google/wiki40b huggingface dataset:
יועזר איש הבירה

מקור שמו

את מקור שמו "בירה", יש המפרשים כמקום סמוך לירושלים ("מלאכת שלמה"), ויש מפרשים כמקום בהר הבית או הר הבית עצמו. 
(על פי: תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ב', עמוד א', דברי הימים א', כ"ט, י"ט, נחמיה, ב', ח', נחמיה, ז', ב', משנה, מסכת פסחים, פרק ג', משנה ח')
.
תפארת ישראל - בחלק הפשט: "יכין", מסביר כי היה שר בכיר האחראי על בית המקדש, וזה לשונו: 
"איש הבירה. ר"ל היה שר בבית המקדש לצוות ולפקד בכל העניינים דבית המקדש נקרא בירה" (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ב', עמוד א').

אמרתו

הוא מוזכר במסכת ערלה בסדר זרעים בדיון על תערובות בהן מתערבבת "תרומה" (המותרת למאכל רק לכוהנים) במאכל, 
בסוגיה האם "שְֹאוֹר שֶׁל חֻלִּין וְשֶׁל תְּרוּמָה שֶׁנָּפְלוּ לְתוֹךְ עִסָּה", גורמים לכך שהעיסה תהיה אסורה בשימוש (משנה, מסכת ערלה, פרק ב', משנה י"א). 
זאת, במצב בו כל סוג שאור ("חולין" או "תרומה") שאין כמות מספקת לחמץ את העיסה, אך הכמות כוללת מחמיצה את העיסה.
בעדותו, שאל את דעתו של רבן גמליאל הזקן בסוגיה, כאשר פגש אותו בהר הבית (ב"שער המזרח"), והוא מאשר את דעת החכמים הקובעת שהעיסה מותרת, כל עוד לא היה בשאור של האיסור כמות המספיקה לחמץ את העיסה.
יוֹעֶזֶר אִישׁ הַבִּירָה הָיָה מִתַּלְמִידֵי בֵּית שַׁמַּאי, וְאָמַר. שָׁאַלְתִּי אֶת רַבָּן גַּמְלִיאֵל הַזָּקֵן עוֹמֵד בְּשַׁעַר הַמִּזְרָח, וְאָמַר. לְעוֹלָם אֵינוֹ אוֹסֵר, עַד שֶׁיְּהֵא בּוֹ כְּדֵי לְחַמֵּץ.
— משנה, מסכת ערלה, פרק ב', משנה י"ב
עדותו דומה במבנה לעדותו של דּוֹסְתַּאי, אִישׁ כְּפַר יַתְמָה (משנה, מסכת ערלה, פרק ב', משנה ה').
כיוון שיועזר היה מבית שמאי ורבן גמליאל הזקן מבית הילל (היה נכדו של הלל הזקן), 
מעשה זה הובא לראיה "שאף מתלמידי בית שמאי קבלו מבית הלל" 
.

הנצחתו

על שמו קרוי רחוב ביפו.
עיוורון כרזות

עיוורון כרזות או עיוורון באנרים - היא תופעה משוערת בשמישות האינטרנט שבה המבקרים באתר מתעלמים באופן מודע או בלתי מודע ממידע בכרזות. יש הקוראים לכך גם "עיוורון פרסומות". ישנה מחלוקת לגבי קיום התופעה והיקפיה. 
המונח הוטבע בידי חוקרים מאוניברסיטת רייס, כתוצאה ממחקר שמישות אינטרנט, בו רוב הנבדקים התעלמו במודע או שלא במודע מהמידע שהופיע בכרזות שבאתר. משימת הנבדקים הייתה למצוא מידע באתר. המידע שהתעלמו ממנו היה הן בכרזות פרסומת, והן ממידע בחלקי הניווט של הדף, כמו "קישורים מהירים". למיקומה של הכרזה בדף הייתה השפעה מועטה על תשומת הלב בה זכתה. תוצאות המחקר סתרו את ההנחיות המקובלות באותה עת לעיצוב אתרים, על פיהן: הרכיבים הגדולים והצבעוניים יותר באתר, הם אלו שיקבלו את מרב תשומת הלב.
אך במחקר נגדי, מיולי 2000, שהתפרסם בשם "בדיוק עד כמה אנו עיוורים לכרזות ברשת", הוכח שמשתמשים דווקא שמים לב לכרזות. ההוכחה באה דרך בדיקות מעקב תנועת עיניים ואישונים, ובדרכים נוספות. מחקר זה התרכז באופן התפישה של דף בודד בעת ההתבוננות, ומה הכירו או זכרו ממנו לאחר מכן. ביקורת נגד מחקר זה והדומים לו, טענה שחסרות בהם משימות מציאותיות, ולכן מחקרים אלו לוקים בשיטת המחקר, ואין לסמוך על תוצאותיהם.
הסבר אפשרי לתופעה, ולהבדל בין תוצאות המחקרים, ניתן על ידי פגנדרם ושאומברג, ב"ירחון המידע הספרתי", בכך שאופן התגובה והפעולה של המשתמשים באתר הוא הקובע את התייחסותם לכרזות. המשתמשים נוטים לאחד משני דפוסי-פעולה באתר: הראשון - חיפוש אחר מידע מסוים, והשני - שיטוט חסר מטרה, מדף לדף. לכל דפוס פעולה, המשתמשים מייצרים עם הזמן "תבניות פעולה". כאשר הם מחפשים מידע מסוים באתר, המשתמשים מתרכזים במקומות בהם, לדעתם, המידע עשוי להימצא: מלל באותיות קטנות או "רגילות", וקישורים. במצב זה, של חיפוש, הם נוטים להתעלם מחלקים חזותיים גדולים וצבעוניים, ומתמונות וכרזות. אישוש לגישה זו מגיע ממבחני שמישות, הבודקים את תפישת המשתמשים לגבי כרזות, שהשוו בין קבוצת הנבדקים המחפשים מידע לזו של קבוצות נבדקים המשוטטים בין הדפים בלא מטרת חיפוש שהוגדרה להם.
אברהם דרור

קורות חייו

נולד ברומניה ב-8 בינואר 1932 ועלה לישראל ב-1947. הוא התגייס לנח"ל ב-1951 והיה חבר בהכשרה. כסמל התנדב לשייטת 13 ושירת בה במשך 5 שנים, במהלכן עבר גם קורס חובלים. עם הקמת שייטת הצוללות ב-1958 על ידי יוסף דרור עבר אליה יחד עם הדר קמחי. יצא להשתלמות בטולון שבצרפת ולקורס בבריטניה בו הוכשר על צוללות דגם S, לישראל חזר עם הצוללת אח"י רהב. דרור בעל אות צוללן מס' 8, ובעל כוכב המסמן 10 שנות שירות בצוללות.
ייסד את "בית ספר צוללן" של חיל הים, ופיקד על שני מחזורי ההכשרה הראשונים. שירת כקצין טורפדו וסגן מפקד צוללת. ב-1964 יצא לקורס מפקדי צוללות של נאט"ו וב-1965 מונה למפקד אח"י תנין. במלחמת ששת הימים פיקד על הצוללת בפעולת אלכסנדריה שבה חדר עמה לקרבת נמל אלכסנדריה שבמצרים לצורך הורדת לוחמי הקומנדו הימי במטרה שיפגעו בכלי שיט. לאחר שאלו התעכבו ולא חזרו לצוללת, פקד דרור על נסיגת הצוללת לעומק, במהלכה נתקל וירה על פריגטה מצרית. בקרב שהתפתח נפגעה הצוללת בפצצות עומק, אף על פי כן פקד דרור על חזרה למחרת של הצוללת לנקודת האיסוף שנקבעה עם לוחמי הקומנדו, אך התברר שאלו נפלו בשבי. על פעולותיו במלחמה זכה דרור לצל"ש הרמטכ"ל שהומר בהמשך לעיטור העוז.
ב-1968 מונה למפקד שייטת הצוללות. הוא פיקד על הבאת אח"י דולפין לישראל, במהלך המסע קיבל את ההודעה על אובדן הצוללת אח"י דקר והדולפין הצטרפה לחיפושים.
היה אחראי על צוותי הפיקוח על הבנייה וקבלת שלוש צוללות גל החדשות בבריטניה. ב-1976 מונה למפקד בסיס חיפה ושירת בתפקיד עד 1979.
דרור הוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה מאוניברסיטת תל אביב, לאחר שחרורו מצה"ל עסק בייעוץ בתחום הימאות וייצוג מספנות בישראל ובפינלנד.
Sporothrix schenckii

מאפיינים

הפטרייה דימורפית, כלומר, יכולה להתקיים הן כעובש ספרופיטי והן כשמר פרזיטי. תכונה זו תלויה ישירות בטמפרטורה של הסביבה בה היא גדלה: בטמפרטורה של 25°c היא עובש אשר גדל בקצב יחסית מהיר ומתאפיין בתפטיר לח המזכיר מרקם עדין של קטיפה בצבע לבן הנוטה לגוון קרמי - חום כעבור מספר זמני דור. לעומת זאת בטמפרטורה של 37°c נהפכת הפטרייה לשמר בעל גוון בצבע בז'.
Sporothrix schenckii מתרבה בדרך כלל על ידי רבייה אל מינית באמצעות פיזור ספורות (נבגים) הקרואים Conidia, שהן ספורות רכות הצומחות ישירות על גבי הקורים של התפטיר, ניתקות מהם ומתפזרות בעזרת הרוח עד שנוחתות על קרקע נוחה לגדילה ונובטות לעובש חדש. במידה והספורות נוחתות על מצע בעל טמפרטורה של 37°c ומעלה הן נובטות לשמר. טמפרטורה מעין זו אופיינית לבעלי חיים בעלי דם חם, כלומר עופות ויונקים בכלל ובני האדם בפרט, כך שלרוב צורת השמר היא הצורה הפתוגנית והטפילית של הפטרייה.
חדירת הספורות לגוף מתאפשר בדרך כלל עקב פציעה של העור אשר תכלול את שכבותיו העמוקות, כגון הדרמיס ומערכת הלימפה. במצב כזה עלולה להתפתח מחלת ה-Sporotrichosis שהיא פטרת תת-עורית המאופיינת בדלקת של קשרי הלימפה שמתבטאת בנפיחות, אדמומיות ונגעים מוגלתיים באזור בו מתרבה הפטרייה.
למרות העובדה שתפוצת הפטרייה היא כלל עולמית, ישנם מקומות ברחבי העולם, כגון פרו בהם המחלה נחשבת לאנדמית (מחלה בעלת שיעורי ההארעות גבוהים במיוחד בפרק זמן נתון). 
הפטריה רגישה במיוחד לאַמְפּוֹטְרִיצִין B ולתרופות מקבוצת הטריאזולים כמו פְלוּקוֹנָזוֹל (Diflucan) ואִיטְרָקוֹנָזוֹל (Sporanox).
מרכז מוסאוא - לזכויות האזרחים הערביים בישראל

מרכז מוסאוא (مساواة – "שוויון" בערבית) לזכויות האזרחים הערביים בישראל הוא עמותה שמטרתה להשיג שוויון מלא בין אזרחי ישראל היהודים והערבים. הארגון הוקם בשנת 1997 ומשרדיו שוכנים בחיפה. מנכ"ל העמותה הוא ג'עפר פרח.
הארגון משתף פעולה עם עמותות אחרות, רשויות מקומיות ומפלגות פוליטיות, וכן שגרירויות בישראל ובעולם. על פי מסמך של המכון לאסטרטגיה ציונית פעילויותיו ממומנות מתרומות, בין השאר מהקרן החדשה לישראל, יהודים אמריקאים, ממשלות זרות, ארגון האומות המאוחדות וארגונים כנסייתיים.
פעילי המרכז השתתפו בדיון בכנסת בנושא חוק האזרחות והכניסה לישראל, העבירו סדנאות בנושאי תקשורת למומחים ערבים בתחומי חינוך, משפט, רווחה, בריאות ותרבות, והוציאו הודעות לעיתונות בתגובה לאירועים אקטואליים.
בדצמבר 2006 חיברו פעילי המרכז נייר עמדה המתאר את החזון העתידי של המדינה על פי עקרונות "מדינת כל אזרחיה". בין השאר מציע מסמך זה לשנות את צביונה היהודי של המדינה ובכללו את דגל ישראל והמנון מדינת ישראל, ולבטל את חוק השבות. מסמך זה זכה לתגובות שליליות מצד דן מרגלית, אביגדור ליברמן והעיתונאי אברהם טל.
מדד מלמפטי

מדד מלמפטי (Mallampati) משמש רופאים מרדימים ואחרים כדי לנסות לנבא את מידת קלות האינטובציה על אדם מסוים, בדרך כלל כחלק מהערכה טרום ניתוחית. המדד נקבע על ידי הסתכלות באנטומיה של חלל פה ומורכב מנראות הענבל, הקשתות סביב השקדים והחיך הרך. ניתן לקבוע את המדד עם או בלי השמעת קוליות העיצורים. ציון מלמפטי גבוה (3 או 4) מנבא אינטובציה קשה וכן קשור לשכיחות גבוהה של דום נשימה בשינה.
להלן פירוט מדד מלמפטי המתוקן:
מלמפטי 1: נראות מלאה של השקדים, הענבל והחיך הרך
מלמפטי 2: נראות של החיך הקשה והרך, החלק העליון של השקדים והענבל.
מלמפטי 3: נראות של החיך הקשה והרך ובסיס הענבל.
מלמפטי 4: נראות של החיך הקשה בלבד.
הרובע החמישי של פריז

דמוגרפיה

שיא צפיפות האוכלוסין ברובע היה בשנת 1911, אז הגיע מספר התושבים ל-121,378 איש (שהם כ-47,768 תושבים לקמ"ר). בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה 58,849 איש, בעוד שהרובע הציע 48,909 משרות.
הנבשן

הַנִּבְשָׁן הייתה עיר מקראית במדבר יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי המדבר שבנחלת שבט יהודה: "בַּמִּדְבָּר בֵּית הָעֲרָבָה מִדִּין וּסְכָכָה וְהַנִּבְשָׁן וְעִיר הַמֶּלַח וְעֵין גֶּדִי עָרִים שֵׁשׁ וְחַצְרֵיהֶן".
ז'וזף מיליק, מחוקרי מגילת הנחושת, הציע לזהות את העיר הקדומה עם האתר "ח'רבת אלמקארי" שבדרום בקעת הורקניה, שם נתגלו ממצאים מהתקופה הישראלית וכן אוסטרקון בעברית. זאת, כאשר בקרבת האתר בורות מים גדולים ("מע'אר א-טבקה"), וכן מערכות סכרים ומתקני חקלאות קדומים.
רכבת החיים

רקע

לפני תחילת ההפקה שלח מיכאילאנו את התסריט לרוברטו בניני כדי לשכנעו לקבל תפקיד בסרט, אך בניני סירב בטענה שהוא עובד על הסרט שלו "החיים יפים".

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשטעטל קטן במזרח אירופה. ערב אחד בשנת 1941 מגיע שלמה, שוטה העיירה, ובפיו חדשות: כל היהודים מהיישובים הסמוכים נרצחים על ידי הגרמנים או מגורשים ליעדים לא ידועים, ועיירתם היא הבאה בתור. מועצת חכמי הכפר מתכנסים כדי למצוא דרך להציל את הקהילה, אך דווקא שלמה הוא שמציע את הרעיון המבריק – "לסדר" את הנאצים על ידי רכבת גירוש מזויפת: תושבי השטעטל ירכשו קרונות וקטר, ויובילו את עצמם ברכבת – שבה חלקם יהיו בתפקיד היהודים וחלקם בתפקיד הגרמנים – הלאה מסכנת ההשמדה באירופה אל ביטחון אישי בארץ ישראל.
התוכנית יוצאת לפועל, ובני העיירה חווים בדרכם הרפתקאות שונות ומשונות: ה"נאצים" נוטים לקחת את תפקידם ברצינות רבה מדי וה"קורבנות" מתחילים לקרוא לעצמם קומוניסטים ולהילחם ב"אויביהם", כאשר ברקע החשש המתמיד מפני הנאצים האמיתיים.

פסקול

פסקול הסרט, שנכתב על ידי גוראן ברגוביץ', כולל מוזיקה רומנטית המשלבת נעימות כינור וחליל, מוזיקה חסידית ומוזיקה צוענית.
עיראק במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

אל המשחקים שנערכו בברצלונה בשנת 1992 שלחה עיראק משלחת של 18 ספורטאים, גברים כולם, למשחקים. המשלחת חזרה למולדתה עם מדליית ארד פאראלימפית ראשונה, בה זכה האתלט אחמד חלאף בזריקת דיסקוס (קטגוריה THS3) עם תוצאה של 41.30 מטרים.
עיראק נאלצה להמתין עד אולימפיאדת הנכים אתונה (2004) בטרם זכו ספורטאיה במדליה פאראלימפית נוספת. בטורניר זה זכו שני ספורטאים עיראקים במדליה פאראלימפית, שניהם בהרמת כוח. תאהר חוסיין זכה במדליית ארד בתחרות עד 82.5 ק"ג כשרים 202.5 ק"ג, ואילו פראיס עאבד זכה במדליית הזהב (בקטגוריה של מעל 100 ק"ג) עם תוצאה של 237.5 ק"ג.
במשחקי אולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) זכתה המשלחת העיראקית בשתי מדליות פאראלימפיות נוספות בתחרות הרמת הכוח. תאהר אל-עלי זכה במדליית הארד בקטגוריה של עד 82.5 ק"ג כשהרים 222.5 קילו, ואילו ראסול מוהסין זכה במדליית הכסף (בקטגוריית משקל של עד 56 ק"ג) עם תוצאה של 185 קילו, אך נכנע לשיא עולם של שריף עותמן עותמן המצרי שניצח עם תוצאה של 202.5 ק"ג.
אבובוניים

מאפיינים

מאפייניהם העיקריים הוא שלכולם חסרים סנפירים עליונים ותחתונים, יש להם חדק ארוך ללא שיניים וכן שריון קוצני על גופם המוארך. באופן כללי הם מזכירים צלופחים קטנים בעלי חדק ארוך ועיניים הנעות בנפרד.
כל המינים חיים בימים טרופיים רדודים שונים בכל האוקיינוסים והימים, כולל במפרץ אילת ובים התיכון, בעיקר בשוניות אלמוגים ובאזורים בהם צומחים אצות ירוקות. מספר מינים חיים גם באוקיינוס על אצות הסרגסו.
בני המשפחה נעים לאט מאוד ומעדיפים להיצמד לצמחי מים שיסוו אותם. עם זאת, כשמתקרב לעברם טרף כמו חסילון, רכיכה או דגיג קטן הם פוערים את פיהם המוארך, ובתוך פחות משנייה בולעים אותו על ידי שאיבה מיוחדת.
יוהאן יואכים שטפר

קריירה מוקדמת

שטפר נולד ב-27 באפריל 1889 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר שטפר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1934 הועלה שטפר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בדצמבר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-10 בנובמבר 1938 מונה שטפר לראש מטה הקורפוס ה-15, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה שטפר ראש מטה הקורפוס ה-15, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-8 ביוני 1940 במהלך המערכה על צרפת מונה שטפר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4 במקום לודוויג פון רדלמייר, ופיקד עליה במהלך מבצע אדום, כחלק מהקורפוס ה-16 במסגרת הארמייה השישית. ב-1 בספטמבר 1940 פרש שטפר מתפקידו, וב-15 בדצמבר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-336. במאי 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-37 כחלק מהארמייה ה-15, וביולי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-32 (שאף הוא היה חלק מהארמייה ה-15). ב-25 ביוני 1942 מונה שטפר למפקד יחידת הפיקוח ה-399 שהייתה כפופה לקבוצת ארמיות מרכז, וב-10 בנובמבר 1943 פרש שטפר מתפקידו, והוצב בעתודת קבוצת ארמיות מרכז. ב-30 באפריל 1944 פרש שטפר מהצבא, ובתחילת מאי 1945 נעלמו עקבותיו, וכנראה שנרצח על ידי הכוחות הרוסיים.
סינגפור סלינג

מקור הקוקטייל

הקוקטייל הומצא בשנת 1915 על ידי ברמן בשם נג'ים בון שעבד במלון רפל'ס בסינגפור.
ישעיה שטיינר

ביוגרפיה

נולד לרב משה והענטשא מרים שטיינר בכפר זָאבֱריו (Zborov) שליד ברדיוב (כיום בסלובקיה). אביו נפטר כאשר היה בן שלוש. בגיל שתים עשרה אמו שלחה אותו לבית האדמו"ר רבי צבי הירש פרידמן מליסקא, אשר מינה אותו בהמשך למשמשו. בד' בניסן ה'תרל"ה נשא לאישה את שרה, בת הרב יצחק יונה וויינשטוק. לאחר פטירת רבו הקפיד לחתום כמשמשו של הרבי מליסקא. נהג לנסוע אל רבי מרדכי מנדבורנא, רבי שמואל פרנקל מדאראג ועוד. כן היה מתלמידי רבי חיים הלברשטאם מצאנז. לאחר שנפטר רבו החל להתפרסם כ"בעל מופתים" ורבבות חסידים באו לחצרו.
נודע כמכניס אורחים ומחלק צדקה לנזקקים. כותבי תולדותיו כותבים שגם כשלא נותרה פרוטה בכיסו לווה כדי להמשיך לחלק.
שמונה מתוך שנים עשר ילדיו נפטרו בחייו. הילדים שנותרו לו היו: רבי אברהם; קריינטשע אשת רבי שמואל גרוס רבה של קרולי; רבקה פייגא אשת הרב ראובן חיים קליין רבה של סונינה; ורחל אשת רבי ישראל אברהם אלתר לנדא רבה של עדלין ומחבר הספר "בית ישראל".

הנצחתו

בחוגים חרדיים יש המשתמשים בתמונתו כסגולה לשמירה מפני עכברים.
"ישיבת ישועת מרדכי" שבנחליאל קרויה בין היתר על שמו.
צאצאיו מפעילים "הכנסת אורחים" בביתו. מספר ארגוני חסד הוקמו לזכרו.
בשנת תשע"ג שופץ והורחב האוהל שעל קברו, בשנים האחרונות החלה עלייה המונית לקברו.
יונה לנדסופר

רבי יונה לנדסופר (1678, תל"ח - 1712, ט' בתשרי תע"ג), רב, פוסק, ומגדולי רבני בוהמיה. מכונה המעיל צדקה על שם ספרו.

תולדותיו

נולד לאליהו וגיטל בת רבי בצלאל הלוי ברנדיס, שהיה בנו של הרב הקצין שמואל ברנדיס, בנם של הרב הקצין שמעון וגיטל ברנדיס, בת המהר"ל מפראג. רבי יונה גדל בפראג, למד אצל רבי אברהם ברודא, והתפרסם כאחד מחכמיה, על אף שנפטר בגיל צעיר (34), עשה רושם גדול בעולם ההלכה עוד בחייו.
היה סופר סת"ם במקצועו. בני דורו שבחו את גדולתו, החיד"א כותב עליו "חיבור מהר"ר יונה לנדסופר נחמד מאד", וה'דמשק אליעזר' כותב "אומרים בני דורו על רבינו שאין זה ילוד אשה". שימש כנציג באחד הוויכוחים מול השבתאיים, יחד עם רבי משה חסיד, לתפקיד זה נבחר על ידי רבו רבי אברהם ברודא. התכתב עם רבי צבי אשכנזי החכם צבי, והשלים בינו לבין רבו, האשל אברהם. נחלה בגיל צעיר, ונתעוור, ונפטר בגיל 34 ביום ט' בתשרי תע"ג. צוואתו נדפסה בספר 'דרך טובים', שנדפס בפרנקפורט דמיין תע"ז.
אגריפינה

ביוגרפיה

אגריפינה נולדה בשנת 14 לפנה"ס, אמה הייתה יוליה, בתו של אוגוסטוס ואביה היה מרקוס ויפסניוס אגריפה, מצביאו הבכיר ביותר של אוגוסטוס. בנוסף לכך, היא הייתה אמו של הקיסר קליגולה, גיסתו של הקיסר קלאודיוס וסבתו של הקיסר נירון מצד אמו.
בשנת 4 נישאה אגריפינה למצביא גרמניקוס, בנו של דרוסוס ונכדה של ליוויה. את הנישואים ארגן סבה אוגוסטוס, כחלק מהסדרי הירושה. במקביל אימץ אוגוסטוס את טיבריוס והכריז עליו כיורשו, בעוד שטיבריוס עצמו אימץ את גרמניקוס כאדם שעתיד לרשת את כס הקיסרות אחריו.
לזוג נולדו תשעה ילדים. שישה מתוכם שרדו והגיעו לגיל בגרות: נירון (אין לבלבל בינו לבין אחיינו הקיסר באותו שם), דרוסוס, קליגולה, אגריפינה הצעירה, ליווילה הצעירה ודרוסילה.
כשגרמניקוס עזב את רומא בשנת 14 לטפל בהתקוממות הלגיונות בגרמניה, הצטרפו אליו אגריפינה וילדיהם. כשחזר גרמניקוס לרומא בתום המערכה, הם השתתפו בטריומף שהוענק לו.
אגריפינה שוב הצטרפה אל בעלה גרמניקוס כשלאחרון הוענקה השליטה בפרובינקיות המזרחיות של האימפריה בשנת 18, אולם כעבור שנה מת גרמניקוס מהרעלה. מילותיו האחרונות היו עצה לאגריפינה לשמור על פרופיל נמוך ולא להתעמת עם מוקדי הכוח ברומא.
אולם אגריפינה לא שעתה לאזהרותיו של בעלה המנוח והחלה מקדמת את מעמדם של בניה הבכורים, דרוסוס ונירון, כיורשי טיבריוס. דבר זה הביא אותה לעימות עם טיבריוס, שרצה להוריש את הקיסרות לבנו הטבעי דרוסוס יוליוס קיסר. בקשתה להינשא מחדש נענתה בשלילה על ידי טיבריוס, שחשש שבעלה החדש יהפוך למגנם של בניה ויחד הם יפעלו לחתור תחתיו. המצב החמיר כתוצאה מהסתתו של סיאנוס, מפקד המשמר הפרטוריאני, שהודיע לאגריפינה שטיבריוס מתכנן להרעיל אותה. כתוצאה מכך היא סירבה לאכול משולחנו.
אגריפינה ובנה הבכור נירון נעצרו בפקודת טיבריוס בשנת 27. כעבור שנתיים הם הוגלו לאיים הפונטיים. אגריפינה מתה מרעב בשנת 33, לא ידוע אם כתוצאה מהרעבה מכוונת או מהחלטה שלה.
מאור קשת

ביוגרפיה

במהלך השנים ערך קשת מספר סרטים. בשנת 1995 שימש כעורך הסרט הדוקומנטרי "באבא לובה", אשר מתעד את הזמר דני בסן וחיפוש אחר אביו אותו נטש לפני כ-40 שנה. בשנת 1997 שימש כעורך הסרט "עפולה אקספרס", בו כיכבו צביקה הדר ואסתי זקהיים. 
בשנת 1999 שימש כעורך הסרט הדוקומנטרי "מנליק - נסיך יהודי שחור", אשר מתעד בחור כבן 23, יוצא אתיופיה שאימו נשארה באתיופיה ומתגורר בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב. הסרט מלווה את הבחור במהלך נסיעתו לאתיופיה על מנת לפגוש את אימו. 
בשנת 2010 ערך את הסרט "המדריך למהפכה", סרט תיעודי, דוקו אקטיביסטי, עלילתי. על עריכת הסרט הוא זכה בפרס אופיר יחד עמי טיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר". 
כמו כן, הוא ערך פרסומות למספר חברות מוכרות, כמו "פלאפון", "אורנג'", "בזק בינלאומי", "האגיס", "פרוקטר אנד גמבל", "תנובה", "שטראוס", "עלית", "אסם", "יונדאי" ו"מפעל הפיס".
בית הספר האקדמי לסיעוד, הלל יפה

בית-הספר האקדמי לסיעוד על שם פט מתיוס, שליד המרכז הרפואי הלל יפה בחדרה, הוא בית ספר על תיכוני למקצועות הסיעוד. המוסד נוסד ב-1967, והקורס הראשון בו נפתח בנובמבר אותה שנה. מאז ועד היום הכשיר בית-הספר מאות אחים ואחיות מוסמכים, המתפקדים במרכזי הבריאות השונים ברחבי הארץ, בהם עולים חדשים רבים. כיום לומדים בבית הספר כ-1,400 סטודנטים. 
בשנת 2011 הוענק לבית הספר ציון לשבח במסלול החינוך במסגרת הפרס הלאומי לאיכות ומצוינות המגזר הציבורי ע"ש יצחק רבין. הוועדה קבעה כי "הישגי בית הספר ותרומתו החשובה בתחום החינוך יצרו את הבסיס להחלטה. פעולות הצוות לשיפור תהליכי עבודה מוסיפים בסיס חשוב של נורמות ושיטת עבודה אשר יוצרים מחויבות לאיכות ומצוינות ושפור מתמיד של רמת השירות הן כלפי פנים בית החולים במערכת קשרי העבודה בין המחלקות והן כלפי חוץ במתן שירות רפואי טוב יותר לאזרחי המדינה".

תוכניות הלימודים

בבית-הספר קיימות מספר תוכניות לימוד: תוכנית בוגר בסיעוד של אוניברסיטת תל אביב, תוכנית הסבת אקדמאים, תוכנית 7 יחידות ומרכז העשרה לאחים ואחיות מוסמכים. 
בשנת 2000 סונף בית-הספר לחוג לסיעוד בבית הספר למקצועות הבריאות באוניברסיטת תל אביב. סטודנטים המסיימים את תוכנית הלימודים האקדמית בהצלחה מקבלים תואר בוגר אוניברסיטת ת"א B.A בסיעוד, וזכאים לקבלת תעודת אח מוסמך לאחר הצלחה במבחן רישוי ממשלתי. בשנת 2009 הוענק לבית-הספר תו תקן ISO 9001/2008 מטעם מכון התקנים הישראלי בתחום הכשרת סטודנטים למקצוע אח/ות מוסמך/ת ולקידום מקצוע הסיעוד.
Sie werden euch in den Bann tun, רי"ב 44

Sie werden euch in den Bann tun (בעברית: הנה ינדו אתכם), רי"ב 44, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון שלאחר חג העלייה, 21 במאי 1724.

היסטוריה

קנטטה זו הייתה השבע עשרה שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 37.
ב-1860 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 10 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 16 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את הלמוט רילינג (ב-1979), טון קופמן (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
האסון בנמל התעופה לינאטה

התאונה

בזמן התאונה נח ערפל על נמל התעופה והגביל את הראות בו עד למרחק של 200 מטרים.
קצת אחרי 8 בבוקר הורה בקר קרקע למטוס הססנה, שחנה ברחבת החנייה המערבית, להסיע ממנה דרך מסלול ההסעה הצפוני (R5) אל רחבת החניה המזרחית וממנה אל מסלול ההסעה הראשי. במקום זאת פנו הטייסים אל מסלול ההסעה הדרומי, שהוביל אותם להצטלבות עם מסלול ההמראה.
בשעה 08:09 נתן בקר קרקע אחר למטוס חברת סקנדינביאן היתר להמריא ממסלול 36. המטוס האיץ לאורך המסלול וכשהגיע למרכזו, במהירות של 270 קילומטרים לשעה, כשכבר החל להמריא, התנגש במטוס הססנה ודרס אותו. מטוס הססנה התפרק לשלושה חלקים. בהתנגשות איבד המטוס הסקנדינבי את מנועו הימני ואת כן הנסע הקדמי שלו. המטוס הגיע לגובה של 12 מטרים, אך לא הצליח לנסוק עוד וצלל לאחר שהמנוע השמאלי ניזוק כתוצאה משאיבת רסיסים מההתנגשות לתוכו. הקברניט הפעיל את מנגנון היפוך הדחף ואת הבלמים וניסה לשלוט במטוס על ידי משטחי ההיגוי שלו, אך לשווא, המטוס המשיך לנוע קדימה עד שהתנגש במהירות של כ-250 קילומטרים לשעה במחסן מיון המזוודות של הנמל. המטוס חדר בחלקו לתוך הבניין. הבניין התמוטט ברובו ועלה כולו באש על תכולתו.
שני המטוסים נהרסו ועלו בלהבות וכל יושביהם נהרגו. בנוסף נספו ארבעה עובדי קרקע שנמצאו במחסן המטען וארבעה אחרים נפצעו. הנספים היו אזרחי תשע מדינות שונות, ומהם 64 איטלקים, 20 שוודים ו-19 דנים.
האסון התרחש בנסיבות דומות לאלו של אסון המטוסים בטנריפה ב-1977.
במהלך חודש אוקטובר 2001 התקיימו ארבעה טקסי זיכרון לנספים - בדנמרק, שוודיה, נורווגיה ואיטליה. במרץ 2002 ניטע בפארק בקרבת שדה התעופה חורש זיכרון ובו 118 עצי אשור. במרכזו הוצב פסל של האמן השוודי קריסטר בורדינג (Christer Bording), שנתרם על ידי חברת סקנדינביאן.
דוד חי אבוחצירא

ביוגרפיה

נולד בתאפילאלת שבמרוקו לשמחה ולרבי מאיר אבוחצירא, בנו של הבאבא סאלי. בשנת 1966 עלה עם משפחתו לישראל, ולמד בישיבת איתרי בירושלים. בגיל צעיר התייתם מאמו.
בגיל 24 נבחן והוסמך לכהן כרב עיר, ובשנת ה'תשל"ז, בגיל 25, מונה לרבה הראשי הספרדי של נהריה, והיה רב העיר הצעיר ביותר שמונה עד אז. בנהריה ייסד את ישיבת "אביר יעקב", ישיבה תיכונית על שם סב סבו, רבי יעקב אבוחצירא. כיום קיימות שתי ישיבות בשם זה, אחת במסגרת ישיבה תיכונית והשנייה כישיבה קטנה, ומוסדות אביר יעקב בעיר הפועלים תחת חסותו כוללים גם בית ספר יסודי וכולל אברכים.
לאחר פטירת סבו, בשנת ה'תשמ"ד, התפטר מרבנות העיר והחל לכהן כאדמו"ר. חצרו מהווה מוקד משיכה למבקרים רבים.
בשנת 2011 העריך העיתון TheMarker את שווי נכסיו בכ-130 עד-180 מיליון דולר. במאי 2012 דורג במקום השני ברשימת הרבנים העשירים בישראל של המגזין פורבס, עם הון מוערך של 750 מיליון שקל.
באופן תדיר הוא תומך במפלגת ש"ס, וגם בבחירות לכנסת העשרים, לאחר הפיצול של מפלגת יחד (אלי ישי), קרא לתלמידיו לתמוך במפלגת ש"ס.
במוצאי שבת כ"א באלול תשע"ט עצרה המשטרה חשוד שניסה לתקוף את רבי דוד, בבדיקה על גופו נמצאה סכין.

הדפסת ספרי המשפחה

הדפיס את ספרי זקנו רבי יעקב אבוחצירא המכונה "אביר יעקב" במספר מהדורות, כשבראש הספרים נדפסת הסכמה ובקשה של סבו הבאבא סאלי אליו: "להתעסק בקדשים להדפיס תמימים ספריו הקדושים". בשנת 2013 הוציא לאור את הספרים על ידי מכון עוז והדר בתוספת מדורי ביאור.

חיים אישיים

נשוי לרוחמה (אבלין), להם 9 בנים ו-2 בנות.
ספוטיפיי

מודל עסקי

ספוטיפיי מספק תוכן המוגן בניהול זכויות דיגיטלי ומגיע מחברות תקליטים וחברות מדיה. ספוטיפיי זמין ברוב אירופה, אמריקה, אוסטרליה, ניו זילנד ובחלקים מאסיה. השירות זמין לרוב המכשירים המודרניים כולל מחשבי Windows, macOS, Linux וגם סמארטפונים וטאבלטים המריצים iOS ו-Android. ניתן לדפדף ולחפש מוזיקה לפי אמן, אלבום, ז'אנר, רשימת השמעה או חברת תקליטים. משתמשים יכולים ליצור ולערוך רשימות השמעה עם משתמשים אחרים ולשתף אותם במדיה חברתית. ספוטיפיי מאפשר גישה ליותר מ-30 מיליון שירים. נכון לינואר 2018, יש לספוטיפיי 70 מיליון מנויי פרימיום.
ספוטיפיי פועל תחת המודל העסקי Freemium ובו שירותים בסיסיים ניתנים בחינם בעוד שתכונות נוספות מוצעות עם מנוי בתשלום. הכנסותיה של ספוטיפיי מגיעות ממכירת מנויי פרימיום חודשיים ושנתיים למשתמשים ועל ידי מכירת שטח לפרסומות. ספוטיפיי מקבלת תכנים מחברות תקליטים ומאמנים עצמיים ומשלמת תמלוגים לבעלי זכויות היוצרים על היצירות. 70% מההכנסות של ספוטיפיי הולכות לתמלוגים. לספוטיפיי אין מחיר קבוע של תמלוגים שהיא משלמת לבעלי זכויות היוצרים. ספוטיפיי משלמת תמלוגים לפי המדינה של המאזין ועוד פרמטרים נוספים. ספוטיפיי משלמת בממוצע 0.006-0.0084$ עבור כל השמעה.
ספוטיפיי מציעה מנוי לכמות בלתי מוגבלת של תוכן בדומה למודל המוזיקה הפתוח.
מכיוון שמנויי הפרימיום מהווים מקור ההכנסה העיקרי של ספוטיפי, מעודד השירות את המשתמשים לשלם עבור המוזיקה. המנוי בתשלום מסיר את הפרסומות וההגבלות ומגביר את קצב הזרמת הנתונים עד ל-320 קילוביט לשנייה.

היסטוריה


ספוטיפיי פותחה בשנת 2006 על ידי צוות מסטוקהולם, שוודיה. 
עשר שנים מאוחר יותר, החברה פועלת מלונדון, אך יש לה שלוחה של מחקר ופיתוח בסטוקהולם. 
המערכת זמינה למערכות ההפעלה: Microsoft Windows, ‏OS X, לינוקס, iOS, אנדרואיד, בלקברי, Windows Mobile,‏ Windows Phone,‏ S60,‏ webOS,‏ Samsung Smart TV,‏ Squeezebox,‏ Sonos,‏ Roku,‏ MeeGo,‏ TiVo, ‏OpenPandora, ו-Telia Digital tv. 
על מנת להירשם לספוטיפיי נדרשת כתובת אימייל בלבד, אך לרישום לשירות המלא (פרימיום) נדרש כרטיס אשראי או חשבון PayPal.
בינואר 2016 היו לספוטיפיי כ-100 מיליון משתמשים פעילים, מתוכם 30 מיליון היו משתמשים בתשלום.]
בפברואר 2018 הודיעה החברה על השקת השירות בישראל וגיוס עובדים לניהול תוכן מקומי. ב-12 במרץ 2018 הושק השירות רשמית. ב-24 באפריל 2019 התווסף לספוטיפיי ממשק מלא גם בעברית.
נכון למרץ 2018 ספוטיפיי זמינה ב-62 מדינות ברחבי העולם.