google/wiki40b huggingface dataset:
מאתוס

מאתוס (ביוונית: Μάθως) היה לובי אשר הנהיג את מרד השכירים בקרתגו בין 240-238 לפנה"ס. הוצא להורג לאחר דיכוי המרד.

ביוגרפיה

מאתוס היה לובי ששרת כשכיר חרב בצבא קרתגו, במהלך המלחמה הפונית הראשונה. אולם לאחר קרב אייגוסה הסתיימה המלחמה בהפסד קרתגי, המנוצחים נאלצו לשלם פיצויי מלחמה בסך 3,200 כיכרות. עקב כך היה האוצר הקרתגי מרוקן, ולא היה באפשרות קרתגו לשלם את השכר לשכירי החרב שלחמו בצבאה. המפקדים הקרתגיים רצו להעביר את השכירים לאפריקה בקבוצות קטנות, כדי שיהיה קל יותר לשלם להם את המגיע להם. אולם מועצת הזקנים קיוותה שאם ירוכזו השכירים במקום אחד, יהיה קל יותר לשכנע אותם לוותר על התשלום. על כן קובצו כל השכירים בעיר סיקה, ונשלח אליהם חנו למשא ומתן. הייתה זו טעות לשלוח אל השכירים את חנו שהיה זר להם, במקום את חמילקרת ברקה שאותו הכירו והעריצו.
המשא ומתן נכשל, והשכירים איימו לעלות על קרתגו אם לא ישולם להם שכרם במלואו. הקרתגים נבהלו ושלחו את גיסקו למשא ומתן במקום חנו. גיסקו הצליח יותר מקודמו, והצליח להגיע להסכם עם החיילים. אולם מאתוס חשד שהקרתגים למעשה מתכננים לחכות עד שהשכירים יקבלו את שכרם ויתפזרו ואז להיפטר מהם. שותף לדעתו זו היה ספנדיוס עבד קמפני נמלט שחשש שיוסגר לאדוניו הרומאי. בעזרת טרור והסתה הצליחו השניים להפוך למנהיגים הלא רשמיים של השכירים. גיסקו הרגיש בדבר, ופעם העליב את החיילים הלובים כשהודיע להם שיבקשו את שכרם ממאתוס. הלובים נעלבו והחלו לבזוז את כספם של השליחים הקרתגים. מאתוס וספנדיוס שרצו לנצל את ההתלהבות, הלהיבו את השכירים והשביעו אותם להילחם יחד עמם בקרתגו. את גיסקו ואנשיו השליכו למאסר.
המרד התלקח במהירות, מרבית ערי אפריקה שהיו משועבדות לקרתגים הצטרפו בהתלהבות למרד, וסיפקו למאתוס כסף ואספקה. רק הערים אוטיקה, והיפקארה, שמרו על נאמנותם לקרתגו. כעונש יצא ספנדיוס לצור על אוטיקה, ומאתוס על היפקארה. הקרתגים מינו את חנו כמפקד, אולם הוא נכשל והפסיד את היפקארה למאתוס ואת אוטיקה לספנדיוס. הקרתגים מיהרו והחליפו אותו בחמילקרת ברקה. חמילקרת הוכיח שההחלפה הייתה מוצלחת, הוא הביס את ספנדיוס בקרב מקאר, ולאחר מכן ערקו 2,000 נומידיים ממחנה השכירים תחת הנהגתו של נארוואס אל מחנהו של חמילקרת. בינתיים החלו מאתוס וספנדיוס לצור על קרתגו עצמה. אולם חמילקרת ונארוואס ניתקו את כל דרכי האספקה שלהם, וגרמו להם מחסור כבד. בלית ברירה עזבו ספנדיוס, אוטאריטוס, וזארזאס את המצור. אולם חמילקרת טמן להם מלכודת והשמיד את הכוח שלהם בקרב משור. אוטאריטוס וזארזאס נהרגו, ספנדיוס נלקח בשבי.
חמילקרת ונארוואס יצאו להחזיר לשליטה את הערים המורדות. וחמילקרת הפקיד את המשימה של הסרת המצור בידי חניבעל. זה האחרון צלב את ספנדיוס לעיני חייליו של מאתוס, וזאת כדי להחליש את רוחם. אולם חניבעל נהג ביהירות וברשלנות, מאתוס שם ליבו לכך וערך גיחה על מחנהו. הוא הרג את מרבית חייליו, ובזז את ציודו. הוא הוריד את גופתו של ספנדיוס מהצלב וצלב עליו את חניבעל.
חמילקרת הגיע למקום באיחור, אולם מששמע על כך איחד את כוחותיו עם אלו של חנו. מאתוס ספג כמה כישלונות בקרבות ליד לפטיס מגנה, והחליט להגיע לקרב סופי. בקרב הפסיד מאתוס לחנו וחמילקרת, ונפל בשבי. הוא הוצג לראווה בתהלוכת ניצחון שנערכה בקרתגו. ובני העיר "נקמו את נקמתם במאתוס בכל דרך של עינויים". כהגדרת פוליביוס.

מאתוס בתרבות

מאתוס התפרסם במיוחד בשל הרומן ההיסטורי של גוסטב פלובר "שלמבו" בספר, מאתוס מתאהב בגיבורת הסיפור, בתו של חמילקרת.
המשחק של ריפלי

תקציר עלילה

ספר זה הוא השלישי בסדרת הריפליאדה. בספר זה טום ריפלי הוא סוחר עשיר בשנות ה-30 לחייו. הוא מתגורר בוילפרס (Villeperce) שבצרפת, בחווה שנקראת בל אומברה (Belle Ombre), עם אשתו הצרפתיה אלואיז (Heloise). בתחילת הסרט אחד משותפיו, פושע אמריקאי בשם ריווס מינוט (Reeves Minot), מבקש ממנו לרצוח שני בני אדם. ריפלי "השונא לרצוח, אלא אם הדבר מתחייב" מסרב לבצע רצח בתמורה ל-90,000 דולרים.
שכנו של ריפלי, ג'ונתן טרוואני (Jonathan Trevanny), הוא בריטי עני העוסק בבניית מסגרות לתמונות וחולה בסרטן הדם. טרוואני מעליב את ריפלי, וריפלי, כנקמה, מבקש ממינוט לשכנע את טרוואני לרצוח את האנשים, ואף מציע למינוט לזייף מסמכים על מנת לשכנע את טרוואני שהסרטן שלו מתגבר ושימיו ספורים. טרוואני, המאמין שימיו סבורים, מנסה למצוא מקור הכנסה לאשתו ולבנו, ומסכים להצעה.
טרוואני מבצע את אחד ממעשי הרצח, ומינוט (בעזרתו של ריפלי) מביא עדויות רפואיות נוספות לכך שימיו של טרוואני ספורים ומשכנע אותו להרוג בוס של המאפיה ברכבת. הפעם טרוואני מהסס, וריפלי מופיע ברכבת ומסייע לו לרצוח את הבוס ושומרי ראשו.
ריפלי וטרוואני נמלטים מחברי המאפיה הרוצים לנקום את מות ראש הכנופיה, ונעשים חברים. ריפלי לומד מטריוואני איך זה לדאוג לאדם אחר (ונהיה פחות סוציופת) ואילו טריוואני לומד להתגבר על המצפון שלו.
אשתו של טרוואני חושדת בבעלה ומאיימת עליו שתעזוב אותו אם לא יודה במעשיו. טרוואני שולח אותה למקום מוגן, ומגיע לבל אומברה במטרה להימלט מהמאפיה. ריפלי שולח את אשתו מהאחוזה על מנת להגן עליה, ושניהם הורגים רוצח שכיר שנשלח על ידי המאפיה להרגם. קבוצה של אנשי המאפיה מגיעה לבית. טרוואני יורה עליהם, קופץ לפני ריפלי ומציל אותו, בעודו נפצע אנושות. טריוואני מת בזרועותיה של אשתו, וריפלי מוודא שמינוט יעביר להם את כל הכסף שהגיע לטרוואני בגין הרציחות, וחוזר לחייו השקטים כאילו לא אירע דבר.
משטרת עין חוצוב

משטרת עין חוצוב היא תחנת משטרה שהוקמה, ב-1930, בצפון הערבה, בתקופת המנדט הבריטי, עבור משטרת הרוכבים. לאחר כיבושה במלחמת העצמאות שימשה כנקודת התארגנות למבצעים נוספים בנגב.

ההיסטוריה של התחנה

תחנת המשטרה הייתה חלק ממערך תחנות משטרה שנבנו לשירות משטרת הרוכבים וכללו את משטרת שובל, משטרת כורנוב (ממשית), משטרת עין חוצוב, משטרת עין רדיאן (יטבתה) ומשטרת אום רשרש. רוכבי היחידה נעו על גבי גמלים בין נקודות המשטרה על מנת לשמור על דרכי הנגב ועל הגבול המזרחי.
ב-25 בנובמבר 1948 השתלטה חטיבת הנגב על המקום (ללא קרב) במסגרת מבצע לוט והמקום שימש את הכוחות להתארגנות לקראת פתיחת הדרך לסדום. במרץ 1949 שימש המקום כנקודת כינוס לחלק מחטיבת גולני בהתארגנות למבצע עובדה לשחרור הנגב הדרומי ואילת.
תחנת המשטרה כוללת חדר בן קומה אחת. היא נבנתה בראש תל ארכאולוגי בשם מצד חצבה שזוהה כבר בשנות ה-50 כתמר המקראית. ב-1967 הוקמה במקום חווה חקלאית בשם עיר אובות. שימור האתר הארכאולוגי נעשה על ידי קבוצה אמריקאית אוונגליסטית בשיתוף רשות העתיקות. התחנה עצמה שופצה, הוכרזה כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומשמשת כמרכז מבקרים.
למרגלות התל נבע בעבר מעיין בו השתמשו יושבי המשטרה והעוברים במקום. בקרבת המעיין ניתן לראות שוקת שהוזנה ממימי המעיין ושימשה להשקיית הגמלים של משטרת הרוכבים. מימי המעיין הזינו גם עץ שיזף בן כ-300 שנה שגדל בקרבתו. בעקבות קידוחי מים שערכה מקורות בסביבה ירד מפלס מי התהום והמעין יבש ובימינו מושקה העץ באופן מלאכותי.
קאטוומן

בסרט "באטמן חוזר"

בסרט באטמן חוזר גילמה את סלינה קייל השחקנית מישל פייפר. בסרט סלינה מתוארת כמזכירה מתוסכלת ובודדה העובדת עבור איש העסקים המושחת מקס שרק. היא נהפכת ל"קאטוומן" אחרי ששרק משליך אותה מבניין וחתולי רחוב מצילים אותה. היא תופרת לעצמה חליפת חתול מוויניל ויוצאת לפרוק את תסכוליה ברחבי גות'אם סיטי. היא מפתחת יחסי אהבה-שנאה עם באטמן וברוס ויין, והשניים מתעמתים מספר פעמים. במהלך הסרט מתוארת קאטוומן כלוחמת חושנית, זריזה ומוכשרת ששורדת באורח נס מספר רב של תאונות קטלניות וניסיונות רצח.

בסדרת האנימציה

בבאטמן - הסדרה המצוירת מתוארת סלינה קייל כאשת חברה עשירה, שזהותה הסודית היא של גנבת עם חיבה מיוחדת לגניבת תכשיטים וחפצים יקרים בעלי מוטיב של חתול. במהלך הסדרה היא מפתחת יחסי אהבה-שנאה עם ברוס ויין ובאטמן.

בסרט "עלייתו של האביר האפל"

בסרט עלייתו של האביר האפל מגלמת את סלינה קיל השחקנית אן האת'וויי. בהתחלה היא עובדת עבור דאגט וביין במטרה להשיג תוכנה שתמחוק את רישומיה הפליליים מכל מאגר מידע בעולם ותאפשר לה לרדת מהמכ"ם של המשטרה והאינטרפול. היא מתוארת כגנבת ולוחמת כשרונית במיוחד. היא בוגדת בבאטמן מספר פעמים אך הוא עדיין מאמין בה. בסופו של דבר, אמון זה משתלם וסלינה מסייעת לבאטמן להציל את העיר ומתאהבת בו.

בסדרה "גותהאם"

בסדרת הלייב אקשן גותהאם מגלמת את סלינה קיל הצעירה השחקנית כרמן ביקונדובה.
מרתה גומז

קורות חייה

גומז היא בוגרת בהצטיינות של מכללת ברקלי למוזיקה. היא ולהקתה מופיעים ברחבי העולם עם מוזיקה מקורית המשלבת מוזיקה לטינית ממקורות שונים עם אלמנטים של ג'אז ופופ.
גומז שיתפה פעולה עם עידן רייכל במספר הזדמנויות. השניים הופיעו יחדיו במוזיאון המורשת היהודית בניו יורק בשנת 2007, במועדון הזאפה בתל אביב בשנת 2008 ובהופעה במסגרת "פאזה מורגנה" בפארק תמנע ב-2009. באלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל, "בין קירות ביתי", ביצעה גומז את השיר "Todas las Palabras", שאת מילותיו כתבה ללחן של רייכל, ואת השיר "Cada Día", שנכתב על ידי רייכל ומילותיו תורגמו על ידה לספרדית.
ב-2010 השתתפה באלבומה הראשון של רוני דלומי, "קצת אחרת", בדואט "די לה". גומז התארחה באותן שנים במספר הופעות של הפרויקט של עידן רייכל. חלק מביצועיה לשירים מהופעות אלו תועדו על גבי האלבום "הביתה, הלוך חזור", שיצא ב-2011. בין השירים באלבום שבהם השתתפה היה "יש בי עוד כוח", שכלל בגרסת ההופעה שלו בית נוסף בספרדית עם מילים שכתבה גומז. באלבום "רבע לשש" של הפרויקט, שיצא בשנת 2013, שרה גומז את השיר "Detrás De Mi Alma", שכתבה על פי לחן של רייכל.
אצ'י שטרו

ביוגרפיה

ארנסט (אצ'י) שטרו נולד בנוינקירכן שבאוסטריה ב-1949. הוא עלה לישראל ושירת בלהקת חיל הים לצד שלמה ארצי. השתתף בתוכניות "וביום השלישי" (1968) ו"רפסודה בכחול" (1969).
לאחר שחרורו למד באוניברסיטה העברית סוציולוגיה ויחסים בינלאומיים וסיים לימודיו ב-1975.
ב-1973 הוקמה "גברת תפוח", להקת הליווי של שלמה ארצי, עם שטרו בתפקיד הבסיסט.
בשנים 1982-1978 ליווה את שלמה ארצי במסע הופעות אינטימי ברחבי ישראל. ההופעה שעלתה באולמות קטנים רצה כ-500 פעם. בספטמבר 1982 הוקלטה הופעה כזאת לאלבום כפול בשם "שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא" (1983). שלמה ארצי לא היה מרוצה מהתוצאה וכעבור זמן קצר נאספו עותקי האלבום מן החנויות. מאז נחשב האלבום כפריט אספנים. כעבור 30 שנה, ב-3 בדצמבר 2013, יצא האלבום במסגרת מארז דיסקים הכולל את טרילוגיית האלבומים גבר הולך לאיבוד, דרכים וחצות.
שטרו היה מנכ"ל חברת התקליטים הד ארצי עד 1985.
ב-1987 עבר שטרו ללוס אנג'לס. ב-1992 הקים חברת הפקות בשם "מונסטון אנטרטיינמנט". תחילה עסק בהפצת סרטי פעולה דלי תקציב, וב-1996 עבר להפקת והפצת סרטי איכות. עד היום (2012) הפיק 22 סרטי קולנוע, ביניהם "האהבה שאחרי" של הבמאי אלן רודולף, "מי רצח את קוקי" של רוברט אלטמן, וסרטים של מייק פיגיס ושמעון דותן.
ב-2006 היה שטרו אורח פסטיבל הקולנוע ה-23 בירושלים.
שטרו נשוי ליעל ולהם שני ילדים: אילון ושחר.
עוברת אורח

עלילה

גופתה הקפואה של מונה, אישה צעירה, מתגלה בעיצומו של החורף בתעלה בדרום צרפת. מכאן והלאה מוצג פורטרט של החודשים, הימים, השעות והדקות האחרונים של חייה. את העדויות לחייה העצובים של מונה, מביאות דמויות שוליים של האנשים הרבים והשונים אותם פגשה בנדודיה. נבחנים בסרט ערכם והתוקפם של התבוננותם של מספר רב של אנשים כדי להראות כמה אפשר לדעת על אדם אחד. מרסיסי המידע שיש לכל אחד מהם אודות מונה אנו למדים על מוצאה ועל חייה ועל נסיבות צאתה לנדודים, כשהיא נושאת על גבה את רכושה, מבקשת מקלט ואוכל מזרים ולעיתים עושה עבודות מזדמנות ועוקבים אחריה בתהליך ההידרדרות שהביא לבסוף למותה.
קרקטר (מתמטיקה)

במתמטיקה, קרקטר הוא הומומורפיזם מחבורה לחבורה אבלית סטנדרטית. לרוב נהוג לטפל בשדה במקום בחבורה אבלית סטנדרטית, ובדרך כלל מניחים כי קרקטר הוא הומומורפיזם מהצורה , כאשר  היא החבורה הכפלית של השדה . במקרה של שדה המספרים המרוכבים , קרקטר הוא בדרך כלל לתוך תת-החבורה הכפלית .
השימוש החשוב ביותר לקרקטרים הוא באנליזה הרמונית. כך, הדוגמה היסודית לקרקטרים הם האקספוננטים  המוגדרים  לכל . כפי שידוע מאנליזת פורייה הממשית, משפחת הפונקציות הזו צפופה במרחב  ומאפשרת להגדיר התמרת פורייה מעל מרחב זה. ברוח זו, המושג הכללי של קרקטרים מאפשר להכליל את אנליזת פורייה הממשית לאנליזת פורייה מעל חבורות אחרות. שימוש חשוב נוסף לקרקטרים הוא בתורת המספרים, באמצעות בניית קרקטר דיריכלה.

חבורת הקרקטרים

חשיבותם של קרקטרים נובעת בין השאר מכך שהם מהווים חבורה אבלית ביחס לכפל נקודתי. כלומר, אם  היא משפחת כל הקרקטרים מהצורה , אז יש עליה מבנה של חבורה כפלית באמצעות הפעולה .
יתרה מזו, אם  היא משפחת כל הפונקציות מהצורה  עם מבנה טבעי של מרחב וקטורי מעל , אז  היא תת-מרחב ליניארי שלו שאיבריו בלתי תלויים ליניארית, כלומר: לכל אוסף סופי של קרקטרים שונים , אם  מקיימים כי , אז בהכרח .

קרקטר של חבורה טופולוגית

במקרה ש- היא חבורה טופולוגית, קרקטר הוא הומומורפיזם רציף מהצורה . ידוע כי אם  חבורה אבלית וקומפקטית מקומית אז הקרקטרים שלה מפרידים נקודות, כלומר: לכל  שונים, יש קרקטר רציף  שמקיים . לכן ממשפט סטון-ויירשטראס תחת תנאים לא מחמירים נובע כי חבורת הקרקטרים  צפופה בתוך מרחב הפונקציות הרציפות מהצורה  שיש להן תומך קומפקטי.
לחבורה טופולוגית אבלית וקומפקטית מקומית מתרחשת תופעה של דואליות, לפיה חבורת הקרקטרים של חבורת הקרקטרים של , היא למעשה  עצמה. כלומר יש איזומורפיזם טבעי . איזומורפיזם זה מתקבל על ידי  שהיא ההערכה .
סטייסיאן צ'ין

ביוגרפיה

צ'ין נולדה בג'מייקה, ממוצא אפרו-ג'מייקני וסינו-ג'מייקני. אמה נטשה אותה בגיל צעיר והיגרה לקנדה, ואביה לעולם לא הכיר בה, אז סבתה גידלה אותה עד גיל שש. לאחר מכן נשלחה לגור עם דוד ודודה באזור אמיד אך לאחר תקופה שלחו אותה לקרובת משפחה אחרת בשכונת עוני.
בזמן לימודיה באוניברסיטה היא הכירה במשיכתה לנשים, והחליטה להגר לארצות הברית במקום לחיות בג'מייקה באורח חיים סודי, מחשש לאלימות הרבה המופנית כלפי להט"בים. בגיל 25 עקרה לניו יורק, שם מצאה את הצלחתה כמשוררת ואמנית במה.
ב-2010 כתבה צ'ין בספר זיכרונות שהוציאה, שנידו אותה באוניברסיטה בקינגסטון אחרי שיצאה מהארון. היא גם חשפה שכמה סטודנטים הכניסו אותה יום אחד לתוך חדר השירותים ותקפו אותה מינית תוך כדי שהם אומרים לה שנשים נבראו כדי לענג גברים. 
ב-2011 כתבה בלוג פופולרי בהפינגטון פוסט על היותה אישה לסבית יחידנית בהריון, ובאותה שנה נולדה בתה. היא גם התראיינה רבות על תהליך ההפריה החוץ-גופית.

ביקורת

האמנות האקטיביסטית של צ'ין מעוררת ביקורות חיוביות. בניו יורק טיימס כתבו על מופע היחיד שלה, "Border/Clash", שהיא "מפולפלת, זועמת, ולעיתים רכה בביקורת העצמית שלה". ב-The Advocate כתבו, "בשירים שמשלבים שורות קורעות ("אהבתי איך שהיא גרמה לחזיית הפוש-אפ הוורודה להיראות אינטלקטואלית") עם סירוב להתאים לנורמה ("אני רוצה להיות הדייקית שאוהבת לזיין גברים"), צ'ין מאתגרת לא רק את העולם הסטרייטי". ובספר "Words in Your Face" שסיקר עשרים שנות פואטרי סלאם בניו יורק, המחברת קריסטין אוקיף אפטוויץ היללה את צ'ין כאחת משלושת המשוררים המובילים, והוסיפה:
"לצפות בצ'ין בהופעה זה לצפות במהות השירה: מופעיה הם לא-מושלמים, תנודתיים, ויפהפיים. שירתה של צ'ין היא מלאת תשוקה וכתובה היטב, בטח; אבל זו היכולת שלה לתקשר את התשוקה בהופעה שהיא ללא תחרות. היא השירה בהתגלמותה."
פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-20 בינואר 1865 בארולזן לגאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת נסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג, והיה אחיהם של אמה, נסיכת ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת ולדק ופירמונט. בצעירותו למד פרידריך באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת לייפציג, ובשנת 1884 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית.
בשנת 1893 מת אביו גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. ב-9 באוגוסט 1895 התחתן פרידריך עם בטילדיס, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ובטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, ממנה נולדו לו 4 ילדים. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פרידריך בחזית, והשתתף בלחימה כגנרל חיל הפרשים.
ב-13 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 קיבל פרידריך את טירת ארולזן, שם התגורר עד מותו ב-26 במאי 1946.
דחיית סיפוקים

דחיית סיפוקים היא היכולת להמתין במטרה להשיג דבר מה. היכולת הזו נחשבת כתכונת אישיות. דניאל גולמן גילה שהתכונה היא מרכיב חשוב באינטליגנציה רגשית. אנשים ללא תכונה זו מעוניינים בסיפוק מיידי בכל עת ועלולים לסבול משליטה עצמית נמוכה.
דחיית סיפוקים היא סוג של טקטיקת דחייה שבה קביעת ביצוע הפעולה במועד מאוחר יותר מיועדת להשיג מטרה של רווח או גמול גדולים יותר מאלו שניתן להשיג באמצעות פעולה מיידית.
פסיכואנליטיקאים גורסים כי אנשים בעלי שליטה עצמית נמוכה סובלים מ"גבולות אגו רופסים". המושג מגיע מתאוריית האישיות של זיגמונד פרויד. על פי התאוריה, האיד היא עקרון העונג, הסופר-אגו הוא עקרון המוסריות, והאגו הוא עקרון המציאות. תפקיד האגו לספק את צורכי האיד ועם זאת לכבד את צרכיו של הזולת. על פי התאוריה, אדם שאינו מסוגל להשהות את הסיפוק עשוי להיות בעל איד לא מאוזן שאיננו מבוקר על ידי האגו והסופר-אגו.
שליטה עצמית נמוכה עשויה להיות קשורה לגורמים ביולוגיים במוח. חוקרים מצאו שילדים עם סינדרום אלכוהול עוברי מסוגלים פחות לדחות סיפוקים.
ניסוי המרשמלו הוא ניסוי ידוע הבודק את העקרון. הניסוי נערך על ידי ולטר מישל  באוניברסיטת סטנפורד ונידון בעבודתו הידועה של דניאל גולמן. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נבדקה קבוצה של בני ארבע בניסוי. לכל אחד מהם ניתן מרשמלו כשהובטח להם שיקבלו מרשמלו נוסף, רק אם יוכלו להמתין 20 דקות לפני שיאכלו את הראשון. חלק מהילדים לא היו מסוגלים להמתין וחלק כן. לאחר מכן עקבו החוקרים אחר הילדים עד גיל ההתבגרות ומצאו שבעלי היכולת להמתין היו סתגלניים יותר ואחראיים יותר (על פי סקר הורים ומורים). בנוסף, הם צברו ממוצע של 210 נקודות יותר במבחן ה-SAT.
קבוצה ממידה אפס

קבוצה בעלת מידה אפס היא קבוצה שמידת לבג שלה היא אפס. אינטואיטיבית זוהי קבוצה ש"אורכה" 0, היא קטנה כל כך עד כדי כך שהיא איננה משפיעה אינטגרל לבג של פונקציות המוגדרות בקבוצה כלשהי המכילה אותה.
פוליטיקה של אוזבקיסטן

הנשיאות

הרשות המבצעת במדינה מחזיקה כמעט בכל הכוח הממשלי. לרשות השופטת חסרה העצמאות והרשות המחוקקת חסרת הנהגה ויוזמה משל עצמה, ובעלת יכולת מועטה לעיצוב החוקים.
הנשיא בוחר ומחליף את ראשי המחוזות כרצונו עקב מספר רפורמות שהתקבלו ב-דצמבר 1995 וב-27 בינואר 2002 והעניקו לו סמכות זאת עד שנת 2007. מרבית המשקיפים הבינלאומיים סירבו להשתתף בתהליך ולא הכירו בתוצאותיו כיוון שלא עמדו בתקנים דמוקרטיים בסיסיים.

התקשורת ומפלגות האופוזיציה

ברפורמה של 2002 אושרה ההצעה להרכיב פרלמנט כפול. מספר מפלגות פוליטיות נוסדו באישור הממשלה אך עדיין לא הציגו כל חלופה למדיניות הממשלה הקיימת. בדומה לכך, על אף שנוסדו כלי תקשורת-המונים (רדיו, טלוויזיה ועיתונים), הם נשארו בשליטתה של הממשלה, ורק לעיתים רחוקות מועלים בהם נושאים פוליטיים לדיון. המשטר הנוקשה כלפי מפלגות חדשות מנע ממפלגות פוליטיות עצמאיות אישור רישום, כך שנמנעה מהן כניסה לפרלמנט.
למרות ההגנה החוקתית המקיפה, ממשלת קרימוב מדכאת את כל הפעולות של התנועות הפוליטיות, מתנגדת לאסיפות פומביות והפגנות, וממשיכה לדכא תנועות אופוזיציה. הדיכוי נחלש במידת מה עקב שינויים שנערכו בחוקה. באמצע שנות ה-1990 אפשרה החקיקה זכויות משמעותיות לאיגודי העובדים העצמאיים (הנפרדים מהממשלה) וזכויות פרט מורחבות, אולם אכיפת זכויות אלה כמעט ולא מתבצעת, מכיוון ששירותי הביטחון נותרו תחת השלטון המרכזי ופועלים על פי מדיניותו.
עם יוצא הדופן של ליברליזציה פזורה, כל מפלגות האופוזיציה והמדיה העצמאית אסורות באוזבקיסטן. תחילת שנות ה-1990 התאפיינו במעצרים והכאות של דמויות אופוזיציה תחת האשמות כוזבות. לדוגמה, אוזבקי בולט בשם איברהים בורייב נעצר בשנת 1994, לאחר שהכריז על תוכנית להקמת מפלגת אופוזיציה חדשה ממש לפני משאל העם במרץ, ומעט לאחר מכן נעצר בורייב שוב בטענה כי היה בעלים של חברה שיצרה תרופות לא חוקיות. באפריל 1995, שבועיים לאחר משאל העם שהאריך את כהונתו של הנשיא קרימוב, שישה פורשים מהמפלגה נשלחו לכלא לאחר שהפיצו את עיתון המפלגה "ארק" והסיתו בו להפיכה נגד הנשיא קרימוב. המשטרה החשאית של אוזבקיסטן עצרה חברים בקבוצות אופוזיציה שונות בכל מקום והגיעה אפילו עד למוסקבה לשם כך.

גישה כלפי האסלאם הקיצוני

הממשלה מרסנת בצורה חריפה את אלה החשודים בקיצוניות אסלאמית. כ-6,000 חשודים בהשתיכות לאסלאם הקיצוני נכלאו, וחלקם אף מתו במהלך השנים האחרונות בכלא עקב התעללות ומחלות. למרות זאת, עקב מספר האפשרויות המצומצם להדרכה דתית, פונים מוסלמים צעירים לתנועות האסלאם הקיצוני במחתרת.
כוחות משטרה ושירותי הביטחון משתמשים באופן קבוע בעינויים כשיטת חקירה. בלחץ בינלאומי החלה הממשלה להעמיד לדין מספר קצינים שהואשמו בעינויים, מתוכם הורשעו 4 קציני משטרה ו-3 קצינים בשירותי הביטחון. הממשלה העבירה לידי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל בערך 2,000 אסירים פוליטיים ולא פוליטיים בשנים האחרונות. בשנת 2002 ובשנת 2003 עצרה הממשלה פחות חשודים בהשתיכות לאסלאם הקיצוני מבעבר. מהלך נוסף שהתקבל בברכה על ידי הקהילה הבינלאומית, נוגע להפחתה משמעותית של הצנזורה הממשלתית על התקשורת, אך התקשורת ממשיכה להיות תחת פיקוח הדוק.
פואנלברדה

היסטוריה

מקור שמה של העיר הוא מזרקה בשם "לה-בראדה" שנבנתה במקום בסביבות המאה ה-12. בהמשך התקיים במקום כפר קטן שתושביו התעסקו בחקלאות. כיום כלכלת התושבים עברה ברובה מחקלאות לתעשייה. וכך הפכה העיר הזאת להיות המנוע הכלכלי של אוטונומיית מדריד, ובה ממוקמת רבע מתעשיית האוטונומיה.

דמוגרפיה

זוהי אחת הערים עם האוכלוסייה הצעירה ביותר ברחבי המדינה. זאת בשל תהליך ההגירה שהתרחש בתחילת שנות ה-80 עם הגעתם של זוגות צעירים רבים המחפשים דיור. ובתוך זמן קצר יחסית, העיר גדלה מ 18,442 תושבים בשנת 1975, ל-204,838 תושבים בשנת 2011.

חינוך ותרבות

בעיר קיימות מספר מכללות וקמפוס אוניברסיטאי. מאז שנת 2000, הקמפוס של הפקולטה למדעים בבית הספר לתקשורת של התיירות, המשתייך ל"אוניברסיטת המלך חואן קרלוס". ומאז 2005, קיימת בעיר המכללה להנדסת תקשורת (ETSIT).

ספורט

בעיר קיימת קבוצת כדורסל מקצוענית, בלונססטו פואנלברדה. המשחקת בליגה ACB.
Overly Attached Girlfriend

חברה תלותית מדי (במקור: Overly Attached Girlfriend, לעיתים מקוצר ל-OAG), היא דמות בדיונית ותופעת אינטרנט שהופיעה לראשונה בוידאו ב-YouTube שפורסם על ידי המשתמשת ליינה (Laina) ב-6 ביוני 2012. הווידאו התמודד בתחרות של ג'סטין ביבר, שאתגר מעריצות ליצור העתק "נשי" ללהיט שלו "Boyfriend". הווידאו הפך לסאטירה אלמנטים מהשיר של ביבר שנתפסו כדביקים, והציג את הבחורה בוהה במצלמה בחיוך מקובע ושרה על מעקב ב-Facebook אחרי החבר שלה, ונושאים אחרים. הווידאו הזה הפך את ליינה לכוכבת. נכון ל-2 בדצמבר 2013, לערוץ ה-YouTube שלה מעל 910,000 עוקבים, ומעל 104,500,000 צפיות. שם המשתמש שלה הוא עדיין "wzr0173" באופן רשמי, אולם שם התצוגה שלה מזהה אותה כיום כ"ליינה", סביר להניח שהשתנה כשהפכה לשותפה ב-YouTube. אתר החדשות החברתי reddit פרסם את הווידאו, ובמהירות הוא הפך לפופולרי וזכה למעל 170,000 צפיות ביום הראשון לפרסומו באתר. כפועל יוצא מהצלחת הווידאו, 'OAG' הפך לתופעת אינטרנט, המציגה תמונה של הבחורה המופיעה בוידאו, מחייכת ובוהה בטירוף במצלמה, בדרך המתארת אותה כמטרידה, קנאית או מחויבת למושא אהבתה באופן לא בריא בצירוף משפט כלשהו. התמונה הגיעה מקטע שנלקח מתוך הווידאו, והפך אותו לפופולרי ביותר, נפוץ ברחבי אתרי מדיה חברתית רבים, ונערך מחדש בדרכים שונות.

Overly Attached Girlfriend ב-YouTube

ב-18 ביוני 2012, אותה משתמשת YouTube העלתה וידאו נוסף, ממשיכה את הקונספט של חברה תלותית מדי ושרה שנית בתור הדמות, הפעם פארודיה על השיר "Call Me Maybe" מאת קארלי ריי ג'פסן, וגם הווידאו הזה הפך לפופולרי מאוד. היא יצרה בנוסף וידאו לשיר "The Motto" של הראפר דרייק, מחרוזת "שירי מטרידנים" שכללה את "Every Breath You Take" של הפוליס, "As Long as You Love Me" מאת בקסטריט בויז, "Girlfriend" של אבריל לאבין, "Your Love Is My Drug" של קשה, "Just Got Started Lovin' You" בביצוע ג'יימס אוטו ו"You Belong With Me" של טיילור סוויפט.

זהותה של החברה התלותית מדי

המשתמשת מאחורי התופעה היא ליינה מוריס, נולדה ב-22 ביוני 1991, מדנטון, טקסס, וכונתה על ידי אתר החדשות האינטרנטי Mashable כאחת מ"15 האנשים שהפכו למפורסמים באמצעות האינטרנט ב-2012". היא מזדהה בוידאו רק כליינה, וכתבות רבות השמיטו את שם משפחתה לבקשתה. ליינה ניסתה להוסיף לתדמית ה"תלותית מדי" באמצעות חשיפת צד עדין ושמח יותר. זה התבטא ב"תלות" חדשה למכוניתה קיה סול, מערכונים קומיים ב"החיים על פי ג'ימי", בהם היא מדווחת מהשטיח האדום בטקס פרס המוזיקה האמריקאית, קטעי וידאו בכיכובה של כלבתה מייזי, ו"העזו לשתף" לצדקה. היא אכן הופיעה עם הדמות שוב אולם בשינוי קל, וגילמה "מחשב תלותי מדי" ב-12 בנובמבר 2012 בפרסומת של סמסונג המציגה את כרטיס הזיכרון 840 שלה. התגובות היו מעורבות, כשחלקן טענו שהיא מכרה את עצמה, ואחרות שיבחו אותה על המהלך של יצירת קריירה מה"תופעה" שלה. ב-25 בספטמבר 2013, ליינה הופיעה עם הדמויות ג'ינה הילדה הטובה, שנה ראשונה בקולג', ובריאן ביש מזל בפרסומת "ציידי הממים" עבור RealPlayer, נגן המדיה בענן.

הופעות אורח

ב-11 במרץ 2013, ליינה הופיעה בלייט נייט עם ג'ימי פאלון. במאי 2013 ליינה עשתה תחרות מבטים עם ג'סיקה אלבה בטקס הפרס החברתי הסינגפורי, בחסות סטארקאונט.
תחרות אכילת הנקניקיות של ניית'נ'ס

תחרות אכילת הנקניקיות של רשת "ניית'נ'ס פיימוס" היא תחרות אכילה שנתית של נקניקיות הנערכת מאז 1916 ביום העצמאות האמריקאי (ה-4 ביולי) בסניף של רשת המזון המהיר "ניית'נ'ס פיימוס" בקוני איילנד בברוקלין, ניו יורק. התחרות משודרת בטלוויזיה בערוץ ESPN משנת 2004, וברדיו של רשת ABC. ב-2010 מנה הקהל באירוע יותר מ-40,000 איש, ו-1.677 מיליון אנשים צפו בשידור מבתיהם.

היסטוריה

על פי אגדה אורבנית, התחרות הראשונה נערכה בשנת 1916 ב-4 ביולי כאשר 4 סועדים מהגרים בסניף של רשת "ניית'נ'ס פיימוס" ערכו תחרות אכילת נקניקיות לשם קביעה מי הכי פטריוט מביניהם. מאז נערכה תחרות במקום כמעט בכל שנה בתאריכים שונים, כאשר מאז 1972 היא נסובה מחדש סביב יום העצמאות האמריקאי.
משנת 2011 נערכת תחרות נפרדת לנשים, כאשר לפני כן נערכה תחרות משולבת אחת. הזוכה בתחרות (מ-2011, בתחרות הגברים) מקבל חגורה מעוטרת בתכשיטים בצבע חרדל צהוב, ואילו הזוכה בתחרות הנשים מקבלת חגורה דומה בצבע ורוד. במחצית הראשונה של העשור הראשון של שנות ה-2000, בעקבות רצף זכיות של מתחרים יפנים, הוצגה החגורה במוזיאון בעיר סאיטאמה היפנית. ב-2007 זכה בתחרות משתתף אמריקאי, ומאז החגורה "שמורה" בארצות הברית.
המוזיאון להיסטוריה יהודית

היסטוריה ואוספים

המוזיאון נפתח ב-24 בפברואר 1932 והיה ממוקם בואח (בית השקילה) שבכיכר ניומארקט. בעקבות כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, נסגר המוזיאון ומרבית אוספיו אבדו. 
המוזיאון נפתח מחדש בשנת 1955. בשנת 1971 למוזיאון הועבר אוסף של ציורי שרלוטה סלומון, ציירת גרמניה שנספתה בשואה. בשנת 1987 עבר המוזיאון למבנה חדש בכיכר יונאס דניאל מיירפליין (Jonas Daniël Meijerplein), במבנה אשר שימש קודם למלחמת העולם השנייה כבית הכנסת הגדול של אמסטרדם. מבנה הנמצא בסמוך לבית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם.
אוספי המוזיאון כוללים כ-11,000 מוצגים בהם כלי קודש ויצירות אמנות. רק כ-5% מאוספי המוזיאון מוצגים בכל עת. במוזיאון שתי תצוגות קבועות, וכן תצוגות מתחלפות רבות. בקומה הראשונה של המבנה מוצגים חפצי קודש ומוסברים מנהגים ומסורות יהודיות. באולם בית הכנסת הגדול מוצגת ההיסטוריה של יהודי הולנד בין השנים 1600–1890. באולם בית הכנסת החדש (אשר נבנה אף הוא לפני מלחמת העולם השנייה), הצמוד לבית הכנסת הגדול, מוצגת תערוכה המתארת את ההיסטוריה של יהדות הולנד במהלך המאה ה-20. בין האוספים שברשות המוזיאון, אוסף ציוריו של האמן היהודי-הולנדי אדוארד פרנקפורט שהרבה לצייר את הווי חיי הדת היהודיים.