google/wiki40b huggingface dataset:
אונה קינג

תחילת חייה

אונה קינג נולדה  בשפילד, אנגליה, לאם יהודייה, פעילה למען צדק חברתי, ולאב ממוצא אפרו-אמריקני, פעיל זכויות האזרח במפלגתו של פרסטון קינג. קינג היא אחייניתה של הדוקטור מרים סטופרד, ושל המחזאי טום סטופרד. 
חונכה ולמדה בצ'וק פארם, לונדון, והחלה בפעילותה הפוליטית בתא סטודנטים ממוצא אנגלו-אמריקנים באוניברסיטת יורק, ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי שם רכשה את השכלתה.

חיים פוליטיים

קינג התפקדה למפלגת הלייבור הבריטית כבר בהיותה בת 14.
לפני שהפכה לחברת פרלמנט, הייתה קינג חברה בפרלמנט האירופי בוועידת הכלכלה והסיוע ההומניטרי, ועבדה כעוזרת פרלמנטרית אצל גלין פורד, גם הוא חבר הפרלמנט האירופי ונציג מפלגת הלייבור בפרלמנט האירופי. לאחר מכן הייתה עוזרת פרלמנטרית לגלינס קלינהוק הוולשי.
בשנת 1997 נבחרה לייצג את מפלגת הלייבור במחוז הלונדוני גרין אנד באו בת'נל. קינג נבחרה למועמדת במקום פטר שור, חבר הפרלמנט מטעם מפלגתה שעבר למפלגת בת של הלייבור, והתמודד נגד קינג על מושבו בפרלמנט. בהיבחרה הייתה קינג לפוליטיקאית השחורה השנייה בכל הזמנים בבית הנבחרים הבריטי, ונכללה ברשימת "100 השחורים הבריטיים הבולטים ביותר" ("100 Great Black Britons") של הBBC. 
בנאומה הראשון, ב-5 ביוני הדגישה קינג את מוצאה המעורב - אביה שחור ואימה יהודייה:
For me, racism is not an academic point. My father is black and my mother is Jewish. As a child in Newcastle, my mother was lined up against a wall and stoned because, as her schoolmates put it, she, as a Jew, was responsible for the death of their Lord... I have also been called names such as yid, nigger, wog, half-caste and mongrel. Those are unparliamentary terms, but I hope that my background can be a bridge between two cultures
בתרגום לעברית: "עבורי, גזענות איננה רק שיח אקדמי, מפני שאני בת לאב כהה-עור ואם יהודייה. אמי, כילדה בניוקאסל הייתה מושפלת בגבה לקיר ונתונה לקלס חבריה לספסל הלימודים רק מפני שהיא אחראית למות המשיח. אני עצמי הייתי נקראת בשמות גנאי כגון: "יהודונת", "כושונית", "Wog" ובת כלאיים. אלו הם דברים הבלתי ניתנים לגישור, אך אני מקווה שבגלל הרקע שלי, ואולי בזכותו, אצליח לגשר בין העמים".
בבחירות של שנת 2005 היא לא הצליחה להיבחר מחדש. בשנת 2010 אונה קינג ניסתה להיות מועמדת הלייבור לראש עיריית לונדון אך הניסיון לא צלח. לאחרונה היא קיבלה תואר ברונית והתקבלה לבית הלורדים במסגרת לורדים לימי חייהם.
גורדון ולצ'מן

בבלצ'לי פארק

ולצ'מן עבד בבלצ'לי פארק כמנהל צריף 6, האגף שתפקידו היה לפענח את צפני הצבא וחיל האוויר הגרמניים. מכונות הבומב היו הכלי העיקרי לפיצוח צופן האניגמה במהלך המלחמה.
ולצ'מן ראה בעיני רוחו מכונת פיצוח אלקטרומכנית טובה מהבומב של אלן טיורינג. השיפור שהכניס ולצ'מן בבומב היה "לוח אלכסוני".

לאחר מלחמת העולם השנייה

ולצ'מן עבר לארצות הברית בשנת 1948 והתאזרח בשנת 1962. באותה שנה הוא חבר לחברת "MITRE" שפיתחה מערכות לתקשורת בטוחה עבור צבא ארצות הברית. ולצ'מן פרש בשנת 1971. בשנת 1982 פרסם ולצ'מן את "הסיפור של צריף 6".
ברברה ליסקוב

חיים אישיים והשכלה

ביוני 1961, סיימה ליסקוב תואר ראשון BA במתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במקום להמשיך את דרכה לתואר השני בתחום המתמטיקה, החליטה ליסקוב לעבוד בחברת Mitre, בה גילתה שליבה נסוב לתחום התכנות. ברברה ליסקוב, היא אחת הנשים הראשונות בארצות הברית שקיבלה תואר דוקטור למדעי המחשב בשנת 1968 מאוניברסיטת סטנפורד. את הדוקטור עשתה תחת הנחיתו של ג'ון מקארתי. נושא התזה היה תוכנית מחשב שתשחק בלוח סיום משחק השחמט. לאחר קבלת תואר הדוקטור, התחתנה עם נתן ליסקוב, וחזרה לבוסטון להמשיך לעבוד בחברת Mitre. 
ברברה ליסקוב פרסמה "כשהייתי צעירה, זה לא היה נהוג שאישה תחשוב על קריירה, במיוחד לא בתחום מדעי המחשב, לכן התעסקתי בכל מה שעניין אותי ותכננתי להפסיק זאת כשתהיה לי משפחה. אבל ברגע שהתחלתי את המחקר בתחום מערכות תוכנה, הבנתי שאני לעולם לא אוותר על הקריירה שלי". ליסקוב הקדישה את כל זמנה להשכלתה ולפיתוח הקריירה גם כשהייתה לה משפחה, בתקופה זו הוריה תמכו בה לאורך כל הדרך.
מוזס ליסקוב, בנה, סיים בשנת 2004 תואר דוקטור במדעי המחשב ב-MIT ופרופסור למדעי המחשב בקולג' של ווילאם ומרי בווירג'יניה.

פרסים והוקרות

ליסקוב היא חברה באקדמיה הלאומית להנדסה וחברה באקדמיה לאמנויות ומדעים האמריקנית ושל האגודה למכונות מחשוב (ACM). בשנת 2002, היא הוכרה כאחת מחברות סגל הטובות ביותר ב-MIT, ובין 50 החברי הסגל הטובים ביותר במדעים בארצות הברית.
בשנת 2004, זכתה ליסקוב במדליה על שם ג'ון פון נוימן עבור תרומותיה המהותיות לשפות תכנות, מתודולוגית תכנות ומערכות מבוזרות. ב-19 בנובמבר 2005, ברברה ליסקוב יחד עם דונלד קנות' זכו בתואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי של ציריך.
בשנת 2007 זכתה ב-ACM SIGSOFT על מאמר מתקדם בנושא מנגנוני הפשטה בשפת קלו.
במרץ 2009 זכתה בפרס טיורינג לשנת 2008 מטעם ACM על תרומתה לתחום התכנות ועיצוב תוכנה, תאורטי ופרקטי, בעיקר בנושאי אבסטרקציה של מידע, עמידות לשגיאות וחישוב מבוזר. שיטות מחקר שהציגה הובילו לפיתוח תכנות מונחה עצמים.
הר הלל

הר הלל (בערבית: جَبَل العَرُوس, ג'בל אל-ערוס, הר הכלה) הוא הר דמוי חרוט בגליל העליון אשר נמצא בשמורת הרי מירון, כ-2 ק"מ ממזרח ליישוב בית ג'ן. ההר מתנשא לגובה של 1,071 מטר מעל פני הים, והוא מהגבוהים מפסגות הרי מירון והגליל. מפיסגת ההר יש תצפית על הרי מירון והסביבה. ההר נקרא על שם הלל הזקן, הקבור על פי המסורת במירון הקדומה. בקרבת ההר נמצא מעיין עין הזקן גם הוא על שם הלל, המהווה את תחילתו של נחל כזיב.
הצמחייה בהר עשירה ומגוונת, ויוצרת חורש ים-תיכוני צפוף. העץ הנפוץ בחורש הוא אלון מצוי. על העצים יש מטפסים רבים, ובהם זלזלת הקנוקנות, זלזלת מנוצה, יערה איטלקית, קיסוסית קוצנית ופואה מצויה. כמו כן ניתן למצוא בצידי השבילים בתקופת האביב מינים רבים של סחלבים כגון סחלב אנטולי, סחלב איטלקי וסחלב מצויר. בהר פורחת בחודש אפריל אדמונית החורש, צמח ייחודי הגדל בארץ אך ורק בהר הלל ובחלקו העליון של נחל כזיב. במורדותיו המזרחיים של ההר נסלל שביל, המוביל אל אתר הפריחה הייחודי של הפרח. אל השביל ניתן להגיע מהיישוב בית ג'ן ומהכפר עין אל אסד. בתחילת השביל נמצא חניון מוסדר ועמדת פיקוח של רשות הטבע והגנים. בעונת הפריחה, ממוקמים בה פקחים, שמכוונים את התנועה ומפקחים על המטיילים הבאים לחזות בפריחה של הפרח המוגן.
שמעון כהנר

ילדותו

קצ׳ה נולד במושב רשפון  והוא בנם הבכור מבין שלושה לבני הזוג אידה ואשר כהנר, עולים ציוניים מהעיר נייז׳ין שבאוקראינה. הוא למד בבית הספר החקלאי מקווה ישראל.

שירותו הצבאי

לאחר סיום לימודיו החל לשרת בנח"ל במהלך קורס מ"כים ב-1953 גויס על ידי מאיר הר-ציון ליחידה 101, שהוקמה על ידי רס"ן אריאל שרון. כהנר השתתף בחלק ניכר מן הפעולות שביצעה היחידה, ובכלל זה במבצע כפפות משי. בהמשך השלים קורס קצינים עבר לצנחנים לגדוד 890, בעת ששרון שימש כמפקדו
. ב-1955 השתתף במסגרת שירות המילואים כמפקד מחלקה בפעולה באזור ניצנה, במהלך הקרב נפצע באורח אנוש בבטנו, שהה בשיקום במשך כחצי שנה ונותר נכה. במלחמת ששת הימים שירת במילואים כמפקד פלוגה בחטיבת הצנחנים "חוד החנית", ובמהלך הקרבות לשחרור ירושלים קודם לסגן מפקד גדוד. כהנר שימש כסמג"ד בשירות המילואים ולחם במלחמת ההתשה. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד גדוד 48 של הצנחנים, והוביל אותו במבצע אבירי לב ובקרבות בגזרת איסמעיליה. בהמשך פיקד על חטיבה בתקופת מלחמת לבנון הראשונה ובשירות המילואים שירת כסגן מפקד אוגדה.

פועלו כחקלאי

במקביל לשירותו הצבאי, קצ'ה מקדיש את עצמו לחקלאות ועובד במשך שנים רבות בגידול הבקר של קיבוץ נווה איתן, ובהמשך גם נעשה בעלים של חוות בקר בגלבוע, המנוהלת על ידו ועל ידי בני משפחתו.

תפקידים אזרחיים נוספים

בתפקידיו הנוספים להיותו חקלאי ואיש צבא, קצ'ה היה מזכיר התאחדות מגדלי הבקר, מרכז הקליטה ביישובי עמק בית שאן בעת גל העלייה הגדול בתחילת שנות ה90, ומנכ"ל אתר גבעת התחמושת. שימש בהתנדבות כיו"ר אתר ועמותת גבעת התחמושת והוא חבר במועצה הלאומית למען הגולן ובקעת הירדן.

חייו האישיים

קצ'ה הינו חבר קיבוץ נווה איתן, שהיה גם למזכירו. הוא חי שם עם רעייתו רותי, ולהם ארבעה ילדים ושבעה נכדים.
ליביו דראגניה

לִיבְיוּ ניקולאָיֶה דְראַגְנְיָה (ברומנית: Liviu Nicolae Dragnea, נולד ב-28 באוקטובר 1962 בכפר גראטיה, מחוז טלאורמן) הוא פוליטיקאי רומני, מהנדס תחבורה בהשכלתו, יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברומניה.
בינואר-פברואר 2009 כיהן זמן קצר כשר המנהל והפנים בממשלת אמיל בוק. בדצמבר 2012 התמנה לסגן ראש הממשלה ולשר המנהל והפיתוח האזורי בממשלת ויקטור פונטה. נבחר לבית הנבחרים של רומניה מטעם מחוז הולדתו, טלאורמן.

ביוגרפיה

ליביו דראגניה נולד בשנת 1962 בכפר גראטיה שבמחוז טלאורמן בחבל מונטניה (ולאכיה). בשנת 1981 סיים את לימודיו בתיכון למתמטיקה-פיזיקה "אוניריה" ("האיחוד") בטורנו מגורלה. לאחר מכן למד במכון הפוליטכני בבוקרשט (בימינו - האוניברסיטה הפוליטכנית של בוקרשט), בפקולטה לתחבורה, המחלקה לכלי רכב, אותה סיים בשנת 1987. מאוחר יותר, ב-1997, השתלם בבית הספר ללימודים גבוהים למנהל של משרד הפנים האיטלקי ברומא. ב-2001 למד קורס המשך למנהל ציבורי מקומי באקדמיה ללימודים כלכליים בבוקרשט וב-2003 סיים לימודים נוספים בפקולטה לניהול ולמנהל ציבורי באוניברסיטה האקולוגית בבוקרשט. ב-2004 סיים לימודים במכללה לביטחון - האוניברסיטה הלאומית לביטחון על שם קרול הראשון.

קריירה פוליטית

בשנת 1996 נבחר למועצת העיר טורנו מגורלה. בשנים 1996–2000 פעל כחבר במפלגה הדמוקרטית-ליברלית.
בין 1996–2000 כיהן כפרפקט של המחוז טלאורמן בשנים 2004–2009 היה יושב ראש מועצת המחוז טלאורמן. 
ב-2000 הצטרף לשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בתקופה שבין 20 בינואר 2009 ל-2 בפברואר 2009 החליף את גבריאל אופריה כשר המנהל והפנים בממשלת בוק הראשונה. בין דצמבר 2012 ל-15 במאי 2015 החליף את אדוארד הלוויג בממשלת ויקטור פונטה השנייה, השלישית והרביעית כשר למנהל ולפיתוח אזורי וסגן ראש הממשלה. ב-22 ביולי 2015, בעקבות התפטרותו של ויקטור פונטה מראשות הממשלה ומראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נבחר דראגניה ליושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ב-22 באפריל 2016, בעקבות עבירה של הונאת בחירות בעת משאל עם משנת 2012 שנועד להכריע בנושא הדחת הנשיא טראיאן בססקו, נידון דראגניה לשנתיים של מאסר על תנאי. בכך הכפיל בית המשפט העליון של רומניה את עונשו הקודם שנגזר עליו ב-15 במאי 2015. העונש הקודם הוא שהביא להתפטרותו מתפקידו המיניסטריאלי.
אחרי סיום כהונת ממשלת הטכנוקרטים של דאצ'יאן צ'ולוש הוזכר דראגניה כמועמד אפשרי לראשות הממשלה, אולם החוקים שאומצו בעבר בפרלמנט לא אישפרו זאת בגלל הרשעתו. אחרי הניצחון של מפלגתו בבחירות, בינואר 2017 הורכבה ממשלה בראשות סורין גרינדיאנו, חברו הצעיר יותר למפלגה. בינואר 2017 החליטה ממשלה זו להוציא צו שהיה אמור לרכך את החוקים נגד השחיתות ואולי נועדו לחסום את השלכותיהם לגבי הקריירה הפוליטית של דראגניה. אולם הצו בוטל עקב הפגנות מחאה המוניות שהציפו את רחובות הערים ברומניה.
ביוני 2017 חל קרע בין דראגניה לראש הממשלה גרינדיאנו (שמינה, בין השאר, את ראש הממשלה לשעבר, ויקטור פונטה, למזכיר הממשלה) והמפלגה הדיחה את האחרון באמצעות הצבעת אי אמון בפרלמנט.

חיים פרטיים

ליביו דראגניה גרוש מאשתו לשעבר, בומבוניקה, ואב לשני ילדים.
הוא אדם מבוסס שבבעלותו ב-2008 היו 8 מגרשים (לרבות בחוף הים השחור - באזוגה ובנבודאר), דירה, שני בתים ובית נופש, מלון, אכסניה ושני מרחבים מסחריים בטורנו מגורלה.
אנטיב

היסטוריה

העיר נוסדה במאה ה-5 לפני הספירה כמושבה של היוונים שקראו לה "אנטיפוליס" (שפירושו "העיר שכנגד"). העיר שימשה זמן רב כמרכז סחר חשוב.
הרומאים שלטו בעיר מאז שנת 43 לפני הספירה והסנאט הרומי הציב בה מושל במשך 500 שנה והעיר גדלה והפכה לשער הימי הראשי של הפרובינקיה גאליה נארבוננסיס. ניתן היום לראות באזור שרידים מהתקופה הרומית ובהם אמות מים, קירות מבצר ואמפורות .
לאחר קריסתה של האימפריה הרומית בשנת 476 לספירה, השתלטו על העיר שבטים ברבריים שונים והדבר הוביל לתקופה ארוכה של חוסר יציבות. במאה ה-10 נבנו סביב אנטיב חומות וביצורים וכן טירה. במשך 200 השנים הבאות, חוותה העיר תקופה של התחדשות.
לקראת סוף המאה ה-15, האזור היה תחת שליטתו והגנתו של המלך הצרפתי לואי ה-11. תקופה זו התאפיינה ביציבות אך הנמל הקטן של אנטיב איבד מחשיבותו.
החל מאמצע המאה ה-19, הפך שוב אזור אנטיב לפופולרי היות שאנשים עשירים מרחבי אירופה גילו את יופיו הטבעי ובנו במקום את בתיהם היוקרתיים.
בשנת 1946 הגיע לעיר האומן פבלו פיקאסו ושהה בה במשך חצי שנה.

גאוגרפיה

אנטיב שוכנת בריביירה הצרפתית, ויש לה גישה נוחה מכיוון האלפים הימיים. יש 48 חופים לאורך 25 ק"מ של קו החוף המקיף את אנטיב.
ישנם נמלי יאכטות רבים אשר מספקים שירותי עגינה עבור מגוון ספינות. החל מספינות דיג ועד יאכטות בגודל מלא. הגדול בנמלים הוא נמל וובאן, שהוא נמל היאכטות הגדול ביותר באירופה, עם יותר מ 2,000 מקומות עגינה. זה הנמל הישן שהיה לב ליבה של העיר היוונית העתיקה של "אנטיפוליס", הצלבנים עברו בו בדרכם לארץ הקודש. כיום הוא המרינה הגדולה ביותר באירופה, ועוגנות בו סירות דיג ויאכטות פאר מקומיות.
ביום 25 במאי 1999 העיר הייתה הראשונה לחתום על אמנת איכות הסביבה במדינה, אשר מחייבת באופן פעיל לשמר את הסביבה הטבעית.

ספורט

הספורט הוא חלק חשוב בחיי התרבות המקומית. בעיר שוכן מרכז ההדרכה הארצי בכדורסל. כמו כן קיימת בעיר אטרקציה בשם מרינלנד הכוללת פארק בריכות שחייה ודולפינריום.
בעיר קיימת קבוצת כדורסל מקצוענית אולימפיק אנטיב, שזכתה בשנות ה-90 פעמיים באליפות ליגת העל הצרפתית בכדורסל.

תחבורה

במרכז העיר יש תחנת רכבת המחברת אותה לניס, קאן, מרסאי, פריס ומספרי יעדים אחרים.
שדה התעופה הכי קרוב לאנטיב נמצא בעיר ניס.

דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר אנטיב מנתה 76,994 תושבים במפקד האוכלוסין שהתקיים ב-2008. העיר מהווה חלק במטרופולין של ניס, שאוכלוסייתו הכוללת עולה על 900,000 תושבים.

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה בעיר:
אבא אלחנני

ביוגרפיה

אלחנני נולד בוורשה בירת פולין בשנת 1918, ועלה לארץ ישראל עם הוריו ושני אחיו בשנת 1933. היה בוגר הגימנסיה העברית הרצליה. את לימודי האדריכלות השלים בטכניון שבחיפה בשנת 1941. היה חבר ארגון "ההגנה", ולאחר מכן לחם כלוחם צה"ל במלחמת העצמאות. בשנת 1947 פתח משרד אדריכלים עם שותף מהנדס בניין. בשנת 1956 זכה יחד עם סעדיה מנדל, במקום השלישי, בתחרות לציוני מקומות היסטוריים.
אלחנני נחשב לאחד מחשובי האדריכלים בישראל בזכות תרומתו בתחום הבנייה בארץ, תרומתו בהוראה בטכניון ועריכת כתבי עת לאדריכלות, ובראשם "תוי", שאותו ערך בין השנים 1966–1992, והספר "המאבק לעצמאות של האדריכלות הישראלית במאה ה-20". 
בנו, אהוד אלחנני, נהרג במלחמת יום הכיפורים בקרבות רמת הגולן כלוחם בסיירת גולני. המשפחה מנציחה את זכרו באמצעות "אוהל אהוד", שהוקם בבית צופי רמת גן, ובאמצעות מלגה לסטודנטים מצטיינים באקדמיה לאמנות "בצלאל". בשנת 2006 הוענק לאלחנני תואר "יקיר העיר" רמת גן, העיר בה התגורר.
נפטר ב-2 ביולי 2008, והותיר אחריו אישה, האדריכלית חנה אלחנני, ובת, עדית אלחנני. ספרייתו העשירה של אלחנני נתרמה ל"בית האדריכל", כשבמקביל לחנוכתה נערכה תערוכה המציגה מעבודותיו באצירת צבי אלחייני.
אלפארד

תכונות

אלפארד הוא ענק כתום במרחק של כ-180 שנות אור ממערכת השמש עם מסה של לפחות 2.5 מסות שמש ורדיוס של כ-40 פעמים רדיוס השמש, שעזב את הסדרה הראשית לאחר תום המימן בליבתו וכעת הוא מתיך הליום לפחמן ולחמצן. עוצמת הארתו של אלפארד היא פי 400 משל השמש וספקטרום הקרינה שלו משתנה באופן מורכב עם מספר מחזורים שונים הנעים בין מספר שעות למספר ימים. ככל הנראה השינויים נובעים מפעימות בשכבות החיצוניות של הכוכב. 
ניתוח ספקטרוסקופי של אור הכוכב הראה ששכבותיו החיצוניות מכילות חומרים כמו באריום, שאינם צפויים להמצא בו בשלב התפתחות זה. דבר זה מרמז שלכוכב היה בעבר בן זוג מסיבי יותר, שסיים את חייו כננס לבן וכעת לא ניתן להבחין בו יותר, והוא המקור לחומרים אלו.
פיליפ קלפל

קריירה מוקדמת

קלפל נולד ב-9 בדצמבר 1887 בפוזן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט האולנים ה-4 (פומרניה ה-1 - פון שמידט). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר לרגימנט האולנים ה-4 (הדוכסות הגדולה מקלנבורג-שוורין ה-8 - הקיסר וילהלם), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. ב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-3 באפריל 1916 מונה לקצין מטה בחטיבת הפרשים ה-41. ב-5 באוקטובר 1916 הועלה לדרגת ריטמייסטר. באוגוסט 1917 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-19, וב-28 ביוני 1918 מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-41. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קלפל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במאי 1922 מונה קלפל למפקד פלוגה 2 ברגימנט הפרשים ה-4, ובשנת 1924 מונה לקצין מטה בקבוצת הארמייה הראשונה. ב-1 באוקטובר 1926 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה, וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת מיור. באביב 1931 מונה לקצין מטה בפיקוד הרגלים ה-3, ובשנת 1932 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-2 של הרייכסווהר. ב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1936 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-14, וב-15 בפברואר 1938 מונה למפקד פיקוד הפרשים ה-4 בהנובר. ב-1 ביוני 1939 הועלה קלפל לדרגת גנרל מיור, וב-26 באוגוסט 1939 לראש מטה המחוז הצבאי ה-11 בהנובר.

מלחמת העולם השנייה

ב-15 באפריל 1940 מונה קלפל למפקד הדיוויזיה ה-1, ופיקד עליה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס ה-1 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-18. ב-1 ביוני 1941 הועלה קלפל לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-1 ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-38, במסגרת הארמייה ה-18. ב-12 ביולי 1941 פרש קלפל מתפקידו עקב מחלה, וב-4 בספטמבר לאחר החלמתו חזר לפקד על הדיוויזיה, שהייתה חלק מהקורפוס ה-38, ולאחר מכן חלק מהקורפוסים ה-1 וה-28, במסגרת הארמייה ה-18.
ב-19 בינואר 1942 מונה קלפל למפקד הקורפוס ה-50, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-19 בפברואר 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 במרץ 1942 הועלה קלפל לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-3 במרץ פרש מתפקידו לחופשה קצרה. ב-20 ביולי 1942 חזר קלפל לפקד על הקורפוס ה-50, ולחם עמו בקרבות בלנינגרד. תוך שבמקביל פיקד מה-3 במרץ 1943 עד ה-31 במרץ, ומה-17 באוגוסט עד ה-17 בספטמבר 1943 גם על הקורפוס ה-1 (שהיה אף הוא חלק מהארמייה ה-18). ב-17 בספטמבר 1943 פרש קלפל מתפקידו, וב-15 בינואר 1944 מונה למפקד המחוז הצבאי התשיעי בקאסל. ב-16 באפריל 1944 פרש קלפל מתפקידו, וב-4 ביולי 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-30, שהיה חלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום אוקראינה. ב-16 ביולי 1944 מונה קלפל למפקד הקורפוס ה-16, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-20 באוקטובר 1944 מונה למפקד פלגת הארמייה גרסר, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון והפכה ב-29 באוקטובר לפלגת הארמייה קלפל. ב-21 בנובמבר 1944 מונה שוב למפקד הקורפוס ה-16, וב-16 בדצמבר מונה שוב למפקד הקורפוס ה-30, שהיה חלק מהארמייה ה-15, ולאחר מכן חלק מהארמייה ה-25 במסגרת קבוצת ארמיות H.
ב-30 במרץ 1945 מונה קלפל למפקד הארמייה ה-25, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות H, ובסוף המלחמה נפל בשבי הבריטי.

לאחר המלחמה

קלפל שוחרר מהשבי ב-20 באוקטובר 1947. לאחר שחרורו התגורר בעיר קובורג, עד למותו ב-10 באוקטובר 1964, והוא בן 76 שנים.
ארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן

ביוגרפיה

ארנסט פרידריך נולד ב-21 באוגוסט 1681 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לארנסט, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, וסופיה הנרייטה, רוזנת ולדק, בתו של גאורג פרידריך, נסיך ולדק. בצעירותו טייל ארנסט פרידריך בהולנד, אנגליה וצרפת, ובשנת 1700 התגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת הירושה הספרדית.
בשנת 1715 מת אביו ארנסט, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, וארנסט פרידריך עלה לשלטון במקומו. ארנסט פרידריך ניסה לחקות את חצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, אולם נקלע בעקבות כך לחובות עצומים. בניסיון למגר את החוב, הטיל ארנסט פרידריך מיסים על התושבים, מה שגרם למרד נגדו בשנת 1717. לאחר מכן מכר ארנסט פרידריך לדוכסות סקסוניה-מיינינגן את מחוז קילמבורג, שניתן לו בנדוניה מאשתו, אולם מכיוון שזה נעשה ללא הסכמתה התבטלה המכירה, ובעקבות כך פרצה מלחמה עם סקסוניה-מיינינגן, שהובילה להרס הדוכסות.
ב-9 במרץ 1724 מת ארנסט פרידריך בהילדבורגהאוזן, ובנו ארנסט פרידריך השני, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן עלה לשלטון במקומו.
מכאן הדרך

רקע

העבודה על האלבום הייתה שונה מכל אלבומיו הקודמים של סנדרסון, ונעשתה בשיטת ה"איסוף", כפי שהוא מכנה אותה. כמחצית משירי האלבום שוחררו כסינגלים בין השנים 2012 ל-2016, מיד לאחר הקלטתם, בעוד האלבום השלם רוקם עור וגידים. במהלך תקופה זו עזבו תמר אייזנמן, יותם בן חורין ורוית הראל את הלהקה המלווה של סנדרסון, ואת מקומם תפסו הילי בוימל, מיקי ורשאי ואורית שלום. שירי האלבום מבוצעים על ידי ההרכבים השונים שהתקיימו לאורך התקופה.
בעוד שהסגנון המוזיקלי דומה לאלבומיו הקודמים, מילות השירים מציגות פן יותר אישי ופרטי של סנדרסון, והאלבום כולל פחות שירים הומוריסטיים ושירי "סאגה" עלילתיים. שיר הנושא, "מכאן הדרך", מוקדש לנכדו של סנדרסון. האלבום גם כולל, לראשונה מאז "הלא נודע", קטע אינסטרומנטלי בשם "קוזה נוסטרה" המתבסס על המוזיקה האיטלקית.
לאלבום צורף כבונוס השיר "לכל אחד יש כוכב", שהוקלט ב-1995 בזמן שידורה של תוכנית האירוח שסנדרסון הגיש.
האלבום התקבל באהדה על ידי המבקרים.
מכללות בישראל

בישראל המונח מכללה אינו חד משמעי, ולכן ניתן למצוא גופים שונים הכוללים את המילה מכללה בשמם.
החלוקה המקובלת של המכללות בישראל היא על פי הקטגוריות הבאות: מכללות אקדמיות (הכוללות מכללות להכשרת מורים וגננות ובתי ספר אקדמיים לסיעוד), שלוחות של מוסדות אקדמיים מחו"ל ומכללות מקצועיות.
על פי חוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח-1958, רק מוסד שקיבל אישור מהמועצה להשכלה גבוהה יהיה רשאי להשתמש בכינוי "מכללה אקדמית". החוק בישראל עד ל-1993 אסר על הקמת מוסדות אקדמיים שאינם מחקריים, אך הוא שונה על ידי שר החינוך אמנון רובינשטיין, וביוזמתו נפתחו מכללות רבות. נכון לשנת 2014, פועלות בישראל 64 מכללות אקדמיות.

מכללות להכשרת מורים וגננות

ב־1978, בעקבות ועדת עציוני לשדרוג מעמד המורה, החליטו על הפיכת מקצוע המורה לפרופסיה והחלו בהליך הפיכת "הסמינרים להכשרת מורים" שפעלו בתוקף "חוק בתי המדרש התשי"ד" ל"מכללות אקדמיות לחינוך" המעניקות תואר אקדמי ראשון משולב תעודת הוראה. מהלך זה לווה בחקיקה, במסגרת חוק המועצה להשכלה גבוהה, המסדיר את ההיבטים המשפטיים של פעולת ההשכלה הגבוהה בישראל. מאז, כל המכללות להכשרת עובדי הוראה מעניקות תואר אקדמי, וכלולות בערך על מכללות אקדמיות. סך הלומדים בתשס"ה בכל המכללות להכשרת עובדי הוראה היה כ־23 אלף סטודנטים, מתוכם כ־500 לתואר שני.

שלוחות של מוסדות אקדמיים מחו"ל

תואר המוענק ללומדים בשלוחות של מוסדות להשכלה גבוהה מחו"ל הפועלים בישראל - הוא תואר זר ואינו תואר אקדמי ישראלי מוכר. מוסדות שהם שלוחות של מוסדות להשכלה גבוהה מחו"ל אינם מוסדות המוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה כמוסדות אקדמיים ישראליים. חלק מהגופים המפעילים שלוחות אלו כוללים את המילה "מכללה" בשמם, לדוגמה: "המכללה לישראל", "רשת מכללות" וכדומה. היו מקרים שבהם המועצה להשכלה גבוהה לא הכירה בתארים שהוענקו על ידי שלוחות מחו"ל, למשל בתוארי "אוניברסיטת לטביה".
פריקת כתף חוזרת

מכניקה

לרוב נוצר שבר דחיסה של ראש הזרוע בחלק האחורי - עליון (נזק  על שם היל וזקס - Hill Sachs Lesion). שבר הדחיסה של ראש הזרוע נגרם מלחץ שמפעילה העצם הקשה של הגלנואיד על העצם הרכה יותר של ראש הזרוע.
לעיתים אף נגרם נזק לחלק העליון של הטבעת הסחוסית באזור אחיזת הגיד הארוך של השריר הדו ראשי (ביספס). נזק זה נקרא SLAP 

(Superior Labrum Anterior to Posterior)

מניעה

כדי להקטין את הסיכוי לפריקות חוזרות יש לבצע ניתוח או פרוצדורה פולשנית זעירה.

גורמי סיכון

ככל שהחולה צעיר ופעלתן יותר כן גוברים הסיכויים לפריקות חוזרות וכתוצאה מכך גדל הצורך בניתוח למניעת פריקות נוספות.
צ'רקאסי

היסטוריה

לראשונה מוזכרת ב-1384 כחלק מהנסיכות הוסאלית של קייב תחת שלטון של ליטא. ב-1532 ליד צ'רקאסי נעצרו חיילותיו של חאן של קרים סאדט-גירי. לאחר איחוד לובלין ב-1569 בשליטת פולין. בתקופה זאת רוב תושבי העיר נהיו קוזקים ולקחו חלק פעיל במרד של 1648. לאחר מכן חלק מהמדינה הקוזקית. לפי שלום אנדרוסובו ב-1667 חזרה לפולין. ב-1793 בחלוקת פולין השנייה צורפה לאימפריה הרוסית. במאה ה-19 התפתחה בעיר תעשיית הסוכר. בין 1918 ל-1922 עברה מיד ליד עד שב-1922 נהייתה חלק מהרפובליקה האוקראינית הסוביטית הסוציאליסטית. באוגוסט 1941 נכבשה על ידי הגרמנים, ב-14 בדצמבר 1943 שוחררה. מ-1954 משמשת כמרכז מחוז צ'רקאסי.

יהודי צ'רקאסי

הקהילה היהודית בעיר נוסדה ב-1762 לפי היתר מהמלכה קתרינה השנייה. הקהילה שגשגה, ובשנת 1910 נמנו בעיר כ-13,000 יהודים, כ-30% מהאוכלוסייה. באותה תקופה הייתה בעיר מרפאה יהודית, 13 בתי כנסת, תלמוד תורה ובית ספר יהודי. לאחר השתלטות הקומוניסטים על העיר, נסגרו בה בהדרגה כל המוסדות היהודיים.
בזמן הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה הוטלו על יהודי העיר שלא הספיקו להימלט ממנה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע, ובאוקטובר 1941 רוכזו כולם בידי המשטרה האוקראינית בגטו שהוקם בעיר. בנובמבר 1941 נורו למעלה מ-300 מיהודי הגטו, ובחודשים שלאחר מכן חוסל הגטו בהדרגתיות, תוך רצח שארית יושביו.
בשנת 1989 חודשה הפעילות היהודית בעיר, ונפתח בה מרכז קהילתי. בשנת 1994 הוקמה בעיר קהילה דתית, וב-2003 נפתח מחדש בית הכנסת המקומי בראשות שליח חב"ד, הרב דב אקסלרוד בנו של הרב גדליהו אקסלרוד.

ספורט

קיימת בעיר קבוצת כדורסל בשם צ'רקסקי מנקיז, המשחקת בסופרליגה האוקראינית.
בית הקברות הצבאי בעספיא

בית הקברות הצבאי בעִסְפִיָא שעל הר הכרמל הוא הגדול בבתי הקברות הצבאיים שבישובי העדה הדרוזית בישראל. ניצבת בו אנדרטה המנציחה את שמות כל חללי צה"ל ומשטרת ישראל בני העדה.
בית הקברות נוסד בראשית שנות החמישים. הוא ניצב על גבי גבעה בקרבת מרכז הכפר עספיא, בפאתו המזרחית של הכביש הראשי מחיפה, החוצה את היישוב (כביש 672). בחזיתו מתנשאת חומת אבנים מסותתות ומאחוריה חורשת אורנים גבוהה. מדרגות מעפילות אל הגבעה משער בית הקברות.
חלקת הקבורה משתרעת בעורפו של בית הקברות. קבורים ומונצחים בה 90 חללים, שמקום קבורת מקצת מהם לא נודע. הם היו תושבי 11 יישובים. בשורה הראשונה בחלקה קבורים מרבית חללי הפלוגה הדרוזית הראשונה בצה"ל, שנפלו בקרב בכפר יאנוח במבצע חירם במלחמת העצמאות. מצבות החללים והנעדרים נושאות כתובות בערבית ובעברית.
במרכז בית הקברות ניצבת אנדרטה הנושאת את שמותיהם של כל חללי צה"ל בני העדה הדרוזית – 326 במספר. היא בנויה משלושה כתלים נמוכים נפרדים, היוצרים במראם כותל אחד. היא הוקמה ב-1969 על ידי האדריכל אריה פטרן.
בצמוד לרחבת האנדרטה ובקרבת המדרגות משער בית הקברות מצויה רחבת טקס מרוצפת, שבשוליה הוקמו מושבים לקהל. בפינת הרחבה ניצב גלעד עגול מעוצב,  שעל גביו מודלקת להבת הזיכרון ומונחים זרי הפרחים במהלך טקסי הזיכרון באתר.