מיקלוש יושיקה

רקע משפחתי, שנות ילדותו ולימודיו

מקלוש יושיקה נולד בעיר טורדה שבטרנסילבניה, אז חלק מהממלכה ההונגרית, בימינו חלק מרומניה, כילד הרביעי מבין שבעת הילדים של הברון מיקלוש יושיקה האב ושל אלאונורה, בת לבית לאזאר. משפחת אביו הייתה משפחת אצילים אמידה, הידועה עוד מהמאה ה-16 ושורשיהם מובילים אל אזור הבאנאט של
סברין, בדרום-מערב של רומניה של ימינו. סבו מצד האב, אימרה יושיקה עבר לדת הקתולית בעת שרותו את הקיסרית האוסטרית מריה תרזה. בגיל 5 התיתם מיקלוש יושיקה הבן מאמו ועבר לטיפול סבתו מצד האב, אנה בורנמיסה. בבית סבתו, חינוכו עוצב במיוחד על ידי מורה נערץ, קולונל צרפתי לשעבר ובונה חופשי בשם לנואר דיביניון, ברון ד'ארמאן.
מגיל 10 יושיקה נשלח לפנימיה בגימנסיה של מסדר הפיאריסטים בעיר קלוז' (אז קולוז'וואר או קלאוזנבורג), הבירה ההיסטורית של טרנסילבניה. הוא המשיך שם את לימודיו באקדמיה למשפטים. בעת לימודיו התעניין במיוחד בספרויות הקלאסיות.

איש צבא, פוליטיקאי ואיש רוח

בהסכמת אביו, הפסיק בשנת 1811 את לימודיו על מנת להתחיל קריירה צבאית. התגייס לגדוד דרגונים אוסטרי על-שם הנסיך אויגן מסבויה. עם גדוד זה הגיע למקומות שונים ברחבי האימפריה, לסקסוניה וטירול, ב-1812 לגליציה ובוקובינה ובין 1813-1814 נלחם באיטליה במסגרת המאבק המלחמתי של בית הבסבורג נגד נפוליאון.
אחרי שהצטיין בקרב מינצ'ו ב-8 בפברואר 1814 הועלה לדרגת מייג'ור לטננט (סגן). ב-18 במרץ קודם לדרגת קפטן (סרן) בגדוד רגלים שבפיקודו של הגנרל קולורדו וב-31 במרץ 1814 השתתף בכניסת הצבא האוסטרי המנצח לפריז. נשאר בבירת צרפת לכל משך השנים שנים 1815–1816. הוחזר אחר כך לשנתיים בווינה, שם התחיל לכתוב מחזות בשפה הגרמנית, בלי הצלחה מרובה.
ב-1818 חזר יושקיה להונגריה והתחתן עם מי שהייתה אשתו הראשונה, ארז'בט קאלאי. חיי הנישואין לא עלו יפה. אחרי הפרידה מאשתו, הסופר, הפרוד מאשתו, שהה באחוזת אביו בנאפקור, במחוז סאבולץ' שבצפון-מזרח הונגריה והתעמק בעיסוקיו הספרותיים. ב-1831 ביקר לראשונה בפשט. התיישב בה אחרי שנת 1824 ולעיתים שהה באחוזתו האחרת בטרנסילבניה, ביישוב בראניצ'קה (כיום - ברנישקה, ברומנית). התחיל להיו מעורב בחיים הפוליטיים ההונגריים ובשנת 1834 נכח בדיאטה הטרנסילבנית. ב-1834 המיר את דתו לנצרות רפורמית (קלוויניזם) והתיישב בפשט. רק בימי הקיץ נהג לגור באחוזה שבכפר סורדוק שבאזור סילאג' (בימינו - סלאז' ברומניה), ועסק בה בחקלאות, בכתיבה ובבילויים. בעקבותיו של מיהאי וסלני, ויתר לחלק גדול מהמסים שהאיכרים היו צריכים לשלם לו.
בעת שהותו בפשט סופרים ופוליטיקאים רבים שאותם פגש, התרשמו מאוד מטיוטות הרומנים הציג בפניהם ועודדו אותו לפרסמם. את שמו כסופר מוכשר קנה במידה רבה הודות לרומן ההיסטורי הרומנטי שלו, "אבאפי" (1836), הנחשב לרומן ההונגרי הראשון ושתיאר בצורה פלסטית את ההווי הטרנסילבני בימי מלכותו של השליט ז'יגמונד באטורי.
כסימן להכרת זכויותיו בספרות עמו, נבחר ל"אקדמיה ההונגרית להמדעים" ולחברה הספרותית ע"ש קישפלודי. בשנת 1841 כיהן כמנהל של אגודה זו ובשנת 1842 כסגן יושב הראש. בשנת 1842 השתתף שוב בדיאטה הטרנסילבנית, כנציג של המחוז סולנוק והביע בפורום זה את תמיכתו באיחוד המלא בין טרנסילבניה (שהונהגה על ידי מושלים אוסטריים) ובין הונגריה.
באותה שנה נשא לאישה את הברונית יוליה פודמניצקי, סופרת בעצמה, שהיה נשוי לה באושר עד סוף ימיו. יושיקה היה סופר מאוד פורה ועד לפריצת המהפכה בשנת 1848 כבר כתב כשישים רומנים, בנוסף למאמרים רבים.

מהפכת 1848 והיציאה לגלות

גם מתוקף מעמדו כחבר באצולה הגבוהה וכחבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי, תמך יושיקה בתנועה המהפכנית הלאומית ההונגרית בשנים 1848-1849, עמדה שהשתקפה גם בכתביו ונבחר לוועד להגנה הלאומית ההונגרי. יחד עם הממשלה המהפכנית נדד מפשט לדברצן, אחר כך לארד ובסוף לסגד.
אחרי תבוסת הכוחות המהפכניים בוילאגוש (כיום שיריה, ברומניה), ב-13 באוגוסט 1849, הסתתר והצליח להימלט לניכר - קודם ללייפציג ודרזדן, ואחר כך לבריסל. בבלגיה חידש בעילום שם את פעילותו הספרותית. ב-1864 חזר חולה לדרזדן ונפטר שם בפברואר 1865.

מורשתו הספרותית

את שיריו הראשונים פרסם יושיקה בשנים 1828-1829 במגזין הספרותי "Felső- Magyarországi Minerva" ("מינרווה של הונגריה עלית"), תחת שם העט "גאבור מארושקזי" (Gábor Marosközi). יושיקה כתב רומנים היסטוריים ופוליטיים-חברתיים רבים, ברוח רומנטית, תחת השפעה מסוימת של וולטר סקוט. לצורך כתיבתם חקר בצורה יסודית את הכרוניקות של ארצו.