תעודת זהות

תעודת זהות היא תעודה ציבורית המזהה את בעליה כאזרח המדינה, האוטוריטה או הרשות השלטונית אשר הנפיקה את המסמך.
המסמך משמש לצרכים שונים, כאשר מטרתו העיקרית היא זיהויו של נושא המסמך. עם זאת, המסמך יכול לכלול פרטים כגילו, מינו, תיאורו הפיזי או אף מוצאו האתני של נושא המסמך, וככזה, יש בו לעיתים כדי לאשש את זכויותיו וחובותיו של נושא המסמך. לדוגמה, במדינות בהן יש איסור על מכירת אלכוהול לקטינים, תעודת הזהות תשמש את רוכש האלכוהול על מנת להוכיח כי אינו קטין.
תעודת הזהות יכולה להיות מסמך שנוי במחלוקת, וזאת לפי הדרך בה משתמשת בה המדינה המנפיקה אותה. לעיתים המדובר במסמך המשמש לאפליית סוג אחד של אזרחים, או לסימונם כשונים מאחרים, ולעיתים המידע הנאסף לצורך הנפקת תעודת הזהות יוצר מאגר מידע ההופך את התחקות המדינה אחר מעשי אזרחיה לקל יותר.

סוגים של תעודות זהות

בעבר הייתה תעודת הזהות כרטיס מקרטון שעליו מודבקת תמונת בעליו. כיום מדובר לעיתים ב"כרטיס חכם" שניתן לקריאה באמצעות מחשב.
תעודת הזהות מעניקה, מבחינה מנהלית, לבעליה זהות ייחודית, לה אין שותף במדינה אשר הוציאה את התעודה הזו, ומגדירה את מעמדו של נושא התעודה במדינה מנפיקת התעודה. תעודות זהות מתקדמות כוללות מידע ביומטרי כתמונה, תיאור של תווי הפנים, גאומטריה של היד, סריקה ביומטרית של קשתית העין או אף טביעת אצבעות.
מידע שגרתי יותר הכלול בתעודת הזהות הוא לרוב שמו המלא של נושא התעודה, שמות הוריו, כתובתו, עיסוקו, והלאום אליו הוא משתייך, במדינות רב לאומיות. תעודות זהות מסוימות מציינות אף את סוג הדם.

משמעות חוקית

החוק מגביל בדרך כלל את מספר האנשים הרשאי לדרוש הצגתה של תעודת זהות. לרוב המדובר באנשי משטרה ורשויות ההגירה, אך נהוג להציג תעודת זהות במגוון רחב של מצבים, כגון בעת שימוש בכרטיס אשראי, או רכישת אלכוהול וסיגריות. העובדה כי אדם אשר אינו מציג תעודת זהות אינו יכול לבצע מגוון של פעולות אזרחיות, כמו גם צפוי להיות מעוכב לחקירה אם יידרש להציגה על ידי שוטר, ויימצא כי אינו נושא אותה, הופכת את נשיאת תעודת הזהות לחובה דה פקטו בארצות רבות, גם אם אין חובה חוקית דה יורה לנשיאת התעודה.
לעיתים ישנם מסמכים רשמיים המשמשים כתחליף מעשי לתעודת הזהות, כגון רישיון נהיגה או דרכון, היכולים לסייע לרשויות בזיהוי הנושא אותם אף אם אינו נושא תעודת זהות. עם זאת, בדרך כלל תעודת זהות ניתנת לכלל התושבים החוקיים במדינה, בעוד שמסמכים אלו ניתנים רק למבקש אותם.

טיעונים בעד ונגד הנפקת תעודת זהות

בארצות בעלות מסורת המשפט המקובל, ישנו ויכוח על הנפקת תעודת הזהות. ויכוח זה אינו מתעורר בדרך כלל בארצות אחרות בהן נהוגה הנפקת תעודת הזהות.
בארצות הברית ובבריטניה תעודת הזהות מהווה נושא השנוי במחלוקת עזה, וישנם הרואים בהנפקת תעודת הזהות לכל אזרח, ובחיובו לשאת אותה, משום התערבות של המדינה בתחום הפרט, ושלילה של חרויות הפרט.
לרוב, הביקורת מופנית כלפי מאגרי המידע הכוללים את המידע הכלול בתעודת הזהות, ולא כנגד המסמך עצמו.

תעודות זהות במדינות העולם

על פי הארגון הבינלאומי לפרטיות, "Privacy International", נכון לשנת 1996, כמאה מדינות ברחבי העולם מחייבות את אזרחיהן לשאת תעודת זהות. על פי ארגון זה, אף אחת ממדינות המשפט המקובל אינה מנפיקה לאזרחיה תעודות זהות.

תעודת הזהות בבריטניה

במהלך מלחמת העולם הראשונה החל השימוש בתעודות הזהות בבריטניה אך נזנח בשנת 1919. במהלך מלחמת העולם השנייה הונפקו שוב לאזרחים תעודות זהות, אך בשל ביקורת ציבורית, שוב חדל השימוש בהן בשנת 1952.
מאז ועד היום סברו רבים משרי הפנים בבריטניה כי יש להנפיק לאזרחים תעודות זהות. בשנת 2003 הצהיר שר הפנים, דייוויד בלאנקט על תוכניתו, כי עד לשנת 2013 ינפיק משרד הפנים תעודת זהות המבוססת על טכנולוגיה ביומטרית ומאגר מידע ארצי, ויחייב את האזרחים לשאת את התעודה. למטרה זו הועלתה בפרלמנט הצעת חוק שזכתה לתמיכה של רוב מצומצם בפרלמנט, ולהתנגדות קולנית מצד ארגוני זכויות האזרח.
ב-13 בפברואר 2006 אישר הפרלמנט חוק המאפשר לאזרחים לשאת תעודת זהות אם רצונם בכך. כל אזרח הפונה לקבלת דרכון יחויב לרכוש תעודת זהות בו בזמן, אך לא יחויב לשאתה. עלות התעודה תהא 30 לירות שטרלינג. החוק בוטל בשנת 2009.

צרפת

בצרפת החל השימוש בתעודות זהות בשנת 1940. המתנגדים לשימוש בתעודת הזהות מציינים כי השימוש בתעודת הזהות בצרפת היה כלי חשוב בידיה של ממשלת צרפת של וישי בזיהויים, למטרת השמדתם של 76,000 היהודים הצרפתים שנספו בשואה.
בעבר, הייתה נשיאת תעודת הזהות חובה, והיה על האזרח לדאוג לעדכונה של תעודת הזהות מדי שנה, אם שינה את מקום מגוריו, ומדי עשר שנים אם נותר באותו מקום מגורים. עדכון מסוג זה היה כרוך בתשלום אגרה. בנוסף לתצלום נושא תעודת הזהות, כללה התעודה גם את שמו המלא, מקום לידתו ותאריך לידתו, ומספר תעודת זהות, אשר שימש גם את רשויות הצבא לשם זיהוי החייבים בגיוס, את רשויות הביטוח הלאומי לשם תשלום גמלאות וקיצבאות, את הרשויות המשפטיות ורשויות המס.
לאחר מכן שונה החוק, כך שכל מסמך שהונפק באופן רשמי, שכלל תמונה ושם, יכל לשמש לשם זיהוי.
תעודות הזהות המונפקות עתה לאזרחי צרפת הן בחינם, ואין חובה לשאת אותן (מנגד קיימת חובה לשאת מסמך מזהה כלשהו בכל עת). ישנם המקדמים חקיקה להנפקת תעודת זהות ביומטרית שנשיאתה תהיה חובה, אך הצעות אלו זוכות לביקורת רבה. תעודות הזהות המונפקות משנת 2004 כוללות מידע ביומטרי, תמונה סרוקה באופן ממוחשב, תיאור דיגיטלי של טביעת האצבעות, חתימה סרוקה של נושא התעודה, ואמצעים דיגיטליים שונים למניעת זיוף התעודה, המוטבעים בפלסטיק ממנו היא עשויה.

ארצות הברית

בארצות הברית אין שימוש בתעודת זהות פדרליות. אין כל רשות פדרלית המנפיקה תעודת זהות לכלל תושבי המדינה. ניסיונות ליצור רשות מסוג זה נכשלו בשל הביקורת מצד גופים ליברטריאנים ופוליטיקאים שמרנים, המתייחסים אל השימוש בתעודת זהות כמאפיין של משטר טוטאליטרי.
בפועל, משמשים רישיונות הנהיגה המונפקים על ידי המדינות השונות בארצות הברית כסוג של תעודת זהות, ולעיתים קרובות נדרשת תעודה זו גם בנסיבות שאינן קשורות לנהיגה, כגון בעלייה למטוס בטיסה פנים ארצית, או בכניסה לבניין פדרלי. המדינות השונות בארצות הברית יכולות להנפיק תעודות זהות של המדינה.

הונג קונג

להונג קונג היסטוריה ארוכה של שימוש בתעודות זהות, החל מהכרטיס הממולא ידנית בו השתמשו בעבר, עד לכרטיס ה"חכם" שהוכנס לשימוש לאחרונה. השימוש בתעודת הזהות לא עורר כל מחלוקת בהונג קונג.
תעודות זהות הונפקו לראשונה בהונג קונג בשנת 1949, השנה בה השתלטו הקומוניסטים על סין, וזאת במטרה לעצור את זרם המהגרים הבלתי חוקיים שהגיע אל הטריטוריה של הונג קונג, שהייתה באותה העת מושבה בריטית. האזרחים נדרשו להרשם ולקבל תעודת זהות, אך לא לשאת אותה עמם.
בשנת 1980 הוכרז כי נשיאת התעודה היא חובה, וזאת בשל גל נוסף של הגירה בלתי חוקית שהציף את העיר. בשנת 2003 הוכנס לשימוש כרטיס "חכם" הכולל שבב מחשב האוגר מידע אישי על נושא התעודה וניתן לקריאה באמצעות מכונה המיועדת לכך.

תעודות זהות בטריטוריות שנויות במחלוקת

תושבי סהרה המערבית אשר אינם מכירים בשלטון המרוקאי בטריטוריה משתמשים בתעודות זהות ספרדיות מלפני שנת 1975, המבדילות אותם מן המתיישבים המרוקאים שהגיעו לאחר מכן.
לאומנים בסקים הנפיקו "תעודות זהות" כאמצעי להראות את שלילתם את השלטון הספרדי והצרפתי בחבל הבסקים. צרפת וספרד הן מדינות בהן נשיאת תעודת זהות היא חובה. בנשיאת תעודת הזהות ה"בסקית" במקום זו הרשמית יש משום התרסה כלפי השלטונות.
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית, המשרד לעניינים אזרחיים שלה החל להנפיק תעודות זהות פלסטיניות באישור ישראל, שקובעת גם את מספרי הזהות. תעודות אלה דומות לתעודות המנהל האזרחי הכתומות, אך הנרתיק שלהן הוא בצבע ירוק ועליו מוטבע סמל הרשות הפלסטינית, והכיתוב בערבית קודם לזה שבעברית.