הייתה לרמז על שיבת שארית ישראל, לאחר גלות בבל לארץ ישראל, על ידי עזרא הסופר, או לשובם בתשובה של שארית עם ישראל. בניו של ישעיה נקראו בשמות אשר סימלו מאורעות שונים בחיי העם. אחיו של שאר ישוב נקראו מהר שלל חש בז, ועמנו אל.

אזכורים בתנ"ך

שאר ישוב נזכר בספר ישעיה, בהקשר של מלחמת פקח בן רמליהו מלך ישראל, ורצין מלך ארם, כנגד אחז מלך יהודה. פקח ורצין עולים להילחם על ירושלים מקום מושבו של אחז. הדבר נודע לאחז והוא חרד מהבאות.
בשלב זה ישעיהו מתנבא, כי עליו לצאת יחד עם שאר ישוב בנו, אל אחז שהיה בקצה תעלת הבריכה העליונה ולהרגיעו:
"הישמר והשקט אל-תירא ולבבך על ירך משני זנבות האודים העשנים האלה... ...רצין... ...ובן רמליהו."
בהמשך ספר ישעיה מוזכר צירוף המילים "שאר-ישוב" פעם נוספת אך שם מוסכם על פרשני התנ"ך כי אין הכוונה לבנו של ישעיה אלא לשארית ישראל וכן הסברים נוספים.
סקאבוליני פזארו

היסטוריה

המועדון הגיע לשיאו בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90, כשזכה בשתי אליפויות איטליה, ושני גביעי איטליה, הגיע למקום השלישי של הסופרוליג (1991), וזכה פעם אחת בתואר אירופאי של גביע ספורטה (1983). הקבוצה הגיעה גם לגמר גביע קוראץ' בשנים 1990, 1992 והפסידה לחובנטוד בדאלונה ולוירטוס רומא בהתאמה.
בשנת 2005 הורדה הקבוצה לליגה השלישית עקב בעיות כלכליות. ובאותה עונה זכתה הקבוצה בגביע הליגות הנמוכות לאחר ניצחון בגמר מול ואנולי קרמונה. בסיום עונת 2006/07 העפילה בחזרה לליגת העל.
אריק מרשל

אריק סטיוארט מרשל (באנגלית: Eric Stewart Marshall;‏ 29 במאי 1879 - 26 בפברואר 1963) היה מגלה ארצות, שיצא לאנטארקטיקה עם משלחת נמרוד בראשותו של ארנסט שקלטון, בשנים 1909-1907, והיה אחד מקבוצת הארבעה (מרשל, שקלטון, ג'יימסון אדמס ופרנק ויילד, שהגיעו אל קצה הדרום ב-88°23′S 162°00′E ב-9 בינואר 1909.

חייו

אריק מרשל נולד בהמסטד, סארי בשנת 1879. אחרי סיום לימודיו בעמנואל קולג', קיימברידג', המשיך ללימודי רפואה בבית החולים סנט ברתולומיי, שם הוסמך כרופא. הוא פגש את שקלטון ב-1906 כששניהם היו אורחים בבית בלונדון. שקלטון סיפר לו על המשלחת המתוכננת לקוטב הדרומי והציע למרשל לעבור קורס הכשרה במדידה, כדי שיוכל להצטרף למשלחת כרופא, מודד וקרטוגרף נוסף להיותו הצלם הראשי.
לדברי לייף מילס, שכתב על השניים ב" Polar Friction: the relationship between Marshall and Shackleton, 2012 ("חיכוך קוטבי: היחסים בין מרשל לשקלטון", 2012), מרשל היה "חבר שאין לו תחליף במשלחת שקלטון; אף על פי כן, בהפלגה דרומה מניו זילנד אל אנטראקטיקה, במשך החורף האנטארקטי הארוך בבסיסם בכף רוידס ובמהלך המסע אל הקוטב הדרומי, לא חדל מרשל לבקר את שקלטון ביומנו, לעיתים במילים ארסיות כמעט, ודומה שלא רחש לו אלא בוז." מרשל התמיד בביקורתו כלפי שקלטון לכל אורך חייו, בהתייחסו אליו כ"שרלטן הגדול ביותר של המאה" במכתב, השמור במכון הגאוגרפי המלכותי, מתאריך 30 באוגוסט 1956.
מרשל הצטרף לחיל הרפואה המלכותי וגויס בדרגת סגן משנה באפריל 1915. הוא שירת באיפר ובסום במלחמת העולם הראשונה וקיבל אות הצטיינות על שירותו בינואר 1918. הוא סיים את המלחמה בדרגת רב-סרן בפועל. 
בסתיו 1918 הוצב מרשל בארכנגלסק בצפון רוסיה כחבר בפלוגת המשלחת הבריטית לצפון רוסיה.
מרשל נשא לאישה את אניד ב-1922. בשנות ה-30' של המאה ה-20 עברה המשפחה לקניה, שם עסק שנים אחדות בחקלאות לפני שובו לאנגליה. במלחמת העולם השנייה חזר מרשל והתגייס לחיל הרפואה המלכותי והגיע לדרגת סגן-אלוף.
אחרי שהסתיימה המלחמה, הצטרף מרשל למשרד הגמלאות כקצין רפואה. לאחר פרישתו, עברו הוא ואשתו ליארמות' באי וייט. הוא מת ב-26 בפברואר 1963.

לקריאה נוספת

See: Polar Friction: the relationship between Marshall and Shackleton by Leif Mills, 2012
אנטרס (משגר)

אנטרס (באנגלית: Antares), היה ידוע במהלך הפיתוח שלו כ־Taurus II, הוא מערכת שיגור מתכלה שפותחה על ידי תאגיד "אורביטל סיינסז" (כיום Orbital ATK) כדי לשגר את החללית סיגנוס אל תחנת החלל הבינלאומית, במסגרת של הפרויקטים CTOS ו־CRS של נאס"א. המשגר מסוגל לשגר מטענים כבדים יותר מ־5 טון למסלול לווייני נמוך, אנטרס הוא משגר הרקטות הגדול ביותר המופעל על ידי Orbital ATK. אנטארס עשה את שיגור הבכורה ב־21 באפריל 2013.
דוכס גדול

דוכס גדול (grand duke) או הרצוג גדול (Groß herzog) הוא תואר אצולה שהיה קיים בעיקר באימפריה הרומית הקדושה ובאימפריה הרוסית. הפייף עליו שלט הדוכס הגדול נקרא דוכסות גדולה וניתן לדוכסים חשובים או בעלי נחלה גדולה. בפרוטוקול, מעמדו של דוכס גדול נמוך מזה של מלך וגבוה מזה של דוכס עצמאי. 
במספר שפות התואר הרוסי великий князь (ויליקיי קיניאז) מתורגם כדוכס גדול, אם כי היום רווח השימוש בתרגום נסיך גדול.
באימפריה הרוסית התואר ניתן לשליט של פינלנד כך שבין השנים 1809–1917 הצאר הרוסי החזיק גם בתואר הדוכס הגדול של פינלנד. גם בליטא היה דוכס גדול במאה ה-17.
שליט טוסקנה מבית מדיצ'י החל מהמאה ה-16 נקראו דוכס גדול וזאת עד ל-1860 בה טוסקנה הפכה לחלק מממלכת סרדיניה. בראשית המאה ה-19, נפוליאון העניק את התואר לרבים מבני בריתו, יחד עם שטחים נוספים ובעיקר לשליטים בקונפדרציה של הריין. לאחר תבוסתו של נפוליאון הוחלט בקונגרס וינה כי בעלי הנחלות החדשים ימשיכו לשאת בתואר דוכס גדול גם תחת שלטון הקונפדרציה הגרמנית. דוכסויות אלו נשארו עד שנת 1918 שבעקבות הפסדה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה, פורקו הדוכסויות ואוחדו תחת רפובליקת ויימאר.
היום, התואר דוכס גדול משמש רק המונרך של מדינת לוקסמבורג, המשמש כשליט העליון של המדינה.
קפלאוויק

לקריאה נוספת

הלדור לכסנס, תחנת האטום, עם עובד 1973
תמר ורטה-זהבי

ביוגרפיה

ורטה זהבי היא בתם של חוקרת הספרות והמתרגמת עדה צמח וההיסטוריון מאיר ורטה. אחיה הם הבמאי דני ורטה והמשורר והעורך יורם ורטה. היא נולדה בירושלים.
חייתה בפריז במשך שבע שנים, וכתבה שם עבודת דוקטורט על התפתחות דימויים פוליטיים אצל ילדים.
מרצה לחינוך לגיל הרך במכללת דוד ילין, מנחה קבוצות דיאלוג בין יהודים לערבים ופעילה חברתית. 
בכתיבתה לילדים ולנוער ניכרת מחויבותה החברתית, וספרייה עוסקים בנושאים חברתיים ופוליטיים. אחדים מספריה מבקשים לקרב בין יהודים לערבים: שני ספרים מצולמים דו-לשוניים על חיי היום-יום של ילדים ערבים, ושלושה ספרים לילדים בוגרים יותר ("שרוטה", "סלטה לאחור" ו"לפחד יש ריח") עוסקים בסכסוך הערבי-יהודי. ורטה זהבי כתבה גם ביוגרפיות לנוער על דמויות מופת שלחמו למען צדק חברתי כמו מרטין לותר קינג ומהטמה גנדי. ספרה "לפחד יש ריח" עוסק בהתנתקות, ואילו הספר "מולו וצגאי" מביא את סיפוריהם של ילדים פליטים מסודן ואריתריאה החיים בישראל. 
זכתה בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ" לשנת 2006, בעיטור אנדרסן לשנת 2016 על ספרה "מרטין" ובפרס דבורה עומר לשנת 2018 על ספרה "השיר של רוזי". 
ורטה-זהבי מתגוררת בירושלים, נשואה לאומן ראובן זהבי ואם לשלושה.
ולטר פון בולטנשטרן

קריירה מוקדמת

פון בולטנשטרן נולד ב-26 בנובמבר 1889 בברסלאו שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לסוחר הוגו פון בולטנשטרן ואשתו מרתה לבית מילר. בשנת 1909 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-4 (הקיסרית אוגוסטה). בשנת 1913 הוא הועבר לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5, עמו לחם בתחילת מלחמת העולם הראשונה במסגרת דיוויזיית המשמר ה-3. ב-21 בדצמבר 1914 הוא הועבר לרגימנט המילואים ה-262, וב-18 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט ומונה כמפקד פלוגה. ב-2 בפברואר 1917 הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-79, וב-20 בספטמבר 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון בולטנשטרן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1932 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט ומונה לשליש הקורפוס ה-3. ב-1 באפריל 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-12 באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-71 בארפורט.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת פיקד פון בולטנשטרן על רגימנט הרגלים הממונע ה-71, ולחם עמו כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-29. ב-1 ביולי 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-29, ובאמצע אוגוסט 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה. ב-13 באוגוסט 1941 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-20 בינואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-179, אשר הוסבה ביולי 1943 לדיוויזיית הפאנצר ה-179 מילואים בוויימאר. ב-15 ביולי 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-3 ביוני 1944 הוא מונה לקצין מטה בקבוצת ארמיות צפון אוקראינה, וב-31 בינואר 1945 הוא פרש לביתו, אולם אף על פי כן לאחר המלחמה, במאי 1945, הוא נשבה על ידי כוחות הכיבוש של הצבא האדום ונשלח לברית המועצות.

לאחר המלחמה

פון בולטנשטרן מת ב-19 בינואר 1952 במהלך שהותו בשבי במחנה וואיקובו, והוא בן 72 שנים.
אופנה במדינות המערב בעשור הראשון של המאה ה-20

האופנה במדינות המערב בעשור הראשון של המאה ה-20 התאפיינה בהמשך ייצור הביגוד האלגנטי שהיה פופולרי בשנות ה-90 של המאה ה-19. מגמות אופנה בולטות בעשור כוללים צווארונים גבוהים ונוקשים לגברים, כובעים רחבים לנשים, ותסרוקות "Gibson Girl".

עליית אופנת ההוט קוטור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כובעים ותסרוקות

כובעים גדולים עם שוליים רחבים הפכו פופולריים באמצע העשור, ולרוב היו מעוטרות בנוצות, או מעוטרים בסרטים ובפרחים מלאכותיים.
שיער ארוך וגלי אשר נערם על ראשי נשים לתסרוקת מנופחת, פומפדור או בצ'יגנון ("מפל של תלתלים") בהשראת "נערת גיבסון" היו תסרוקות אופנתיות במשך העשור.
תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור

אופנת גברים בעשור הראשון של המאה ה-20

באופן כללי, סגנונות האופנה של גברים בעולם המערבי לא השתנו רבות מן העשור הקודם. השיער היה בדרך כלל קצר. זקנים היו פחות מחודדים מבעבר, והקצוות של השפמים הארוכים היו מגולגלים מעט לעיתים קרובות.

אביזרים נלווים

כובעי צילינדר ממשי המשיכו להיות פופולריים בקרב אנשים מהמעמד הגבוה בעולם המערבי. כובעי קש שטוחים וכובעים פדורה היו פופולרים יותר מבעבר. אנשים מכל המעמדות, במיוחד מהמעמד הבינוני והעובד, לבשו לעיתים קרובות כובע קסקט. 
נעשה שימוש בכובעי הומבורג רכים או כובעי באולר נוקשים  בשילוב עם חליפות טרקלין. כובעי קש שטוחים היו פופולריים לאירועים לא פורמליים.
תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור
פאוור ריינג'רס זעם הג'ונגל

העלילה

לפני מאות שנים, שד רשע בשם דאי שי, הסתובב באופן חופשי על פני כדור הארץ ואיים להשמיד את האנושות. למרבה המזל, קבוצת לוחמי קונג פו אשר נמנים אל קבוצת הפאי שווה, היו מסוגלים לכלוא את דאי שי. לאורך כל השנים שלושה חברים מקבוצת הפאי שווה נבחרו לשמור על כך שדאי שי לא יברח מהשבי.
לאחר שדאי שי מצליח לברוח בטעות על ידי ג'ארוד, שלושה לוחמים חדשים נבחרים על ידי קבוצת הפאי שווה למצוא את השד ולהשמידו. שלושת הלוחמים חייבים להגיע לארמון העתיק של דאי שי. בביתם החדש שלהם, הלוחמים חייבים לעבוד במסעדת פיצות כאשר הם מקבלים מאר-ג'יי, מנהל המסעדה, את הכוחות להפוך לפאוור ריינג'רס.
דומניטור

דומניטור (ברומנית: Domnitor), היה תוארו של שליט הנסיכויות הרומניות המאוחדות, שהפכו לרומניה, בין השנים 1859–1881.
את התואר דומניטור נשאו רק שני שליטים. האחד, אלכסנדרו יואן קוזה, שנבחר בנפרד בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה ובכך נוצרה אוניה פרסונלית שכונתה בשם "הנסיכויות הרומניות המאוחדות" ומאוחר יותר רומניה, והשני, קרול הראשון, מלך רומניה, שנשא בתואר עד להכתרתו כמלך ב-1881.
התואר דומניטור מיוחד לרומניה ונגזר מהמילה הרומנית Domn, שמשמעותה: "אדון". השליטים הקודמים של הנסיכויות הרומניות כונו בתואר וויווד או חוספודר.
קרם אנגלז

קרם אנגלז (Crème anglaise, קרם אנגלי בצרפתית) הוא סוג של רפרפת קלה ונוזלית. הוא מורכב מסוכר, חלמוני ביצים וחלב המורתח כשבתוכו מקל וניל חצוי. קרם אנגלז משמש בין השאר לשם הכנת גלידות, קרם בוואריה, קרם ברולה, קרם קרמל ואי צף.
מידה משותפת

במתמטיקה, קיומה של מידה משותפת היא תכונה המאפשרת להשוות בין שני קטעים, שני מספרים או שני מבנים מופשטים (כמו חבורות או מודולים).
קיומה של מידה משותפת בין הקטעים a ו- b פירושו שקיים קטע z (ממשי), כך שגם a וגם b ניתנים להרכבה ממספר שלם של עותקים של z. במלים אחרות, היחס בין אורכי הקטעים הוא מספר רציונלי. המונח מופיע לראשונה בספר "יסודות" של אוקלידס. באופן דומה, שני מספרים ממשיים הם בעלי מידה משותפת אם היחס ביניהם הוא רציונלי. הקטעים a ו- b הם בעלי מידה משותפת (כקטעים) אם ורק אם האורכים שלהם בעלי מידה משותפת (כמספרים).
לשאלת המידה המשותפת חשיבות מסוימת עבור פונקציות מחזוריות: אם a ו- b הם מחזורים של אותה פונקציה, אז ניתן להסביר את שניהם באמצעות מחזור אחד, קטן יותר, בדיוק כאשר הם בעלי מידה משותפת.
קיומם של מספרים אי רציונליים מוכיח כי ישנם קטעים חסרי מידה משותפת. למשל, במשולש ישר-זווית ושווה-שוקיים, אין מידה משותפת לניצב וליתר, משום שלפי משפט פיתגורס היחס ביניהם הוא , ומספר זה אינו רציונלי.

מידה משותפת באלגברה מופשטת

בתורת החבורות, לשתי תת חבורות  של חבורה G יש מידה משותפת (באנגלית: commensurable) אם לחיתוך  יש אינדקס סופי בכל אחת מהן. זוהי הכללה של המושג המקביל למספרים ממשיים, משום שהמספרים a ו- b הם בעלי מידה משותפת אם ורק אם תת-החבורות  ו-  של שדה המספרים הממשיים (כחבורה חיבורית) הן בעלות מידה משותפת. מקיומה של מידה משותפת נובע שהחבורות הן דמוי-איזומורפיות (יש להן תת-חבורות מאינדקס סופי שהן איזומורפיות זו לזו), אבל באופן כללי ההפך אינו נכון. לחבורות נוצרות סופית בעלות מדה משותפת יש גרפי קיילי קוואזי-איזומטריים (אבל יש חבורות קוואזי-איזומטריות שאינן בעלות מדה משותפת). ראו קוואזי-איזומטריה של חבורות להשלכות של תכונה זו.
הגדרה דומה תקפה עבור תת-מודולים:  הם בעלי מידה משותפת אם לחיתוך  יש אינדקס סופי בכל אחד מהם. למשל, אם R הוא חוג דדקינד, אז כל שני תת-מודולים מדרגה מקסימלית של המודול החופשי  הם בעלי מידה משותפת.
שני מרחבים טופולוגיים, בעלי אותו מרחב כיסוי אוניברסלי, הם בעלי מידה משותפת אם יש להם מרחב כיסוי משותף, בעל אינדקס סופי מעל כל אחד מהם. אם החבורה G פועלת על מרחב פשוט קשר X, ו-  הן תת-חבורות, אז מרחבי המנה  ו-  בעלי מידה משותפת אם ורק אם  בעלת מידה משותפת עם תת-חבורה צמודה ל- . בהקשרים גאומטריים, נקראת לפעמים תכונה זו "מידה משותפת", אף-על-פי שהיא חלשה יותר מקיום מידה משותפת במובן הקודם בין תת-החבורות.
זהרירה חריפאי

ביוגרפיה

זהרירה חריפאי נולדה וגדלה בתל אביב. אביה, חיים ליב חריפאי, היה מורה לעברית וספרות, עיתונאי ועסקן תרבות ביישוב, שעלה מרוסיה בשנת 1922. ב-1934, בגיל ארבע, התייתמה מאביה, שמת מדלקת ריאות. אמה, חנה דבורה, עבדה במטבח של גן ילדים. בתיכון למדה בבית הספר החקלאי מקווה ישראל. בעת לימודיה הצטיינה, בין היתר, בשחייה. אחרי סיום הלימודים התיכוניים הייתה בהכשרת גבת במסגרת גדוד הפלמ"ח. במלחמת העצמאות הייתה אלחוטאית בחטיבת גולני. לאחר שחרורה הופיעה בלהקת הצ'יזבטרון בתוכניתה האזרחית מחוץ לצבא, ולמדה בבית הספר לדרמה שליד התיאטרון הקאמרי. אחד ממוריה היה פיטר פריי, אולם חריפאי מחשיבה עצמה קודם כל לתלמידתו של יוסף מילוא, מייסד התיאטרון הקאמרי. בשנות החמישים ובהשישים שיחקה בהצגות "כובע הקש האיטלקי" ו"כטוב בעיניכם" בקאמרי, "מעגל הגיר הקווקזי" והצגות נוספות בתיאטרון חיפה.
בסוף שנות החמישים השתתפה בלהקת בצל ירוק, שם שרה סולו את "הפרוצה החלוצה" - שיר פרובוקטיבי שנאסר לשידור ברדיו.
אחרי שפוטרה מתיאטרון הקאמרי, בעיקר מסיבות של מראה חיצוני, שיחקה בשנת 1958 את אינז הלסבית בהצגה "בדלתיים סגורות" מאת ז'אן פול סארטר במסגרת תיאטרון זווית, אותו הקימה יחד עם שחקנים אחרים.
בשנת 1967 העלתה ערב שירי משוררים בשם "אותיות חתומות בספר", ומאז התמחתה בקריאת שירה. היא נמנית עם הראשונים שעסקו בכך.
בשנת 1968 הצטרפה חריפאי שוב לסגל התיאטרון הקאמרי ונמנתה מאז עם שחקניו הבולטים. היא ידועה בסגנון המשחק המקורי שלה, שבזכותו התבלטה כשגילמה הן דמויות משנה והן דמויות ראשיות. היא התפרסמה במיוחד בתפקידים שגילמה במחזות של חנוך לוין, כמו "סוחרי גומי", "אשכבה", "יעקובי ולידנטל" ו"רומנטיקאים". מחזות נוספים בהם כיכבה היו "הנשים האבודות מטרויה", "אמא קוראז'" ועוד.
בשנות התשעים החלה גם לביים לתיאטרון הספרייה ולתיאטרון בית צבי ברמת גן, שם גם לימדה משחק. ביימה, בין היתר, את "יעקבי ולידנטל" (שבו שיחקה בתה, איה שבא), את "ירמה" בכיכובה של שירי גולן, ואת "אלוף הבונים" בכיכובו של יורם חטב. בהמשך היא ביימה את ההצגה "רסיסים" בפסטיבל עכו ואת "דבורה ברון" מאת יהודית קציר בתיאטרון הקאמרי.
בשנים 2003–2010 שיחקה במסגרת תיאטרון בית ליסין ב"אבודים ביונקרס" מאת ניל סיימון ובמחזות נוספים. לאחר מכן שיחקה בתיאטרון באר שבע ושוב בקאמרי.
חריפאי שיחקה גם במספר סרטי קולנוע, בהם ארבעה סרטים של אפרים קישון: "סאלח שבתי", "השוטר אזולאי", "תעלת בלאומילך" ו"השועל בלול התרנגולות" (לצדו של שייקה אופיר, עמו הרבתה להופיע גם על הבמה), וכן בסרטים "אבו אל בנאת" בשנת 1973 "חמש חמש" בשנת 1980. בשנת 2007 שיחקה בסרט "מדוזות" של אתגר קרת ושירה גפן, שזכה בפרס מצלמת הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן.
ב-1985 הוציאה תקליט בשם "לשיר תיאטרון" ובו שרה 10 שירים ממחזות.
לחריפאי הוענקו פרס מפעל חיים במסגרת האקדמיה הישראלית לתיאטרון ב-2001, פרס ישראל בתיאטרון ב-2003 ופרס הוקרה ב"פסטיבל אשה" ב-2004. בשנת 2012 זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בהצגה "סוף טוב" בקאמרי.
היא נפטרה ב-2 בינואר 2013 ממחלת הסרטן, והובאה למנוחות בבית הקברות גבעת השלושה. הייתה נשואה לעיתונאי והסופר שלמה שבא, ולזוג בת, השחקנית איה שבא, ונכדים.
באוקטובר 2014 נקבעה לוחית זיכרון על ביתה ברחוב זכריה 14 בתל אביב.
אחיה הבכור של חריפאי, בן שחר חריפאי (1921–2004), היה שופט צבאי ושופט תעבורה.
פול צ'יימברס

ביוגרפיה

צ'יימברס נולד בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה, ארצות הברית. הוא גדל בדטרויט, והיה חלק מסצנת הג'אז שם. כשהגיע לניו יורק, החל להתערות גם בסצנה שם ועבד עם ג'יי ג'יי ג'ונסון, קאי ווינדינג וג'ורג' וולינגטון. מאוחר יותר, בשנים 1955 עד 1963, היה חלק מהחמישייה הראשונה של מיילס דייוויס - כשעמם המתופף פילי ג'ו ג'ונס, הפסנתרן רד גארלנד והסקסופוניסט ג'ון קולטריין - והקליט איתו רבים מאלבומיו החשובים של אותה תקופה, ביניהם באלבומים "Kind of Blue" ו-"'Round About Midnight".
אחד המאפיינים הבולטים בנגינתו של צ'יימברס היא הנטייה שלו לנגן קטעי סולו לא רק באמצעות פריטה על מיתרי הבס, אלא גם תוך שימוש בקשת. בנוסף לכך, צ'יימברס עבד בין היתר עם קנונבול אדרלי, ג'קי מקלין, האנק מובלי, לי מורגן, דונלד בירד, פרדי האברד, סוני רולינס, באד פאוול, וס מונטגומרי, קני בורל, צ'ט בייקר, בני גולסון, קני דורהאם וקרטיס פולר, ובנוסף השתתף בפרויקטים של חבריו לחמישייה רד גארלנד וג'ון קולטריין. 
לאחר עזיבתם של פילי ג'ו ג'ונס, גארלנד וקולטריין והחלפתם בג'ימי קוב, ווינטון קלי והאנק מובלי, החמישייה הראשונה התפרקה בשנת 1962. צ'יימברס הצטרף לטריו של ווינטון קלי ועבד כנגן עד לסוף חייו. צ'יימברס, שהיה שתיין והשתמש בסמים, נפטר בגיל 33 ממחלת השחפת, אך עד היום זוכרים את פועלו האדיר בקריירה הקצרה שלו. הסטנדרט "Mr. P.C.", שנכתב בידי ג'ון קולטריין, קרוי על שמו.
שמן דה רונד

שמין דה רונד (בצרפתית: Chemin de ronde; בעברית "דרך מעוגלת", או "דרך לשם סיבוב", ההיגוי הצרפתי:"שְמֶן דֶה רוֹנְד") הוא מעבר או טיילת לאורך ובחלקן הפנימי של חומות של ביצור, ונועד לאפשר למגיני המצודה ללכת לאורך החומות או לשנות עמדות אש מבלי להיחשף לאויב.
הדקוטה

הדקוטה (באנגלית: The Dakota) הוא בניין דירות יוקרתי השוכן בפינה הצפון-מערבית של שדרות סנטרל פארק מערב ורחוב 72 באפר וסט סייד שברובע מנהטן בניו יורק.
הבניין, אשר נבנה על ידי אדוארד ס. קלארק, יורש ההון של זינגר (יצרנית מכונות התפירה), תוכנן על ידי האדריכל הנרי ג'. הארדנברג. הבנייה החלה באוקטובר 1880 ונמשכה ארבע שנים.
אדוארד קלארק שיזם את הקמת הבניין היה מהראשונים שהציעו קונספט מגורים חדשני לעשירי ניו יורק. עשירי העיר נהגו באותם ימים להעסיק משרתים בביתם. על פי הקונספט החדש אמורים דיירי הבניין לחלוק שירותי ניקיון, בישול וכדומה, אשר יסופקו על ידי ההנהלה. עשירי העיר היו ספקנים בתחילה, בשל הקונספט החדש ובשל ריחוקו של הבניין ממרכז העיר, אך לא עבר זמן רב והבניין משך דיירים עשירים רבים. כעבור כעשרים שנה הפך האפר וסט סייד לאזור מגורים אופנתי, ובניין הדקוטה הוא אחד המבנים הבולטים באזור זה. יש המתארים את הסגנון הארכיטקטוני של המבנה כרנסאנס צפון-גרמני.
מלבד העניין האדריכלי בו, מפורסם הבניין בעיקר בזכות דיירים מפורסמים שגרו בו, בהם ג'ון לנון, שאף נרצח בפתחו ב-8 בדצמבר 1980, ובזכות הסרט תינוקה של רוזמרי שצולם במקום.
על פי הסברה, הבניין נקרא כך בשל ריחוקו הרב, באותם ימים, מלב העיר, רחוק כמעט כמו טריטוריית דקוטה.
מוטארה

היסטוריה

מקור העיר הוא במבצר אומטלי שנוסד על ידי השלטון הבריטי בסוף המאה ה-19 כדי לשמור על הגבול עם מוזמביק. תוך זמן קצר נוסדה סביב המבצר התיישבות שקיבלה את שמו של המבצר. כעבור מספר שנים, ב-1896 נוסדה מסילת רכבת בין בולאוואיו לבין עיר הנמל ביירה במוזמביק והשלטון החליט להזיז את ההתיישבות למיקומה הנוכחי הקרוב למסילה; חברת דרום אפריקה הבריטית שילמה לתושבי העיירה פיצויים על ההעברה.
העיירה גדלה לאורך השנים וב-1971 היא קיבלה מעמד של עיר. ב-1982 הוחלט לשנות את שמה של העיר למוטארה, שם מקומי שמקורו במילה "אוטארה" בשפת שונה שמשמעה ברזל או זהב והיא ניתנה למקום לאחר שהחלה בו כריית זהב במאה ה-19.

כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על כריית זהב ויהלומים, גידול הדרים ויערנות.

גאוגרפיה

העיר שוכנת בין עמק אימבזה והרי בוומבה (Bvumba), שהם חלק מרכס הרמות המזרחיות במזרח זימבבואה, קילומטרים ספורים מהגבול עם מוזמביק.

חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת אפריקה, אוניברסיטה פאן-אפריקנית מתודיסטית.
ז'אן צ'יו

חייו

בדומה לקונפוציוס, היה זָ'אן צְ'יוֹ יליד מדינת לוּ. הוא היה צעיר מהמורה ב29 שנים, והגיע מאותו שבט ממנו הגיעו גם שני תלמידים בולטים נוספים: זָ'אן גֶנְג וזָ'אן יוּנְג אשר גם היה בן גילו.
זָ'אן צְ'יוֹ נודע במאמרות בהקשר של הישגיו בענייני השלטון. הוא הועסק במשק הבית של קונפוציוס לפני שהפך לקצין הראשי באחוזת גִ'יסוּן (או גִ'י), אשר הייתה משפחה ששלטה בפוליטיקה במדינת לוּ. הוא שירת תחת גִ'י קָאנְגְדְזְה (季康子), ראש משפחת גִ'יסוּן, שהיה ראש הממשלה של לוּ מ-492 עד 468 לפנה"ס.
זָ'אן צְ'יוֹ לא גילה עניין רב בטקסים הקונפוציאניים, ושאיפותיו היו בתחום הניהול המדיני. קונפוציוס סבר שהוא חסר את תכונת ה"זֶ'ן", האנושיות, וביקר אותו בחריפות על כך שלא מנע מגִ'י קָאנְגְדְזְה לתקוף את גְ'ווָאן-יוּ' שהייתה מדינת חסות של לוּ, ועל כך שעזר לבית גִ'יסוּן לצבור כמויות אדירות של עושר. למעשה, זָ'אן צְ'יוֹ הפר באופן כל כך בוטה את ערכי הליבה של הקונפוציאניזם, עד שקונפוציוס רמז שהוא אינו מחשיב עוד את זָ'אן צְ'יוֹ לתלמידו.
ב-484 לפנה"ס פלשה מדינת צִ'י אל מדינת לוּ הסמוכה לה. זָ'אן צְ'יוֹ מונה למפקד צבא לוּ, והביס את הפולשים מצִ'י. תודות להשפעתו של זָ'אן צְ'יוֹ הזמין גִ'י קָאנְגְדְזְה את קונפוציוס לשוב אל לוּ מולדתו, לאחר 14 שנים בגלות.

תוארי כבוד

למרות הביקורת החמורה של קונפוציוס על התנהלותו של זָ'אן צְ'יוֹ, הוא עדיין נחשב אחד מעשרת התלמידים המובילים של קונפוציוס. במקדשי קונפוציוס ממוקם לוח רוחו במקום השלישי מבין תריסר החכמים, במערב.
במהלך שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לזָ'אן צְ'יוֹ את תואר האצולה "מרקיז שׂ'וּ" (徐侯). במהלך שושלת סונג הוסיפו לו את התארים דוכס פֶּנְגְצֶ'נְג (彭城公) ודוכס שׂ'וּ (徐公).
צאצאים של זָ'אן צְ'יוֹ החזיקו בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
מייק רוסמן

ביוגרפיה

מייק רוסמן נולד בעיירה טרנסוויל בניו ג'רזי כבנם של אמריקאי ממוצא איטלקי ואם יהודיה. לאחר שהתחיל להתאגרף בגיל 14 החליט אביו להחליף את שם בנו ממיכאל אלברט דה פיאנו (Michael Albert DePiano) לשם מייק רוסמן (רוסמן היה שם משפחת אימו), כדי להדגיש את יהדותו לצרכים מסחריים. מאותן סיבות כונה "The Kosher Butcher" ו-"The Jewish Bomber". לשם הדגשת יהדותו מייק רוסמן נושא קעקוע של מגן דוד על זרועו ועל המכנסים שלו רקום מגן דוד.
רוסמן הצטיין באגרוף החובבני וצוין כ"מתאגרף השנה" בשנת 1977, כשבמאזנו היו 20 ניצחונות מתוך 23 קרבות. הוא עבר לאיגרוף המקצועני ובשנת 1978 זכה באליפות העולם במשקל קל-כבד לאחר שניצח את המתאגרף הארגנטיני ויקטור גאלינדז. בתקופה זו היה משקלו 85 קילוגרמים וגובהו 186 סנטימטרים. ב-1979 בקרב גומלין, ניצח גאלינדז וזכה בחזרה בתוארו.
הקריירה המקצוענית של רוסמן הסתיימה בשנת 1983 עם מאזן של 44 ניצחונות, 7 הפסדים ו-3 קרבות שהסתיימו ללא הכרעה.