google/wiki40b huggingface dataset:
דייוויד ברגר

ביוגרפיה

ברגר התגייס לחיל הנחתים ב-1981, עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר, ושירת כמפקד מחלקה בדיוויזיית הנחתים הראשונה. בתקופת מלחמת המפרץ שירת כמפקד פלוגה וקצין מבצעים בגדוד הסיור השני של דיוויזיית הנחתים השנייה. שירת כקצין גיוס של החיל ברואנוק שבוירג'יניה, כמדריך בבסיס הנחתים ביומה שבאריזונה, כמדריך למבצעים מיוחדים בכוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים וקצין תכנון במטות המשולבים. בתפקיד זה שירת בבניין הפנטגון בעת פיגועי 11 בספטמבר ב-2001, ושהה בסמוך לבניין שנפגע במתקפה.
בשנים 2002–2004 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט חיל הנחתים השמיני של דיוויזיית הנחתים השנייה. בתקופת פיקודו הוצב הגדוד באוקינאווה, בתחילת 2004 נשלח להאיטי להוביל כוח התערבות צבאי בינלאומי בעקבות מרידה ומהומות אלימות שהתרחשו במדינה. הוא פיקד על רגימנט הנחתים השמיני בתקופה בה הוצב בפלוג'ה שבעיראק. על פועלו כמפקד הרגימנט עוטר בלגיון ההצטיינות עם אות V לאומץ לב. שימש סגן מפקד דיוויזיית הנחתים השנייה וראש מטה כוח קוסובו. בשנים 2009–2011 שירת כקצין אג"ם במטה חיל הנחתים. ב-2012 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה ולחם עמה במלחמת אפגניסטן. בשנת 2013 מונה למפקד מרכז האימונים ובסיס הנחתים בסן ברנרדינו שבקליפורניה.
ביולי 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים. באוגוסט 2016 מונה למפקד כוחות חיל הנחתים בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. באוגוסט 2018 מונה למפקד פיקוד פיתוח הלוחמה של הנחתים. 
ביולי 2019 מונה למפקד חיל הנחתים בדרגת גנרל.
ברגר בעל תואר ראשון בהנדסה מאוניברסיטת טוליין. בעל תואר שני במדיניות ציבורית בינלאומית מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובעל תואר שני בלימודים צבאיים. הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל הנחתים ובית הספר של חיל הנחתים ללחימה מתקדמת. בוגר בית הספר של הריינג'רס, בית הספר לצניחה, בית הספר לצלילה של הצי, ובית הספר לסיור אמפיבי של חיל הנחתים.
שלמה נאמן

ביוגרפיה

שלמה נאמן נולד בעיר אסן שבמערב גרמניה. אמו, אלזה טְרוֹי (Else Treu), הייתה בת למשפחה שחייתה דורות רבים בגרמניה, ואביו שמואל גולדרייך היה יליד ז'שוב שבמערב גליציה, שהיגר בנעוריו לגרמניה כדי למצוא פרנסה. המשפחה הייתה ציונית ובעלת נטייה סוציאליסטית, ומורשת זו עברה לשלמה נאמן.
נאמן סיים בית ספר עממי ולאחר מכן תשע שנות לימוד בגימנסיה ריאלית (שטיפחה גם את הלימודים ההומניסטיים ולכן נקראה 'גימנסיה רפורמית'), ובמקביל היה פעיל בתנועת הנוער היהודי 'קדימה'. 
עלה לארץ ישראל ביוני 1932 עם אשרת תייר ונשאר בארץ כ'לא לגלי' עד קום המדינה. 
למד בסמינר בית הכרם (1932-1934) ולאחר מכן החל ללמד בכפר ויתקין, שם הכיר את מי שתהיה אשתו, לאה קופרניק, שעלתה עם הוריה ממסצ'יבוב בפולין (היום בלארוס) ועבדה כגננת במקום. שם המשפחה - נאמן - הוא תרגום משם משפחת אמו Treu.
בשנת 1937 עבר ללמד בקריית ענבים, ובשנת ת"ש עבר לכנרת, ושם לימד בכתות הגבוהות, תחילה בבית החינוך המשותף בדגניה א' ולאחר מכן בבית-ירח, שנוסד אז כבית ספר תיכון משותף לילדי עמק הירדן.
במלחמת העצמאות נלחם שלמה נאמן בצמח ועל הדגניות ואחר כך היה סרן תרבות במשך מספר חודשים בגולני.
במשך שנים רבות היה במעמד של מורה שכיר בכנרת, ורק בשנת 1956, כשבנו הבכור התקרב לגיל 18 ועמד להיות חבר בקיבוץ, החליט (יחד עם לאה אשתו) להיות חבר בקיבוץ.
בשנת 1953, כשהוא בן 42, החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. לתואר ראשון למד היסטוריה כללית וגאוגרפיה, ובלימודי תואר שני התמקד בהיסטוריה ואת עבודת הגמר כתב (בהדרכת פרופסור יהושע פראוור) בתקופת ימי הביניים.
את עבודת הדוקטור כתב בהדרכת פרופ' יעקב טלמון בנושא "לאסאל והתנועה הלאסאלינית מחקר בדמוקרטיה לא פרלמנטרית" (תשכ"ב).
משנת 1963 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב, מונה לדרגת פרופסור מן המניין ב-1973 ויצא לגמלאות (בשנת 1979). תחילה לימד במקביל באוניברסיטה ובבית ירח, ובשנת 1965 עזב את הקיבוץ והשתכן בלוד, ומקץ כעשר שנים עבר לרמת אביב. לימד גם את תקופת ימי הביניים וגם את תקופת העת החדשה, הוא המורה הראשון והאחרון בחוג להיסטוריה כללית שבאוניברסיטת תל אביב שלימד בו זמנית שני תחומים אלה.
נוסף להוראה בארץ לימד גם באוניברסיטאות בהנובר ובמינסטר, וכן הרבה לשהות במכוני מחקר באמסטרדם ובטריאר לשם איסוף חומר על מחקריו בהיסטוריה החברתית של אירופה, וראש לכל גרמניה, במאה התשע עשרה.
הוא אביו של ההיסטוריון והארכאולוג נדב נאמן ושל האמנית מיכל נאמן.
רשימת מאמריו מופיעה בספר היובל שהוכן לכבודו.

אודות מחקרו

מחקרו של שלמה נאמן היה על תנועת הפועלים הגרמנית במאה התשע עשרה. במסגרת זאת הוא כתב מונוגרפיה רחבת יריעה על פרדיננד לסל בלשון הגרמנית בשבע מאות עמודים שזכתה לגרסה מקוצרת בעברית. עסק בתולדות תנועת הפועלים הגרמנית במסגרת התפתחות הסוציאל-דמוקרטיה בגרמניה ועסק בזיקה בין הבורגנות לתנועת הפועלים - היסטוריה החברתית.
הוא עסק במעמדות, במרקסיזם, בתאוריה מרקסיסטית, בזיקתה לתנועת הפועלים בגרמניה, ובזיקה לתולדות תנועת הפועלים בארץ ובזיקה שבין הסוציאליזם לציונות.
כתב על משה הס, רוזה לוקסמבורג ואישים מרכזיים נוספים בתנועת הפועלים הגרמנית שרובם היו יהודים וחלקם לא התעניינו ביהדות, אלא פנו לסוציאליזם הגרמני והייתה להם השפעה על ההיסטוריה הגרמנית.
הספר האחרון שכתב עסק במגע שבין המרקסיזם לציונות.
עלייתו של אפוקליפס

תקציר העלילה

לפני 5000 שנים, תינוק נמצא במדבר המצרי על ידי חבורה של נוודים שודדים. הילד גדל ונקרא בשם עין סבאח נור על ידי מנהיג השבט, בעל, אשר מלמד את הילד את הישרדותם של החזקים. במהלך אותה תקופה, מצרים נשלטת על ידי פרעה ראמה-תות, אשר למעשה הוא הנוסע בזמן קאנג הכובש, שהגיע מהעתיד כדי להכתיר את עין סבאח נור כיורשו, בשל העובדה כי הילד יגדל ויהפוך למוטאנט החזק ביותר ואחד היצורים הידועים לשמצה בהיסטוריה. השבט של נור נהרס על ידי צבאות של תות. לפני שבעל מת, הוא אומר לנור כי הוא מיועד לדברים גדולים. נור מחפש נקמה ונוסע לעיר של ראמה-תות שם הוא מסתתר, מתחזה לעבד ומתאהב בנפרי, אחותו של אוזאימאנדיאס, הגנרל של תות. לבסוף נור נדחה על ידי נפרי, כשהיא רואה את פרצופו המעוות. הכוחות המוטאנטיים שלו מתעוררים, הוא משעבד את אוזאימאנדיאס בזמן שראמה-תות בורח. הוא מכנה את עצמו אפוקליפס ומתחיל לחסל את החלשים.
The Righteous Brothers

רקע

הקריירה המוזיקלית של מדלי והטפילד החלה בשנת 1962, כאשר החלו לשיר בלהקה "The paramours". בעקבות ההצלחה הראשונית הם חתמו בהמשך על חוזה הקלטות בחברת התקליטים Moonglow Records. במהלך 1963 הצמד הוציא לשווקים שני אלבומים, אשר מתוכם שתי שירים זכו להצלחה מתונה - "Little Latin Lupe Lu" ו-"My Babe".
הצמד בחר את השם "Righteous Brothers" לאחר שאחד מהמעריצים שנכח בהופעה שלהם צעק לעברם בסוף המופע "That was righteous, brothers".
במהלך 1965 הצמד הוציא את הלהיט "You've Lost That Lovin 'Feelin'" אשר הופק על ידי פיל ספקטור. זה היה אחד מהסינגלים בז'אנר הפופ שזכו להצלחה הרבה ביותר באותה העת, זאת על אף שהשיר לא היה באורך הסטנדרטי של השירים שנוגנו ברדיו בתקופה זו. לפי BMI, "You've Lost That Lovin 'Feelin'" הוא השיר המושמע ביותר בתולדות הרדיו עד היום.
ב-1965 הוציא הצמד מספר להיטים נוספים שהופקו על ידי ספקטור, בהם השירים "Just Once in My Life", ‏"Unchained Melody", ו-‏"Ebb Tide", אשר כולם הגיעו למצעד הבילבורד טופ 10. "Unchained Melody" זכה להצלחה מחודשת ב-1990, כשחזר למעמד של להיט ענק בעקבות שימוש בו בסצנת הריקוד האחרון של סם ומולי בסרט "רוח רפאים".
בשנת 1987 ביצע ביל מדלי בדואט, יחד עם הזמרת ג'ניפר וורנס, את שיר הנושא מהסרט "ריקוד מושחת", "(I've Had) The Time of My Life". הסינגל הפך לרב מכר בינלאומי.
הטפילד מת ממנת יתר של קוקאין ב-5 בנובמבר 2003.
שומרי האומה של אוגללה

שומרי האומה של אוגללה הייתה קבוצה צבאית פרטית פעילה בשמורת האינדיאנים פיין רידג' בדקוטה הדרומית במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 המוקדמות.

היווצרות

ב-9 בנובמבר 1972 התרחשה מחאה של ילדים אמריקאים אשר זכתה בשם "ההשתלטות על הלשכה לענייני אידיאנים". יום לאחר מכן המועצה של השבט האינדיאני "אוגללה סיו" קיבלה כמה החלטות בתגובה למחאה. אחת ההחלטות ביקרה את התנועה האינדיאנית האמריקאית (AIM) באשר להשמדת התיעוד להשתלטות על הבניין. החלטה נוספת הייתה לתת סמכות ליו"ר השבט, דיק וילסון, "לנקוט בכל אמצעי פעולה שלדעתו יידרש כדי להגן על חייהם ועל רכושם ועל מנת להבטיח את שלומם וכבודם של השמורה האינדיאנית פיין רידג'".
וילסון השתמש בסמכות זו כדי ליצור כוח משטרה פרטי חדש. הכח זכה לכינוי "חברות הגון" (GOONׂׂׂ) על ידי מבקרים אך חברי הקבוצה אימצו את התווית שהודבקה להם כראשי תיבות. ה"גונים" מומנו באמצעות הממשלה השבטית ואף נטען כי חלק מהמימון הגיע מתוכנית פדרלית לבטיחות הכביש המהיר.
גון הואשמו במהרה בכך שהשתמשו בהפחדה ואלימות נגד המתנגדים הפוליטיים של וילסון.

אירועי הברך פצועה

ב-27 בפברואר 1973, החלו "אירועי הברך הפצועה" (Wounded Knee incident). כ-200 מפגינים מקומיים משמורת פיין רידג' ופעילי AIM השתלטו על הכפר Wounded Knee שבדרום דקוטה.
המחאה קמה בעקבות כישלון המאמץ של ארגון זכויות האזרח של אוגללה להדיח את ריצ'רד וילסון מהשלטון בעקבות שחיטות ופגיעה במתנגדיו. סיבה נוספת היא כישלון ממשלת ארצות הברית במילוי הסכמים עם העם האינדיאני לפי שעת המוחים אשר דרשו לפתוח מחדש את המשא ומתן על האמנה.
המוחים השתלטו על העיר ושלטו בה במשך 71 יום, בעוד שירות המרשלים של ארצות הברית, סוכני ה- FBI וסוכנויות אכיפת החוק האחרות כיתרו את האזור.
המחאה משכה סיקור תקשורתי נרחב. המאורעות השפיעו עמוקות על האינדיאנים, שקיבלו השראה ממראה עמם, עומד בהתרסה מול הממשלה הכובשת את אדמתם. תומכים אינדיאנים רבים נסעו אל הברך הפצועה כדי להצטרף למחאה.
מרשל אמריקני נורה ושותק, שניים מהמוחים האינדיאנים נהרגו וריי רובינסון, פעיל זכויות אזרח שהצטרף למפגינים, נעלם במהלך האירועים ונראה כי נרצח.

אחרי ברך פצועה

הסכסוך בין הגונים למוחים של AIM המשיך גם לאחר המקרה. בשלוש השנים הבאות נטען על ידי AIM כי למעלה משישים אנשים מתו באלימות בשמורה. הגונים הואשמו בתקיפות, רצח והצתה. פעילותם במהלך הבחירות השבטיות ב -1974 הובילה את ועדת זכויות האזרח של ארצות הברית לדווח על "אקלים של פחד ומתיחות".
בשנת 1976 אל טרימבל ניצח את וילסון ונבחר כנשיא שבטי. כפעולה ראשונה להחזרת הסדר הוא פירק את הגונים והמיליציה דעכה לאחר מכן.

התייחסויות בתרבות הפופולרית

הגונים מוצגים בסרט "הרעם" שיצא בשנת 1992 ומבוסס בחלקו על אירועים אמיתיים.
ג'ון דלטון

ביוגרפיה

ג'ון דלטון נולד ב-6 בספטמבר 1766, למשפחה קווייקרית ענייה בעיירה קטנה במחוז קאמבריה, שבצפון-מערב אנגליה. בשנת 1793 עבר דלטון למנצ'סטר ושם החל ללמד מתמטיקה ופילוסופיה בקולג' החדש (כיום "האריס מנצ'סטר קולג'"). בשנת 1794 הציג את עבודתו החשובה בנושא עיוורון צבעים (בעיה שממנה סבל בעצמו), ובזכות עבודה חשובה זו, במקומות רבים נקרא עיוורון הצבעים בשם דלטוניזם. 
בשנת 1800 מונה למזכיר של החברה לפילוסופיה וספרות של מנצ'סטר ובשנה שלאחריה, הוא הציג בעל פה סדרה של מאמרים מאוד חשובים על גזים מעורבים, על הלחץ של קיטור ושל אדים אחרים בטמפרטורות שונות (הן בריק והן באוויר), על אידוי, על התרחבות תרמית של גזים ועוד. דלטון פרסם כמה מאמרים על נושאים דומים הכוללים בתוכם את החוק שלו על לחצים חלקיים, הידוע כיום בשם: חוק דלטון.
החשובים במאמריו ומחקריו של ג'ון דלטון קשורים  לתאוריה האטומית בכימיה, שאי אפשר להזכירה ללא שמו של דלטון. 
בשנת 1817 מונה דלטון לנשיא החברה לספרות ופילוסופיה של מנצ'סטר וכיהן בתפקיד זה עד למותו. במהלך חייו של ג'ון דלטון הוא לימד תלמידים רבים, והמפורסם שבהם הוא ג'יימס פרסקוט ג'ול.
נדזיה אסטפצ'וק

ביוגרפיה

אוסטפצ'וק נולדה בסטולין.

1999

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיימה אסטפצ'וק במקום 19 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.47 מטר.

2001

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 סיימה אסטפצ'וק במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.98 מטר.

2003

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכתה אסטפצ'וק במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיאי אישי חדש של 20.12 מטר, אחרי סבטלנה קריבליובה מרוסיה (20.63 מטר) ולפני ויטה פאווליש מאוקראינה (20.08 מטר).

2004

באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה אסטפצ'וק במקום רביעי בתוצאה של 19.01 מטר. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 19.69 מטר שהייתה התוצאה הטובה ביותר בכל התחרות. יומליידי קומבה מקובה קבעה תוצאה של 19.59 מטר כשזכתה במדליית הזהב.

אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה אסטפצ'וק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.51 מטר, לפני אולגה ריאבינקינה מרוסיה (19.64 מטר) וואלרי אדמס מניו זילנד (19.62 מטר).

2006

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכתה אסטפצ'וק במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.42 מטר.

2007

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה אסטפצ'וק במדליית כסף בתוצאה של 20.48 מטר, אחרי ואלרי אדמס 20.54 מטר ולפני נאדין קליינרט מגרמניה (19.77 מטר) ולא הצליחה להגן על תוארה.

2008

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה, ספרד במרץ 2008 זכתה אסטפצ'וק במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.74 מטר, אחרי ואלרי אדמס (20.19 מטר).

אולימפיאדת בייג'ינג

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שנערכה אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.86 מטר, אחרי ואלרי אדמס שקבעה שיא אישי חדש של 20.56 מטר (בניסיון הראשון) ובת ארצה נטליה חורוננקו-מיכנביץ' (20.28 מטר). מדליה זו נשללה ממנה בינואר 2017 בשל הרשעה באימרוץ.

2010

בתחרות שנערכה באולם במוגילב, בלארוס ב-12 בפברואר 2010 קבעה אסטפצ'וק בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 21.70 מטר, התוצאה השלישית בטיבה באולם בכל הזמנים. חודש לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר במרץ אותה שנה היא זכתה במדליית זהב לאחר שקבעה שיא תחרות חדש של 20.85 מטר, לפני ואלרי אדמס שקבעה שיא אישי חדש של 20.49 מטר. מדליה זו נשללה ממנה לאחר הרשעתה באימרוץ.

אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 20.48 מטר.

סגנית אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה אסטפצ'וק במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.05 מטר, אחרי ואלרי אדמס שקבעה שיא אישי ושיא תחרות חדש של 21.24 מטר ולפני ג'יליאן כמרנה-ויליאמס מארצות הברית (20.02 מטר).

אולימפיאדת לונדון

בתחרות שנערכה במינסק ב-18 ביולי 2012 קבעה אסטפצ'יוק בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 21.58 מטר. שלושה שבועות לאחר מכן, במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 21.36 מטר, אך המדליה נשללה ממנה לאחר שנכשלה בבדיקות סמים בהם נמצא כי השתמשה בסטרואידים אנאבוליים. מדליית הזהב הוענקה לואלרי אדמס מניו זילנד שקבעה תוצאה של 20.70 מטר.
הרמוני איקנדה

קריירה

איקנדה החל את דרכו במחלקת הנוער של מילאן האיטלקית, אליה עבר בגיל 18 כאשר מילאן התרשמה מאד מהיכולות הגבוהות שהוא גילה במדי הנבחרת הצעירה של ניגריה. הוא נרכש על ידי מילאן תמורת סכום של כ-500 אלף דולר, ושיחק במחלקת הנוער של המועדון עד ינואר 2010. לאחר מכן הושאל לשישה חודשים לקבוצת מונצה מהליגה השלישית. עוד לפני כן הספיק הקשר לערוך 5 הופעות לא רשמיות במדי מילאן, ואת הופעת הבכורה שלו ערך ביולי 2009 במשחק ידידות מול לוס אנג'לס גלאקסי כאשר החליף את רונאלדיניו.
בתחילת עונת 2010/2011 הושאל שנית, הפעם לפוגיבונסי, ובינואר 2011 הושאל לאקסטרמדורה מהליגה השלישית בספרד. לאחר מכן עבר לבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית, ובמקביל רשם הופעה ראשונה במדי נבחרת ניגריה הבוגרת.
בתחילת 2012 הגיע איקנדה לישראל כדי להיבחן בקבוצת בני סכנין, ולבסוף, ב-24 בינואר 2012 חתם בבית"ר ירושלים עד תום עונת 2011/2012. ב-9 באפריל 2012 שוחרר מהקבוצה. לאחר יותר מחצי עונה שלא שיחק, בינואר 2013 חתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 שיחק בקבוצת הוברלה אוז'הורוד מליגת העל האוקראינית.
ב-3 באוגוסט 2014 חזר איקנדה לישראל, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. ב-13 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. על אף שבמהלך הקריירה שיחק איקנדה כקשר אחורי, הציב אותו המאמן אסי דומב כבלם, והוא פתח בהרכב הקבוצה ברוב משחקיה בסיבוב הראשון. ב-22 בנובמבר 2014 כבש את שערו היחיד במדי הקבוצה, בניצחון 2–3 על הפועל באר שבע באצטדיון בלומפילד. לאחר שספג ביקורת על יכולתו ביקש איקנדה לעזוב את הפועל תל אביב, וב-28 בדצמבר 2014 הוא שוחרר מהמועדון.
ביולי 2015 חתם איקנדה בקבוצת סרייבו מליגת העל הבוסנית. בפברואר 2016 חזר לישראל וחתם בקבוצת מכבי יבנה מהליגה הלאומית. באוגוסט 2016 חתם בקבוצת אריס לימסול מליגת העל הקפריסאית. באוגוסט 2017 חזר לישראל וחתם בהפועל נצרת עילית. בינואר 2018 חתם בהפועל רמת גן, ובתום העונה שוחרר מהמועדון. ביולי 2018 חתם באל-ג'בלין הסעודית.
שפיכה נשית

שפיכה נשית מתייחסת אצל האישה אל שחרורו של נוזל (שונה מנוזל סיכוך הנרתיק) על ידי בלוטות סקין דרך וליד השופכה לפני האורגזמה או במהלכה. המקור המדויק של הנוזל ממשיך להיות נושא דיון בקרב רופאים, וקשור גם לספקות בנוגע לקיומה של נקודת הג'י. פליטת הנוזל נפוצה אצל רוב הנשים בכמות נמוכה בעוד שהפרשה מוגברת מאפיינת שפיכה נשית.

קשיים במחקר על מקור השפיכה

המקור הכפול של שפיכה זו הוביל שתוצאות רבות של מחקרים נתפסו כסותרות. הרבה מחקרים בוצעו כדי להוכיח שהנוזל אינו שתן, על ידי מדידת כמויות של אוריאה, קריאטין, חומצת פוספטאז, גלוקוז ופרוקטוז המוכלות בו. גארי שובאך, למשל, גייס נשים שפולטות בכמויות גדולות, ואז הכניס קטטר בתוך השופכה עד שלפוחית השתן. כאשר נשים אלה הגיעו לאורגזמה באמצעות אוננות, בכל המקרים, נפח גדול של נוזל שוחרר דרך הקטטר, ובמקרים מעטים קצת חומר פניני פלט מחוץ לקטטר. המסקנה מניסיון הזה היא שהשפיכה נשית היא בעיקר שתן, לפעמים בתוספת הפרשה נמוכה של בלוטות סקין. מחקרים אחרים העריכו כי "בלוטת הערמונית הנשית", הממוקמת בין הנרתיק והשופכה היא המקור האפשרי לתופעה. כמה מומחים אמרו כי לפליטה ישנם כל מאפייני הזרע, למעט נוכחות של זרע.]

מאפיינים

ד"ר קאבל סנטה מריה, שחקר תופעה זו, מצא כי 75% מהנשים שנחקרו על ידו פלטו נוזל בזמן האורגזמה; עם זאת, כמות הייתה מועטה מכדי לראות אותה בצורה מוחשית. עם זאת הניסויים שלו הוכיחו כי הפרשות בלוטות סקין כלולות בהרכב של סיכת הנרתיק, דבר שלא היה ידוע עד אז.
בסקר שנערך בקרב מדגם גדול של נשים אשר עובדות במערכת הבריאות, 39.5% מהנשים הודו כי הן מרגישות שפיכה בזמן האורגזמה.
במקרים מסוימים, שפיכה לא ניתנת לזיהוי, בעוד שבמקרים אחרים, שפיכה מלווה בסילון עז, שיכול להגיע לנפח של 300 מ״ל (ממוצע הקיבולת של שלפוחית שתן מלאה). התופעה יכולה להתרחש מספר פעמים במהלך קיום יחסי מין. עבור נשים אשר לא רגילות או לא מודעות, ההתפרצות עלולה להיות מורגשת כמו דחף פתאומי של שתן. שפיכה יכולה להתרחש בצורה של זרימה איטית או מאוד עוצמתית. תופעה מיוחדת זו עלולה להתקבל כהפרעה וסיבה לדאגה אצל נשים אשר לא מודעות לדבר, בעוד שאצל אחרות הדבר יכול להתקבל כתענוג נוסף.

התפקיד של שרירי רצפת האגן

בזכות סדרת תרגילי הרפיה שונים, זיהוי אנטומי ולמידה של תחושות, כמעט כל הנשים יכולות להגיע לשליטה מלאה בשפיכה.
הבני צהוב ענק

תיאור

ההבני הוא תוכי קטן בגודל של כ-14.5 ס"מ (5.5 אינץ'). המצח, הפנים והלחיים חומים ושחורים. החזה וחלק גדול מהעורף צהובים. הזנב ירוק, ועל הנוצות הקיצוניות ישנו פס כתום-צהוב עם קצוות שחורים (מלמטה ומלמעלה). מסביב לעין יש טבעת רחבה בצבע לבן, המקור אדום בוהק, העיניים חומות והרגליים אפורות. הנקבה בדרך כלל גדולה יותר מהזכר וראשה קטן יותר. לצעירים צבעים עמומים יותר והמקור שחור בבסיסו. במהלך השנים התפתחו למין פרטים גם בצבעים שונים: כחול, כחול בהיר (פסטל), טורקיז, סגול, לוטינו, אלבינו, ירוק בהיר (פסטל), שחור, מנוקד, צהוב, לבן

קינון

הביצים לבנות ויש בדרך כלל ארבע עד חמש ביצים בכל הטלה. הנקבה דוגרת על הביצים כ-23 ימים והגוזלים עוזבים את הקן כ-42 ימים לאחר הבקיעה.

תזונה

בטבע ההבני ניזון מזרעים, גרגרים (פירות יער), פירות ונבטים. ובשבי מתערובת זרעים, ניצני דוחן, תירס, שפע מזון ירוק, ירקות ופירות.
איוויינייץ

יהודי איוויינייץ

בשנת 1811 נמנו בעיירה 169 גברים יהודים. הידוע בילידי העיירה היהודים היה הרב אריה לייב שפירא (1787–1853), ר' לייבלה קובנר. בסוף המאה ה-19 היו בעיירה 288 בתי מגורים, מרביתם של יהודים. יהודי העיירה התפרנסו בעיקר ממסחר וממלאכה.
בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 פעלו בעיירה מפלגות ותנועות נוער יהודיות וציוניות, ובהן השומר הצעיר ובית"ר, וכן מוסדות חינוך ותרבות, ובהם בתי ספר מרשת תרבות ומרשת חורב. בנוסף, פעלו בעיירה ישיבה, בית עם ותזמורת. טרם מלחמת העולם השנייה חיו באיוויינייץ כ־1,200 יהודים. בספטמבר 1939 נכנס אליה הצבא האדום, ועד מהרה נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה.
העיירה נכבשה בידי הגרמנים ב־28 ביוני 1941, ותוך מספר ימים נרצחו 48 מיהודיה. 76 יהודים נוספים נרצחו ב־5 בספטמבר. בסתיו הוקם יודנראט בראשות זליג צ'רנין. ב־10 בנובמבר הוקם גטו. ב־25 בינואר 1942 הועברו לגטו כ־300 יהודים מגטו רובייז'וויצ'ה, וב־8 במאי הועברו אליו כמאתיים יהודים נוספים. ב־16 במאי 1942 שולחו חלק מיהודי העיירה למחנה עבודה בדבוז'ץ, ונרצחו שם כחצי שנה לאחר מכן. כ־100 יהודים נמלטו מהגטו ליערות האזור, והצטרפו בחלקם לפרטיזנים. ב־2 ביוני 1942 הועברו רוב יהודי הגטו הנותרים לנבהרדק, וכעבור כחודשיים נרצחו. הגטו חוסל סופית ב־9 ביוני 1942, כאשר אחרוני יושביו נורו למוות מחוץ לעיירה. כ־70 יהודים בני העיירה שרדו את השואה.
טורקמנבאשי (עיר)

לפני שלטון רוסיה

המקום בו הוקמה העיר המודרנית היה תחנה בדרך המשי. במקום קיים שפך נהר יבש של ערוץ קדום של הנהר אמו דריה. אתר העיר ממוקם בצפונו של מפרץ גדול, הוא מוקף הרים צחיחים ובהם מכרות בהט.
ב-1717 הקים במקום הנסיך הרוסי אלכסנדר בקוביץ'-צ'רקסקי עיר מבצר, כחלק מהתקדמות האימפריה הרוסית מזרחה ל"טרנס-כספיה", כלומר האזור שממזרח לים הכספי. מטרת מסעו הייתה כיבוש ח'אנות חיווה. המסע הצבאי נכשל והמקום ננטש למשך 150 שנה.

תחת השלטון הרוסי

ב-1869 הוקם שנית המבצר הרוסי וסביבו התפתחה במהירות עיר הנמל שנקרה ברוסית קרסנובודסק ובטורקמנית קיזיל-סו, שם שמשמעותו זהה, מים אדומים, בשל הסחף הבוצי הרב שגרפו עמם הנהרות העונתיים הזורמים לים הכספי. העיר שימשה כבסיס רוסי במסגרת "המשחק הגדול" להשתלטות על ח'נות חיווה ובוכרה ועל השבטים הטורקמנים הנוודים. בשנת 1880 הוקמה בה תחנת הרכבת ממנה יצאה המסילה הטרנס-כספית ונמלהּ החל לקלוט מכליות נפט מבאקו, בירת אזרבייג'ן הנמצאת מצידו השני של הים הכספי.

רצח 26 הקומיסרים של בקו

בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה נשלט האזור על ידי ממשל סוציאל-רבולוציוני, שהתנגד לבולשביקים. ב-1918 נמלטו לעיר 26 קומיסרים בולשביקים ששלטו ב"קומונת בקו" והשליטו שם טרור, לאחר שהשלטון בעיר התחלף ופנה כנגדם. ה-26 נרצחו על ידי משטרת קרסנובודסק. נסיבות הרצח או ההוצאה להורג אינן ברורות ונתונות במחלוקת, כמו גם מעורבות קציני צבא בריטניה ששהו באזור על מנת להגן על פרס ועל הדרך להודו.
הקומיסרים הובאו לקבורה בבקו בספטמבר 1920, לאחר שטורקמניסטן נכבשה על ידי הצבא האדום. בשנת 1933 חיבר סרגיי יסנין שיר לזכר הקומיסרים וליאון טרוצקי התייחס בהרחבה לחלקה של בריטניה בספרו "בין לבנים לאדומים". בשנת 1965 צולם סרט קולנוע על הקומיסרים ורציחתם. כמו כן, בתקופת ברית המועצות נכתבו מספר יצירות מוזיקליות בנושא. בכל שנות ברית המועצות הקומיסרים של בקו היו סמל המאבק הבולשביקי במלחמת האזרחים ברוסיה.

אקלים

טורקמנבאשי ממוקמת באזור אקלים צחיח באופן קיצוני, כמות המשקעים השנתית הממוצעת אינה עולה על 125 מילימטר. הטמפרטורה הממוצעת מגיעה ל-28 מעלות צלזיוס ביולי (החודש החם בשנה) ול-2 מעלות בינואר.

כלכלה ותחבורה

העיר מהווה את הנמל היחיד של טורקמניסטן והנמל הגדול ביותר בכל מרכז אסיה ובה ממוקמת תחנת הרכבת הטרס-כספית, המחברת אותה לבירה אשגאבט ומזרחה. בשנת 1956 נפתח בסמוך לעיר שדה תעופה, שהורחב ושופץ ב-2010 לשדה תעופה בינלאומי מודרני. שירות מעבורת מקשר את טורקמנבאשי עם בקו.
באופן מסורתי מתבססת כלכלת העיר על נפט וגז טבעי וכוללת את בית הזיקוק הגדול במדינה.
ב-2007, לאחר ביקור בעיר, הכריז נשיא טורקמניסטן, גורבנגולי ברדימוחמדוב, על פיתוח רצועת החוף שממערב לעיר כאזור נופש ותיירות בשם אווזה (Awaza). תנופת הפיתוח התיירותי הובילה לפיתוח תשתיות ומרכזי מסחר בעיר.
ורנר זאנה

קריירה מוקדמת

זאנה נולד ב-5 באפריל 1889 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס זאנה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית הגדולה), ולחם בשורותיו בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בהמשך הוא הועבר לשרת כשליש בדיוויזיה ה-25, ולאחר מכן מונה כקצין מטה בקורפוס ה-54. ב-18 באוקטובר 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-5 בינואר 1918 נשא לאשה את קתרינה קלם פון הוהנברג. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף זאנה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בדצמבר 1930 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1933 מונה למפקד הגדוד ה-1 של רגימנט הרגלים ה-18, ובעקבות כך הועלה ב-1 במאי 1934 לדרגת אוברסט לוטננט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-57, וב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה זאנה מפקד רגימנט הרגלים ה-57, והוצב עמו כחלק מהדיוויזיה ה-9 בחזית המערבית. ב-2 בפברואר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-193, וב-1 באפריל אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-11 במאי 1940 מונה זאנה למפקד הדיוויזיה ה-34, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה ה-16. ב-10 באוקטובר 1940 מונה זאנה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-100, ובמהלך במבצע ברברוסה לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת הארמייה ה-17, והשתתף עמה בקרב אומן ובקרב חרקוב הראשון. ב-19 בדצמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-22 בפברואר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-100. במתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה עמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-51. הדיוויזיה לחמה בקרבות הקשים בתוך העיר, וב-31 בינואר 1943 נכנע זאנה בראש שרידי הדיוויזיה ונלקח לשבי. זאנה שהה במחנות שונים ברחבי ברית המועצות, וב-26 בספטמבר 1952 מת במחנה קראסנופול.
מדליית ווטרלו

תיאור

המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 37 מ"מ אשר תלוי בעזרת טבעת מסרט העיטור. בצידה הקידמי של המדליה מתוארת דמותו של העוצר ג'ורג' הרביעי, כאשר מקיפה אותו האימרה; 'ג'ורג' נסיך עוצר' (GEORGE P. REGENT). בצד האחורי של המדליה מאויירת דמותו של 'הניצחון' המכונפת כאשר היא ישובה. מעל הדמות נכתב 'וולינגטון' (WELLINGTON) על שם ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, המפקד העליון של כוחות הברית כנגד נפולאון ומתחת לדמות נכתב 'ווטרלו' (WATERLOO) והתאריך '15 ביוני 1815' (JUNE 15 1815) לציון השם ותאריך הקרב של קרב ווטרלו אשר היה הקרב הסופי במערכה כנגד נפולאון.
סרט העיטור, בדומה לסרט העיטור של המדליות הנוספות בתקופה כמו מדליית השירות הצבאי הכללי ומדליית הזהב הצבאית, הורכב מסרט אדום בעל שני פסים כחולים בקצוות. צורה זאת הונהגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור שהורכבה מפס צבעוני).