מונטה ארג'נטריו

גאוגרפיה

המקום הוא הר בתבנית אליפטית (כ-8 ק"מ מצפון לדרום וכ-10 ק"מ ממזרח למערב), המתנשא בנקודה הגבוהה ביותר לגובה 635 מטרים מעל פני הים (הנקודה הגבוהה ביותר נקראת פונטה טלגרפו (נקודת הטלגרף; Punta Telegrafo), כך שפרט לרצועת חוף צרה יחסית נופו הוא מדרונות תלולים ומיוערים המשתפלים אל הים. קו החוף מפורץ וניכרים בו שני מפרצים עיקריים בדרום ובצפון, בהם ממוקמים שני היישובים המרכזיים. בנוסף פזורים במקום כפרים קטנים ווילות מבודדות. 
האי מחובר ליבשה באופן טבעי, כתוצאה מירידת פני הים באמצעות שתי רצועות יבשה (טומבולו), הצפונית שבהן נקראת Giannella ‏(8.5 ק"מ ארכה) והדרומית, Feniglia (ארכה כ-6 ק"מ). בנוסף קיים "גדם" של רצועת חוף אמצעית ביניהן, עליה ממוקמת העיירה אורבטלו. בשנת 1842 הוקם סכר מלאכותי, בהוראת לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, שחיבר אל אורבטלו לאי ויצר את שתי הלגונות הכלואות, Laguna di Ponente ו-Laguna di Levante.‏

היסטוריה

המקום היה מיושב עוד בתקופת האטרוסקים. בתקופת הרפובליקה הרומית השתייך המקום לאחוזת משפחת גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס, שנודע כמי שהלווה כספים לרפובליקה לצורך מימון המלחמות הפוניות. ייתכן כי שמו של המקום נגזר מן המילה הלטינית Argentarii, שאחת מהוראותיה היא "מלווי כספים".
במאה הרביעית העביר קונסטנטינוס הגדול את האי לידי הכנסייה הנוצרית. במהלך ימי הביניים הועבר חצי האי, יחד עם אזור אורבטלו המצוי מולו על היבשה, לידי משפחת אורסיני, לאחר מכן לממלכת נאפולי וב-1555 הועבר לרפובליקה של סיינה. שנתיים לאחר מכן רכשה ספרד את השליטה בחצי האי. בין השנים 1557 ל-1801 היה המקום מרכזה של מדינת הפרסידים (Stato dei Presidi), שטח שכלל את החוף הטוסקני והאיים מולו והשתייך עד ל-1733 לבית הבסבורג ומאז לבית בורבון. השלטון הספרדי הפך את שני הנמלים למעוז אסטרטגי לשליטה בים הטיראני והקיף את האי כולו, ואת שני הנמלים בפרט בביצורים, הניכרים עד ימינו. מעל כל נמל הוקמה מצודה וסביב החופים נבנו מגדלי שמירה. 
ב-1801 הועבר האזור לשליטת האימפריה הצרפתית הראשונה של נפוליאון בונפרטה. עם תבוסת נפוליאון ב-1815 הועבר המקום לדוכסות הגדולה של טוסקנה וב-1860 נכלל בממלכת איטליה.
בשנת 1842 הוקם הסכר המלאכותי בהוראת לאופולד השני וב-1913 נחנכה מסילת רכבת שנסללה על גבי הסכר וקישרה את נמלי מונטה ארג'נטריו דרך אורבוטלו למסילת פיזה-גרוסטו-רומא. הרכבת פעלה באופן סדיר עד להפצצתה על ידי בעלות הברית ב-1944.  
בשנים 1927-1933 השתמש איטלו באלבו בלגונה כמנחת למטוסים ימיים וכבסיס לטיסות תיירותיות. ב-1943, בעת מלחמת העולם השנייה, השתמשה טייסת 196 של הלופטוואפה (Bordfliegergruppe 196) בלגונה כבסיס להפעלת מטוסים ימיים. ההר המבוצר הופצץ קשות על ידי כוחות בעלות הברית, וההרס שוקם בשנות החמישים.

פורטו סנטו סטפנו

היישוב העיקרי בצפון האי. אוכלוסייתו הקבועה כ-8,800 איש, אך היא מוכפלת על ידי נופשים בעונת הקיץ. היישוב כולל ארבעה רבעים בעלי תודעה מובחנת, סמלים ולבוש טקסי עוד מימי הביניים: "הצלב" (שאנשיו קרויים crociaioli), "המצודה" (fortezzaioli), ה-pilarellai שסמלם הוא הדולפין ו"העמק" (vallaioli). מאז שנת 1937 מתקיימת בכל שנה ב-15 באוגוסט תחרות חתירה ססגונית (רגאטה) בין ארבעת הרבעים של פורטו סנטו סטפנו הנקראת Palio Marinaro.
ב-13 בינואר 2012 טבעה האוניה קוסטה קונקורדיה מול חופי פורטו סנטו סטפנו  וניצוליה הובלו לעיירה.
האתרים המרכזיים הם נמל הדיג ומעגן היאכטות; המצודה הספרדית, הכוללת גם מוזיאון; הביצורים הימיים מן המאה ה-19 ומגדלי השמירה.

פורטו ארקולה

היישוב העיקרי בדרום האי. אוכלוסייתו הקבועה כ-2,600 איש. התושב המפורסם ביותר של המקום היה הצייר מיכאלאנג'לו מריזי דה-קרווג'ו, שהוגלה אליו בהוראת האפיפיור בשנת 1610 ומצא בו את מותו.
מעל היישוב מתנשאת המצודה Forte Filippo. כן מצויה בה הכנסייה Chiesa di Sant’Erasmo, המוקדשת לקדוש הפטרון של הדייגים וארמון המושל (Palazzo dei Governan), שהוקם בסוף המאה ה-16 עבור המושלים הספרדיים. 
במקום נמצא בית הנופש של המשפחה המלכותית של הולנד.