google/wiki40b huggingface dataset:
ש. אנ-סקי

תולדות חייו ויצירתו


שלמה זינוול רפופורט גדל במשפחה חסידית, וזכה לחינוך דתי ועברי מסורתי. בנעוריו נטש את הדת, למד לימודי חול וקרא את ספרות זמנו של הסופרים הרוסים הגדולים. הצטרף לתנועה הסוציאליסטית והיה בה פעיל ומארגן. עבד במלאכות שונות, היה נפח וכורך ספרים ועוד, גם כדי להתפרנס וגם כדי להכיר מקרוב את חייהם של המוני העובדים ברוסיה. סיפוריו הראשונים נכתבו ברוסית, אבל נושאיו היו מחיי יהודי רוסיה.
הוא בחר בשם משפחה על שם אמו, חנה (אנה), עם הסיומת הרוסית "אננסקי" – אבל הואיל והיה כבר עיתונאי יהודי בפטרבורג בשם דומה, אנינסקי, בחר שלמה זינוול בשם אנ-סקי כדי להנציח את שם אמו.
בשנת 1894 יצא לפריז, בה שהה עד שנת 1900. שימש כמזכירו של הפילוסוף-המהפכן הרוסי פיוטר לאברוב. בשנת 1905 חזר לרוסיה, נטש את כתיבתו הרוסית והחל לכתוב ביידיש. פרסם שירים ופזמונים, ובהם גם המנונה של תנועת "הבונד", "די שבֿועה" ("השבועה"; "ברידער און שוועסטער פֿון אַרבעט און נויט..."). כמה ממחזותיו תורגמו לעברית, ובהם "הדיבוק" – במקור "בין שני עולמות" – שתורגם בידי חיים נחמן ביאליק. בשנות מלחמת העולם הראשונה התמסר לסיוע והצלה של קהילות יהודיות שנפגעו ונהרסו במלחמה.ש. אנ-סקי היה מחלוצי המאספים והמלקטים של סיפורי העם, הניגונים והשירים היהודיים ברוסיה.
בין השנים 1912–1914 עמד בראש משלחת מחקר במימון הברון גינצבורג יחד עם המלחין יואל אנגל. חברי המשלחת היו תלמידי "האקדמיה היהודית" בפטרבורג, בהם שמואל שרירא, מגלה אגדת "הדיבוק", עוזרו הקרוב של אנ-סקי (ע"פ יומנו של שרירא), שלמה יודובין, אברהם רכטמן, יצחק גור אריה ועוד. רבים מסיפוריו ושיריו של אנ-סקי מבוססים על סיפורי העם, שירי הילדים, האגדות העממיות ומעשי הנפלאות של חסידים שליקטה המשלחת.
בשנת 1918 נמלט ש. אנ-סקי מרוסיה ומהמהפכה, עבר לווילנה, ומשם המשיך לפולין, לוורשה, שבה שהה עד מותו בשנת 1920. בשנת 1920 יצאה מהדורה מפוארת ביידיש של כל כתביו, שמנתה 15 כרכים. אנ-סקי פרסם כ-25 כרכי סיפורים שירים ומחזות ביידיש ורוסית. לעברית תורגמו עד היום רק מקצת מיצירותיו.
דוד אגמון

חייו

אגמון נולד בקזבלנקה שבמרוקו ועלה עם משפחתו לישראל ב-1948, למד בגימנסיה הריאלית בראשון לציון. 
בשנת 1965 התגייס לצה"ל שירת בצנחנים ובמלחמת ששת הימים לחם כמפקד מחלקה בפלס"ר 7, בהמשך שירת בסיירת אגוז כמפקד פלוגה והשתתף בפשיטה על מפקדת המחבלים בכפר עינתא הסמוך לבינת ג'בייל, פשיטה רגלית בלילה קר וגשום במיוחד בה נהרגו כחמישה מחבלים. לאחר מכן נתמנה לסגן מפקד היחידה והשתתף במבצע קלחת 4 מורחבת ובמלחמת יום הכיפורים. בהמשך הקריירה הצבאית שלו שימש כמפקד גדוד 450 (האריה המעופף), מפקד בית הספר למ"כים, מפקד חטיבה, קצין אג"ם של פיקוד הצפון במלחמת לבנון הראשונה ומפקד אוגדה. בשנים 1986 עד 1988 פיקד על יחידת הקישור ללבנון ובשנים 1988 עד 1991 כיהן כקצין חי"ר וצנחנים ראשי. ב-1993 מונה יועץ לרמטכ"ל לענייני אינתיפאדה.
לאחר שחרורו פעל כאיש עסקים, הוא ניהל את חברת "חבר לחייל" שזכתה במכרז לניהול הגרלות האגודה למען החייל אך התמוטטה והותירה חובות רבים בפעילות אחרת, שיווק קרקעות באי ונואטו. כיהן כראש לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו במשך מספר חודשים בשנים 1996-1997. חבר במפלגת קדימה ומשמש יו"ר מרחב ראשון לציון של המפלגה. ב-2012 הביע תמיכה במועמדותו של שאול מופז לראשות המפלגה.
נשוי לאווה ואב לשלוש בנות. בתו עדי, נפטרה מסרטן במהלך שירותה כקצינה בחיל המודיעין ולאחר מאבק משפטי שניהלה המשפחה הוכרה כחלל צה"ל.
סברינה (סרט)

עלילת הסרט

סברינה פיירצ'יילד (המגולמת על ידי אודרי הפבורן) היא בתו של תומאס, הנהג של משפחת לרבי (המגולם על ידי ג'ון ויליאמס). סברינה מאוהבת בדייוויד, בן למשפחת לרבי (המגולם על ידי ויליאם הולדן). דייוויד הוא פלייבוי, רודף נשים, מפונק וילדותי שלא מבחין בקיומה של סברינה ולא זוכר את שמה. סברינה נוסעת לפריז, לומדת בבית ספר לבישול וחוזרת לאחוזה כאישה מתוחכמת ואופנתית. דייוויד, שלוקח אותה טרמפ מופתע לגלות שהיא התגוררה קודם לכן בביתו ומתאהב בה. אחיו הגדול של דייוויד, ליינוס לרבי (המגולם על ידי המפרי בוגרט) חושש שהתאהבות זו תפגע בנישואיו של דייוויד לאישה ממשפחה עשירה העושה עסקים עם משפחת לרבי ולכן מתחיל להפריע לרומן בין בני הזוג, ובינתיים מתאהב בעצמו בסברינה.

צילום הסרט

בטרם החלו צילומי הסרט רצו יוצריו שקרי גרנט יגלם את דמותו של ליינוס. גרנט סירב להשתתף בסרט בשל השתתפות בסרט אחר, והתפקיד הוצע לבוגרט. במהלך צילומי הסרט ניהלו הפבורן והולדן רומן מתוקשר.

פרסים

הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר.
מרבית התלבושות של הפבורן בסרט עוצבו על ידי אובר דה ז'יבנשי ולא על ידי המלבישה של הסרט אדית הד. הד התנגדה ששמו של ג'יבנשי יופיע יחד עם שמה בקרדיטים של הסרט, ומפיקי הסרט הסכימו לדרישתה ורשמו רק את שמה. פרס האוסקר בו זכתה הד בגין התלבושות בסרט, ניתן בעיקר בשל בגדיה של הפבורן, אשר כאמור לא עוצב על ידי הד.
בשנת 2002 החליטה ספריית הקונגרס כי הסרט הוא "בעל חשיבות תרבותית רבה" ועל כן שולב ברשימת הסרטים לשימור של ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.

גרסאות מאוחרות

בשנת 1995 הופקה גרסה נוספת של הסרט בשם זהה. בגרסה זו השתתפו האריסון פורד, ג'וליה אורמונד וגרג קיניר.
יוקריין אינטרנשיונל איירליינס

תולדות החברה

חברת יוקריין אינטרנשיונל נוסדה בשנת 1992. הטיסה הראשונה הייתה ללונדון ב-25 בנובמבר 1992. יוקריין אינטרנשיונל הייתה לחברת התעופה הראשונה במרחב של ברית המועצות לשעבר שהחלה להפעיל טיסות במטוסי בואינג 737. בהמשך שנות ה-90 חברת התעופה שינתה את שמה ואת צביעת המטוסים שלה, התוספת Air הורדה והחברה החלה להיקרא יוקריין אינטרנשיונל בלבד. הסמל על הזנב שונה גם הוא, ובמקום הסמל של אוקראינה בשילוב עם בז, נשאר רק סמל של בז. בשנת 2013, לאחר שחברת התעופה הגדולה ביותר של אוקראינה באותה התקופה, איירוסוויט, פשטה את רגלה, יוקריין אינטרנשיונל הצליחה לשחזר את רוב קוויה של חברת התעופה הגדולה שחדלה להתקיים והפכה למוביל האווירי הראשי באוקראינה.
בשנת 2015 חברת התעופה נאלצה לבטל את כל טיסותיה ליעדים ברוסיה בעקבות איסור רוסי על טיסות של חברות תעופה אוקראיניות למדינה, על רקע הסכסוך במזרח אוקראינה והסיטואציה עם חצי האי קרים.
ביוני 2016 פשטו כוחות היחידה הממשלתית האוקראינית למלחמה בשחיתות על משרדי החברה, במסגרת חקירה נגד דניס אנטוניוק, לשעבר ראש שירות התעופה הלאומי של אוקראינה, הגוף האחראי על חברות התעופה במדינה.  לדברי היחידה, הפשיטה נדרשה מכיוון שהחברה סירבה להעביר מסמכים בקשר לחקירה.

פעילות החברה

יוקריין אינטרנשיונל מפעילה קרוב ל-700 טיסות פנימיות ובינלאומיות בין 8 יעדים באוקראינה (קייב, אודסה, לבוב, דניפרופטרובסק, ויניצה, חרקוב, זפורוז'יה, איוונו-פרנקיבסק) ליותר מ-40 יעדים באירופה, חבר המדינות, אסיה, המזרח התיכון וצפון אמריקה. באמצעות חברות תעופה אחרות שנחשבות לשותפות של יוקריין אינטרנשיונל, החברה מאפשרת לנוסעיה להגיע ליותר מ-3000 יעדים ברחבי כל העולם.
יוקריין אינטרנשיונל מחזיקה בתעודה מיוחדת המאפשרת לה לספק בדיקות טכניות חשובות וקשות ביותר במטוסי הבואינג של החברה.

פעילות החברה בישראל

חברת התעופה מפעילה טיסות בין תל אביב ל-7 יעדים באוקראינה: 24 טיסות שבועיות לקייב, 4 טיסות שבועיות ללבוב, 7 טיסות שבועיות לאודסה, 4 טיסות שבועיות לדנייפרופטרובסק, 2 טיסות שבועיות לחרקוב, 2 טיסות שבועיות לזפוריז'יה 2 טיסות שבועית לויניצה.
סה"כ 45 טיסות.
טיסות החברה לישראל מבוצעות בשלל מטוסיה, וכוללות גם מטוסים רחבי גוף מסוג בואינג 777 ובואינג 767 ומטוסים קטנים מסוג אמבראר ובואינג 737.
רזלוג

היסטוריה

האזכור הראשון בכתובים ליישוב בשם רזלוג הוא מראשית המאה ה-11 בהקשר למסעו הצבאי של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית נגד הממלכה הבולגרית הראשונה. בהמשך נשלט האזור על ידי הממלכה הבולגרית השנייה ובמהלך המאה ה-14 נכבש היישוב על ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי הצבא הבולגרי וסופחה לשטחי ממלכת בולגריה.

אקלים

בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מרכסי ההרים, החוסמים את הרוחות הצפוניות הקרות. הטמפרטורה השנתית הממוצעת המרבית היא 17.5ᵒc, והמזערית היא 5ᵒc. ערכי הקיצון נעים ממינוס 5ᵒc בחודש ינואר ועד 29ᵒc בחודשים יולי ואוגוסט. כמות המשקעים השנתית עומדת על 629 מילימטרים.
בנימין וולפוביץ'

ביוגרפיה

נולד ב-2 בפברואר 1923 בנובוגרודק, פולין. בילדותו התחנך ב"חדר", ובו קיבל חינוך מסורתי ורכש השכלה כללית בשפה העברית. את לימודיו השלים בנערותו בבתי-ספר פולניים ורוסיים.
וולפוביץ' ניסה לעלות לארץ ישראל בחורף 1946 באוניית המעפילים "מולדת", לאחר ששרד את השואה, שבמהלכהּ שהה במחנות ריכוז, בהם מאוטהאוזן. אולם, בטרם הספיק להגיע לחוף-מבטחים, הוגלה לקפריסין עם תפיסת האונייה בסמוך לחופי הארץ. בחודש ינואר 1949 הגיע לישראל והתגורר בכפר חירבת עזון. תוך זמן קצר נבחר לראש הכפר.
בשנת 1950 החל לעבוד כמזכיר האיגוד המקצועי במועצת הפועלים במועצה המקומית רעננה. בשנת 1963 נבחר לתפקיד מזכיר מועצת הפועלים ביישוב, ובשנת 1968 התמנה למזכיר ארגון משקים זעירים במרכז החקלאי.
בבחירות המקומיות שהתקיימו בשנת 1969, עמד בראש רשימת המערך ונבחר לכהונת ראש המועצה המקומית, תפקיד אותו מילא במשך ארבע קדנציות עד לשנת 1989. בימי כהונתו הוקמו ברעננה מרכז-הקליטה, מרכז ספורט, בית "יד לבנים", מועדון כדורת וסקווש, קאנטרי קלאב ומבני חינוך רבים. המועצה המקומית בתקופתו הכפילה את מספר תושביה, ובשנת 1982 קיבלה מעמד של עיר.
עם סיום תפקידו כראש העירייה שימש וולפוביץ' כיו"ר "העמותה למען הקשיש" ברעננה ופעל רבות למען אוכלוסיית גיל הזהב בעיר. זאב בילסקי, אשר החליף את וולפוביץ' בתפקיד ראש העיר, העניק לו בשנת 1990 את תואר יקיר העיר רעננה.
נפטר ברעננה ב-28 בינואר 2010.
תרגום אונקלוס

תרגום אונקלוס הוא תרגום ארמי יהודי לחמשת חומשי התורה. מחברו, זמנו ומוצאו אינם ידועים, אולם משערים שנתחבר בארץ ישראל בסביבות המאה השלישית לספירה.

לשונו, מוצאו וזמנו

התרגום כתוב בניב ארמי המכונה ארמית בינונית, אולם אין ודאות באשר לשאלה האם הניב נוטה לארמית מזרחית (שדוברה בבבל) או לארמית מערבית (שדוברה בארץ ישראל). לשאלה זו חשיבות רבה, משום שזיהוי הניב מצביע על מוצאו הגאוגרפי של התרגום. הדעה המקובלת כיום במחקר היא שהתרגום נכתב במקורו בארץ ישראל, אולם בשלב כלשהו עבר לבבל, ושם נערך ונוקד.
אין ודאות גם לגבי מועד חיבורו. המקדימים מייחסים אותו למאה הראשונה לספירה, והמאחרים מייחסים אותו למאה החמישית לספירה. על סמך בחינת החומר ההלכתי והאגדי המשוקע בתרגום מצדדים רוב החוקרים כיום בשיוכו למאה השלישית לספירה, אם כי מקובל שלתרגום אונקלוס קדמה שכבת תרגום קדומה יותר, "פרוטו-אונקלוס".

קריאת התורה

עוד בימי חז"ל נהוג היה לקרוא את תרגום אונקלוס בזמן קריאת התורה בשבת בבוקר. העולה לתורה קורא פסוק אחד והמתרגם מתרגם אותו, וחוזר חלילה. מנהג זה נועד בין השאר שגם אלה שאינם בקיאים דַּיָּם בשפה העברית יוכלו להבין את הקריאה.
בימינו פסק המנהג הזה, למעט בקהילות תימן שם הוא נשמר עד היום.  בקהילות אירופה, נהגו בימי הביניים לקרוא את התרגום רק בקצת מימי הפסח ובשבועות.

מהדורות

תרגום אונקלוס מצוי על פי רוב במהדורות מקראות גדולות לדורותיהן כבר למעלה מחמש מאות שנה. מהדורה מיוחדת לתרגום אונקלוס יצאה בשנת 1884 על ידי אברהם ברלינר, והיא מבוססת על דפוס סביונטה שי"ז (1557). 
במחקר האקדמי משתמשים במהדורה מדעית שהכין אלכסנדר שפרבר ואשר נתפרסמה בליידן בשנת 1959. מהדורתו מתבססת על כתבי יד תימניים, המוחזקים כעדי הנוסח הטובים ביותר לתרגום.
קונקורדנציה לתרגום אונקלוס פורסמה בשני כרכים על ידי חיים יהושע קוסובסקי. בדרך כלל אין צורך במילון ארמי-עברי לתרגום (בשל היותו תרגום מילולי מהעברית), אולם בשעת הצורך משמשת הקונקורדנציה גם כמילון, וכן ניתן להיעזר במילונו האנגלי של מרקוס יסטרוב לתלמוד, למדרש ולתרגומים.
מילון מדעי לתרגום אונקלוס יצא בשנת 2008 על ידי החוקר האמריקאי אדוארד קוק.
קרב מילוז

רקע

בשנת 1871 הפסידה צרפת את חבלי אלזס ולורן לקיסרות הגרמנית המתהווה במלחמת צרפת-פרוסיה. מאז הפסד זה, שמה לה צרפת למטרה להחזיר לשליטתה את שני חבלי הארץ הללו. הדבר אף נוסח בתוכנית הלחימה הצרפתית למלחמה בגרמניה, תוכנית 17.

כוחות

הכוח הצרפתי בפיקודו של גנרל בונו (Bonneau) היה משלוח של תגבורת מהארמייה הראשונה בלורן, הגיס ה-7 (שהורכב מהדיוויזיות ה-14 וה-41 של חיל הרגלים הצרפתי ומדיוויזיית המילואים ה-57 מבלפור) ודיוויזיית הפרשים ה-8. כח זה היה חלק מהכוח הכולל של תוכנית 17 שיועד למתקפה הצרפתית באלזס-לורן.
בצד המגן עמדו הגייסות הגרמניים ה-14 וה-15 מהארמייה ה-7 תחת פיקוד גנרל יוזיאס פון הרינגן.

מהלך הקרב

צרפת פתחה במתקפה בשעת בוקר מוקדמת מאוד בתאריך ה-7 באוגוסט 1914. המטרה שעמדה לנגד עיני המפקדים הייתה יישום תוכנית 17. עיקרה היה כיבוש מחוז אלזס ולאחריו לורן שהיו בידי הגרמנים מאז שנת 1870. 
בבוקר היום הראשון לקרבות השתלטו הצרפתים על העיר אלטקירך, ששכנה בסמוך לגבול, בהסתערות כידונים. בונו הופתע והביע חשש מההגנות החלשות בצד הגרמני. הוא פחד להמשיך ולהתקדם בגלל החשש שייפול לתוך מארב גרמני מתוכנן היטב. אף על פי כן הוא קיבל הוראה להמשיך לעבר חבל הריין והשתלט על העיר מילוז בקלות, זמן קצר אחרי שרוב הכוחות הגרמניים יצאו מהעיר. לכוחות הצרפתים היו 100 נפגעים בקרב על מילוז. הכיבוש, כמעט ללא התנגדות, גרם לתחושת אופוריה אצל הצרפתים שציפו למלחמת התשה (מה שבסופו של דבר התקיים).
יומיים לאחר מכן, ב-9 באוגוסט, הגיעו כוחות גרמניים משטרסבורג ופתחו במתקפת נגד מקרבת העיר סרנה שבדרום מחוז אלזס על הכוחות הצרפתיים ששהו בעיר מילוז. הצרפתים השיבו אש אך ידה של גרמניה הייתה על העליונה ומתקפת הנגד הייתה מוצלחת. הגנרל בונו, ללא תגבורת משלו, נאלץ להתחיל בנסיגה איטית באותו יום.
מאוחר יותר, אחרי כמה היסוסים, החליט הרמטכ"ל הצרפתי, ז'וזף ז'ופר, לשלוח תגבורת לכח של בונו. אך התגבורת הגיעה באיחור ולא הצליחה לסייע בהגנה. בונו, שפחד ליפול לתוך כיתור של כוחות גרמניים, נמלט עם כוחותיו לעיר בלפור.
בתגובה לנסיגה האשים ז'ופר את בונו בחוסר אגרסיביות, או במונחים של היום באי חתירה למגע, ושחרר אותו מתפקידו באופן מיידי.

תוצאות

בעקבות ההפסד הצרפתי בקרב המשיכה גרמניה לשלוט במחוז אלזס. הגנרל לואי בונו הודח מתפקידו. בעקבות החשיבות הרבה של הפסד זה להמשך המערכה הוסיף ז'ופר ארבע דיוויזיות ליחידה זו, לה הוא קרא "צבא אלזס". בעקבות ההדחה והכישלון ליישם את האסטרטגיה של תוכנית 17, מינה הגנרל ז'וזף ז'ופר את הגנרל פול פו, אותו ביקש להחזיר מפרישה, לתפקיד שנקרא מפקד צבא אלזס. מאוחר יותר באותו חודש ניסו כוחות אלה תחת פיקודו של הגנרל פו להתקדם במחוז לורן ללא הצלחה.
פינצ'לי

פינצ'לי (באנגלית: Finchley) היא מחוז בצפון לונדון, ברובע בארנט.
פינצ'לי ממוקמת על שטח גבוה, כ-11 קילומטרים צפונית לצ'רינג קרוס. פינצ'לי היוותה חלק מהמחוז הישן מידלסקס, והפכה למחוז מוניציפלי עצמאי ב-1933, הפכה לחלק מלונדון רבתי ב-1965, וכיום פינצ'לי מהווה פרבר של העיר לונדון.
בפינצ'לי נמצא ריכוז גדול של יהודי לונדון.
במחוז 4 תחנות של הרכבת התחתית של לונדון.
יעקב אלמולי

יעקב אלמולי (ברומנית: Iacov (Jacques) Almuly‏, 1874 - 11 במאי 1966) היה הרב האחרון של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה.

ביוגרפיה

יעקב אלמולי נולד בבוקרשט במשפחה יהודית ספרדית שומרת מסורת שחלק מבניה כבר שימשו כרבנים ומנהיגים של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה. אביו היה מנחם דוד אלמולי ובין אבותיו היה גם החזן גבריאל פאפו. דודו, משה יצחק אלמולי, היה רב הקהילה הספרדית של בוקרשט באמצע המאה ה-19.
יעקב אלמולי היה יהודי דתי ובקי בתורה והוסמך כרב על ידי רבנים ספרדים אחרים מבני הקהילה ברומניה. למרות הסמכתו לרבנות הוא העדיף לפעול בתחום הכלכלי והבנקאי, אך היה פעיל גם במסגרת הקהילתית ואף שימש כסגן נשיא הקהילה. הוא עסק בנושא החינוך ובעיקר לימודי השפה העברית והמסורת הדתית הספרדית במסגרת בית הספר הקהילתי המודרני.
בשנת 1948, לאחר מות הרב מרדכי אשכנזי, התבקש אלמולי לקבל לידיו את תפקיד הרב של הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט והוא הסכים. בשנת 1949, כשפורקה הקהילה היהודית הספרדית והפכה לסקציה הספרדית בפדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מילא אלמולי את תפקידו במסגרת חדשה זו. היות שבית הכנסת הספרדי הגדול, "קהל גראנדה" נהרס על ידי הלגיונרים במרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט, כיהן אלמולי בבית הכנסת הספרדי "קהל קדוש שלום".
אלמולי פרסם בשנת 1964, ב"רביסטה קולטולוי מוזאיק" (Revista Cultului Mozaic) היסטוריה קצרה של הקהילה הספרדית ברומניה. הוא נפטר בגיל 92 ובניו פרץ ומנחם מקס אלמולי המשיכו בניהול התפילה בבית הכנסת הספרדי עד לפירוקו בשנת 1988.
סמל אוסטרליה המערבית

עיצובו של השלט

המגן הוא מגן כסוף (ארז'ן) עם בסיס גלי כחול (אזור) וכסף. ברבור שחור בצבעיו הטבעיים שט על הגל הכחול העליון. מעל המגן מופיע כציצה כתר אדוארד הקדוש על עטרה של שחור (סאבל) וזהב (אור) בין שני פרחי כף הקנגורו בצבעיהם הטבעיים של ירוק ואדום. תומכי המגן הם זוג קנגורו אדום משני צידי המגן ומחזיקים אותו, בצבעיהם הטבעיים עומדים על חלקת דשא ומחזיקים בכפותיהם בומרנג ללא כל סמל או סימון. 
הבלאזון (תיאורו ההרלדי) הרשמי של השלט נכתב בצו המלכותי אשר הכריז על השלט:
"For Arms: Argent on a base wavy Azure charged with a barrulet wavy Argent a Black Swan naiant proper. And for Crest: On a Wreath Or and Sable The Royal Crown between two Kangaroo Paw (Anigosanthos Manglesii) flowers slipped proper. And for Supporters: On either side a Kangaroo holding in the exterior fore-paw a Boomerang proper."
 
הרישום אשר התלווה לצו המלכותי תיאר את השלט עם קסדה ומעטה אך ממשלת אוסטרליה המערבית הודיעה כי "לאחר התיעצות עם הממונה על השלטים, שלט האצולה יופק לשימוש באוסטרליה המערבית בגרסה מתומצתת ללא הקסדה והמעטה. הקסדה והמעטה אשר תוארו בצו נועדו למטרות תיאור הרלדיות, ההשמטה נועדה לישר קו עם השימוש בסמלים בחבר העמים של אוסטרליה ומדינות אוסטרליה האחרות".

הכתר

הכתר (סמל) מייצג את המלוכה האוסטרלית והעטרה אשר תומכת בכתר צבועה בצבעי שחור וזהב, צבעי המדינה. בדרך כלל צבועה העטרה בצבעים העיקריים אשר המגן צבוע בהם (כחול וכסף) אך צבעי הזהב והשחור הם הצבעים ההיסטוריים אשר יוחסו לאוסטרליה המערבית מאז אימוצה של הסיכה בשנת 1870.

כף הקנגורו

פרח כף הקנגורו (Anigozanthos manglesii) הוא הפרח הלאומי של אוסטרליה המערבית אשר אומץ בשנת 1960 וביחד עם העטרה של השחור והזהב ממסגרים שני פרחי כף הקנגורו את הכתר ובכך מבטאים את הכבוד אשר העניקה המלכה למדינה עם קבלת השלט ומסמלים את הריבוניות והעצמאות של מדינת אוסטרליה המערבית.

הקנגורו האדום

הקנגורו האדום (Macropus rufus) הוא הזן הגדול ביותר מבין הקנגוראים והוא חי באוסטרליה המערבית הפנימית. סביבתו הטבעית, יחד עם סביבתו של הברבור השחור, מקיפה כמעט את כל שטחה של מדינה ומסמלת את אזור הסמכות השיפוטית של שלט האצולה. את הקנגורו האדום ניתן לראות במקומות רבים בהרלדיקה האוסטרלית לדוגמה בסמל הטריטוריה הצפונית ובסמל אוסטרליה. בסמל ניו סאות' ויילס מופיע קנגורו כתומך אך זהו הקנגורו הזהוב המיתי.
על הבומרנגים אשר אוחזים התומכים אין כל סמל או סימן. עומבדה זו נועדה לסמל את כלל אוכלוסיית האבוריג'ינים אשר חיים בשטחי המדינה.
קופרניקיום

היסטוריה

בשנת 1971 טען אמנון מרינוב במאמר בכתב העת "Nature"‏ לגילוי יסוד כימי חדש שמספרו האטומי 112 על ידי קבוצת המחקר שבראשה עמד, אך הקרדיט על גילוי היסוד (קופרניקיום) ניתן לבסוף למוסד GSI בגרמניה על תגליתם משנת 1996.
קופרניקיום נוצר לראשונה ב-9 בפברואר 1996 כאשר המדענים זיגורד הופמן, פטר ארמברוסטר, גוטפריד מינצנברג וצוות המדענים שעבדו במרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים (GSI) בעיר דרמשטט שבגרמניה, גרמו להיתוך יוני אבץ בעופרת על ידי האצת גרעיני האבץ לתוך מטרת עופרת באמצעות "מאיץ יונים כבדים". כך נוצר האיזוטופ ²⁷⁷Cn.‏
ב-2000 וב-2004, נוצר היסוד במוסד המשותף למחקר גרעיני ברוסיה. במאי 2006 אישר המוסד את יצירת היסוד בשיטה שונה וזאת על-פי זיהוי תוצרי דעיכתו הסופיים.
ב-2010 קיבל היסוד באופן רשמי את שמו קופרניקיום, על שם ניקולאוס קופרניקוס, וסמלו הכימי נקבע ל-Cn. קודם לכן נקרא היסוד אונונביום (Ununbium) וסימנו היה Uub.
רשימת פלאי תבל

רשימות פלאי תבל הן רשימות שנערכו לאורך ההיסטוריה האנושית בניסיון לקטלג קבוצות של אתרים מרשימים ביותר או הישגים הנדסיים ייחודיים. 
שבעת פלאי תבל של העולם העתיק היא הרשימה הידועה הראשונה של מבנים יוצאי דופן. הרשימה הייתה מבוססת על כתבים הלניים שונים וכללה שבעה מבנים אשר הוקמו בעת העתיקה ונחשבו להישגים אנושיים יוצאי דופן.
רשימת שבעת פלאי תבל הולידה מספר רב של גרסאות לאורך כל הדורות.
בין הגרסאות המוקדמות הידועות היו אלו של המשורר הרומאי מארטיאליס, ושל הבישוף גרגוריוס מטור. עם הזמן, ובהשפעת גורמים כמו פגעי הטבע, השחתה ועליית הנצרות, אתרים רומיים  כמו הקולוסיאום החלו להופיע ברשימות. היסטוריונים מודרניים, אשר יצאו מנקודת הנחה שרשימת הפלאים העתיקים הייתה מוגבלת בהיקפה הגאוגרפי, יצרו גרסאות חדשות לרשימה, שכללו אתרים מעבר לעולם ההלניסטי. 
כיום קיימות רשימות רבות שפורסמו על ידי ארגונים וכותבים שונים, בנושאים מגוונים - פלאי הטבע, הישגיים הנדסיים, מבנים חשובים בימי הביניים. כמו כן קיימות רשימות שמטרתן, מעבר למניית מקומות מעניינים בסגנון מדריך טיולים, היא להוות אוסף של אתרים הזקוקים לשימור והגנה.

פלאי העולם המודרני

ארגונים רבים הרכיבו רשימות של המבנים המרשימים ביותר שנבנו בעת המודרנית או של פלאי הטבע הגדולים הקיימים כיום. כמה מן הרשימות הידועות מוצגות כאן.
מקדם קצבה

קביעת מקדם הקצבה - תקציר אקטוארי

כאשר באים לקבוע את מקדם הקצבה ניתן להתעלם מגובה הצבירה ככלל ניתן להניח שאדם מפריש קצת יותר משתי משכורות שנתיות בשנת שירות.
הצבירה של העמית נגזרת מהפרשות (בעשרים שנות שרות כ-40 משכורות חודשיות) וקצב גידול שנקבע לפי מקדם התשואה האישי במוצרי קרן תשואה משיעור השתתפות ברווחים במוצרים ישנים יותר או אג"ח מיועדות של ממשלת ישראל.
הנתון הרלוונטי לחישוב מקדם הצבירה הוא תוחלת החיים הצפויה
תוחלת החיים הצפויה מכתיבה את מקדם הקצבה וכך ניתן לחשב מקדם קצבה כללי לפי לוחות התמותה הכלליים כמו כן וניתן לחשב מקדם קצבה אישי לפי תנאים אישיים שמתקיימים אצל העמית
תוצאת החישוב היא מספר תקופות התשלום הצפויות לאדם עד יום מותו.

היסטוריה ואבולוציה

מקדם קצבה מובטח הוא מאפיין של תוכנית פנסיונית שקיים אך ורק בביטוחי מנהלים. בקרנות הפנסיה הישנות ובתוכניות הפנסיה התקציבית, חישוב הקצבה החודשית הצפויה לעמית הפורש היה ללא קשר להפרשה החודשית או לצבירה כלשהי. קרנות הפנסיה הישנות חישבו את הקצבה החודשית לפי מספר שנות שירות.
עד שנת 2013 חברות הביטוח מכרו תוכניות ביטוח מנהלים עם מקדם קצבה כללי מובטח ומשנת 2013 בגין תיקון 3 מקדם הקצבה נקבע בעת הפרישה
עם השנים הושפע מקדם הקצבה הכללי בעיקר משני גורמים:
1. גיל פרישה, ככל שגיל הפרישה גבוה יותר קטנה תקופת התשלום הצפויה, ובהתאם קטן מקדם הקצבה. 
2. גיל תמותה, ככל שגיל התמותה גבוה יותר גדלה תקופת התשלום הצפויה, ובהתאם גדל מקדם הקצבה.
תוחלת החיים העולה, משמעותית מאוד לחישוב מקדם הקצבה: עד שנות ה-90 הוצע מקדם קצבה של 144 למצטרפים חדשים לביטוחי המנהלים, בשנות ה-90 עלה המקדם בהדרגה מ-153 עד ל-166. בשנות ה-2000 גדל מקדם הקצבה ל-200 ויותר על מנת להתאים לתוחלת החיים המודרנית.

מקדם קצבה בתוכניות שנפתחו אחרי ינואר 2013

בינואר 2013 הופסקה מכירת תוכניות ביטוח מנהלים עם מקדם קצבה ידוע מראש. בפוליסות אלו נקבע מקדם הקצבה בסמוך ליום הפרישה ויכול, תאורטית, לכלול בתוכו את תוחלת החיים הצפויה לפורש עצמו.

מה צופן העתיד

כיוון התפתחות עתידי הוא המעבר למבנה של אנונה (משיכה לשיעורין). בפורמט כזה של פנסיה החוסך בוחר בעצמו את סכום הקצבה המבוקש בכפוף לפנסיית מינימום (תיקוני 2008). בצורה כזו ניתן יהיה להכניס שיקולים נוספים כגון תוחלת חיים צפויה, חוסך הצופה תוחלת חיים נמוכה יוכל למשוך יותר קצבה חודשית מאשר אדם שצופה תוחלת חיים ארוכה. שינוי כזה גם ישנה את מבנה המיסוי על קצבאות והמס המשולם על הקצבה יחושב כמס רווח הון ולא כמס הכנסה פירותי.
ג'רי מגווייר

עלילה

ג'רי מגווייר (טום קרוז) הוא סוכן ספורטאים מצליח מאוד. יום אחד הוא מחליט לפרסם הצהרת כוונות לשותפיו בעבודה. בעקבות כך הוא מפוטר. מגווייר מגייס את דורותי בויד (רנה זלווגר), חשבונאית ואם חד הורית, ומקים סוכנות משלו. הוא משקיע מאמצים רבים בלקוח היחיד שלהם, שחקן הפוטבול המתוסכל רוד טידוול (קיובה גודינג ג'וניור). במקביל מגווייר מפתח קשר רומנטי עם בויד, ומתחבר לבנה הקטן ריי.
אבקוע

אֶבְקוֹעַ (באנגלית: hatchling) הוא שם כולל בביולוגיה לצאצאים של בעלי חיים, בעיקר זוחלים אך גם פרוקי רגליים ובעלי חיים נוספים, הבוקעים מביצה כשהם דומים בצורתם לפרט הבוגר ומסוגלים לתפקד באופן עצמאי.
המושג "אבקוע" כולל תחתיו את המושג "אפרוח", שהוא אבקוע של בעלי חיים הנמנים עם מחלקת העופות, אולם אינו כולל תחתיו את המושג "גוזל", שאינו מסוגל לתפקד עצמאית עם בקיעתו מהביצה. המונח אינו מתייחס לבעלי שפיר עוברי בלבד, אלא גם לצאצאים של בעלי חיים אחרים הבוקעים מביצים כגון עכבישאים. המונח אינו מתייחס לבעל חיים הבוקע מביצה בצורה עוברית, כגון רימה, זחל, ראשן או לבעלי חיים מושרצים כגון כרישים מסוימים.
על מנת לשבור את קליפת הביצה נעזרים חלק מהאבקועים ממחלקת זאורופסידה (נחשים, למשל) בשן מיוחדת שנקראת שן ביצה. אצל הזוחלים נושרת שן זו לאחר הבקיעה, ואצל העופות היא מתמזגת אל תוך המקור.
לאבקועים כל מערכת האינסטינקטים של הוריהם, ורובם מתחילים בחיים עצמאיים מיד עם בקיעתם מהביצה. הם אינם זקוקים לטיפול צמוד והאכלה מצד הוריהם, אם כי בחלק ממיני בעלי החיים מספקים להם הוריהם הגנה מפני טורפים בתקופת חייהם הראשונה (לדוגמה, תנינאים).
נחום בוגנר

נחום בוגנר (נולד ב-1933) הוא חוקר שואה והעפלה.

קורות חיים

בוגנר נולד בבז'ז'ני. הוא שרד את השואה יחידי מכל משפחתו, שנרצחה בשואה. לאחר השואה נקלט בבית הילדים של לנה קיכלר בזאקופנה. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1947.
בוגנר התמחה בחקר השואה ותקופת המאבק על הקמת המדינה. הוא היה חוקר בסמינר אפעל, ביד טבנקין ובמרכז לחקר כוח המגן מיסודו של ישראל גלילי. עבודת הדוקטור שלו עסקה במחנות המעצר בקפריסין. בוגנר היה עמית מחקר במכון לחקר השואה ביד ושם וכן היה חבר בצוות שכתב את האנציקלופדיה של חסידי אומות העולם הפולנים והוא חבר בוועדה לציון חסידי אומות העולם ביד ושם.
ג'יימס מונטגומרי פלאג

חייו

פלאג נולד בכפר פלהם מאנור שבמדינת ניו יורק. הוא נמשך לציור כבר מגיל צעיר, ובגיל 12 איוריו החלו להופיע בכתבי עת. מגיל 14 הפך לאמן קבוע במגזין לייף, וכשנה לאחר מכן הצטרף למגזין ג'אדג'. בין השנים 1894 עד 1898 למד פלאג בבית הספר "ליגת תלמידי האמנות של ניו יורק", ובין השנים 1898 עד 1900 למד אמנות בלונדון ובפאריס. בתום לימודיו שב לארצות הברית, בה פרסם אין-ספור איורים עבור ספרים, כתבי עת, פרסומות וקריקטורות פוליטיות. בין השנים 1903 עד 1907 פרסם במגזין ג'אדג' רצועת קומיקס אהודה במיוחד, בשם "נאט העצבני". בשיא הקריירה שלו, נחשב פלאג למאייר המרוויח ביותר בארצות הברית. פלאג נפטר בגיל 83 בניו יורק, ונקבר בבית הקברות "וודלאון" שבברונקס.

הדוד סם

היצירה, אולי הכי מפורסמת של פלאג, הייתה פוסטר תעמולה משנת 1917 שעודדה גיוס לצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בכרזה הופיעה דמות הדוד סם המצביע על הקורא ואומר - "אני רוצה אותך בצבא ארצות הברית". פלאג לקח את הרעיון לכרזה זו מכרזה דומה שפורסמה בבריטניה 4 שנים קודם לכן, בה מאוייר הלורד קיצ'נר בסיטואציה דומה. למעלה מ-4 מיליון עותקים של הפוסטר הודפסו בארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף יותר במלחמת העולם השנייה. פלאג השתמש בפרצופו שלו עצמו לדמותו של "הדוד סם" (במראה מבוגר יותר ובתוספת זקן תיש לבן), לטענתו, פשוט כדי לחסוך בעלויות של דוגמן.