גבעת הגולגולתא

גולגולתא (בארמית "גולגולת"; ביוונית Γολγοθάς) הוא שם המקום הכולל את הגבעה והסלע, עליהם התרחשה לפי המסורת הנוצרית צליבת ישו.
המקום שכן במשך רוב תקופת בית שני מחוץ לחומות ירושלים, עד ימי המלך אגריפס ה-1, ושימש בין היתר כאזור קבורה. המקום המזוהה על ידי רוב הזרמים הנוצרים כגולגולתא נמצא כיום בין כותלי כנסיית הקבר הקדוש. הפרוטסטנטים וזרמים הקשורים אליהם מזהים את אתר הגולגולתא בגן הקבר.

זיהוי האתר

זיהוי המיקום המסורתי של גולגולתא מיוחס לפי המסורת להלנה הקדושה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס, בעת ביקורה בארץ ישראל בשנת 325. הלנה זיהתה באתר את קברו של ישו וטענה שגילתה לידו את הצלב האמיתי עליו נצלב. 
על פי המחקר הארכאולוגי שכנה באזור בו עומדת כנסיית הקבר כיום מחצבה, שפעלה ככל הנראה עד לתקופת הבית השני. שרידי המחצבה הנמצאים צפונית-מזרחית לכנסייה נגישים כיום מתוכה.
במקום נמצאו קברים המתוארכים למאה ה-1 לפנה"ס ולמאה ה-1, דבר שמתיישב עם תיאורי הברית החדשה בדבר קבורתו של ישו סמוך למקום הצליבה. בשנים 41-43, עם בנייתה של "החומה השלישית", הוכנס השטח אל תוך גבולותיה של העיר, אך לא נבנה משך כמעט מאה שנים. לפי אוסביוס מקיסריה, הקהילה הנוצרית בירושלים נהגה לקיים פולחן דתי באתר עד שנת 66 לספירה. כחלק מבנייתה המחודשת של העיר איליה קפיטולינה על ידי אדריאנוס במהלך תחילת המאה ה-2, הוקם בשטח זה הפורום העירוני, בו נבנה מקדש לאלה אפרודיטי בסביבות שנת 135. ייתכן שבחירת האתר נבעה מכך שבמקום זה נפגשו צירי הקארדו והדקומנוס - (כיום הויה דולורוזה); לפי טענה אחרת, אדריאנוס ביקש לנכס את המקום לדת הרומית מידי הנוצרים, אשר המשיכו לקיים שם פולחן. 
בכל אופן, לפי עדויות נוספות שנשמעו שלושים שנה לאחר הקמת המקדש על ידי אדריאנוס - היינו במחצית השנייה של המאה ה-2, עדיין היו נוצרים שקישרו בין המקום לבין אתר הצליבה. הבישוף מליטון מסרדיס ציין בסוף המאה ה-2, כי האתר נמצא "באמצעו של הרחוב, בטבורה של העיר", תיאור המתאים למצב בשטח באותה עת. 
לאחר ביקורה של הלנה באתר, ולפי הצעתו של קואנון (Coüasnon), פורק מבנה הבזיליקה של העיר שעמד בפורום, ונבנה תחתיה  מחדש כבזיליקה של הכנסייה - ה"מרטיריון" - בסמוך לסלע הצליבה ולמבנה הקבר. למרות שאין הוכחות לטענה זו, היא התקבלה כסבירה על ידי חוקרים שונים. לא סביר שבחירת האתר הייתה מקרית, שכן תנאי הקרקע והצורך להרוס מבנים קיימים, הפכו את הבנייה ליקרה ומורכבת, כל זאת כשמעט דרומה משם השתרע שטח רחב, מתאים בהרבה. 
וכך העיד אוסביוס, שהיה עד לגילוי הקבר הקדוש בעת החפירות שנערכו לקראת הקמת הפורום והמקדש:
"But as soon as the original surface of the ground, beneath the covering of earth, appeared, immediately, and contrary to all expectation, the venerable and hollowed monument of our Saviour's resurrection was discovered."
"אולם אך נגלה משטח הקרקע המקורי, מתחת לכיסוי העפר, מיד, ובניגוד לכל הציפיות, האתר החלול והמקודש בן קם הגואל לתחייה התגלה."
דברי אוסביוס מתיישבים עם העובדה שהאתר אכן שימש כאזור קבורה, אך ברי שבעדותו לא נשמעה ראיה לכך שהיה זה "הצלוב" שאכן נקבר באותו קבר. 
ב-333 "הנוסע מבורדו" תיאר ביומנו את תוצאות הבנייה:
"בצד שמאל ניצבת גבעת גולגולתא הקטנה היכן שישו נצלב. במרחק זריקת אבן משם בנויה קריפטה שבה נקבר ושם חזר ביום השלישי. במקום זה, בהווה, נבנתה בזיליקה בהוראת הקיסר קונסטנטינוס - כלומר, כנסייה בעלת יופי מופלא."
 
בכך נתקבע המקום כאתר צליבתו וקבורתו של ישו, וכדברי הארכאולוג דן בהט:
"ייתכן שאין ביכולתנו להיות משוכנעים לחלוטין שאתר כנסיית הקבר הקדוש הוא המקום בו נקבר ישו; אך איננו מכירים שום מקום אחר, היכול להציג טיעונים כה משכנעים לכך."

גולגולתא כיום

סלע הגולגולתא עליו נצלב ישו מוקף כיום במבנה משוכלל בן שתי קומות. "מזבח הצליבה", מציין את המקום שבו הועמד עמוד צליבתו של ישו והוא נחשב לתחנה ה-12 שבוויה דולורוזה. המזבח עשוי כשולחן שיש, ומתחתיו דסקית כסף שבמרכזה מגרעת המסמלת את "המקום המדויק" שבו עמד הצלב עליו נצלב ישו. בכל אחד מצדדיו של המזבח קבוע לוח שיש שחור המצביע על מיקום הצלבים של שני השודדים שנצלבו עם ישו. 
במהלך תיקונים ברצפת האתר, שבוצעו בשנת 1986 על ידי ההיסטוריון ג'ורג' לאוואס והאדריכל תיאו מיטרופולוס, נמצא בסלע חריץ עגול בהיקף 11.5 סנטימטרים. למרות שלא הצליח לתארך את גילו של החריץ, לאוואס שיער כי החריץ יכול היה להיות מקום הצליבה והסביר כי חריץ כזה יכול להחזיק גזע בגובה 2.5 מטרים. 
הסלע נצפה דרך חלון זכוכית קטן, ולפי המסורת הנוצרית זהו השריד הגלוי האחרון של גולגולתא. אורכו של הסלע הוא שבעה מטרים, רוחבו שלושה מטרים וגובהו 4.8 מטרים. במהלך העבודות התגלה עוד כי סדק עובר לאורכו של הסלע עד לקפלת אדם שמתחת לו; הדבר עולה בקנה אחד עם המסופר בברית החדשה כי רעידת אדמה שהתרחשה עם מותו של ישו ביקעה את הסלע, אך הערכת הארכאולוגים היא שהסדק בסלע - הוא מקורי.
בעקבות החפירות בסוף המאה ה-20, נעשו מספר ניסיונות לשחזר את פרופיל פני הסלע, כבימיו של קונסטנטינוס, בקירוב. עם זאת, כיוון שגובה הקרקע בתקופה הרומית היה נמוך באותו מקום בכמטר וחצי ממה שהוא כיום, וכיוון שבמקום כבר היה בנוי המקדש האדריאני, סביר להניח כי מרבית החזית הסלעית שמסביב הוסרה עוד לפני תקופת קונסטנטינוס. לא ברור מדוע אדריאנוס לא הורה על הסרת הסלע לגמרי, אך וירג'יליו קורבו שיער, בדומה להירונימוס, כי הסלע שימש להצבת פסל, ייתכן - פסלה של אפרודיטה עצמה. חלק מהארכאולוגים משערים כי לפני בניית המקדש שימש הסלע כבסיס לאנדרטה.