google/wiki40b huggingface dataset:
תאמר נפאר

ביוגרפיה

נפאר נולד בלוד. הוא מגדיר את עצמו "פלסטיני בעל אזרחות ישראלית". בשנת 1998 החל לכתוב ולבצע מוזיקת ראפ. יחד עם אחיו סוהיל נאפר ועם מחמוד ג'ררי הקים ב-1999 את להקת "דם". יצירות חברי הלהקה עוסקות בהסכסוך הישראלי-פלסטיני. בשנת 2001 פרסמה הלהקה את השיר "מין ארהאבי?" ("מי הטרוריסט") אשר מאשים את ישראל בטרור כנגד הפלסטינים, מצדיק את פעולות הטרור הפלסטיניות באינתיפאדה הראשונה במדיניות הכיבוש הישראלית, ואף משווה את ישראל לגרמניה הנאצית.
בשנת 2003 הופק הסרט התיעודי, בבימויה של ענת הלחמי, "ערוצים של זעם", אשר תיאר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני דרך עיניהם של הראפרים סאבלימינל ונפאר.
בשנת 2011 הופיע בסרטה של סוזן יוסף, "חביבי".
נפאר כתב עם אורן מוברמן את התסריט לסרט "ג'נקשן 48" של הבמאי אודי אלוני, והוא מופיע בתפקיד ראשי בו. הוא זכה עם איתמר ציגלר בפרס אופיר על המוזיקה לסרט והיה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר.
נפאר נקלע לעימותים עם שרת התרבות והספורט מירי רגב, בספטמבר 2016 ביצע עם יוסי צברי בטקס פרסי אופיר את השיר "אני לא פוליטי", שבו שולב קטע משיריו של מחמוד דרוויש. במחאה עזבה השרה רגב את האולם. באוקטובר 2016 דרשה רגב לבטל את הופעתו בפסטיבל הקהילתי בנווה יוסף בחיפה. ההופעה התקיימה חרף דרישת השרה.
בנובמבר 2018 ביטלה אגודת הסטודנטים במכללת תל-חי הופעה מתוכננת של נפאר.
באפריל 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, פרסם שיר הקורא לערביי ישראל להצביע בבחירות, בין השאר בנימוק: "אבל אם הקול שלנו יכול לעזור לשלוח את ביבי לכלא ולזרוק את ליברמן מהכנסת — זה כבר שווה את ההצבעה".
באוגוסט 2019 החליטה עיריית אום אל-פחם לבטל את הופעתו של נפאר בסינמטק העירוני, בנימוק שתכניו "לא מתיישבים עם המקובל מבחינה דתית, מוסרית, חינוכית ותרבותית בעיר". בית המשפט המחוזי ביטל את החלטת העירייה לבטל את ההופעה, אך נפאר אמר שלא יופיע, בנימוק שאינו מעוניין "לפגוע בסדר הציבורי ולהפוך אירוע תרבותי לאירוע מפלג שיתקיים תחת חסות המשטרה".
קריד 2

עלילה

בשנת 1985, מתאגרף סוֹבְיֶטִי בשם איוון דראגו (דולף לונדגרן) הורג מתאגרף אלוף כבד-משקל לשעבר בשם אפולו קריד בעת קרב בלאס וגאס. באותה שנה, רוקי בלבואה (סילבסטר סטאלון) הביס את איוון דראגו בקרב אגרוף חג המולד שנערך בברית המועצות. כעבוד 33 שנה, בנו של אפולו קריד, אדוניס (מייקל בי. ג'ורדן), בעזרת אימוניו ועצותיו של רוקי, משתוקק לנקום את מות אביו כשהוא נלחם מול בנו של דראגו, ויקטור (פלוריאן מונטינו).
מוחמד אלנני

קריירה

מוחמד אלנני נולד וגדל בעיר אל-מאחלה אל-קוברה שבמצרים ומגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של מועדון הפאר המצרי אל אהלי ממנו עבר לזה של אל-מוקאוולון בו החל את קריירת הבוגרים שלו כשחקן יחד עם מוחמד סלאח. אלנני רשם 35 הופעות בהן כבש שני שערים במדי אל-מוקאוולון ובחודש ינואר 2013, הוזמן להיבחן במחנה האימונים של פ.צ. בזל השווייצרית. במהלך מחנה האימונים אלנני לקח חלק במשחק אימון אחד של בזל נגד סיטוואה בוקרשט והרשים את מאמן הקבוצה מוראט יאקין וב-29 בינואר, חתם אלנני על חוזה עד לתום העונה בבזל. ב-10 בפברואר 2013, ערך אלנני את הופעת הבכורה שלו במדי בזל בניצחון 3-0 על סיון והוחלף במחצית של המשחק. אלנני סייע לבזל לזכות באליפות ליגת העל השווייצרית לעונת 2012/13. בחודש מאי 2013, האריכה בזל את חוזהו של אלנני בקבוצה בארבע שנים נוספות.
ב-16 באפריל 2014, כבש אלנני את שער הבכורה שלו במדי בזל בניצחון 4-2 על פ.צ. ציריך. עונת 2014/15 הייתה לעונת הפריצה של אלנני במדי בזל. הקבוצה זכתה באליפות השישית שלה ברציפות אך החמיצה את ההזדמנות לזכות בגביע השווייצרי. ב-13 בינואר 2016, הכריז מאמן ארסנל ארסן ונגר כי הקבוצה החתימה את מוחמד אלנני מבזל ושילמה עבורו סכום הנע בין 5 ל-7 וחצי מיליון אירו. ב-30 בינואר, ערך אלנני את הופעת הבכורה שלו במדי התותחנים במשחק נגד ברנלי בגביע האנגלי.
את שער הבכורה שלו במדי ארסנל כבש אלנני בהפסד קבוצתו בשלב שמינית גמר ליגת האלופות לברצלונה כשבסיום נבחר המצרי לשחקן המצטיין. שערו היחיד של אלנני באותה העונה זיכה אותו בפרס שער השנה של ארסנל לעונת 2015/16.

קריירה בינלאומית

אלנני שיחק יחד עם נבחרת מצרים עד גיל 23 באולימפיאדת לונדון ולזכותו 40 הופעות ושלושה שערים במדי הנבחרת הבוגרת של מצרים.
שלמה דרורי

שלמה דרורי (4 באוגוסט 1921 - 28 באוגוסט 2010) היה זמר ומלחין שפעל בשנות ה-40. התפרסם כמלחין וכמבצע הראשון של הגרסה העברית לשיר "את חכי לי". היה מוותיקי מפעלי ים המלח.

ביוגרפיה

דרורי נולד ב-4 באוגוסט 1921 בווינה שבאוסטריה בשם סלומון דויטשר. בהיותו נער ראה סרטון שבו הוצגו יהודים בארץ ישראל חורשים את האדמה. הדבר השפיע עליו והוא הפך להיות ציוני נלהב, עד שהחליט בגיל 16 לעזוב את ביתו ולעלות לארץ ישראל. הוא נדד בין מספר מושבות בארץ עד שהתגייס לצבא הבריטי. בעת אבטחת נמל חיפה נתקל בשירו של המשורר הרוסי קונסטנטין סימונוב, בתרגום של אברהם שלונסקי, שנקרא "את חכי לי" (Жди меня), והוא הלחין את השיר עוד באותו הלילה.
דרורי הצטרף אל הבריגדה היהודית עם הקמתה וצורף ללהקת הבידור של הבריגדה שנקראה "מעין זה". את הלהקה ניהל אליהו גולדנברג, ועם חבריה נמנו גם צבי בן יוסף (רעו של דרורי עוד מתקופת שירותו בצבא הבריטי), מרדכי זעירא, יוסי ידין וחנה מרון. דרורי (שאז נקרא עדיין דויטשר) היה בין סולני הלהקה.
לימים סיפר, כי בהופעה של הלהקה בפני חיילים באיטליה הופגש במפתיע עם אימו ממנה נפרד בגיל 16 והיא שרדה את השואה במסווה של נוצרייה. באותה הופעה התכוון לשיר את "את חכי לי" ולהקדישו לאימו, אולם לא הצליח לעמוד בהתרגשות, נמלא בדמעות וברח מהבמה לפני שהחל לשיר.
אחרי מלחמת העולם השנייה שירת דרורי במערכת הביטחון. ב-1956 הצטרף למפעלי ים המלח תחילה כממונה על כוח האדם ולאחר מכן כדובר. תחילה התגורר באזור סדום, ומ-2001 התגורר בערד.
דרורי ניהל את מוזיאון ים המלח שהיה מצוי במוזיאון בית היוצר בנווה זוהר,, שם הוצגה הסירה שבה שט הקצין האנגלי תומאס הווארד מולינה מים כנרת לים המלח.
דרורי נפטר באוגוסט 2010 לאחר מחלה והשאיר אישה ושני ילדים.
איו אדסניה

חיים מוקדמים

איו אדסניה נולדה ב-11 באוגוסט 1969 במדינת אוגון  שבמערב ניגריה. היא למדה בבית ספר בעיר הבירה של מדינת אויו, איבדאן. לאחר מכן, אדסניה המשיכה ללמוד באוניברסיטת איבאדן , שם היא קיבלה תואר ראשון בתקשורת המונים.

קריירה

אדסניה התחילה את הקריירה שלה בשנת 1996, לאחר שסיימה את שירות הנוער הלאומי . הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה באופרת הסבון של טונג'י במשיגבין, ששמה "Palace" (בתרגום חופשי לעברית: ארמון). מאוחר יותר, אדסניה הצטרפה לתעשיית הקולנוע בשפת היורבה, שם הציגה, הפיקה וביימה כמה סרטים. היא הופיעה גם במספר סרטים באנגלית.

חיים אישיים

אדסניה הייתה נשואה לגוריולה חסן, אך היא נפרדה ממנו. יש להם ילד משותף.
מסגרת (הרלדיקה)

המסגרת בהרלדיקה ובווקסילולוגיה היא פס דק של טינקטורה אשר מונח סביב צורה או מטען, בדרך כלל על מנת לגרום להם לבלוט על פני הרקע, כיוון שהמעצב ראה לנכון לציירם כך או עקב סיבות טכניות (בהרלדיקה בלבד) על מנת להימנע מהפרת הכלל הראשון של ההרלדיקה - חוק הטינקטורה. בדרך כלל המסגרת מקיפה את כל המטען מכל צדדיו.
על פי חוק הטינקטורה, אחד מאבני היסוד של העיצוב ההרלדי, לא ניתן להניח צבע על צבע; כמו כן לא ניתן להניח מתכת על מתכת (בהרלדיקה "מתכת" היא כסף/לבן או זהב/צהוב ו"צבע" הוא כחול, ירוק, אדום, פורפור ושחור). לעיתים יש צורך עיצובי לעבור על החוק הזה, והמסגרת היא אחת הדרכים לעקוף אותו.
בווקסילולוגיה, אשר שאובה מן ההרלדיקה אך אינה כפופה לחוק הטינקטורה, השימוש במסגרת נפוץ בכל זאת. הסיבה לכך היא בעיקר לשם ראות - ההפרדה בין אזורים כהים באמצעות פס לבן או צהוב היא כלי עזר להפרדה הוויזואלית בין הצבעים הכהים. דוגמה טובה לשימוש במסגרת על דגל היא דגלה הלאומי של דרום אפריקה - מסגרת לבנה מעל ומתחת לצורת פאס ירוקה, ומסגרת צהובה בינה לבין המשולש השחור הסמוך לניצב.
דגלים לאומיים רבים מעוצבים בעזרת המסגרת וכוללים את דגלי טרינידד וטובגו, קוריאה הצפונית, בוטסואנה, קניה והדגל המפורסם מכולם - היוניון ג'ק הבריטי. בדגל אוזבקיסטן נעשה שימוש בלתי רגיל במסגרת בה קווים אדומים דקים מפרידים בין מתכת (הצבע הלבן במרכז) לצבעים (ירוק מתחת וכחול מעל הפס המרכזי).
פונקציית איירי

עקיפה מצמצם מעגלי

בלי קשר למובנים האחרים, ישנה משמעות שלישית של המונח - הצורה של דיסקת איירי, תבנית העקיפה שנוצרת מחריץ מעגלי. סוג זה של הפונקציה קשור באופן הדוק לפונקציית בסל - מדובר ב"סיבוב" של פונקציית בסל סביב הציר האנכי.

היסטוריה

פונקציית איירי קרויה על שם האסטרונום והפיזיקאי הבריטי ג'ורג' בידל איירי (1801-1892), שנתקל בה כשחקר אופטיקה (Airy, 1838). הכיתוב Ai(x) הוצג על ידי הרולד ג'פרי. איירי מונה לאסטרונום המלכותי הבריטי בשנת 1835, והחזיק במשרה עד פרישתו בשנת 1881.
זינאן קורט

קריירת מועדונים

קורט הצטרף לבורוסיה מנשנגלאדבך בגיל 11 ושיחק בה בקבוצות הילדים והנוער, אך לא עלה לקבוצה הבוגרת, אלא רק לקבוצת המילואים. עם זאת, הציג יכולת מרשימה בקבוצות הנוער, וכבש 31 שערים ובישל 21 ב-52 משחקים. היכולת הקנתה לקורט מקום בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה האזורית המערבית (הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה). באוגוסט 2014 הודיע קורט כי קיבל הצעה מבאיירן מינכן וביקש לעבור. ראשי גלדבאך סירבו לאשר את ההעברה ודרשו מקורט להישאר עד תום החוזה בסיום עונת 2016. מנהלת הליגה הגרמנית מצאה שהחוזה החתום אינו חוקי, מאחר שקורט היה מתחת לגיל 16 בעת חתימתו, ולכן פקע באופן מיידי, וקורט שוחרר לבאיירן מינכן.
באוגוסט 2014 באיירן מינכן החתימה את קורט על חוזה לארבע שנים, והוא עבר לשחק מיד בקבוצת המילואים. באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה, בניצחון הביתי 1-0 על הרטה ברלין. ב-7 בינואר 2016 חתם קורט על חוזה בהרטה ברלין עד שנת 2019. במסגרת החוזה, הוסכם כי לבאיירן מינכן תינתן זכות ראשונים אם תבחר לרכוש אותו בחזרה. קורט לא השתלב היטב בהרטה ברלין, ערך שתי הופעות בונדסליגה בלבד במשך שתי עונות וחצי בקבוצה הבוגרת, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון.
בפברואר 2019 עבר קורט לסברובסקי ואטנס מהליגה האוסטרית הראשונה, שהיא השנייה בהייררכיית הליגות באוסטריה. לאחר חצי עונה בקבוצה, בה ערך 13 הופעות והבקיע שער אחד, שוחרר קורט מהקבוצה.
ויטוריו אריגוני

ויטוריו אריגוני (באיטלקית Vittorio Arrigoni, ידוע גם בכינויו ויק; 4 בפברואר 1975 - 15 באפריל 2011) היה פעיל פוליטי איטלקי פרו-פלסטיני שנחטף ונרצח ברצועת עזה.

פעילותו הפוליטית

אריגוני היה פעיל פוליטי פרו-פלסטיני וחבר בתנועת הסולידריות הבינלאומית (ISM), תנועה פרו-פלסטינית אנטי-ישראלית הקוראת למאבק בישראל, בשיטות של פעולה ישירה בלתי אלימה, במטרה להביא לסיום "המצור על רצועת עזה" והשליטה הישראלית ביהודה ושומרון. 
ב-23 באוגוסט 2008 הגיע אריגוני לחופי עזה באמצעות סירה של תנועת "עזה החופשית", יחד עם עשרות אקטיביסטים נוספים. אריגוני השתקע בעזה ודיווח על הנעשה בה באמצעות בלוג בשפה האיטלקית בשם "גרילה רדיו" ומדור קבוע בעיתון הקומוניסטי "המניפסט" (Il manifesto). במהלך מבצע עופרת יצוקה היה לאחד מהאזרחים הזרים הבודדים שדיווחו מתוך רצועת עזה באופן תדיר וכתוצאה מכך זכה לחשיפה בכלי התקשורת באיטליה וברחבי העולם. בשנת 2009 פרסם את ספרו "להישאר אנושי" (Restiamo umani) המבוסס על הבלוג שפרסם במהלך מבצע "עופרת יצוקה". ספרו זה תורגם מאיטלקית לספרדית, לגרמנית ולאנגלית, בתוספת הקדמה מאת ההיסטוריון הישראלי אילן פפה.
אריגוני נהג ללוות דייגים מקומיים בצאתם לדוג בחופי עזה ולתעד את מעצרם על ידי חיל הים הישראלי. במהלך פעילות זו נעצר שלוש פעמים על ידי צה"ל ואף גורש חזרה לאיטליה, אולם לאחר מכן שב לעזה כדי להמשיך בפעילותו.

מותו

בבוקר 14 באפריל 2011 נחטף אריגוני מביתו שבעזה. החוטפים הודיעו כי הם חברים בארגון "אל-תוחיד ואל-ג'יהאד", ארגון טרור ג'יהאדיסטי המסונף ל"אל-קאעידה", ודרשו את שחרורו של מנהיגם, אבו וליד אל-מקדסי, שנעצר חודש קודם לכן על ידי מנגנוני הביטחון של חמאס. החוטפים הציבו אולטימטום של 30 שעות טרם הוצאתו להורג של אריגוני, אולם מנגנוני הביטחון של חמאס איתרו עוד באותו הלילה את גופתו של אריגוני תלויה בבית נטוש בעזה, שעות רבות לפני תום האולטימטום. דוברים מטעם הארגון "אל-תוחיד ואל-ג'יהאד", שקושר לחטיפתו, הכחישו כל מעורבות ברצח, אך ציינו כי "מה שקרה הוא תוצאה טבעית למדיניות של ממשלת חמאס נגד ארגונים סלפיים".
ממשלת חמאס גינתה את הרצח, ופתחה במצוד אחר הרוצחים. כעבור ימים אחדים נהרגו שני חשודים ברצח, ושלישי נעצר.
בתחילת אוגוסט 2012 דווח כי חמאס שחרר את אבו וליד אל-מקדסי, מנהיג הארגון הסלפי.
רודולפו פוגוויל

תולדות חייו

רודולפו פוגוויל נולד ב-1941 בקילמס (Quilmes), פרוור של בואנוס איירס. הוא עשה תואר בסוציולוגיה באוניברסיטת בואנוס איירס ולאחר מכן היה למרצה באוניברסיטה. שם כתב שירים, סיפורים קצרים ומאמרים שעוסקים בקשר שבין תקשורת, ספרות ופוליטיקה.
בהמשך חייו עבד כמנהל משרד פרסום וכאיש עסקים. זכייתו ב-1980 בפרס חשוב על סיפורו "Muchacha punk" איפשרה לו להגיע להכרה ולהקדיש את זמנו לכתיבה.
בנוסף לספריו, חלק מכתביו שולבו באנתולוגיות שהתפרסמו בארצות הברית, בקובה, במקסיקו ובספרד. ב-2003 זכה במלגת גוגנהיים, ובשנה שאחריה זכה בפרס הלאומי לספרות בארצו, על ספרו "Vivir afuera" ("לחיות בחוץ").
ב-2010 נפטר פוגוויל עקב נפחת בריאות שנגרמה מהתמכרותו לעישון.

ספריו שיצאו לאור בעברית

עד כה יצא לאור ספר אחד מיצירתו: ארמדילים: תמונות מקרב תת-קרקעי, תרגם מספרדית: יורם מלצר. הוצאת כרמל, 2009.
הספר עוסק בקבוצה של חיילים ארגנטינאים במלחמת מלווינס אשר מסתתרים בתוך מחפורת ומנסים לחמוק מלחימה, שפירושה עבורם מוות. הספר כתוב בסגנון היפר-ריאלסטי אשר מנכיח את המלחמה על כל נוראותה. עם זאת, הרומן מתרחק משיפוט מוסרי ואינו מציג את העריקים באור שונה או הומניסטי. כל הדמויות מתוארות בחדות מינימליסטית במציאות שבה אין טובים ורעים.
תודחליאש הרביעי

תוּדְחַלִיאַש הרביעי היה בנו הצעיר של חתושיליש השלישי ושל אשתו פודוחפה ומלך החתים בין השנים 1237 - 1209 לפנה"ס בתקופת הממלכה החתית החדשה.
תודחליאש הרביעי נולד בחצר המלכות של הבירה חתושש בדיוק כמו אחיו הבכור נֶרִיקַלִיש ככל הנראה עוד בתקופה שאביהם היה מושל העיר בתקופת אחיו מוותליש השני. עם הזמן החליט חתושיליש השלישי להעביר את המלכות לתודחליאש על אף שלא היה היורש הטבעי לכס המלכות. עם עלייתו לשלטון קידם תודחליאש הרביעי את היחסים הדיפלומטיים החמים עם קוּרוּנְתַש (בנו הנוסף של מוותליש השני) לבקשת אביו, אשר המשיך למשול על העיר תַרְחוּנְתַשַש (העיר טרם נחשפה). תודחליאש אף יצר טבלאות נחושת אשר עליהן נרשם הסכם הידידות בין השניים.
תקופתו של תודחליאש הרביעי התברכה בזכות תנופת הבנייה הנרחבת ברחבי הממלכה כגון, הכשרת המבצר המלכותי בלב העיר חתושש. אך הפרויקטים הנודעים מכל אשר הותיר אחריו תודחליאש הרביעי היו בניית מערכת של 13 סכרים כתשובה מיידית לבצורת הכבדה שפקדה את הממלכה. אחד מהסכרים הללו נשמר בצורה די טובה ועומד עד ימינו בסמוך לעיירה הטורקית אלג'ה, מקומו של האתר הארכאולוגי אַלַג'הויוק, וסיום בניית מקדש הסלע שביַאזִילִיקַאיָה (המרוחקת שני ק"מ מחתושש). מקדש הסלע מהווה בפני עצמו אתר יוצא דופן מפני שהוא בנוי משתי אכסדרות טבעיות שדפנותיהן מכוסות בתבליטים המציגים 71 אלים מתוך פנתיאון האלים החתי.
דונלד סדוויי

רקע

סדוויי נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה. הוא למד באוניברסיטת טורונטו עד לקבלת תואר דוקטור בשנת 1977, בהתמחות של כימיה ומטלורגיה.
סדוויי הצטרף לסגל האוניברסיטה של MIT בשנת 1978 ונמצא שם מאז ברציפות.
בשנת 2013, קיבל תואר בהנדסה לשם כבוד מטעם אוניברסיטת טורונטו על תרומתו לקידום חינוך איכותי וקידום טכנולוגיות לאנרגיה מתחדשת.

מחקריו

תחומי מחקריו של סדוויי הם הנדסת חומרים, מטלורגיה ואלקטרוכימיה.
כחוקר מתמקד סדוויי בפיתוח שיטות יעילות וידידותיות לסביבה להפקת מתכות מעפרותיהן, וכן במחקר של סוללות חשמליות. סדוויי היה שותף בפיתוח אלקטרוליט מסוג פולימר מוצק (solid polymer electrolyte) עבור סוללות, שהציגו ביצועיים גבוהים.
בשנת 2006 הציג שיטה אלקטרוכימית יעילה וידידותית לסביבה, להפקת ברזל מהעפרה באמצעות אלקטרוליזה כתחליף לשימוש בכבשני היתוך. 
בשנת 2009 הציג סוללה נטענת חדשנית במחיר זול לשימושים של אגירת אנרגיה. הסוללה מסוג "מלח מותך" (molten salt battery) מבוססת על אנודת מגנזיום וקתודת אנטימון המופרדת באמצעות אלקטרוליט יוני מותך. בשנת 2010 הוקמה חברת Ambri לטובת מסחור הטכנולוגיה.

הוראה

במשך 16 שנים ברציפות לימד פרופסור סדוויי את הקורס "מבוא למצב המוצק בכימיה" שהיה אחד מהשיעורים הגדולים ביותר במספר הסטודנטים ב-MIT.
כלל ההרצאות של הקורס הוסרטו והועלו לאינטרנט, תחת מיזם "MIT Open Course Ware". הרצאותיו של סדוויי זכו לפופולריות גבוהה, וזאת בשל סגנונו הייחודי שזכה לפרסום ניכר.
הרצאותיו של סדוויי כוללות לעיתים קרובות שילוב של נתונים על ההיסטוריה של המדע ועל מחקריהן של זוכי פרס נובל וכן על פריטים שונים שהוא מציג בפני הסטודנטים.
סדוויי נוהג להקדיש את 5 הדקות האחרונות של כל הרצאה בנושא פופולרי מתחומי התרבות, האומנות והמוזיקה שמתקשר לנושא השיעור. כך לדוגמה, בסיום של אחת מהרצאותיו בנושא קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן, הוא סיפר על אחד מהגילויים שנעשו בתחום המחקר של יצירות אומנות, בו נחשף כי הציור "תפילה בשדה" של הצייר הצרפתי ז'אן-פרנסואה מילה, ככל הנראה צויר על ידו פעמיים, שכן בדיקת רנטגן של הציור חשפה שכבות קודמות שבהן היצירה צוירה באופן שונה לחלוטין, דבר שלא היה ידוע והוסיף מידע רב אודות סגנונו ויצירותיו של הצייר.
דוני בראסקו

עלילה

דוני בראסקו הוא למעשה יוסף ד פיסטונה, סוכן FBI סמוי. אשתו שונאת את עבודתו, ובני הזוג חווים ויכוחים לאורך כל הסרט. בבית, התנהגותו של יוסף הופכת להיות יותר ויותר כמו הפושע שהוא מתיימר להיות. בעקבות הצלחת חדירתו של יוסף למאפיה, דין בלנפורד מוושינגטון, מתעניין במקרה. הוא מבקש מיוסף לשלב סוכן FBI ממיאמי, ריצ'רד "ריצ'י", לתוך המבצע. יוסף מסרב אבל משכנע את סוני בלאק והצוות להיפגש עם ריצ'י במיאמי.
כשהסרט מתקדם מופיע הציטוט הידוע מאחת התגרות האחרונות בין דוני ואשתו אשר הופכת לפיזית. יוסף מכה את אשתו ואז הוא מתחרט: "אני לא הופך להיות כמוהם, מגי, אני הם".
בעקבות הידיעה שהוא יצטרך לסיים את ענייניו ולבצע מעצרים, דוני מנסה לשכנע את לפטי להימלט מהחיים הפליליים שלו. לפטי מתעמת עם דוני על עבודתו עם ה- FBI.סוכני ה- FBI באים לחשוף את זהותו האמיתית של דוני לפני סוני בלאק והצוות. הסרט מסתיים בהענקת המחאה על סך 500 $ ומדליה עבור עבודתו, אך דוני במקום להיות מאושר וגאה מרגיש אבוד ומתוסכל.
אמות (מיתולוגיה)

אמות היא מפלצת מהמיתולוגיה המצרית. פירוש שמה הוא "זוללת המתים".
אמות היא הכלאה בין תנין, אריה והיפופוטם - שלושת בעלי החיים "אוכלי האדם" הגדולים ביותר שהיו ידועים למצרים הקדמונים. תפקידה היה לאכול את אלה שנשפטו על מעשיהם הרעים וקיבלו גזר דין מוות.
זאב אריה רבינר

הרב זאב אריה רבינר (י"א בשבט תרנ"ה, 5 בפברואר 1895 - כ"ג בתשרי תשל"ט, 24 באוקטובר 1978) היה מראשי תנועת המזרחי בלטביה ופעיל בה בארץ ישראל, דרשן, מחבר תורני פורה וביוגרף של רבנים וקהילות במזרח אירופה. שימש פעמיים כציר בקונגרס הציוני.

קורות חייו

נולד בעיר בויסק שבמחוז קורלנד שברוסיה (כיום בלטביה), ללאה ולרב בנימין בינוש רבינר רבה של שימבורג, מצאצאיו של הרב מרדכי יפה בעל הלבושים. בילדותו למד תורה אצל אביו ובבחרותו נכנס ללמוד בישיבת "תורה ומדע" בלידא אצל ראשי הישיבה רבי יצחק יעקב ריינס ורבי שלמה פוליצ'ק. בהיותו בישיבה בלידא נקשר לרב ריינס, לדרכו ולשיטתו והוא היה זה שסמך אותו לרבנות. נשא לאשה את שרה מלכה, בתו של זלמן אברמוביץ שהיה ראש הקהילה בעיירה דובניש ובעל בית חרושת לגרביים אותו ניהל יחד עם בתו. 
לאחר נישואיו התגורר במוסקבה ובחארקוב, שם היה פעיל ציבורי בקהילות היהודיות ובתנועות הציוניות. בחדש כסלו תרע"א (בסוף 1917) השתתף בתור ציר בוועידת "אחדות" שהתקיימה בקייב ובתרע"ו (1916), בהיותו במוסקבה שימש מזכיר של ההסתדרות "מסורת וחרות".
בתרפ"ה (1925) עבר להתגורר בריגה בירת לטביה, שם הרחיב את פעילותו בתנועת המזרחי שייסד רבו הרב ריינס. הוא היה מראשי תנועת המזרחי בלטביה ומרכז ענייני ההכשרה לעליית צעירי המזרחי לארץ ישראל. באלול תרצ"ד השתתף בישיבת הוועד הראשי של המזרחי בלמברג.
בתרצ"ה (1935) עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. באותה שנה שימש כציר לוועידה העולמית של המזרחי בקרקוב ושנתיים אחר כך בציריך, מטעם תנועת המזרחי בארץ ישראל.
שימש כציר לקונגרס הציוני העולמי ה-19 שהתקיים בלוצרן וה-20 שהתקיים בציריך.
בארץ ישראל היה פעיל למען תנועת המזרחי, נודע בנאומיו ודרשותיו בארץ ישראל ובתפוצות, כשחלק גדול מהן נשא במטרה לעודד מתן צדקה ולטובת מוסדות תורה וחסד והקרנות הציוניות. על כושר הנאום שלו כתב הרב ריינס בכתב הסמיכה שהעניק לו: "וגם נתן את לבו במשך הזמן לדעת דרכי הדרוש וההטפה, וגם בזה הצליח מאוד, עד כי יודע עתה לדרוש ברבים ושפתותיו נוטפות שושנים".
שימש ספרא דדיינא בבית הדין הרבני בתל אביב.
נפטר בתשרי תשל"ט ונקבר לצד רעייתו בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב.

חיבוריו

מאז עלותו לארץ ישראל השקיע הרב רבינר בחיבורים תורניים וספרי ביוגרפיה על רבנים גדולי תורה מאירופה, יצירותיו המגוונות העשירו רבות את הספרות התורנית.
מאמרו הראשון פורסם בכ"א בטבת תרצ"ו ביומון העברי דואר היום, תחת הכותרת "ברוך הבא", לקראת בואו של הרב משה אביגדור עמיאל לכהן בתור רב ראשי בתל אביב. לאחר מכן פרסם הרבה מאמרים ומחקרים בעיתונות היומית והשבועית, כתבי עת וקבצים שונים.
לואיס סוארס מירמונטס

קריירת מועדונים

סוארס החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת דפורטיבו לה קורוניה ב-1949. הוא התקדם בין קבוצות הנוער של דפורטיבו עד הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבסוגרת ב-6 בדצמבר 1953. עד סוף העונה הבקיע שלושה שערים ב-17 משחקים. ב-1954 עבר סוארס לברצלונה, אך את רוב עונתו הראשונה במועדון בילה בקבוצת המשנה של המועדון, אספנייה אינדסטריאל.
בין 1955 לבין 1961 היה סוארס שחקן קבע בסגל ברצלונה לצד לאזלו קובאלה ושנדור קוצ'יש. עם הלניו הררה כמאמן, זכתה הקבוצה וסוארס בדאבל (זכייה באליפות ובגביע הגנרל) ב-1959 ובדאבל נוסף (זכייה באליפות ובגביע ערי הירידים) ב-1960. באותה שנה זכה גם בתואר כדור הזהב. אחד ממשחקיו האחרונים בקבוצה היה גמר גביע אירופה לאלופות 1961, בו הפסידה קבוצתו 3-2 לבנפיקה.
ב-1961 הפך סוארס לשחקן היקר בעולם, לאחר שהועבר מברצלונה לאינטר מילאנו תמורת 142,000 פאונד. סוארס שיחק באינטר תחת הדרכתו של הררה פעם נוספת. סוארס היה שחקן קבע גם באינטר והיה חלק חשוב בקבוצה שזכתה לכינוי "לה גרנדה אינטר" ונחשבה לקבוצה הטובה באירופה באותן שנים, עימה זכה בשלוש אליפויות הסרייה א', שני גביעי אירופה ושני גביעים בין-יבשתיים. בין 1961 לבין 1970 ערך 328 הופעות במדי הקבוצה והבקיע 55 שערים.

נבחרת ספרד

סוארס שותף ב-32 משחקים של נבחרת ספרד, בהם הבקיע 14 שערים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-6 בדצמבר 1957 בניצחון 6-1 על נבחרת הולנד. סוארס ייצג את נבחרתו במונדיאל 1962 ובמונדיאל 1966. הישגו הגדול ביותר עם הנבחרת היה זכייה ביורו 1964. את משחקו האחרון במדי הנבחרת הספרדית ערך ב-1972.
ארון יוז

קריירה

יוז התחיל את הקריירה שלו בניוקאסל יונייטד. ב-26 בנובמבר 1997 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 נגד ברצלונה במסגרת ליגת האלופות. ב-10 בינואר 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג נגד שפילד ונסדיי. בעונת 1999/2000 ביסס את מעמדו בהרכב הקבוצה. ב-19 בספטמבר 1999 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-8 נגד אותה שפילד ונסדיי נגדה גם ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה. ב-25 ביולי 2001 הבקיע את שער הניצחון נגד מינכן 1860 שהביא לקבוצתו העפלה לגמר גביע האינטרטוטו.
ב-20 במאי 2005 יוז נמכר לאסטון וילה תמורת מיליון פאונד והוא חתם על חוזה ל-3 שנים. ב-13 באוגוסט 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בווילה במשחק נגד בולטון ונדררס. ב-27 ביוני 2007 חתם בפולהאם. לאחר עזיבתו של בריאן מקברייד ופציעתו של דני מרפי, מונה לקפטן הקבוצה. ב-4 בדצמבר 2009 יוז חתם על חוזה חדש עד קיץ 2013. בסיום אותה העונה הגיע עם פולהאם לגמר הליגה האירופית, שם נוצחה 2-1 בהארכה על ידי אתלטיקו מדריד.
ב-26 בדצמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בפולהאם בהפסד 3-1 לוסטהאם יונייטד. ב-14 בספטמבר 2012 האריך את חוזהו במועדון עד ינואר 2014.
ב-31 בינואר 2014, יוז חתם בקווינס פארק ריינג'רס עד לסיום העונה אליה הגיע בהעברה חופשית. ב-10 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בק.פ.ר. בהפסד 1-0 לדרבי קאונטי. בסיום העונה העפיל עם ק.פ.ר. לפרמייר ליג, אך עזב את המועדון לאחר שסיים את חוזהו.
ב-14 ביולי 2014 חתם בברייטון אנד הוב אלביון. ב-9 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק הליגה נגד שפילד ונסדיי. באותה עונה יוז סבל ממכת פציעות שלא אפשרה לו ליצור רצף של דקות משחק.
ב-13 ביולי 2015 חתם במלבורן סיטי מליגת העל האוסטרלית והצטרף לדמיאן דאף ששיחק עמו בפולהאם. ב-13 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 3-0 למערב סידני ונדררס. ב-2 בינואר 2016 יוז הבקיע את השער הראשון שלו בתיקו 2-2 נגד פ.צ. סידני. יוז שוחרר מהמועדון ב-28 באפריל.
ב-28 ביולי 2016 חתם בקרלה בלסטרס מהסופר ליג ההודית.
ב-9 בינואר 2017 יוז חתם בהארטס מליגת העל הסקוטית.
ביוני 2019 פרש מכדורגל.

קריירה בינלאומית

ב-5 במרץ 1998 יוז ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת צפון אירלנד נגד סלובקיה. ב-17 באפריל 2002 ענד לראשונה את סרט הקפטן של הנבחרת במשחק נגד ספרד. יוז הפך לקפטן הקבוע של הנבחרת משנת 2003 עד לפרישתו מהנבחרת בשנת 2011 והיה שותף לניצחונות הגדולים של הנבחרת נגד אנגליה, ספרד ושוודיה. ב-10 באוגוסט 2011 הבקיע את שערו היחיד בנבחרת עד כה במשחק נגד איי פארו במסגרת מוקדמות יורו 2012. בספטמבר 2011 הודיע על פרישה מהנבחרת עקב פציעות. ב-19 בפברואר 2012 יוז החליט לשוב לזירה בינלאומית וכעבור 10 ימים ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו בנבחרת בהפסד 3-0 לנורווגיה.
פרנסיסקו סונייגה

קורות חיים

סונייגה נולד בקוסטה ריקה. אביו, מנואל מריה סונייגה היה פסל מקומי.
בשנת 1935 זכה סונייגה בפרס בתחרות הפיסול של קוסטה ריקה (Salón de Escultura en Costa Rica) בגין יצירתו "אמהות" (La maternidad). בשנת 1936 עבר להתגורר במקסיקו, בה למד אמנות ב-La Escuela de Talla Directa. בשנת 1938 החל ללמד בבית הספר לציור ופיסול "לה אסמרלדה" (Escuela Nacional de Pintura, Escultura y Grabado La Esmeralda) ולימד בבית ספר זה עד פרישתו בשנת 1970.
בשנת 1958 זכה סונייגה בפרס ראשון בפיסול מאת המכון הלאומי המקסיקני לאמנות יפה.
יצירותיו של סונייגה מוצגות במוזיאונים רבים ובהם המוזיאון לאמנות של סן דייגו, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, המוזיאון לאמנות מודרנית במקסיקו סיטי ובמוזיאון הירשהורן בוושינגטון די. סי..