המשרד לשיתוף פעולה אזורי

הרקע להקמת המשרד

המשרד נוצר לאחר בחירתו של אהוד ברק לראש ממשלת ישראל ב-1999. בראש המשרד עמד בראשיתו השר שמעון פרס. ליד המשרד פעלה ועדת שרים לשיתוף פעולה אזורי שהוקמה באמצע אוקטובר 1999. עם הקמתו הופקד המשרד על עבודת המטה לגיבוש עמדת ישראל בנושא שיתוף הפעולה האזורי, ייזום פרויקטים אזוריים ובעקבות אישורם על ידי ראש הממשלה, תיאום ביצועם על פי העניין.

פעולות המשרד עם הקמתו

המשרד עסק ברשימה ארוכה של פעולות בתחום המדיניות והפרויקטים. מבין הפרויקטים יש לציין את : תעלת הימים - 'מובל השלום' מים סוף לים המלח הנמצא בבדיקת היתכנות על ידי הבנק העולמי ומלווה על ידי וועדה משותפת לישראל, ירדן והרשות הפלסטינית; פרויקט דרך הבשמים (ישראל) שהסתיים בהכרת הערים העתיקות בנגב כמורשת עולמית בשנת 2005; פרויקט המעבר הקבוע שעדיין נמצא ברשימת הנושאים להסכם עם הפלסטינים; הסכמי ה - Qualified Industrial Zones - QIZ עם ירדן ומצרים. לפי הסכמים אלה יזמים המקימים מפעלים ליצוא לארצות הברית באזורי תעשייה מסוימים פטורים ממכס בארצות הברית, אם עומדים בתנאים של רכישה של תשומות בהיקף מסוים מישראל. לפי הסכמים אלה מעסיקים המפעלים המורשים עשרות אלפי עובדים בירדן ובמצרים ומייצאים סחורות בהיקף של מיליארדי דולרים בשנה. בנוסף לפרויקטים הגדולים בוצעו עשרות פרויקטים קטני היקף המתקיימים עד היום כמו: הסדרי עבודה של 300 עובדים יומיים ירדניים באילת; שיתוף פעולה בין חקלאי הערבה ועמק הירדן בירדן ובישראל בנושאי גידולים חקלאיים, בארות מים והגנת הצומח כולל על ידי הדברת הזבוב הים תיכוני וגידול תנשמות; שיתוף פעולה עם חקלאי עזה בנושאי וטרינריה, הגנת הצומח, איכות התוצרת, שיווק ויצוא תוצרת חקלאית וכולי; 'הצל ליבו של ילד' - מפעל של ניתוחי לב של ילדים פלסטינים עם מומים מולדים מעזה; שיתוף פעולה עם ירדן בנושא ניקוי הירדן הדרומי.
בניתוח לאחר מעשה מתברר שהפעילות של שיתוף הפעולה האזורי נתקלה בקשיים גדולים שבלמו את היקף וקצב שיתוף הפעולה. תהליך השלום לא חלחל מלמעלה למטה והרעיונות לפרויקטים היו של מתכננים לא מהעולם העסקי הפרטי והציבורי. לא בכל המקרים היו אינטרסים ברורים שהיו זקוקים לפרויקטים בטווח הבינוני והקצר. היו גורמים בולמים נוספים ביניהם: גורמים פוליטיים שהיו חסרי אמון בתהליך השלום ונחיצותו; גורמים ביטחוניים שחששו מפני החשיפה לסיכונים המתלווה לפעילות כלכלית משותפת או פתיחה חופשית יותר של הגבולות; אינטרסים משוריינים של עובדים או גורמים בענפים שהיו נחשפים לתחרות עם גורמים כלכליים מעבר לגבול; פעילות סיכול מוגברת של משרדי הממשלה שבטריטוריה שלהם היו הפרויקטים והיעדר יכולת פוליטית להתגבר על הקשיים ולגיס את המשאבים המתאימים; ופעילות סיכול מוגברת של משרד האוצר שחשש מהפריצה התקציבית האפשרית מפרויקטים חדשים. הבלימה של התפתחות הפרויקטים הייתה משני צידי הגבול. הגורמים השותפים מעבר לגבול נבלמו: על ידי הדעה שהפרויקטים מקדמים נורמליזציה עם ישראל לפני שהבעיה הפלסטינית נפתרת; על ידי גורמים כמו האחים המוסלמים שהתנגדו לתהליך השלום ונלחמו עם מבצעי הפרויקטים; ועל ידי הבירוקרטיה.

מבנה המשרד

אבי גיל ביחד עם רפי בנבנשתי עסקו בשנים 1999-2000 בבניין המשרד ובגיבוש תוכנית העבודה, המבנה והתקציב. אבי גיל התמנה למנכ"ל המשרד ורפי בנבנשתי ליועץ מיוחד לשר ואחראי לפעילות יחידות המשרד עם הקמתו. בשנת 2001 מונה לתפקיד המנכ"ל מגלי והבה - לימים אחראי על שיתוף הפעולה האזורי כסגן שר במשרד ראש הממשלה. עם הקמתו מחדש בשנת 2009 בעקבות הקמת הממשלה ה-32 הוקצו למשרד 8 עובדים. בממשלות ה-32 ו-33 מנכ"ל המשרד לפיתוח הנגב והגליל היה אחראי גם כמנכ"ל רשמי של המשרד לשיתוף פעולה אזורי מכיוון שהשר סילבן שלום עמד בראש שני המשרדים. בממשלה ה-34 המשרדים הופרדו מבחינת האחריות המינסטריאלית. בשנת 2017 מונה ד"ר יוסף דרזנין למנכ"ל המשרד. למשרד הוקצב תקציב של כ-50 מיליון ש"ח. כיום מונה המשרד שלושה אגפים, ובהם תחום פרויקטים וכלכלה, מחקר ופיתוח ותעלת הימים.