קלף משחק

טריפת קלפים

ילדים עשויים לטרוף את הקלפים על ידי פיזורם וערבובם על גבי השולחן, כאשר פני הקלפים מופנים מטה. בעלי קואורדינציה טובה יותר טורפים את הקלפים במגוון שיטות, כאשר קלפנים מומחים עשויים לבטא מיומנות גבוהה ואף הצגה ראוותנית של טריפת קלפים. ניתן לטרוף את הקלפים על ידי חלוקתם לשתי ערימות, ואיחוד הערימות מחדש, כאשר קלפים מגיעים לסרוגין מאחת משתי הערימות. אחת השיטות לכך היא העמדת החפיסות זו מעל זו, ודחיקתן זו לתוך זו. שיטה אחרת, המכונה "טריפת רוכסן", היא פריטת שתי ערימות הקלפים בו זמנית בשתי ידיים, כך שקצותיהן מוצאים עצמם לסירוגין באותו מקום; אז מאוחדות הערימות. שיטה זו דורשת מיומנות גבוהה יותר.

היסטוריה מוקדמת

למרות התפוצה הרחבה שקיבלו הקלפים בכל רחבי העולם בזמן המודרני, אין מידע חד משמעי על מקום היווצרותם הראשונית.
עם זאת, נראה שהקלפים הומצאו סמוך להמצאת הנייר בסין כשטרות משחק, כאשר המנצח לוקח את הקלפים של היריב.
לאחר מכן במאה ה-13, הקלפים הגיעו לצרפת, והוספו להם 4 צורות :מטבעות, גביעים, חרבות ומקלות פולו.
קלפים אלו היו דומים מאוד לקלפים של היום.
4 צורות, 10 קלפי מספר ו-12 קלפי ציור.
לאחר מכן, הקלפים הופצו באירופה והצורות שונו לעלה, יהלום, לב ותלתן מכיוון שהיה יותר קל להעתיק צורות אלו עם נייר פחם.
הקלפים הישנים נשארו בתור קלפי טארוט (אשר במספר חפיסות של אלה המטבעות שונו לפנטקלים, משטח עגול ושטוח דמוי צלחת שעליו חרוט סימן הפנטגרם) אשר שימשו למגידי עתידות.
הקלפים העתיקים ביותר שהרשומות עליהם הגיעו עד ימינו שייכים לסין של המאה השביעית לספירה. קלפים אלה נוצרו באמצעות ציור על גבי נייר כותנה, כאשר הם חולקו לשני חלקים – על החלק העליון ציטוט מיצירה ספרותית כלשהי, ולמטה איור המציג סצנה מיצירה זו. מטרת המשחק הייתה לחבר את שני החלקים בצורה נכונה. באותה המאה היו בסין גם קלפי משחק, שהחפיסה שלהם כללה 36 יחידות, אשר התחלקו לארבעה צבעים. לכל קלף הייתה דרגה משלו, שהתאימה לדרגות הפקידים של סין. בקלפים אלה השתמשו למשחק ולהגדת עתידות. 
הקלפים היפניים של אותה התקופה היו שונים בתכליתם ונעשה בהם שימוש למטרות לימודיות בלבד. החומר שמהם נוצרו היו חלקי צדפים בצורות מרובעות, ועליהם שורות של שירים. על המשתתף במשחק היה ליצור שיר שהתאים מבחינה הגיונית.
קלפים מסוג שונה היו נפוצים בימי הביניים – אלה היו קלפי טארוט, כאשר מטרת הקלפים האלה הייתה קריאת עתידות. החפיסה התחלקה לשני חלקים – הארקנים הגבוהים והנמוכים. הארקנים הנמוכים, למעשה, הם דגם קרוב ביותר לחפיסת קלפים המודרנית, בזמן שמהארקנים הגבוהים הגיע רק קלף אחד – ג'וקר.
התפוצה של הקלפים באירופה החלה בזמן מסעות הצלב למזרח המוסלמי במאות ה-11 עד ה-13. אחד המקורות הראשונים שמדברים על הקלפים שייך לכרוניקה האיטלקית של שנת 1379: "בוויטרבו קיים משחק בקלפים שמקורה בארץ הסאראצין וקרויה על ידם נעיב". מאוחר יותר בספרד נוצר משחק מקומי שמקבל את השם "לומברה". המשחק הזה זכה לאהדה רבה ברחבי היבשת ואף שולחן ההימורים נקרא באופן מסורתי "שולחן לומברי". 
במאה ה-16 הימורי הקלפים הפכו לפופולריים בכל רחבי אירופה וכתוצאה מכך צמח תחום חדש – רמאות מקצועית (שממנה יתפתחו בעתיד גם קסמי קלפים). ההימורים נעשו למשמעותיים עד כדי כך שבמאה ה-17 המלך אנרי השני ולואה חוקק חוק לפיו על הצד ההפוך של הקלפים צוירו פסים אלכסוניים צבעוניים – זאת במטרה להקשות על סימונים לצורכי זיהוי.

קלפי משחק כיום

ל-52 קלפי המשחק הנפוצים ביותר כיום, קוראים קלפים אנגלו-אמריקאיים. קלפים אלה מכילים 13 קלפים בכל סדרה.

מידות הקלפים

על פי התקן הבינלאומי ישנן שתי מידות סטנדרטיות לקלפים: "מידת ברידג'" ו"מידת פוקר"; ההבדל ביניהן הוא ברוחב.
על פי התקן, גובה של חפיסה סטנדרטית (לא משנה איזה סוג) הוא 8.9 ס"מ. רוחב הקלפים במידת פוקר הוא 6.3 ס"מ, והרוחב במידת ברידג' הוא 5.8 ס"מ (צר בחצי ס"מ ממידת הפוקר).