google/wiki40b huggingface dataset:
פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף

הפיגוע

המחבל, נשאת מלחם (בערבית: نشأت ملحم), ערבי-ישראלי בן 31 תושב ערערה שבוואדי ערה הגיע סמוך לשעה 14:40 לפאב "הסימטא" שברחוב דיזנגוף 122 בתל אביב ופתח ביריות מתת מקלע מדגם "ספקטר M4" (פלקון) . מהירי נרצחו אלון בקל, ממנהלי הפאב, ושמעון רואימי, שנכח במסיבת יום הולדת במקום, ונפצעו שבעה אנשים. המחבל הצליח להימלט מזירת הפיגוע, ובמנוסתו רצח את נהג המונית אמין שעבאן, תושב לוד.

המצוד אחר המחבל

המחבל נשאת מלחם עבד לפני הפיגוע כשליח בחנות ירקות ברמת אביב ג'. בשנת 2007 הוא נדון לחמש שנות מאסר, אחרי שניסה לחטוף את נשקו האישי של חייל צה"ל בצומת כרכור.
מלחם צולם במצלמת אבטחה באזור הפיגוע, ובהתאם לצילומים שפורסמו בתקשורת זוהה על ידי אביו, שדיווח על כך למשטרה. האב גילה שהנשק ששימש לפיגוע נלקח ממנו מהכספת שבביתו, בעקבות שיחה טלפונית שקיבל ממקורבו, והודיע על כך למשטרה.
לאחר הפיגוע נמלט מלחם מהזירה. כוחות הביטחון החלו מיד לחפש אחריו בחצרות ובבתים באזור. מלחם נמלט לרחוב אבן גבירול, שם עלה על מונית שבה נהג אמין שעבאן, ערבי-ישראלי מלוד ונסע אתו צפונה. בחוף הצוק, בסמוך למלון מנדרין, בצפון תל אביב רצח מלחם את שעבאן, השליך את גופתו, ונהג בעצמו במונית לדרך נמיר, שם נטש את המונית ועקבותיו נעלמו. לפני שיצא למסע הרצח שלו השליך מלחם את הטלפון הסלולרי שלו סמוך לרחוב רדינג ברמת אביב, שם נמצא על ידי ילדה, ואותר בידיה על ידי המשטרה למחרת הרצח.
המצוד אחר מלחם נמשך שבוע. כוחות רבים חיפשו אחריו. מחשש שהוא מסתתר בצפון תל אביב ויחזור לרצח נוסף, נמנעו הורים מלשלוח את ילדיהם לבתי הספר באזור בימים שלאחר הפיגוע. יומיים לאחר רצח נהג המונית נודע לחוקרים שמלחם גנב ממנו את השעון החכם שענד, והדבר אפשר את איכונו של מלחם בערערה והפניית החיפושים אחריו לשם. בעקבות זו הודיע מפכ"ל המשטרה, רוני אלשיך, ביום שלישי בבוקר, שניתן "להוריד משמעותית את המתח בגוש דן".
שבוע לאחר הפיגוע, ב-8 בינואר, בסביבות השעה 16:20, אותר המחבל במבנה נטוש בערערה שמזוהה עם חמולת מלחם, ביתם לשעבר של הורי המחבל. אחרי שכותר, יצא המחבל ופתח בירי לעבר השוטרים ונורה למוות בידי צלפי הימ"מ. איש מכוחות הביטחון לא נפגע במהלך המבצע.
בסוף ינואר פורסמו פרטים נוספים על החקירה שהובילה להגשת כתבי אישום נגד שלושה חשודים בסיוע למלחם להסתתר לאחר הפיגוע.

תגובות לפיגוע

יו"ר הרשימה המשותפת, איימן עודה, אמר לאחר פרסום זהות המחבל: "הלב נשבר למראה התמונות היום. למרות שעוד לא ברורים כל הפרטים צריך לגנות כל פגיעה בחפים מפשע בצורה החדה והברורה ביותר".
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הגיע לפאב "הסימטא" למחרת הרצח, ונשא נאום שבו התייחס לכלל ערביי ישראל: "אינני מוכן לקבל שתי מדינות בישראל, מדינת חוק לרוב אזרחיה ומדינה בתוך מדינה לחלק מאזרחיה במובלעות שאין בהן אכיפת חוק. יש בהן הסתה איסלאמיסטית ויש בהן נשק בלתי חוקי למכביר שלעיתים תכופות יורים בו באירועים, בחתונות, בשמחות וגם באירועי פשע בלתי פוסקים, העידן הזה הסתיים".
הקרב על מודלין

הקרב

הכוחות הפולנים התגוננו בעזרת רכבת משוריינת שנקראה "שמיירץ'" ("מוות"), ובסוללת נ"מ שעבדה ללא הרף על מנת לפגוע במטוסי הלופטוואפה. הכוח הפולני נכנע במבצר מודלין ב-29 בספטמבר. היה זה מהכוחות הפולנים האחרונים שנכנעו במערכה בספטמבר. מספר ימים לפני כן, רוכוס מיש ניסה לערוך משא ומתן על כניעת הפולנים למרות שהיה פצוע. על כך זכה לעיטור צלב הברזל.
אברהם לודויפול

ביוגרפיה

לודויפול נולד בעיירה זוויהל שבפלך ווהלין של רוסיה, צאצאם של הרבנים פנחס מקוריץ, אלימלך מאוסטרופול ויחזקאל לנדא. התחנך חינוך חסידי, ובנעוריו נחשף לכתבי תנועת ההשכלה וקראם בחשאי. לאחר שנתגלתה כפירתו נרדף על ידי החסידים, ונישואיו המתוכננים (על ידי שידוך) בוטלו. לודויפול שירת בצבא כלבלר גדודי, ועם שחרורו בחר שלא לשוב לביתו אלא להתיישב בעיר אודסה, בהּ הצטרף לפעילות "חיבת ציון".
בשנת 1890 עלה לודויפול לארץ ישראל, אך כניסתו לתחומי הארץ נאסרה, והוא נותר באלכסנדריה שבמצרים. חודשים ספורים עבד בנמל, ולאחר מכן עבר לצרפת ולמד עיתונאות בסורבון. בתקופה זו כתב סדרת מאמרים בשם "מכתבים מפריז" למערכת "המליץ". בשנת 1897 התאפשרה עלייתו, אך שהותו בארץ נמשכה רק ארבעה חודשים. הוא נאלץ לשוב לאירופה עד לצאתו כציר לקונגרס הציוני הראשון וכתב בינתיים את זיכרונותיו מארץ ישראל אשר פורסמו במשך שנים פרקים-פרקים בעיתון "הצפירה" תחת הכותרת "בארץ אבות: רשימות וזיכרונות ממסעי לארץ ישראל".
לודויפול השתתף במספר קונגרסים ציוניים ובכתיבת עיתונות עברית ולועזית ("המליץ", "הצפירה", "הדור", "הַשִּׁלֹחַ" (תחת שם העט "המדינאי"), "לוח אחיאסף", "די וֶלט" ונוספים). במהלך פרשת דרייפוס השתתף בקריאות התמיכה בו, והיה מקורב לפעילים במערכה לשחרורו – אמיל זולא, מקס נורדאו, ברנאר לאזאר, יוסף ריינק וז'ורז' קלמנסו. בתקופה זו ייסד את הירחון הצרפתי L'Écho Sioniste (פריז, 1899–1905), והיה חבר מערכת העיתון האודסאי "אוֹדֶסְקי לִיסְטוֹק" (Одесский листок). בשנת 1903 עבר לוורשה והתמנה לעורך הראשי של עיתון "הצופה" שנוסד שם. הוא ערך אותו במשך כשנה.
בתקופת היותו בוורשה היה ממתנגדי תוכנית אוגנדה בתנועה הציונית. בשנת 1907 שב לארץ ישראל במטרה לייסד עיתון עברי בחסות "חובבי ציון". על אף שלא מומשה תוכניתו להוצאת עיתון, נותר לודויפול לחיות בישראל, והתמסר לפעילות מקומית. לודויפול נישא ליוכבד בקמן, בת מטולה, התיישב עמהּ ביפו ועבד כסוכן ביטוח בחברת הביטוח "גרשם". במסגרת עיסוקיו הציבוריים לקח חלק בפעילות ועד תל אביב, גימנסיה הרצליה ובית משפט השלום העברי. לאחר מלחמת העולם הראשונה פעל בוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל, ולקח חלק בהכנות לאספת הנבחרים הראשונה. כעיתונאי נמשכה עשייתו במסגרת עיתון "הפועל הצעיר" וירחון "מולדת". לאחר הקמת עיתון "הארץ" היה לודויפול בין חברי המערכת הראשונים.
לודויפול נפטר מעט אחרי פרוץ מאורעות תרפ"א, והובא לקבורה בבית העלמין הישן בתל אביב.
היה נשוי ליוכבד לבית בקמן ממטולה (נפטרה ב-1964), ואב לשלוש: מקסימה מרסי, מרנינה לודויפול (כנרת; התאזרחה בבריטניה) ורחל גזונדהייט.
על שמו רחוב (ובעקבותיו מתחם לודוויפול) בתל אביב.
פרוטוזואה

מבנה ותנועה

קיימים סוגים שונים של פרוטוזואות בצורות שונות ובגדלים שונים- כמה מהן נעות בחופשיות, חלקן כמעט אינן נעות ואחרות חיות כטפילים בגוף בעלי-חיים. רובן בגודל מיקרוסקופי ומקצתן גדולות די הצורך להיראות לעין האדם (כגון השוֹפרִית, המגיעה עד לאורך 2 מ"מ). חלקן ריסניות (בעלות "שערות" זעירות) בעזרתן הן נצמדות לסלע או לאצה אבל גם מסוגלות לשחות באופן חופשי בעזרת ריסיה המרובים, לחלקן יש "פה" ו"ושט" מוגדרים שבאמצעותם הן בולעות בשלמות חיידקים ופרוטוזואות אחרות. קיימות גם פרוטוזואות "יונקות" בעלות מעין "מחושים" שבאמצעותם הן מוצצות את תכולת התאים שהן טורפות. האמבה - פרוטוזואה המוכרת היטב - משנה את צורתה ללא הרף. היא נעה באמצעות דמויי גפיים שהיא משרבבת מתוך גופה. היא שולחת דמוי-גף  ומזרימה לתוכו ציטופלזמה כך שהוא הולך וגדל, עד שכל הציטופלזמה עוברת אליו והאמבה כולה נעה. דמוי-הגף משמש אותה גם לאכילה: הוא נשלח לעבר גרגר מזון ומקיף אותו, עד שהוא נעטף בחלל מזון מוקף קרום. לחלל נכנסים אנזימי עיכול המפרקים את המזון, תוך שהחלל הולך ומתכווץ בהדרגה.
לפרוטוזואות, בניגוד לצמחים, אין דופן תא נוקשה. לכן ניתן לראות כי פרוטוזואות מסוימות מפתחות להן הגנה מיוחדת. לדוגמה- הפרוטוזואה עינן וקרובותיה עטופות בשכבה דקה של לוחיות חלבון גמישות מתחת לפני השטח של הציטופלזמה. כמה מיני קרנוניות ואמבות יוצרות לעצמן שכבת הגנה חיצונית בצורת מעטה של גרגרי חול המודבקים לדופן בחומר אורגני. הצמנטלה משתמשת בשרידיהן של פרוטוזואות אחרות כדי להרכיב "קונכייה" המשמשת להגנה. חלקים גדולים מקרקעית האוקיינוס מרופדים בקונכיות של יצורים אלו והופכים ברבות הימים לאבן גיר.
למרות שרוב הפרוטוזואות אינן יכולות לחיות מחוץ למים, לרבות מהן היכולת לעבור עונות של יובש בתוך מעטה שהן יוצרות לעצמן ובתוכו הן עוברות למצב של תרדמת.

רבייה

רוב הפרוטוזואות מתרבות בדרך אל-זוויגית בחלוקה פשוטה לשני תאים או יותר. אצל חלקן קיימת רבייה מעין-זוויגית בתהליך בו שני תאים מתמזגים לתא גדול יותר המתחלק אחר כך לכמה תאים קטנים.
גבעת אוונטינו

גבעת אוונטינו (באיטלקית: Aventino), גבעת האוונטין או גבעת האוונטינוס (בלטינית: Collis Aventinus) היא אחת משבע גבעות רומא.

מקור השם

מקור שמה של הגבעה אינו ברור. יש הסוברים שהגבעה נקראת על שמו של אוונטינוס המלך, שנקבר, על פי האמונה הרומית, על הגבעה. הסבר חלופי לשמה הוא שהיא נקראה על שמו של אוונטינוס, בנם של הרקולס וראה, על פי המיתולוגיה הרומית. 
סרוויוס, בספרו על האנאידה, מציין כי מקור שמה של הגבעה בציפורים (בלטינית: aves) המקננות בה.

היסטוריה

לפי המסורת הרומאית קללה רבצה על גבעת האוונטין: משם ניסה רמוס לנבא את העתיד על ידי התבוננות במעוף הציפורים, כשל, ובסופו של דבר, כתוצאה מהתחרות עם אחיו רומולוס, נרצח על ידיו. מסיבה זאת שום שליט רומאי לא הכניס את הגבעה לשטח הפומריום (שטחה המקודש של העיר).
גבעת האוונטין הפכה חלק מהעיר רומא רק בתקופת אנקוס מארקיוס מלך רומא הרביעי (בין השנים 640 - 616 לפנה"ס), על מנת לחזק את ביצורי העיר באמצעות הכנסת הגבעה הגבוהה לתוכה. בעת העתיקה האמינו שהגבעה הוכללה לתוך שטח העיר עם בניית חומת סרוויוס בתקופת שלטונו של סרוויוס טוליוס, אולם ככל הנראה החומה נבנתה רק לאחר שנת 387 לפנה"ס, ועד אז הייתה הגבעה פרוור של רומא. במהלך המאה החמישית לפנה"ס גדלה העיר רומא אף מעבר לגבעת האוונטין והתפשטה לעבר שדה מרס.
בתקופה הרומית הייתה הגבעה בעלת אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, והתנקזו אליה מהגרים שהגיעו אל העיר רומא.
בתקופה המודרנית הגבעה היא אחת משכונותיה של העיר רומא, ומתגוררת בה אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי גבוה.
הנפשה ממוחשבת

הנפשה ממוחשבת היא יצירת אשליה של תנועה באמצעות דגמים, ציורים או איורים שנוצרו באמצעות מחשב.
השיטה הנפוצה ביותר ליצור התמונות היא גרפיקת תלת ממד המאפשרת ליצור תמונות עשירות וריאליסטיות גם לצורך פעלולים בסרטים מצולמים וגם ליצירת סרטי הנפשה טהורים.

הנפשה ממוחשבת כיום

כיום, הנפשה ממוחשבת היא התחום השולט בהפקות אנימציה. החברות השולטות בתחום כיום הן אולפני ההנפשה של וולט דיסני, פיקסאר ואולפני ההנפשה של דרימוורקס. חברות בולטות נוספות הן אולפני ההנפשה של ארמדן, אולפני ההנפשה Noice, אולפני ההנפשה של סוני, Blue Sky Studios והאחים וורנר.
אנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני

ביוגרפיה

אנזלם פרנץ היה הילד הבכור ובנם של אויגן אלכסנדר פרנץ, נסיך של טורן וטקסיס הראשון ואנה אדליידה, נסיכת פירסטנברג, בתם של הרמן אגון, רוזן פירסטנברג ופרנציסקה, רוזנת פירסטנברג-שטולינגן. תאריך לידתו אינו ידוע, אך אנזלם פרנץ הוטבל ב-30 בינואר 1681 בכנסייה בבריסל.
תחת אביו, בתחילת מלחמת הירושה הספרדית ניהול הדואר הקיסרי הועבר מבריסל לפרנקפורט. כאשר מת אביו בשנת 1714, מונה אנזלם פרנץ למנהל הדואר הכללי על ידי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1715, חזר לבית המשפחה בבריסל, אולם העיר לא הייתה משמעותית כעת עבור הדואר הקיסרי, ולכן הוא עבר בחזרה לפרנקפורט ב-1724, שם הוא קנה חלקת אדמה שעליה מאוחר יותר הוא התחיל בבנייה של ארמון טורן וטקסיס בסגנון הבארוק, בשנת 1729. בשנת 1725, הוא חכר את מערכת הדואר של ארצות השפלה האוסטריות כפייף הבסבורגי. המעבר שלו לפרנקפורט נמשך כמה שנים, וגם למועצת העיר היו כמה התנגדויות, ובכל מקרה הבנייה של הארמון לקחה אף היא זמן רב. משנת 1737 הוא חי בארמון הלא גמור בפרנקפורט, אך לאחר מכן חזר בשנת 1739 לבריסל, שם הוא מת באופן בלתי צפוי ב-8 בנובמבר אותה שנה.
עוצמה - פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש

עוצמה – פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש היא עמותה ישראלית של משפחות לנפגעי נפש. רוב החברים בעמותה הם הורים מבוגרים (חלקם בגיל פרישה) לבן או בת שהם עצמם בוגרים (מגיל 20 עד 50), המתמודדים עם מחלת נפש קשה וכרונית. בני המשפחות פועלים בעמותה בהתנדבות.

רקע

הלוקים בהפרעה הנפשית שמשפחותיהם חברות בארגון מוגדרים בדרך כלל כנכים במוסד לביטוח לאומי, והם לרוב חסרי יכולת פרנסה ונשארים תלויים במשפחתם כלכלית וחברתית.
"עוצמה" נוסדה ב-1995, ובשנת 2000 התאחדה עם "פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש" לארגון ארצי אחד, הפועל בארבעה אזורים: מרכז, ירושלים, צפון ודרום.
ארגוני משפחות מסוג זה פועלים בארצות רבות, בהם נודע ארגון הגג האירופי EUFAMI.
ממשלת מדבדב השנייה

מינוי חברי הממשלה

על פי חוקת רוסיה על ראש הממשלה להציג את הרכב הממשלה ב-17 במאי 2018. ב-15 במאי 2018 דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב טען כי הרכבת הממשלה תושלם עד לפתיחת פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה ב-24 במאי 2018, ברם בפגישה בין פוטין למדבדב, באותו היום, מדבדב הודיע על המבנה הארגוני של הממשלה והוסיף כי יכריז על הרכב שרי הממשלה ב-18 במאי 2018.
ב-18 במאי 2018 הציג את הרכב חברי הממשלה, כאשר מינה 9 שרים חדשים והשאר שמרו על תפקידם מהממשלה הקודמת.

שינויים ואירועים

ב-15 במאי 2018 נודע כי בעקבות פיצול משרד ההשכלה והמדעים, השירות הפדרלי לפיקוח על ההשכלה והמדע תהפוך לסוכנות הפיקוח על ההשכלה (ברוסית: Агентство по надзору за образованием, בקיצור Рособрнадзор) ותוכפף ישירות לממשלה.
ביוני 2018 הממשלה הודיעה על העלאת גיל הפרישה והעלאת המע"מ, על מנת להגדיל את קופת המדינה.
במרץ 2019 מדבדב החליט על העברת כל משרדי הממשלה למתחם מוסקבה סיטי עד סוף שנת 2019. בפברואר 2019 המשרד לפיתוח המזרח הרחוק הרוסי הפך ל"משרד לפיתוח ארקטיקה והמזרח הרחוק" (Министерство по развитию Дальнего Востока и Арктики).
נויה רימלט

נויה רימלט (נולדה ב-1965) היא פרופסור למשפטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ופעילה חברתית ישראלית.

ביוגרפיה

נויה רימלט גדלה ברמת גן והיא נכדתו של אלימלך רימלט. שירתה בגלי צה"ל כמפיקה בחטיבת החדשות. למדה לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב. את התואר השני עשתה במסגרת תוכנית המשפטנים של הקרן החדשה לישראל באמריקן יוניברסיטי שבארצות הברית עם התמחות בזכויות אדם במשפט האמריקאי והבינלאומי. כתבה דוקטורט באוניברסיטת תל אביב, שהתמקד בהצגה ביקורתית של הפמיניזם המשפטי בארצות הברית ובישראל והישגיו וכשלונותיו בקידום מעמדן של נשים.
ב-1993 הקימה רימלט את "המרכז לסיוע משפטי בזכויות אזרח" בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, קליניקה משפטית ראשונה מסוגה שפעלה במסגרת פקולטה למשפטים בישראל. הקליניקה, אותה ניהלה עד 1999, התמקדה במתן סיוע משפטי ליחידים ולקבוצות בתחום של זכויות אדם ואזרח, תוך שילובם של סטודנטים למשפטים בהיבטים השונים של הפעילות. בשנים אלה התמקדה פעילות המרכז בעיקר בקידום זכויותיהן של חולי נפש, ילדים ונשים וכן בביסוס מעמדן של זכויות חברתיות וכלכליות כגון הזכות לחינוך והזכות לבריאות. בשנות האלפיים ממשיך פרויקט קליני זה לפעול באוניברסיטת תל אביב תחת השם "הקליניקה לזכויות אדם".
תחומי ההוראה והמחקר של רימלט מתמקדים במשפט פלילי וכן בניתוח פמיניסטי ביקורתי של המשפט והיא עוסקת בהוראתם של קורסים וסמינריונים שונים בתחומים אלה כגון משפט ופמיניזם, מין, מגדר ומשפט פלילי וכן שוויון ומגדר בשוק העבודה ובמשפט הפלילי. מחקריה בעשור השני של המאה ה-21 התמקדו בתופעה של סרבנות מצפון בקרב נשים בישראל, בחוק למניעת הטרדה מינית ובתופעה של אלימות נגד נשים בישראל.
רימלט שימשה פעמיים כעורכת כתב העת "משפט וממשל".
ערב יום הכיפורים

ערב יום הכיפורים, חל בט' בתשרי, ונהוגים בו מנהגים אחדים הקשורים בחג שבא מיד אחריו, יום הכיפורים.
על מנת למנוע מיום הכיפורים לחול בצמוד לשבת (מיד לפניה או מיד לאחריה) נקבע הכלל לא אד"ו ראש, ולפיו ערב יום הכיפורים אינו חל בימים שני, חמישי ושבת, כלומר הוא יכול לחול רק בימים ראשון, שלישי, רביעי ושישי.

סליחות

לפנות בוקר בערב יום הכיפורים נאמרות הסליחות האחרונות בעשרת ימי תשובה. יש הנוהגים לערוך בהזדמנות זו גם התרת נדרים.

הטבילה במקווה

מקובל שגברים הולכים לטבול במקווה טהרה אחרי חצות היום.
ישנו מנהג קדום שהתקבל בכמה מקומות וקהילות, בו נהגו אף הנשים (כולל אלו שאינן נשואות) לטבול במקווה בערב יום כיפור כדי להיטהר לכבוד היום. אולם היו שביטלו את מנהג זה (בעיקר כדי למנוע את "איסור פנויה", שהוא פחות חמור מאיסור נידה (האסור מדאורייתא) ועל כן עלולים אנשים לזלזל בו).

מנהג המלקות

ישנו מנהג עתיק בו הזכרים היו מתאספים במקווה או בבית הכנסת וכל אחד בתורו היה כורע ברך וסופג 39 מלקות בגב ובחזה, זכר לעונש המלקות הקדום מימי המקרא. גם היום יש כאלה שממשיכים ללקות בבית הכנסת, אבל בדרך כלל מדובר באקט סמלי בלבד. בדרך כלל המצליף היה משתמש ברצועה מעור של עגל והמהדרין היו משתמשים בשוט מיוחד. לפי תיאורו של יוסף יואל ריבלין, בקרב אנשי העיר העתיקה היו נוהגים לערוך שחזור (סמלי) של 4 מיתות שהיו נהוגות בימי הסנהדרין: סקילה, שריפה, הרג וחנק. כל זאת כדי לעורר את האנשים לתשובה לפני כניסת היום הקדוש.

עלייה לקבר יקירים וקברות צדיקים

עלייה לקבר יקירים וקברות צדיקים היא מנהג המעוגן במסורת היהודית. כך, הוזכר ברמ"א סימן תרו שנהגו לילך בערב ראש השנה ויום הכיפורים לקברות קרובים וצדיקים. הוזכר קודם במהרי"ל וכלבו, שזהו המנהג.
אוקטב בוטנר

קורות חיים

אוקטב בוטנר נולד בשנת 1913 בצ'רנוביץ כשזו הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אך במהרה הייתה לחלק מרומניה. בצעירותו היה פעיל קומוניסטי ונכלא על כך בין השנים 1932 - 1936. לאחר שחרורו נסע לצרפת, כדי להצטרף לצד הרפובליקני במלחמת האזרחים בספרד, אך נעצר בצרפת ובהיותו שם הצטרף לצבא הצרפתי במלחמת העולם השנייה. בוטנר ויחידתו נפלו בשבי הגרמני, אך הוא נמלט מהשבי והצטרף לרזיסטנס.
לאחר מלחמת העולם השנייה שב בוטנר לרומניה והשתלב במשטר הקומוניסטי. בתחילת שנות השישים הודח, הואשם בריגול למען המערב ונשלח לעבודות כפייה בכריית תעלת דנובה-הים השחור. כעבור 4 שנים שוחרר במסגרת חנינה כללית ומשקל גופו 40 קילוגרמים. הוא קיבל אישור לעזוב את רומניה בליווי משפחתו ונסע יחד איתם למערב גרמניה, שם קיבל אזרחות גרמנית על בסיס היותו יליד האימפריה האוסטרו-הונגרית ובעל תרבות גרמנית.
בוטנר הצליח לקבל את הזיכיון לשיווק מכוניות של ניסאן מוטורס בבריטניה, הוא הכניס שיטות שיווק מקוריות ומכירותיו גדלו מאוד משנה לשנה וכך גם הונו.
בתו היחידה של אוקטב בוטנר ושל אשתו מרצ'לה, קמליה, נהרגה בתאונת דרכים לפני שמלאו לה 21 שנים ובוטנר הקים קרן פילנתרופית הנושאת את שמה והמיועדת לקידום צעירים. במהלך השנים תרם בוטנר למוסדות ציבור שונים באנגליה ובישראל סכומים גדולים מאוד. תרומותיו בישראל מוערכות בסכום העולה על 80 מיליון דולר, בעיקר בתחום הבריאות (בתי חולים) והחינוך (האוניברסיטה העברית) וקידום השלום.
שלטונות בריטניה טענו שבוטנר העלים הכנסות בסכומים גדולים והוא עבר להתגורר בשווייץ, אך לאחר סכסוך עם משטרת שווייץ עבר לצרפת. בעיתונות הישראלית נטען שיצחק הרצוג, אחד ממנהלי הקרן בישראל, ניתב חלק מכספי הקרן לעמותות שמימנו את תעמולת הבחירות של אהוד ברק.
אוקטב בוטנר מת בשנת 1998 מסרטן הקיבה ביישוב וילאר-סיר-אולון בשווייץ
ז'אן-פייר אבל-רמיזא

ביוגרפיה

רמיזא נולד בפריז בשנת 1788.
למד רפואה ובשנת 1813 סיים את הדוקטורט ברפואה. תוך כדי לימודי הרפואה גילה רמיזא באוסף אב המנזר טרסאן ספר לימוד סיני לצמחים ורותק על ידי הקריאה בו. החליט ללמוד לבד סינית מהמילון המסורתי הסיני "ג'נגדזיטונג" מן המאה ה-17 והקדיש לכך לחמש שנים רצופות עד שנת 1811.
באותה שנה היה כבר מסוגל לכתוב מסה על השפה והספרות הסינית - Essai sur la langue et la littérature chinoise. כמו כן חיבר מאמר על השפות הזרות בקרב הסינים שעורר את תשמות לבו של הבלשן והמזרחן סילבסטר דה סאסי שפרש עליו את חסותו.
ב-1813 פרסם רמיזא מסה בלטינית על סימני הכתב הסיני ועל הסינית הקלאסית - Utrum Lingua Sinica sit vere monosyllabica? Disputatio philologica, in qua de Grammatica Sinica obiter agiture"
פרסומיו הראשונים של רמיזא זיכו אותו בהערכה רבה בקהילה האקדמית בפריז. ב-25 בנובמבר 1814 נוצרה עבורו קתדרה מיוחדת לסינית בקולז' דה פראנס. תאריך זה, או לחליפין יום הרצאתו הראשונה של רמיזא במסגרת הקורס לסינית נחשבים ליום הולדת מדע הסינולוגיה האקדמי.
בשיעוריו התמקד רמיזא בדקדוק ובחקר טקסטים קלאסיים כמו "שאנגשו" - הקלאסיקה של המסמכים, שירי דאו דה ג'ינג המיוחסים ללאו דזההאסטלה הנסטורית "שיאן" והמהדורות הסיניות והמנצ'וריות של הסיפורים על חיי קונפוציוס
שיעוריו פורסמו בשנת 1822 בספר לפי דגם ספר הדקדוק הוותיק של ז'וזף דה פרמאר, כשכותרתו הייתה "יסודות הדקדוק הסינ או העקרונות הכלליים של קו-וון או הסגנון העתיק, ושל גואן-הואה או השפה השגורה באימפריה הסינית". (Élémens de la grammaire chinoise, ou Principes généraux du Kou-wen ou style antique, et du Kouan-hou, c'est-à-dire, de la language commune généralement usitée dans l'empire chinois )
ספר זה היווה חיבור מדעי ראשון על השפה הסינית באירופה. מאוחר יותר העריך אותו אנרי מספרו בתור הספר הראשון שבו הוצג הדקדוק באופן מבודד על מנת לתת תמונה נאמנה לרוחה של השפה הסינית, ולא רק כתרגיל תרגום שבו היו מורגשים יתר על מידה הדפוסים הדקדוקיים של השפות האירופיות.
בשנת 1818 הפך רמיזא לעורך ה-Journal des savants ("עיתון המדענים") וב-1822 ייסד את החברה לחקר אסיה (Société asiatique) בפריז והיה למנהלה הראשון.
ב-1826 פרסם רמיזא את תרגומו את הרומן הסיני "שתי הדודניות" (יו קיאו-לי או יו גי'או לי) אחד הרומנים הסינים הראשונים שהגיעו לאירופה ושנקרא בסקרנות על ידי אנשי רוח רבים, כמו גתה שמאז שאף לקרוא כל יצירה סינית שתורגמה, תומאס קרלייל, סטנדל, ראלף וולדו אמרסון ואחרים.
בסביבות שנת 1830 נתבקש רמיזא לערוך רשימת כל אוסף הסיני שבספרייה המלכותית הצרפתית. באותה תקופה הגיע להחלטה לתרגם קטעים ביביליוגרפיים של ספר התיעוד הסיני "ונשיאן טונגקאו " מן המאה ה-14 על מנת לעזור למלומדים האירופים במחקר התרבות הסינית. ב-1832 השלים את הכרך הראשו אולם חלה כולרה ונפטר לפני הבאתו לדפוס.
אבל-רמיזא הובא לקבורה יחד עם אתשו, ז'ני לקאמי, בת של ראש העיר לשעבר של פריז, ז'אן לקאמי - על יד הכנסייה סן פרז'ו ביישוב סן פארז'ו-פונטיירי במחוז סן א- מארן.
אמבר ראד

ביוגרפיה

ראד נולדה בלונדון. היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת אדינבורו. לאחר לימודיה עבדה בבנק ההשקעות ג'יי. פי. מורגן, שימשה אנליסטית בקרן הון סיכון והקימה משרד בתחום משאבי אנוש.
ב-2005 התמודדה ללא הצלחה בבחירות לנציגות מחוז ליברפול גרסטון בפרלמנט הבריטי. בבחירות הכלליות ב-2010 נבחרה לנציגת מחוז הייסטינגס וריי בפרלמנט. בבחירות ב-2015 נבחרה לתקופת כהונה נוספת בתפקיד. בבחירות ב-2017 שמרה על מושבה לאחר שניצחה ברוב של 0.7%.
בשנים 2010 עד 2012 כיהנה כחברה בוועדת האנרגיה, מזון וענייני הכפר, שימשה עוזרת לשר האוצר ג'ורג' אוסבורן, ב-2013 מונתה לעוזרת מצליף הסיעה וביולי 2014 מונתה לסגנית שר במשרד לענייני אנרגיה ושינוי אקלים. במאי 2015 מונתה לשרה לענייני אנרגיה ושינוי אקלים וחברה בקבינט ממשלת בריטניה. ביולי 2016 מונתה לשרת הפנים בקבינט של תרזה מיי. בינואר 2018 מונתה בנוסף לשרה לענייני נשים ושוויון הזדמנויות. ב-29 באפריל 2018 התפטרה מהקבינט על רקע שערוריית התנהלות משרד הפנים מול מהגרים מהקריביים כלפיהם איים בגירוש (פרשה שזכתה לכינוי Windrush scandal), ולאחר שנחשף כי קבעה יעד להעלאת שיעור המגורשים בניגוד להכחשותיה. בנובמבר 2018 מונתה לשרת העבודה והפנסיה בקבינט.
ראד גרושה ואם לשניים. היא הייתה נשואה בשנים 1990 ל-1995 למבקר המסעדות אדריאן גיל. היא מתגוררת בהייסטינגס.
ז'אק לקוק

חייו

לקוק החל את לימודיו בגימנסיה בגיל 17 ולמד בה התעמלות מכשירים. לדבריו, לימודים אלו גרמו לו להבין את הגאומטריה של התנועה וכי תנועת הגוף דרך החלל דורשת ממנו להיות לגמרי מופשט. לקוק ראה את הקצב באתלטיקה כ"שירה פיזית".
ב-1941 התקבל ל"תיאטרון הפיזי" ובו הכיר את ז'אן-מארי קונטי, שחקן כדורסל לשעבר, אשר היה אחראי על לימודי הספורט בצרפת. קונטי התעניין בחיבור בין ספורט לתיאטרון ובעקבות כך היה בקשר עם אנשי התיאטרון אנטונן ארטו וז'אן-לואי בארו. הייתה לו השפעה רבה על לקוק.
לקוק לימד ספורט במשך מספר שנים ולאחר מכן שיחק בקומדיות דלארטה. הוא גר באיטליה במשך שמונה שנים ושם נחשף לפנטומימה, מסיכות והופעות פיזיות. במשך אותו זמן הופיע כשחקן, ליצן ומחזאי.
ב-1956 חזר לפריס והקים את "בית-הספר הבינלאומי לתיאטרון של ז'אק לקוק" - École internationale de Théâtre Jacques Lecoq.

שיטת הוראה

לקוק פיתח את שפת התיאטרון הפיזי והצליח באמצעות פדגוגיה מקורית, ליצור סגנון חדש ומקורי של יצירה תיאטרלית. הוא פיתח פדגוגיה תיאטרלית, אך לא קיבע אותה כשיטת עבודה לתהליכי יצירה תיאטרלית.
לקוק עודד את תלמידיו לחקור דרכי הופעה, במקום להקנות מספר יכולות מסודרות או העדיף לחנך ליצירתיות של המופיע (פרפורמר). התרגול כלל דגש על מסיכות. בתחילה עם מסכות טבעיות מתוך מחשבה שהן מפנות את תשומת הלב למניירות הגופניות ולאחר מכן הקטין את גודל המסיכות עד אביזרים קטנים כמו אף של ליצן. בשלבים מאוחרים יותר של הלימוד העדיף לקוק לא להגיד לתלמידיו מה לעשות כדי לעודד אותם להמשיך לנסות דרכים חדשות של ביטוי יצירתי. שלושת עקרונותיו היו: משחק מלא, תחושה של ביחד ופתיחות.
ב-1977 לקאן הקים בבית הספר מעבדה ללימוד התנועה שחקרה ארכיטקטורה, עיצוב במה ותפאורה.

השפעה

בבית הספר של לקוק למדו תלמידים מארצות שונות ולאחר לימודיהם הקימו להקות תיאטרון, השתלבו בתיאטראות קיימים ואף הקימו בתי-ספר עצמאיים שממשיכים את דרכו הפדגוגית. על תלמידיו נמנים, פיטר ברוק, אריאן מנושקין, סטיבן ברקוף, דריו פו, ג'ולי טיימור, פיליפ גולייה, סיימון מקברני סאידי לאסאד, ברטי טוביאס ואחרים.
בישראל פועלים שחקנים ובמאים בהשראת לקוק כ: גיל בכר, ג'וליאן שגרן, נעם מאירי נלי עמר, סלים דאו שירילי דשא, אורי וייס וליסה ג'יקובסון.
כמו כן ישנם בתי ספר וקבוצות תיאטרון שפועלים בהשראתו כמו "תיאטרון ארמא", בית הספר תיאטרון הגוף שנסגר, ו "הואדי- בי"ס לתיאטרון פיזי" הפועל בבית-הגפן בחיפה החל משנת 2016.
בשנת 2007 פורסמה עבודת מחקר על הפדגוגיה של ז'אק לקוק, שנכתבה על ידי ליסה ג'יקובסון מתיאטרון ארמא. (כתיזה לתואר שני באוניברסיטת ת"א). שם התיזה- " "אל תעשו מה שאני עושה- תעשו מה שאתם עושים"- הבופון והליצן בפדגוגיה של ז'אק לקוק והשפעתה על התיאטרון בשלהי המאה ה-20", הנמצאת לעיון בספריית האוניברסיטה.
סטאורוליט

שימושי הסטאורוליט

תצורת הצלב של הסטאורוליט מבוקשת כאבן לשיבוץ בקמעות, כך למשל נמכרת האבן בצפון קרולינה בכינויים "אבן העלפים" (Elf Stone) ו"אבן הפיות" (Fairy Stone).