google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם בר גוטלובר

תולדות חייו

בגיל 17, בעיר טרנופול, הכיר לראשונה את ההשכלה, ושם פגש את יוסף פרל, מלומד משכילי חושב. חותנו, האדוק בדתו, אילץ אותו להתגרש מאשתו ולכן שמר גוטלובר טינה ליהדות החרדית ולחסידות כל ימיו, דבר שמצא ביטוי בכתביו. בין השנים 1830–1850 התגורר במקומות שונים בבסרביה, ברדיצ'ב וקרמנץ שם לימד בבית הספר עד 1865 אז התמנה למורה בסמינר לרבנים בעיר ז'יטומיר עד סגירתו ב-1873. בין השנים 1876–1886 הוציא בעיר למברג (לבוב) את כתב העת המשכילי הבוקר אור. פרעות הסופות בנגב ב-1881 זעזעו אותו וגרמו לו להצטרף לתנועת חיבת ציון, ורוב יצירתו הוקדשה מעתה לשירי געגועים לארץ ישראל.

על יצירתו

בתחילת הקריירה הארוכה שלו כיוצר פרסם אבג בעיקר ספרי שירה. הוא תרגם את המחזה "נתן החכם" לגוטהולד אפרים לסינג לעברית, ואת הספר "ירושלים" של משה מנדלסון. בתחום ההיסטוריה כתב על תולדות הקראים ועל תולדות הקבלה והחסידות.
בין השנים 1840–1870 הרבה לכתוב ביידיש; יצירותיו ביידיש היו בחלקו הגדול סאטירה כנגד היהדות החרדית והחסידות. אבג התייחס באופן אמביוולנטי ליידיש וראה בה מצד אחד שפה נחותה אך מצד שני כלי בלעדי שבו יכול היה לפנות לקוראים היהודיים של אותה תקופה.
גוטלובר זכה בשעתו לתהילה רבה אולם בעוד ספריו אינם ידועים או מוערכים כיום, יש חשיבות ליצירתו כהיסטוריון, במיוחד ספרו על תולדות הקראים - ביקורת לתולדות הקראים, לזכרונותיו משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-19 - זכרונות ומסעות, ותרומתו לקובץ סיפורי העם של שלום עליכם.
גוטלובר פגש והשפיע על שני סופרים יהודיים חשובים: מנדלי מוכר ספרים ושלום עליכם.
ד'ו אל-קעדה

ד'וּ אֶלְ-קַעְדָה (תעתיק מדויק: ד'וּ (א)לְקַעְדָה; בערבית: ذُو ٱلْقَعْدَة) הוא החודש האחד עשר בלוח השנה המוסלמי והראשון בארבעת החודשים הקדושים: ד'ו אל-קעדה, ד'ו אל-חיג'ה, מוחרם ורג'ב.
משמעות הפועל "קעדה" הוא להימנע או להשתמט מלצאת לקרב, המילה "ד'ו" משמעותה "בעל", "בעלים", כך שמשמעות שם החודש היא "בעל שביתת הנשק". במהלך חודש זה נהגו הערבים הפגאנים שלא להילחם.
קרואטיה איירליינס

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-20 ביולי 1989 בשם זאגל, זגרב איירליינס (Zagal, Zagreb Airlines), ובאמצעות מטוס ססנה 402 בודד, ביצעה טיסות מטען עבור UPS. שנה לאחר מכן, ב-23 ביולי 1990, שנתה החברה את שמה לזה הנוכחי. 
למשך פרק זמן קצר, מ-1991 ועד שפרצו העימותים המזוינים ביוגוסלביה ב-1992, הפעילה החברה קו תעופה פנימי בין זגרב לספליט באמצעות מטוס חכור מדגם MD-82. המלחמה אילצה את החברה לחדול מטיסותיה, אולם עם סיומה, הצטרפה החברה ליאט"א, חידשה את שירותיה הפנימיים, ולראשונה הפעילה גם קווי תעופה בינלאומיים. 
שנה לאחר מכן רכשה החברה את חברת הנסיעות אובזור (Obzor), וב-1996 הייתה לחברה הראשונה שהפעילה טיסות לסרייבו, בוסניה הרצגובינה. במחצית השנייה של שנות התשעים החלה החברה לקבל את מטוסי האיירבוס A319 ואיירבוס A320 שהזמינה, ובמקביל נפרדה ממטוסי בואינג ישנים שהיו ברשותה. בשנת 2003, 12 שנה בלבד לאחר שהחלה בהטסת נוסעים, הטיסה החברה כמעט מיליון וחצי נוסעים. 
ב-18 בנובמבר 2004 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה סטאר אלייאנס במעמד של חברה אזורית בחסות חברת לופטהאנזה הגרמנית, ובד בבד השתלבה במועדון הנוסע המתמיד של לופטהאנזה, Miles&More.

פעילות החברה בישראל

קרואטיה איירליינס מפעילה טיסות עונתיות מזאגרב ודוברובניק לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות מבוצעות במטוסי האיירבוס A320 ואיירבוס A319 של החברה.
משפט שלושת הטורים של קולמוגורוב

למת עזר

למה: תהי  סדרה של משתנים מקריים בלתי-תלויים, בעלי תוחלת אפס ובעלי שונויות שנסמן , החסומה בהסתברות על ידי קבוע  כלשהו. אם הטור  מתכנס (בהסתברות) אזי הטור  מתכנס.
הוכחה: נסמן . עבור כל  נגדיר . מההנחה בלמה לגבי החסימות, נובע כי  כאשר . כמו כן אם  אז .
היות שהנחנו כי התוחלות הן אפס וכי יש אי-תלות, נובע כי,
נסמן , ואם נחליף את  ב-, נקבל כי,
נשים לב כי המאורע  נקבע על ידי , ולכן הוא בלתי-תלוי ב-. אם כך נקבל,
אם כך נבחר  גדול דיו כך שיתקיים , ואם נשאיף  נקבל כי הטור  מתכנס, כנדרש.

דוגמה

באמצעות משפט זה ניתן למצוא התנהגות מפתיעה של הגרסה האקראית של הטור ההרמוני המתחלף, השונה מההתנהגות המוכרת של הטור ההרמוני המתחלף. ממבחן לייבניץ להתכנסות טורים אנו יודעים כי הטור  מתכנס וכמותו גם הטור  מתכנס. עם זאת נראה כי אם הסימנים אינם מתחלפים באופן דטרמיניסטי אלא מוגרלים אקראית, אפילו אם הם מוגרלים בהסתברות שווה — מתגלה התנהגות שונה.
נתבונן בטור שבו הסימן של כל איבר נקבע בצורה אקראית. כלומר, תהי  סדרה של משתנים מקריים בלתי-תלויים, בעלי ההתפלגות . נקבע איזושהי סדרה של מספרים חיוביים  המתכנסת מונוטונית לאפס. לא קשה לראות ששני התנאים הראשונים מתקיימים תמיד (עבור כל בחירת קבוע ), וכי התנאי השלישי הוא שהטור  יתכנס.
אם כך עבור הטור ההרמוני האקראי המתקבל מהסדרה  תנאי זה מתקיים ולכן הוא מתכנס, בעוד שעבור הטור האקראי המתקבל מהסדרה  תנאי זה אינו מתקיים ולכן הוא מתבדר. באופן כללי יותר, הטור האקראי המתקבל מהסדרה  מתכנס אם ורק אם .
אלכסנדר אסטרוק

ביוגרפיה

אסטרוק נולד בפריז לזוג הורים עיתונאים, הצטיין בלימודיו ורכש תואר באמנות ומשפטים.
בתחילת דרכו הועסק כמבקר קולנוע מטעם כתבי עת נחשבים ובכללם כתב העת מחברות הקולנוע. הוא התחכך בעולם הבוהמה הצרפתי והתרועע עם בוריס ויאן ומאוחר יותר עם פרנסואה טריפו. ב-1949 ביים את סרטו הראשון. אסטרוק המשיך לביים סרטי קולנוע במהלך שנות ה-50 וראשית שנות ה-60- סרטו הנודע ביותר היה -"חיים" (ע"פי נובלה של מופאסאן) - ובהמשך ועד
ראשית שנות ה-90 עסק בבימוי סרטי טלוויזיה. ב-1994 היה הזוכה הראשון בפרס הקולנוע על שם רנה קלייר של האקדמיה הצרפתית. אסטרוק היה נשוי והתגורר בפריז.

עבודתו

אסטרוק טבע את המושג "קאמרה סטילו" (caméra-stylo) כלומר מצלמה-עט. לפי תפישה זו, הבמאי משתמש במצלמת הקולנוע שלו כפי שהסופר משתמש בעט. לתפישה זו שני עקרונות. מחד, משמשת המצלמה כלי ביטוי נוח וקל לשימוש כפי השימוש בעט ומאידך, המצלמה מהווה עבור הבמאי כלי להעברת מסרים בדיוק כפי שהעט משמש כלי להעברת המסרים של הסופר. אסטרוק טען כי השפה הקולנועית תהפוך לאמצעי הבעה יעיל וקל לשימוש לא פחות מהשפה הכתובה. עוד ציין אסטרוק שהתפתחות והשתכללות הטכנולוגיה והמצלמות בפרט, יוביל למצב בו לכל אדם יהיה מקרן פרטי, והוא יוכל לגשת לחנות הסמוכה לביתו ולבחור סרט לצפייה בנושאים מגוונים. למעשה הוא חזה את הופעת הוידאומט וחנויות הסרטים. בנוסף טען אסטרוק שהמחשבה העצמאית והביטוי האישי של היוצר חשובים יותר מהשמירה על הנרטיב הקולנועי המסורתי ומחוקי האסתטיקה השונים. בתקופה בה סרטי האולפנים שלטו בכיפה, נחשבו תפישותיו של אסטרוק למהפכניות והשפיעו על התפתחות הגל החדש בקולנוע הצרפתי.
נתן שוואלב

נתן שוואלב (Nathan Schwalb‏; 1 באפריל 1908 - 24 במרץ 2004) היה פעיל ציוני שפעל בשווייץ בתקופת השואה, נציג המרכז העולמי של תנועת החלוץ בז'נבה.

עד מלחמת העולם השנייה

נתן שוואלב נולד בסטניסלבוב שאז הייתה שייכת לברית המועצות (כיום חלק מאוקראינה), הצטרף לתנועת הנוער הציוני "החלוץ", עלה לארץ ישראל בשנת 1929 והיה חבר קיבוץ חולדה ואחד ממנהיגיו. הוא היה פעיל בהסתדרות העובדים. בשנים 1939-1938 היה שליח "החלוץ" בפראג ובווינה, שם פעל לשם השגת סרטיפיקטים לארץ ישראל עבור יהודי אירופה. באוגוסט 1939 השתתף בקונגרס הציוני האחרון לפני המלחמה, שהתקיים בז'נבה שבשווייץ.

בזמן מלחמת העולם השנייה

עקב פרוץ המלחמה הקים שוואלב בז'נבה מרכז עולמי חדש של "החלוץ". הוא ישב בז'נבה בתור נציג תנועת "החלוץ העולמי" והיה איש קשר ומקור סיוע כספי ליהודים. הוא התכתב עם מאות אנשים בארצות הכיבוש ופעל בתחומים רבים ובכללם משלוח חבילות דרך הצלב האדום, בעיקר לפולין והעברת כספים על ידי שליחים שגייס לשם כך. 
שוואלב ניסה לשמור על קשר עם פעילי תנועת "החלוץ" בשטחים שכבשו הנאצים, להושיט להם עזרה ולאסוף ולהפיץ מידע על המתרחש בשטחים אלה בנוגע ליהודים. הוא קיבל בין היתר דוחות מאת גיזי פליישמן על מצב היהודים בסלובקיה. 
שוואלב התכתב עם אישים רבים כגון סאלי מאייר וג'ו שווארץ מהג'וינט וד"ר אברהם זילברשיין מ-RELICO‏ (Relief Committee for the Warstricken Jewish Population), וכן עם מוסדות כגון הצלב האדום הבינלאומי. הוא התעניין גם בנושא הפליטים היהודים בשווייץ. שוואלב טווה קשרים עם שווייצרים בעלי השפעה כגון פוליטיקאים, אנשי משטרה ואנשי כנסייה. בעזרתם הצליח למנוע החזרת ילדים יהודים לגרמניה, ילדים שקודם לכן ברחו לשווייץ. פעמיים נעצר בשל פעילות בלתי חוקית. 
ב-1941 נורו למוות אביו ואחיו בסטניסלבוב.

לאחר השואה

לאחר השואה שב נתן שוואלב לארץ ישראל. ב-1945 חזר לקיבוץ חולדה, כאחד ממנהיגיו. מ-1946 היה שליח ההסתדרות כאיש קשר עם ארגוני עובדים שונים באירופה. בשנים 1957–1956 מסר שוואלב את ארכיונו למכון נבון.
נפטר בתל אביב ב-24 במרץ 2004.
Poem to a Horse

רקע וכתיבה

את השיר כתבה שאקירה ביחד עם לואיס פרננדו אוצ'ואה, והוא הופק על ידה גם כן. השיר נכלל באלבום ההופעה השני של שאקירה, Live & off the Record. באלבום ההופעה נכללו מרבית שירי האלבום.
עם השיר הופיעה הזמרת בסיבוב ההופעות השלישי שלה, "Tour of the Mongoose".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של שאקירה בשנת 2009. הקליפ שילב בתוכו קטעים מתוך כמה מהופעותיה שבהן ביצעה אותו ובנוסף, שילב בתוכו גם קטעים אשר צולמו כחלק מהקליפ עצמו. 
הקליפ זכה להצלחה פחותה משאר הקליפים שיצאו מתוך האלבום, כאשר נכון לדצמבר 2017, מונה הצפיות שלו עומד על כ-5 מיליון צפיות.
ג'ינצ'נג

היסטוריה

ג'ינצ'נג הייתה הבירה של פרובינציית פוג'יין מהקמתה ב-1949 עד 1956, כשהיא הועברה לשִׂינְדְייֵן (新店) באי טאיוואן. ב-1996 ג'ינצ'נג חזרה להיות הבירה של הפרובינציה.
תמי כץ-פרימן

תמי כץ-פרימן (נולדה ב-1955) היא אוצרת עצמאית, חוקרת ומבקרת אמנות. בשנים 2005–2010 כיהנה כאוצרת הראשית של מוזיאון חיפה לאמנות. מתגוררת במיאמי, פלורידה.

ביוגרפיה

תמי כץ-פרימן נולדה בפתח תקווה ועברה להתגורר בתל אביב עם סיום השירות הצבאי. למדה תולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב (1979-1975); את התואר השני בהנחייתו של פרופ' מרדכי עומר סיימה בהצטיינות (1990). תיזת המחקר שלה עסקה בתופעת הציטוט באמנות הפופ כמשקפת התייחסות טעונה מצד התרבות האמריקנית למושג "עבר" ולמסורת של תולדות האמנות וכתקדים לתופעות פוסט-מודרניות כמו ניכוס וסימולקרה. המחקר עקב אחר הקונבנציות של הציטוט אצל אמני קדם־פופ כמו ראושנברג, ריברס וג'ונס לצד אמני פופ מובהקים כדוגמת וורהול וליכטנשטיין וחשף טיפולוגיה של אופני ציטוט המעידה על ייחודו של הפופ כמצטט פוסט-מודרני שקשריו עם מושגים כמו היסטוריה או מסורת אינם הירארכיים. בשנים 1979–1989 עבדה בתפקידים שונים במוזיאון תל אביב.
בשנים 1990–1992 שימשה כאוצרת משנה בגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת תל אביב. החל מ-1992 אצרה תערוכות נושא קבוצתיות ותערוכות יחיד במוזיאונים ובחללי תצוגה מובילים בישראל (אנטיפאתוס במוזיאון ישראל בירושלים ומטאסקס במשכן לאמנות בעין חרוד) ובארצות הברית, שם פעלה בשנים 1994–1999. ב-1999 חזרה לישראל והמשיכה את פעילותה כאוצרת עצמאית עד 2005. בשנים 2005–2010 שימשה כאוצרת ראשית של מוזיאון חיפה לאמנות. עד 2010 לימדה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב ובתוכנית לאוצרות במסגרת CCA, קלישר, המכללה להוראת טכנולוגיה. פרסמה מאמרים רבים בספרים, קטלוגים וכתבי עת מרכזיים לאמנות עכשווית בישראל ובחו"ל (בין השאר בסטודיו, Art Papers ‏,ARTnews). מ-2010 מתגוררת שוב במיאמי, פלורידה.
משפחת צרפתי

מקור המשפחה

בני המשפחה מחזיקים מסורת כי הגיעו לצפון אפריקה מטולדו לאחר גירוש ספרד. 
למעלה במעלה ההיסטוריה, החיד"א בספרו שם הגדולים. מביא מסורת שבני המשפחה מתייחסים לרבנו תם נכדו של רש"י, ודרכו לרבי יוחנן הסנדלר ולדוד המלך (שושלת היוחסין שבידם מובאת בהמשך).

משפחת צרפתי בפאס

בני המשפחה הנהיגו במשך דורות את קהילת יהודי העיר פאס שבמרוקו. ביניהם נמנים שושלת רבנים חשובה, כמפורט להלן. רוב בני המשפחה עזבו את פאס לאחר סיום השלטון הצרפתי, אך עדיין חיים כמה מהם שם, ביניהם מתנגדי השלטון אברהם וכריסטין צרפתי.
במאה ה-17 היגר שמואל אברהם דה פינה צרפתי מפאס לאמסטרדם
ומאוחר יותר היגרו צאצאיו לאלטונה-המבורג שבגרמניה וחיו שם עד לשואה.
מרדכי גובר

ביוגרפיה

גובר נולד ב-1893 בעיירה גורודוק (הורודוק) שליד העיר ביאליסטוק, רוסיה (אזור ליטא), שאליה עבר אביו, צבי הירש גובר (שכּונה הרשל "רוז'ינויֶר"), לאחר שישב רוב ימיו בעיירת הולדתו רוז'ינוי. בשנת 1903 שלח אותו אביו ללמוד בישיבה ברוז'ינוי, ושם למד עד 1906 אצל ר' אברהם שקולניק ואצל ר' שבתי והתגורר אצל קרובי אביו. אחר כך למד בישיבת סלובודקה. היה למורה להוראת עברית ופעיל במחתרת הציונית. 
שימש כמורה במושבה נובו ויטבסק (זשאָלטע) שבאוקראינה, ושם הכיר את רבקה לבית בּוּמָגִין. השניים נישאו ב-1921.
בשל פעילותו הציונית נאסר פעמיים, מהן ב-1922.
בשנת 1925 קיבלו שני בני הזוג במפתיע רישיון יציאה מברית המועצות. הם עלו לארץ ישראל והצטרפו ל"חבורת הדרום" ברחובות, שם הכשירו עצמם לעלייה על הקרקע. בשנת 1934 יחד עם חבריהם היו בין מייסדי כפר ביל"ו וכפר ורבורג. 
במלחמת השחרור שימש בנו הבכור, אפרים, כמפקד ב"הגנה", ונהרג בהתקפה על טירת שלום כשהוא בן עשרים. שלושה חודשים לאחר מכן נהרג בנו השני, צבי, בקרב על משלטי חוליקאת, כשהוא בן שבע עשרה; גופתו נמצאה כעבור כשנה יחד עם גופת חברו לנשק עמנואל טוכלר, והוא נקבר לצד אחיו בבית הקברות הצבאי בכפר ורבורג.
עם תום מלחמת השחרור פנו בני הזוג גובר לסוכנות בבקשה להביא עולים חדשים להתיישבות בסביבת באר טוביה. בין השנים 1954-1950 כיהן גובר כראש המועצה האזורית באר טוביה. במסגרת תפקידו הוא עסק בקליטת העולים ואשתו ניהלה את בית הספר במעברת קסטינה. 
בשנת 1955 החלה הסוכנות היהודית בביצוע תוכנית התיישבות רבתי בחבל לכיש ומרדכי ורבקה גובר העמידו עצמם לרשות המפעל. הם עברו ללכיש והיו ממייסדי מושבי העולים בחבל. בין השנים 1955–1968 שימש גובר כראש המועצה האזורית לכיש. רבקה שימשה כמדריכת עולים, מורה במעברת קסטינה, מנהלת בית ספר ומתנדבת. הם הקדישו ל"קרן המגן" את משקם בכפר ורבורג.
בשנת 1962 שונה שמו של בית ספר קסטינה לבית ספר "האחים", לזכרם של שני בניו שנהרגו. בשנת 1967 עברו בני הזוג גובר לכפר אחים, שנקרא על שם בניהם.
נפטר בשנת 1978, ונקבר לצד בניו בבית הקברות בכפר ורבורג. שלוש שנים לאחר מכן שמה אשתו קץ לחייה, ונטמנה לצדו. השניים ציוו את משקם למדינה.
הארי קוך

קריירת מועדונים

קוך החל לשחק כדורגל ברמות המקצועניות רק בגיל 26, אחרי ששיחק במועדונים SV האלשטאדט ו-TSV וסטנברגסרוית. בשנת 1995 חתם בפ.צ. קייזרסלאוטרן, ששיחקה אז בבונדסליגה ונחשבה מועדון צמרת בגרמניה באותם ימים.
כבר בעונת הבכורה שלו בקייזרסלאוטרן, 1995/96, הפך קוך לשחקן הרכב קבוע, אך רשם עם קבוצתו ירידת ליגה מפתיעה, בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון. על אף ירידת הליגה, זכו קוך וקייזרסלאוטרן בגביע הגרמני באותה עונה, כשקוך שיחק 90 דקות בגמר, בו ניצחה קייזרסלאוטרן 0–1 את קרלסרוהה. בעונת 1996/97, קוך וקייזרסלאוטרן השתתפו בגביע אירופה למחזיקות גביע על אף היותם בבונדסליגה השנייה, והודחו בסיבוב הראשון על ידי הכוכב האדום בלגרד. בתום עונה זו, קוך וקייזרסלאוטרן סיימו במקום הראשון בבונדסליגה השנייה והעפילו בחזרה לבונדסליגה. בעונת 1997/98 קוך היה חלק מאליפות היסטורית של קייזרסלאוטרן כבר בעונת החזרה של הקבוצה לבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם מירוסלב קאדלץ, מיכאל שיונברג ואקסל רוס. בעונת 1998/99 סיימו קוך וקייזרסלאוטרן במקום החמישי בבונדסליגה, והגיעו עד לרבע גמר ליגת האלופות, שם הודחו במפגש כפול על ידי באיירן מינכן. בעונת 1999/00 קייזרסלאוטרן וקוך הגיעו לסיבוב השלישי בגביע אופ"א, והודחו שם על ידי לאנס, וסיימו שוב במקום החמישי בבונדסליגה. בעונת 2000/01 הגיעו קוך וקייזרסלאוטרן עד לחצי גמר גביע אופ"א, שם נחלו שתי תבוסות, 5-1 ו-1–4 לדפורטיבו אלאבס, והודחו מהמפעל. קוך הבקיע את השער לקייזרסלאוטרן בתבוסה 1–5. בבונדסליגה סיימו קוך וקייזרסלאוטרן במקום השמיני. בעונת 2001/02 סיימו קוך וקייזרסלאוטרן במקום השביעי בבונדסליגה. עונת 2002/03 הייתה האחרונה של קוך בקייזרסלאוטרן. בעונה זו הודחו קייזרסלאוטרן וקוך מהאינטרטוטו כבר בסיבוב הראשון על ידי טפליצה. בסיום אותה עונה, סיימו קוך וקייזרסלאוטרן במקום ה-14 בבונדסליגה. קוך עזב את הקבוצה בקיץ 2003 לאחר שמונה עונות.
בקיץ 2003, לאחר עזיבתו את קייזרסלאוטרן, עבר קוך לאיינטרכט טריר, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. קוך ואיינטרכט טריר סיימו במקום ה-11 בעונת 2003/04, ונשרו לליגה הגרמנית השלישית בעונת 2004/05. עונת 2005/06 הייתה האחרונה של קוך באיינטרכט טריר ובכלל בכדורגל. בעונה זו טריר וקוך ירדו ליגה בפעם השנייה ברציפות, וקוך פרש מכדורגל בגיל 37.

לאחר הפרישה

קוך התנסה לאחר פרישתו כמאמן כדורגל, כשאימן החל משנת 2006 ועד לשנת 2011 את SV דורבאך.
כיכר הדוידקה

היסטוריה

בשנות המדינה הראשונות נודע הכיכר ככיכר בית הדגל, ממנה יצאו הלוויות
 והפגנות בימי ירושלים המחולקת. 
בשנות ה-50 הוחלט להציב ברחבי המדינה אנדרטאות שינציחו את נשק מלחמת העצמאות. מיקום האנדרטאות נקבע על ידי וועדה שכללה את המחלקה להנצחת החייל ונציגי משרד הביטחון והמקום שנקבע בירושלים היה פינת רחוב יפו ורחוב הנביאים. עבודות הקמת האנדרטה החלו בתחילת שנת 1956 וטקס הסרת הלוט מעל האנדרטה נערך ב־8 במאי באותה שנה; הלוט הוסר מעליה על ידי ממציא המרגמה דוד ליבוביץ, ומנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס נשא את הנאום המרכזי. האנדרטה זכתה לפופולריות רבה ובפברואר 1957 הודיעה עיריית ירושלים למשרד הביטחון שהיא מבקשת לרצף את סביבות האנדרטה משום שהיא אינה מצליחה לשמור על ערוגות הפרחים שסביבה מפני ההמון שבא לצפות באנדרטה מקרוב.
מיקומה של האנדרטה בכיכר השתנה עם השנים לאחר שהוסטה מ"אי תנועה" במרכז הכיכר אל שוליה במקביל לשינוי תוואי הכביש. 
במרץ 2008 התחילו בכיכר עבודות מתיחת-פנים ושיפוץ כולל כאשר מרכז התוכנית היה הקמת קיר מאבן בגוון ברונזה שיתנשא לגובה 16 מטרים בסמוך לאנדרטה. הפרויקט תוכנן על ידי האדריכל המקסיקני ריקרדו לגורטה (Legorreta), ואמור היה להסתיים בשנת 2009. בשל העבודות, אנדרטת הדוידקה הועברה באופן זמני לצומת הסמוך לבית החולים שערי צדק, והוחזרה ב-2010. שיפוץ הכיכר התבצע כחלק מהפיכת רובו של רחוב יפו למדרחוב ומעבר הרכבת הקלה בו. התנגדות התושבים ל"קיר האדום" בכיכר ולאלמנט העמודים המוארים ושדרות העמודים שתוכננו בשוליה, הביא לצמצום תוכנית השיפוצים וכך השינוי העיקרי בכיכר היה הקמת מזרקה קטנה בגב האנדרטה ונטיעת עצי נוי סביבה. ב-2018 נוספו לצד המזרקה גם פינות ישיבה ועציצים עשויים עץ.

תיאור הכיכר

הכיכר, שגודלה הוא כ־7.5 דונם, מכונה כך על שם אנדרטת הדוידקה (סוג של מרגמה) הניצבת בטבורה. האנדרטה, שעוצבה על ידי האדריכל ד"ר אשר חירם, בנויה מאבנים ירושלמיות המעוצבות ככובע גרב, הכובע הנפוץ בקרב לוחמי מלחמת העצמאות. על האבנים חקוקים דברי הנביא ישעיהו לחזקיהו המלך: "וגנותי אל העיר הזאת להושיעה" (מלכים ב יט, לד). בבסיס האנדרטה מוצבת מרגמת הדוידקה כשבלועה פגז מוכן לירי.
הכיכר שוכנת בקטע רחוב יפו המשמש כמדרחוב המתחיל בשוק מחנה יהודה, וממשיך לאחר הכיכר לעבר כיכר ציון וכיכר צה"ל. מדרחוב זה מאפשר מעבר של הולכי-רגל כמעט ללא צורך במעבר כבישים מהעיר העתיקה ועד מרכז ירושלים, בין השאר למדרחוב בן יהודה ולאתרים אחרים.
אל השמש

אל השמש בתרבויות ודתות קדומות ומודרניות רבות הוא ישות האחראית על השמש או על נושאים מסוימים הקשורים אליה.
במהלך ההיסטוריה, תרבויות רבות העריצו את השמש. נטייה זו הגיונית ביותר, שכן השמש הייתה (ועודנה) גורם חשוב והיוותה מסתורין גדול, ככדור התלוי באוויר שמפיק אור וחום. לכן התפתחו אגדות רבות בקשר לשמש.

פולחן אל השמש במקרא

התנ"ך מכיל עדויות רבות (וגינויים) לכך שגם בני ישראל עבדו את השמש והכוכבים, למשל:
וּפֶן תִּשָּׂא עֵינֶיךָ הַשָּׁמַיְמָה וְרָאִיתָ אֶת הַשֶּׁמֶשׁ וְאֶת הַיָּרֵחַ וְאֶת הַכּוֹכָבִים כֹּל צְבָא הַשָּׁמַיִם וְנִדַּחְתָּ וְהִשְׁתַּחֲוִיתָ לָהֶם וַעֲבַדְתָּם
— ספר דברים ד, ט
וַיָּבֵא אֹתִי, אֶל-חֲצַר בֵּית-ה' הַפְּנִימִית, וְהִנֵּה-פֶתַח הֵיכַל יְהוָה בֵּין הָאוּלָם וּבֵין הַמִּזְבֵּחַ, כְּעֶשְׂרִים וַחֲמִשָּׁה אִישׁ; אֲחֹרֵיהֶם אֶל-הֵיכַל יְהוָה, וּפְנֵיהֶם קֵדְמָה, וְהֵמָּה מִשְׁתַּחֲוִיתֶם קֵדְמָה, לַשָּׁמֶשׁ
— ספר יחזקאל ח, טז
. התנ"ך משבח את המלך יאשיהו על כי שרף את כלי פולחן השמש בהם נעשה שימוש בממלכת יהודה:
וְהִשְׁבִּית אֶת הַכְּמָרִים אֲשֶׁר נָתְנוּ מַלְכֵי יְהוּדָה וַיְקַטֵּר בַּבָּמוֹת בְּעָרֵי יְהוּדָה וּמְסִבֵּי יְרוּשָׁלָ‍ִם וְאֶת הַמְקַטְּרִים לַבַּעַל לַשֶּׁמֶשׁ וְלַיָּרֵחַ וְלַמַּזָּלוֹת וּלְכֹל צְבָא הַשָּׁמָיִם
— מלכים ב כג, ה
 
וַיַּשְׁבֵּת אֶת הַסּוּסִים אֲשֶׁר נָתְנוּ מַלְכֵי יְהוּדָה לַשֶּׁמֶשׁ מִבֹּא בֵית יְהוָה אֶל לִשְׁכַּת נְתַן מֶלֶךְ הַסָּרִיס אֲשֶׁר בַּפַּרְוָרִים וְאֶת מַרְכְּבוֹת הַשֶּׁמֶשׁ שָׂרַף בָּאֵשׁ
— מלכים ב כג, יא
 
התיאור חושף דמיון בין פולחן אל השמש שאותו עצר יאשיהו, לבין חגיגות אל השמש במיתולוגיה ההינדית. בה אל השמש שועט בשמים במרכבה של שבעה סוסים, כל אחד בצבע אחר מצבעי הקשת. גם לאל השמש היווני הייתה מרכבה דומה, עם ארבעה סוסים. המונח "סוסי אש" המופיע בנבואות אליהו, אלישע, חבקוק וזכריה הנביא גם מרמז על פולחן אל השמש. כנראה שהדימוי האלילי הפך למופשט כסוסים מטפיזיים הדוהרים בשמים.

פולחן אתון

אתון היה אל מצרי בתקופת מצרים העתיקה, שהיה במקור גלגל השמש במיתולוגיה המצרית, והיבט נוסף של האל רע (במצרית עתיקה: אתון = גלגל חמה). בתקופת שלטונו של הפרעה אמנחותפ הרביעי, הפך אתון לאלוהות היחידה של דת מונותאיסטית שנוסדה על ידי אמנחותפ.

אל השמש בארכאולוגיה של ארץ ישראל

בחקר הארכאולוגיה של ארץ ישראל נמצאו ממצאים רבים של פולחן אל השמש:
בתל בית שמש שהיה מרכז פולחנה בארץ ישראל של האלה שפש (מוכרת גם בשם שַפּשוּ, או בשם שמש, מ ו-פ מתחלפות) היא אלת השמש במיתולוגיה הכנענית.
בתקופת המשנה והתלמוד, בתי כנסת רבים עוטרו בפסיפסים עם גלגל המזלות, ונמצאו ברצפות של שישה בתי כנסת ב: עוספיה, סוסיא, נערן, חמת טבריה, בית אלפא וציפורי. הסכימה של הפסיפסים בבתי הכנסת השונים - דומה. גלגל המזלות תָחום בריבוע. במרכזו, מצויר "אל השמש" הליוס עם מרכבת סוסים. המזלות עצמם מצוירים לפי הסדר המקובל, בהתאם לכיוון השעון. בארבעה קצוות הריבוע התוחם, מצוירות דמויות נשים המיצגות את ארבע התקופות המקבילות לעונות השנה, כל תקופה בפינה ליד שלושת המזלות השייכים לה.
בשנת 2016 נמצאה ספינה טרופה בנמל קיסריה מסוף התקופה הרומית בארץ ישראל ובה שרידי מטען שבו, בין היתר, נמצאו עוגנים, פסלי ברונזה, מטבעות, חפצי נוי ונר ברונזה מעוטר בדמות אל השמש.
מרגוט קלסטיל לפלר

ביוגרפיה

לפלר נולדה באוסטריה תחתית לזוג הורים חוואים, היא עבדה כדיפלומטית במוסקבה ולאחר מכן החלה לעבוד במשרדו של תומאס קלסטיל, כשהתמודד בבחירות לנשיאות ב-1992 היא ניהלה את קמפיין הבחירות שלו, שהסתיים בניצחונו בבחירות.
במהלך כהונתו הראשונה של קלסטיל כנשיא אוסטריה, פורסם בתקשורת שהוא מנהל רומן עם לפלר. לאחר מכן התגרש מאשתו, וב-1998 הם נישאו.
היא החלה לשמש כגברת הראשונה של אוסטריה, אך המשיכה את עבודתה במשרד החוץ, היא חדלה מלהיות הגברת הראשונה ב-2004 עם מות בעלה סמוך לפני מועד סיום הקדנציה השנייה שלו.
באותה שנה החלה לשמש כשגרירת אוסטריה בצ'כיה. ב-2009 נכנסה לתפקיד של שגרירת אוסטריה ברוסיה, במסגרת תפקידה פתחה ספרייה אוסטרית באוניברסיטה בניז'ני נובגורוד.
השריר הסותם החיצון

השריר הסותם החיצון (TA: Musculus obturator externus) הוא אחד משרירי הירך התיכונים. הוא ממוקם עמוק בחלק העליון תיכון של הירך. כיווץ של השריר הסותם החיצון מסובב את הירך לכיוון חיצוני. מיקום השריר וחיבוריו הצמודים למפרק הירך מאפשרים לו לפעול כמייצב של המפרק, שכן בכיווצו הוא מצמיד את ראש הירך למקומו במרחשת.

תיאור

תחילתו של השריר הסותם החיצון בשולי הנקב הסתום של האגן ובקרום הסותם (Membrana obturatoria) חלקו המרוחק של השריר נאחז בגומץ תל הירך שבאזור צוואר עצם הירך.

עצבוב

השריר הסותם החיצון מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השלישי והרביעי (L3, L4) דרך העצב הסותם.
קורפוס המילואים ה-22 (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-1 בספטמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והועמד תחת פיקודו של אויגן פון פאלקנהיין, אחיו של שר המלחמה הפרוסי וראש המטה הכללי, אריך פון פלקנהיין. הקורפוס כלל את דיוויזיות המילואים ה-43 וה-44. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הקורפוס נטל חלק בקרב איפר הראשון, וביוני 1915 הועבר לחזית המזרחית, שם השתתף במתקפת גורליצה-טרנוב. לאחר מכן הועמד הקורפוס תחת פיקודה של הארמייה האוסטרית השלישית בפיקודו של הרמן קבש, והשתתף עמה בכיבוש סרביה. בפברואר 1916 הוא חזר למערב, והשתתף בקרבות העזים באזור ורדן. ביולי 1916 נשלח הקורפוס לחזית המזרחית, על מנת לבלום את מתקפת ברוסילוב, ובפברוארא 1918 השתתף הקורפוס בהתקדמות לאוקראינה, ובכלל זה כיבוש קייב, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
סופיאן פגולי

קריירת מועדונים

פגולי הוא ערבי מוסלמי והוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גרנובל, ובינואר 2007 עלה לקבוצה הבוגרת. ב-27 באפריל 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד סטאד ריימס. עד לסיום העונה שיחק עוד 2 משחקים. בסיום העונה חתם על חוזה ל-3 שנים. למרות גילו הצעיר, זכה לדקות משחק רבות והפך לשחקן מפתח בקבוצה, וזכה לכינוי "זידאן החדש". בסיום העונה הבקיע 3 שערים ב-26 משחקים, ועלה עם קבוצתו לליגת העל הצרפתית.
במאי 2010 הודיע פגולי כי הוא חתם בוולנסיה לעונה אחת. בוולנסיה הוא מיעט לשחק ועד חודש ינואר שיחק רק 5 משחקים וכבש שער אחד. בינואר 2011 הושאל לאלמריה.
ב-14 ביוני 2016 חתם פגולי בווסטהאם יונייטד האנגלית. ב-14 באוגוסט 2017 חתם פגולי בגלאטסראיי הטורקית.

קריירה בינלאומית

בצעירותו שיחק פגולי בנבחרות הצעירות של צרפת. ב-12 בנובמבר 2008 זומן לסגל נבחרת צרפת על ידי מאמן הנבחרת דאז ריימונד דומנק אך לא נכלל בסגל הסופי. אחרי שכנועים מצד מאמן נבחרת אלג'יריה, קפטן הנבחרת ויו"ר ההתאחדות האלג'ירית הוא החליט לשחק עבור אלג'יריה. ב-25 באוקטובר 2011 הוא זומן לסגל הנבחרת. ב-29 בפברואר 2012, פגולי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-1 במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות נגד גמביה, במהלך המשחק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת שהפך גם לשער הניצחון. במונדיאל 2014 הבקיע את השער הראשון לנבחרתו במסגרת גביע העולם לראשונה אחרי 28 שנים.