google/wiki40b huggingface dataset:
קן קרצ'בל

ביוגרפיה

קרצ'בל נולד בוולקוטוויל, אינדיאנה, בנם של רופא מקומי ואחות. הוא החל את דרכו כשחקן תיאטרון ומשנת 1962 הופיע על במות ברודוויי ו"אוף ברודוויי" בתפקידים במחזות כקברט ו"מי מפחד מווירג'יניה וולף?". במקביל, שיחק במספר תפקידים זוטרים בסדרות טלוויזיה. בשנת 1967 החל לשחק בטלוויזיה, כששיחק דמות בשם "ד"ר ניק האנטר" באופרת הסבון הפופולרית "החיפוש אחר המחר" (Search for Tomorrow). הסדרה שודרה ברציפות מאז שנת 1951, וקרצ'בל היה השחקן השני ששיחק את דמותו של הדוקטור החביב והפופולרי.
עד לשנת 1978 שיחק קרצ'בל בתפקידי משנה רבים בטלוויזיה ואף בקולנוע. בטלוויזיה הופיע בתפקידי אורח בסדרות כ"סטארסקי והאץ'" או "קוג'אק", ובקולנוע הופיע בסרטים כ"רשת שידור".
בשנת 1978 הצטרף לצוות הסדרה דאלאס בתפקיד קליף בארנס, יריבו המוערך של ג'יי אר יואינג גיבור הסדרה, אותו גילם השחקן לארי הגמן. דמותו הסימפתית של בארנס, שבמשך ארבע עשרה העונות שבהן שודרה הסדרה, ניסה לנקום בג'יי אר ובמשפחתו, אך לשווא, הייתה בין הדמויות האהובות על הצופים בסדרה המצליחה, ולצדו של הגמן היה קרצ'בל השחקן היחיד שדמותו הופיעה כמעט ברציפות מן הפרק הראשון בסדרה לפרק האחרון, ששודר בשנת 1991, לאחר ארבע עשרה עונות בהן שודרה הסדרה ברשת CBS. כן ביים קרצ'בל ארבעה מפרקי הסדרה. קרצ'בל הופיע בסרט ההמשך, "דאלאס: שובו של ג'יי אר" שצולם בשנת 1996. במהלך הסרטת הסדרה זכה קרצ'בל בפרסים כגון "Soap Opera Digest Awards" (בו זכה ב-1990) ו- "TV Land Awards" (בו זכה ב-1978).
לאחר ירידת הסדרה "דאלאס" מהמסכים המשיך קרצ'בל להופיע בתפקידי משנה בטלוויזיה, והופיע בהופעות אורח בסדרות כג'ורדן או ER.
קרצ'בל נישא פעמיים, והיה אב לשבעה ילדים. הוא התגורר בגרנדה הילס, קליפורניה, ובאינדיאנה.
קרצ'בל נאבק בבעיות בריאות שנבעו מהתמכרותו לעישון ולאלכוהול. בשנת 1993 אובחן כחולה בסרטן הריאה, והחלים לאחר ניתוח בו הוסר חלק מריאתו. בדומה לחברו לסדרה הגמן, הוא נאבק זמן רב בהתמכרות לאלכוהול, ובשנת 2007 נדון לשלושה ימים בכלא על נהיגה בשכרות.
נפטר באינדיאנה ב-21 באפריל 2019.
אייר פראנס-KLM

היסטוריה


אייר פראנס-KLM נוצרה כממיזוג חברות התעופה אייר פראנס הצרפתית, ו-KLM ההולנדית ב-5 במאי 2004. כתוצאה מהמיזוג ירד חלקה של הממשלה הצרפתית בחברת אייר פראנס מ-54.4% ל-44% בחברה הממוזגת, כשבהמשך הפחיתה את החזקה פעמים נוספות. בעת המיזוג, טסו החברות ל-225 יעדים בעולם.
בשנת 2009 טסו בחברה כ-71.3 מיליון נוסעים, וב-2014 טסו 87.3 מיליון נוסעים.
מאז היווסדה ועד 2018 הייתה חברת התעופה הגדולה באירופה.
רכס בירכת אל קסר

רכס בירכת אל קסר היא נקודת תצפית בשומרון המתנשאת לגובה 844 מטרים מעל פני הים, כ-2 ק"מ מערבית לכפר הערבי דומא, מזרחית ליישוב שבות רחל. התצפית נמצאת מעל קו פרשת המים הארצי, בגובה של 200 מטר מעל לכביש אלון, הנמצא מזרחית ממנו והרכס נקרא על שם חורבה הנמצאת צפונית-מערבית לו.

הרחבה

נקודת התצפית מצויה בראשה של מדרגת העתק תלולה החולשת על המדרונות המזרחיים של הרי השומרון ומאפשרת תצפית רחבה מדרום מזרח - מזרח - וצפון מזרח עד הר עיבל והר החרמון וכן לכיוון מערב לשילה. בין השאר מן ההר יש תצפית טובה לעבר כביש אלון והיישובים הסמוכים, רמת הגלעד מהר נבו ועד אירביד, ובקעת הירדן מסרטבה בצפון ועד הר מונטר במדבר יהודה, בדרום. זהו היקף התצפית המרבי בשומרון ממקום הפתוח למבקרים, ולכן הוא משמש כיום נקודת תצפית למטיילים באזור.
על ההר צמחייה אופיינית לצומח הים-תיכוני של ספר המדבר, ושמו ניתן לו על שם שיחי הקידה השעירה הצומחים בו.
בשנת 2002 פונה הבסיס הצבאי "מחנה קידה" ששכן על ההר. תושבי מאחז קידה היו אמורים להתיישב בהר, אך לא הורשו לעשות כן, והקימו יישוב בקרבת האתר. במקום יש אנטנה סלולרית של חברת סלקום.
מרי תרסה נורטון

ביוגרפיה

נורטון נולדה ב-7 במרץ 1875 בג'רזי סיטי כמרי טרזה הופקינס. בצעירותה למדה ניהול עסקים, והיא התחתנה בשנת 1909. נורטון נבחרה לבית הנבחרים בשנים 1925–1951. בשנת 1950 החליטה שלא להמשיך בקונגרס, והיא הפכה ליועצת למשאבי אנוש במחלקת העבודה של ארצות הברית בשנים 1951–1952.
נורטון נפטרה ב-2 באוגוסט 1959 בדרום מזרח קונטיקט ונקברה בג'רזי סיטי.
פריידון עבאסי-דוואני

פרופסור פריידון עבאסי-דוואני (בפרסית: فریدون عباسی دوانی, נולד ב-11 ביולי 1958) הוא סגן נשיא איראן וראש הארגון לאנרגיה אטומית של איראן החל מה-13 בפברואר 2011 לאחר שמונה על ידי הנשיא מחמוד אחמדינז'אד לתפקידים אלו. 
בנוסף, עבאסי-דוואני עומד בראש הפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת האימאם חוסיין בטהראן. בשל מעורבותו הפעילה בתוכנית הגרעין האיראנית, הוא הוכנס לרשימה השחורה של האו"ם ונאסר על מדינות העולם לנהל עמו קשרים. הוא כיהן כנשיא אוניברסיטת האימאם חוסיין מ-2001 ועד פברואר 2011.
ב-29 בנובמבר 2010, כך על פי פרסומים שונים, הוא ניצל מניסיון התנקשות בעת שנסע במכוניתו ואופנוען הצמיד מטען חבלה לרכבו תוך כדי נסיעה. עבאסי-דוואני הצליח לזנק מן המכונית בשניות האחרונות. באותו היום חוסל עמיתו מאוניברסיטת שהיד בהשתי, מג'יד שהריארי.

עבודותיו

פריידון עבאסי-דוואני היה פרופסור באוניברסיטת שהיד בהשתי בטהראן (רשמית, האוניברסיטה הלאומית של איראן). הוא דוקטור לפיזיקה גרעינית וביצע מחקר גרעיני עבור משרד ההגנה האיראני. הוא היה שותף בתוכנית פיתוח טילים בליסטיים בעלי ראש קרב גרעיני.
מריונטה

מריונטה (בצרפתית: marionette) או בובה על חוט היא בובה המופעלת באמצעות חוטים הקשורים לגפי הבובה ולראשה. המריונטה משמשת הן למשחק והן בהצגות תיאטרון בובות. בעת הפעלת המריונטה בתיאטרון המריונטה גלויה לצופה בעוד שהמפעיל מוסתר מאחורי מסך, או לובש בגדים שחורים על מנת שלא להיראות לצופה.

היסטוריה

מקורן של המריונטות בעת העתיקה, וככל הנראה היו מריונטות ביוון העתיקה. בכתביו של קסנופון משנת 422 לפנה"ס מוזכרים "בובות על חוט" אשר נעשה בהם שימוש בטקסים דתיים. בובות שהופעלו על ידי מוטות התגלו בקברים מרומא העתיקה.
השימוש במריונטות בתיאטרון בעת החדשה מקורו באיטליה של תקופת הרנסאנס בה התפתחה הקומדיה דל'ארטה. אמנים נודדים אשר ביצעו מופעי "תרבות זולה", והופיעו פעמים רבות במסכה המכסה מחצית הפנים ובידיהם בובות - לרוב בובות שהופעלו על ידי חוטים.
סמיואל פיפס מזכיר ביומנו מופע פאנץ' וג'ודי שצפה בו ב-9 במאי 1662 באנגליה, אשר בוצע באמצעות מריונטות, עובדה המעידה על פופולריות מופעים אלה באנגליה הכי מתקופה זו (פופולריות שהגיעה לשיאה בתקופה הוויקטוריאנית).
תיאטרוני בובות היו פופולריים בשלהי המאה ה-19 בכל רחבי אירופה.
בשנת 1855 נוסד במינכן שבגרמניה תיאטרון מריונטות, ובשנת 1913 נוסד בזלצבורג שבאוסטריה תיאטרון המריונטות של זלצבורג על ידי אנטון אייכר המציג גם כיום מחזות ואף אופרות באמצעות מריונטות.
בשנת 1940 יצא לאקרנים סרט האנימציה פינוקיו של אולפני וולט דיסני אשר הפך את המריונטות לפופולריות בארצות הברית, והן הופיעו בקולנוע ובטלוויזיה (כגון סדרת הטלוויזיה משנת 1947 "האודי דודי" בארצות הברית, והסדרה של רשת ה-BBC משנת 1950 "אנדי פאנדי" מבריטניה).
משמעות השם בצרפתית הוא "מריה הקטנה" ומגיע מכך שאחת מבין הבובות הראשונות שיוצרו באופן הזה היו של מריה הבתולה.

תיאטרון בובות בורמזי

בבורמה נקראות המריונטות בשם "יוק תה" שמשמעו "מיניאטורה". תיאטרוני הבובות היו נפוצים בבורמה, בעיקר בחצר המלך, בה הוצגו הצגות באמצעות מריונטות לעיתים קרובות, כאשר הדמויות של התיאטרון היו קבועות והיו בו 27 דמויות, בהם דמותו של המלך, בעלי חיים (סוסים, פילים, קופים, ותוכי) וכן נסיכים, נסיכות, וליצנים. ההצגה הועלתה בשילוב תזמורת מסורתית.

אזכור בספרות

"מריונטות" מאת לאה גולדברג:
"... נפגשו בהיסח דעת

הוא דובר והיא שומעת

היא פיירטה

הוא פיירו
ואולי היא לא פיירטה

ואולי אולי פשוט

היא בובה, מריונטה

שמושכים אותה על חוט"
קסטוריום

קסטוריום (Castoreum) היא הפרשה נוזלית שומנית בצבע חום כהה שמדיפה ריח עז ומופקת בבלוטה של הבונה הקנדי (Castor canadensis) והבונה האירופי (Castor fiber), הממוקמת באזור פי הטבעת של החיה. ההפרשה משמשת את הבונה לצורך טיפוח פרוותו וכן לצורך סימון טריטוריה.
כיום השימוש בנוזל נפוץ בעיקר כתוסף מזון בתעשיית המזון (תחת הסיווג "חומר טעם טבעי"), ובתעשיית הבשמים. עד למאה ה-18 החומר היה נפוץ גם כתרופת פלא לטיפול במחלות שונות בהם כאבי ראש, חום, והיסטריה.

בשמים

לאחר שחולץ מהבלוטה קסטוריום משמש בין היתר לצורך הפקת בשמים. חלק מהבשמים הפופולריים ביותר שמשתמשים בחומר זה כוללים את הבשמים  – Emeraude, Chanel Antaeus, Cuir de Russie, Magie Noire, Lancôme Caractère, Hechter Madame, Givenchy III ו-Shalimar.

שימושים בתעשיית המזון

מנהל המזון והתרופות האמריקני אישר להשתמש בחומר במזונות כאשר הוא מסווג בתור "חומרי טעם טבעיים". הקסטוריום משמש בעיקר לצורך הפקת הטעמים וניל, פטל ותות שדה במאכלים שונים.
בסקנדינביה נעשה שימוש בקסטוריום כחומר טעם במשקה המכונה באוורהויט (Bäverhojt).‏

שימושים עתיקים

על אף שהשימוש בקסטוריום ברפואה המודרנית  נדיר יחסית, עד למאה ה-18 החומר היה נפוץ כתרופת פלא לטיפול במחלות שונות בהן כאבי ראש, חום, והיסטריה. הרומאים האמינו כי האדים שנוצרים כתוצאה משריפת קסטוריום מסייעים לגרום להפלות. הרופא השווייצרי פאראצלסוס סבר שניתן להשתמש בחומר לצורך טיפול באפילפסיה. כוורנים בימי הביניים נהגו גם להשתמש בחומר לצורך הגברת ייצור הדבש.

שימושים אחרים

קסטוריום משמש גם לצורך הוספת טעם וריח ייחודיים לסיגריות.
יצחק גרברג

ד"ר יצחק גרברג הוא דיפלומט ישראלי, המשרת כשגריר ישראל בניו זילנד. הוא מכהן גם כשגריר לא תושב של ישראל לטונגה, סמואה ואיי קוק.
גרברג כיהן בעבר כשגריר ישראל במספר מדינות אפריקאיות וכן בגאורגיה וכקונסול כללי בהודו ובסין.

השכלה

בשנת 1980 סיים גרברג את לימודיו לתואר ראשון במדע המדינה ולתעודת הוראה במדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. ב-1986 סיים לימודים לתואר שני בתקשורת המונים באוניברסיטה העברית ובשנת 1999 הוענק לו תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. למד במכללה לביטחון לאומי (1998–1999). בשנת 2009 קיבל תואר דוקטור בפוליטיקה בינלאומית מאוניברסיטת דרום אפריקה.
בשנים 2005–2007 לימד בחוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2014–2015 היה מרצה באוניברסיטת חיפה.

קריירה דיפלומטית

ב-1984 סיים גרברג את קורס הצוערים במשרד החוץ. שירת כמזכיר שני בשגרירות ישראל בפיליפינים (1985–1989). כיהן כקונסול כללי של ישראל במומבאי שבהודו (1992–1996) וכקונסול כללי של ישראל בשאנגחאי שבסין (1996–1997).
בשנים 1999–2002 כיהן גרברג כשגריר ישראל בזימבבואה וב-2002–2003 היה שגריר במוזמביק, נמיביה, זמביה, בוטסואנה ומלאווי. כיהן כשגריר ישראל בגאורגיה (2007–2012). לאחר מכן שימש כמנהל מחלקת אפריקה הדרומית במשרד החוץ.
ב-2016 מונה לגרברג שגריר ישראל בניו זילנד ולשגריר לא תושב לטונגה, סמואה ואיי קוק הוא החל את כהונתו בניו זילנד בחודש יולי באותה שנה.
בדצמבר 2016 החזירה ממשלת ישראל השלושים וארבע את שגריר ישראל מניו זילנד בעקבות תמיכת המדינה בהחלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם וגרברג חזר לישראל. לאחר תום המשבר בין המדינות ביוני 2017 שב גרברג למקום כהונתו בניו זילנד.
יצחק גרברג נשוי ואב לשלושה ילדים.
הילד (סרט)

עלילה

גרטה אוונס, אמריקאית צעירה ממונטנה, נשכרת כאומנת על ידי משפחת היילשייר. לאחר מכן, מגיעה גרטה אל עיירת המשפחה הנמצאת בבריטניה. היא נכנסת אל בית המשפחה ונפגשת עם בני הזוג היילשייר. הם מכירים אחד את השני ואז מספרים לי כי הילד שלהם הוא בובה עשויה חרסינה, הנענית לשם ברהמס.
לאחר המפגש, משפחת היילשייר נוסעת ומשאירה את גרטה עם ברהמס. לפני שהם נוסעים, הם מספרים לה שהיא האומנת היחידה אשר ברהמס הסכים שתטפל בו. בהמשך הסרט, מגלה גרטה את הסוד שהסתירה משפחת היילשיירס, תוך שהיא עוברת מסכת הפחדות.
אברהם בן אביגדור (פראג)

רבי אברהם בן אביגדור (נפטר בכ"ז בתשרי ה'ש"ג, 7 באוקטובר 1542) היה רבה הראשי של בוהמיה, ראש ישיבה ואב בית דין בפראג, ומבאר פירוש רש"י לתורה.
לפי דוד גנז בספרו "צמח דוד" היה ר' אברהם בן אביגדור "בקי בכל שבע חכמות".
לימד תלמידים רבים במשך עשרים שנה בישיבתו הגדולה בפראג, אחד מתלמידיו בפראג היה אף הוא ברבות הימים רבה הראשי של בוהמיה, הוא רבי אברהם יפה המכונה בשל כך "ר' אברהם מביהם" (אביו של רבי מרדכי יפה בעל ה"לבושים").
יש המזהים את אביו ר' אביגדור עם רבי אביגדור קרא אך פער השנים ביניהם הביא את רבי צדוק הכהן מלובלין לפקפק בזיהוי זה.

כתביו

מלבד חיבורו על פירוש רש"י לתורה, כתב גם הגהות על ארבעה טורים שחלקם נדפסו (על אורח חיים) במהדורת אאוגסבורג של הטור (1540), פסקיו מצוטטים בספרי גדולי הפוסקים כמו הרמ"א והב"ח.
בניגוד לאמור בכמה מקורות, הוא אינו מחבר הסליחה הפותחת במילים "אנא אלוהי אברהם", המסודרת לפי סדר הא"ב, והאקרוסטיכון בסופי השורות נותן את שם המחבר. מחבר הסליחה היה בעל שם זהה והתגורר אף הוא בפראג, אך חי שנים רבות לפני רבי אברהם בן אביגדור זה.
אליאס האו

חייו

האו נולד בספנסר, במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית לד"ר אליאס האו האב ולפולי האו לבית במיס. ב-1835 החל לעבוד כשוליה אצל יצרן מכונות טקסטיל בלוול. ב-1837 קיבל משרה בעיר בוסטון אצל שען בשם הארי דייוויס אשר עסק גם בייצור מכשירים מדעיים. לאחר ששמע את דייוויס מתווכח עם מישהו בשאלה אם אפשר לבנות מכונת תפירה, גילה עניין בנושא והחל לבנות בעצמו מכונה כזאת. לאחר ניסויים רבים הציג ב-1844 את גרסתו הראשונה למכונת תפירה וב-1845 סיים את בנייתה.
מכונת התפירה של האו הייתה המשוכללת ביותר לזמנה והייתה מסוגלת לתפור 250 תפרים בדקה, קצב מהיר פי חמישה מזה של התופרת הזריזה ביותר. ב-10 בספטמבר 1846 רשם פטנט על המצאתו.
עד מהרה, עמדו יצרנים אמריקניים, על חשיבותה של מכונת התפירה שהמציא והחלו לבנות מכונת תפירה ללא רשותו, למרות שהחזיק בפטנט. האו תבע את היצרנים הלא חוקיים בתביעה, זכה במשפט, וקיבל תמלוגים על כל מכונות התפירה שנמכרו.
ב-1865 הקים האו חברה משלו.
יוסי אליטוב

ביוגרפיה

נולד בארגנטינה, לרב שמעון אליטוב, שהיה אז רבה של קהילת "סוכת דוד". בהיותו בן ארבע שבה משפחתו לישראל. למד והתחנך בישיבות "תומכי תמימים" של חסידות חב"ד בירושלים ובקריית גת. הוסמך לתואר רב. בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר בהשכלה תורנית גבוהה ממשרד החינוך. 
בשנת תשנ"ד, 1994, נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית בניו יורק, באותה שנה נפטר הרבי מנחם מנדל שניאורסון, וסיקר את השנה הדרמטית עבור ביטאון החסידות "כפר חב"ד". לאחר מכן הצטרף לשבועון החרדי "משפחה". הוא ערך עם אליעזר שולמן את מוסף החדשות וכותב טור פוליטי. בינואר 2011 מונה לעורך העיתון.
בשנת 2000 נבחר למנהל תא כתבי הדתות, לצדם של העיתונאים ניצן חן ושלמה צזנה. באותה שנה נבחר לדירקטור במרכז הקונגרסים בנייני האומה ולדירקטור בחברה העירונית "הגיחון". בינואר 2007 נבחר לחבר מועצת הרשות השנייה. לקראת המכרז על תחנות הרדיו האזוריות עמד בראש ועדת הפיקוח על המכרזים לתחנות הרדיו האזוריות. כמו כן היה אחראי מטעם הרשות על חברת החדשות וחדשות 10. בינואר 2010 נבחר לכהונה שנייה במועצת הרשות השנייה - החבר היחיד במועצה היוצאת המכהן גם במועצה החדשה. ביוני 2010 מונה כיו"ר ועדת הרדיו של הרשות האחראית על אישור לוחות השידורים בתחנות האזוריות עד לסיום הקדנציה ביולי 2014. באותה תקופה נבחר כחבר נשיאות מועצת העיתונות וחבר במועצה הציבורית לשירות לאומי. 
בין השנים 2005-2003 שימש כמגיש אורח בתוכנית "עניין אחר" ברשת ב' ובתוכנית האקטואליה "שבע וחצי" בערוץ הראשון. מעת לעת הוא מפרסם מאמרים על יחסי דת ומדינה באתר ynet ובאתר וואלה!. מתארח כפרשן בתוכניות טלוויזיה ורדיו שונות, בערוץ הכנסת, בערוץ 2 ובערוץ 10, בנושאים פוליטיים ודתיים. תחום התמחותו הוא ש"ס ויחסי דת ומדינה.
בשנת 1997 חיבר ביחד עם בנימין ליפקין את הספר "שלימות הארץ", על משנתו המדינית של הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד ופעילותו הענפה של איל ההון האוסטרלי יוסף גוטניק בשליחותו נגד החזרת שטחים.
בשנים 2014–2016 שידר תוכנית אקטואליה בתחנת הרדיו קול ברמה בשם "אליטוב בשישי". הגיש ברדיו קול חי תוכנית שבועית עם אריה ארליך בשם "חמישי בשניים". החל מפברואר 2018 מגיש עם אריה ארליך את התוכנית "אליטוב וארליך" המשודרת מדי יום חמישי בכאן ב'. 
נשוי לצרויה ואב לשבעה, מתגורר בביתר עילית.
מחלף רעננה דרום

מבנה המחלף

המחלף הוא תלת-מפלסי. כביש 531 עובר בשני גשרים באורך 320 מטרים במפלס העליון, מתחתיו עובר כביש 4 כאשר ביניהם רמפות ולולאה מקשרות (לא בכל הכיוונים). מתחת עוברות מתחתיו עוברת מנהרה עבור הרכבת באורך 1,825 מטר, ובתחום המחלף נמצאת תחנת הרכבת רעננה דרום שהיא חלק ממסילת השרון. במחלף נמצא גם מבנה זה משרת את התחנה ומנהרת הרכבת.
התחנה נבנתה על ידי חברת שפיר - הנדסה אזרחית וימית.

פיתוח עתידי

במחלף אין אפשרות לנסיעה בכל הכיוונים. הכיוונים החסרים הם:

1. מכביש 4 צפון אל 531 מזרח. השלמת החסר באמצעות שינוי תב"ע שמקדמת עיריית כפ"ס מול משרד התחבורה.

2. מ-531 מערב לכביש 4 בכיוון צפון. הסעיף כלול בתת"ל 43 א' שמקודם על ידי נתיבי ישראל בות"ל. סטטוס תת"ל 43 א' נכון להיום: לפני הפקדה.

3. מ-531 מזרח לכביש 4 בכיוון צפון. אין כוונה להשלים סעיף זה לאור האילוצים הרבים ומיעוט הדרישה לכיוון זה.

בנוסף, ולא הרחק משם, מקדמת עיריית כפ"ס תב"עות להשלמת קישורים ממחלפים בפרויקט אל העיר כדוגמת ירידה מ-531 אל רחוב סוקולוב בכיוון צפון.

היסטוריה

בשנות ה-90 של המאה ה-20 נבנה השלב הראשון במחלף שאיפשר כניסה ויציאה מכפר סבא בהצטלבות דרך כביש 402 וכביש 554 לכביש 4 דרך רחוב נתיב האבות.
עם התחלת העבודות על חלקו המערבי של כביש 531 ב-2011 החלו גם העבודות לשדרוג המחלף. בינואר 2016 נפתח שלב ראשון בשדרוג המקשר בין כביש 4 דרום לכביש 531 מערב, ובין כביש 531 מזרח לכביש 4 דרום ולכביש 554 צפון. באפריל 2017 נחנכו במחלף גשרי כביש 531 באורך של כ-320 מטרים) העוברים מעל כביש 4/
סרג'יו צ'ליבידאקה

חייו

צ'ליבידאקה החל את לימודי המוזיקה שלו בנגינה בפסנתר. בהמשך למד מוזיקה, פילוסופיה ומתמטיקה בבוקרשט ובפריז. הוא הושפע עמוקות מהיכרותו עם מרטין שטיינקה, שבהיותו בקיא בבודהיזם הטביע את חותמו באופן ברור על השקפת עולמו של צ'ליבידאקה לשארית חייו. 
הוא למד בברלין. משנת 1945 עד 1952 היה מנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין. אחר כך עבד עם שורה של תזמורות רדיו בסטוקהולם, שטוטגרט ופריז. משנת 1979 עד מותו היה מנצח ראשי של הפילהרמונית של מינכן, ומשנת 1983 לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, פנסילבניה.
צ'ליבידאקה סלד מהקלטות והעדיף את המגע הבלתי-אמצעי של קונצרטים חיים. כתוצאה מכך, מספר זעום של הקלטות בניצוחו אושרו רשמית להפצה במהלך חייו, ואלה שהופצו מאז מותו הן בעיקר של קונצרטים משודרים.
תקליטים ראויים להיזכר הם ביצועיו במינכן לבטהובן, ברהמס, ברוקנר, שומאן, באך, פורה וסדרת הקלטות מקונצרטים חיים עם התזמורת הסימפונית של לונדון.
סלובניה באירוויזיון

היסטוריה

בין התחרויות בשנים 1961-1991, סלובניה הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ארבע פעמים מתוך עשרים ושבע פעמים בהן יוגוסלביה נטלה חלק בתחרות, כאשר הישגה הטוב ביותר בתחרות היה המקום השביעי עם 9 נקודות בתחרות ב-1966.
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1992, ביקשה סלובניה להצטרף לשורות התחרות כמדינה עצמאית. אולם, עקב ריבוי המדינות שרצו ליטול חלק בתחרות נאלצה סלובניה, ביחד עם 6 מדינות נוספות, להתחרות בתחרות מקדימה בשם "העפלה למיליסטריט", בתקווה להיות אחת משלוש המדינות שתקבלנה את הניקוד הגבוה ביותר, דבר שיקנה להן כרטיס כניסה לתחרות ב-1993.
בתחרות "העפלה למילסטריט" שנערכה ב-3 באפריל 1993 בסלובניה, ליובליאנה, הגיעה סלובניה למקום הראשון עם 54 נקודות עם השיר "Tih deževen dan" אשר בוצע בשפה הסלובנית על ידי להקת "1X Band", והבטיחה את מקומה בתחרות ב-1993.
ב-1993, נציגתה של סלובניה, להקת "1X Band", הגיעה למקום ה-22 עם 9 נקודות.

הישגים

סלובניה נטלה חלק בתחרות כ-24 פעמים: מתוכן היא הגיעה פעמיים למקום השביעי בגמר התחרות שהוא הישגה הטוב ביותר בתחרות. הפעם הראשונה הייתה ב-1995 כאשר דריה שבייגר הופיעה עם השיר "Prisluhni mi" שסיים את גמר התחרות עם 84 נקודות. סלובניה הגיעה למקום השביעי בפעם השנייה ב-2001 כאשר נושה דרנדה הופיעה עם השיר "Energy" שסיים את גמר התחרות עם 70 נקודות.
סלובניה היא אחת הרפובליקות היוגוסלביות הפחות מוצלחות של התחרות, כאשר היא מעולם לא ניצחה בתחרות, מעולם לא סיימה את התחרות בתור אחת מחמש המדינות המובילות בגמר התחרות, כשלה מספר פעמים לצלוח את שלב הסינון המקדים של איגוד השידור האירופי וכשלה מספר פעמים לעלות לגמר התחרות משלב חצאי-הגמר. מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004 סלובניה הצליחה לעלות לגמר התחרות משלב חצאי-הגמר חמש פעמים ב-2007, 2011, 2014, 2015 ו-2018.

היעדרויות

סלובניה נעדרה משתי תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות, סלובניה הייתה אחת המדינות המושפעות בתחרות מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות. נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו לקחת חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים לקחת חלק בתחרות. באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שלוקחות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות בשל תוצאות נמוכות בתחרות, סלובניה לא נטלה חלק בתחרויות האירוויזיון ב-1994 ו-2000. ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור הלוקחות חלק בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן. כדי לפתור מחלוקות, החל מ-2004 הונהגה שיטת חצאי-גמר.

הצבעות

סלובניה, שכנתה של קרואטיה, נוהגות להעניק לה מספר רב של נקודות. ב-1995, 1998, 1999, 2002, 2005 (חצי-גמר וגמר) ו-2017 (הצבעת הקהל), סלובניה העניקה לקרואטיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
שלמה קרמר

ביוגרפיה

שלמה קרמר, הצעיר מבין שלושה אחים, נולד בתל אביב וגדל ברמת גן. סבו הקים טחנות קמח, ואביו עבד כמנהל טכנולוגי של אחת הטחנות. אמו הייתה גננת, שוויתרה על עבודתה לטובת גידול ילדיה.
עוסק בתחום המחשבים מגיל 12, למד בחוגי נוער שוחר מדע ובחוגי מחוננים של אריקה לנדאו. למד בבית הספר להנדסאים. היה סגן אלוף ישראל בהרמת משקולות לנוער.
בוגר מתמטיקה, ומדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב (במסגרת העתודה האקדמית) ומוסמך מדעי המחשב מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
את שירותו הצבאי עשה ביחידה 8200, בה שימש כחוקר וראש מדור. לאחר השחרור פיתח עם שותף לומדה, שאותה מכרו לפרופסורית לחינוך.
קרמר נשוי לעיתונאית והקולנוענית דורית חכים. יש להם שלושה ילדים (מהם שני תאומים) משותפים. בנוסף, לקרמר שני ילדים נוספים מנישואים קודמים. מתגורר בנווה צדק, בתל אביב.

חברות שהקים

בשנת 1993 הקים קרמר יחד עם גיל שוויד (אותו הכיר ביחידת 8200) ומריוס נכט את חברת צ'ק פוינט, העוסקת בפיתוח תוכנה לאבטחת מידע, חלוצת יצרניות חומת האש ומחלוצות יצרניות ה-VPN. בשנת 2003 עזב את החברה ומכר את רוב מניותיו בה.
בשנת 2002 הקים, יחד עם עמיחי שולמן ומיקי בודאי, את חברת אימפרבה, העוסקת בהגנה על בסיסי נתונים. החברה פיתחה מוצר המגן על קבצים אסטרטגיים בארגונים ומנהל הרשאות לגישה עליהם מכל מקום, תוך ניטור הפעילות בקבצים ואיתור איומים פוטנציאליים באבטחת המידע. אימפרבה פיתחה גם חומת אש לאפליקציות הרשת של החברות, שמוטמע בתוך המוצר להגנת הקבצים. קרמר עבר להתגורר עם משפחתו בארצות הברית, כאשר העתיק את מטה החברת לרדווד (עיר על יד פאלו אלטו בעמק הסיליקון שבקליפורניה.) כיהן באימפרבה כמנכ"ל (עד 2014) וכיושב ראש וכאסטרטג הראשי (עד 2015). בינואר 2018 נפרד סופית מאחזקותיו האחרונות בחברה תמורת 90 מיליון דולר.
בשנת 2006 ייסד יחד עם מיקי בוודאי את חברת טראסטיר, שעסקה בהגנה על ארגונים ממתקפות הנעשות דרך מכשירי קצה. החברה פיתחה מוצר שנועד להגן על בנקים מפני הונאות ועל אתרי מסחר מקוונים מפני גניבת זהויות. כן פיתחה טכנולוגיה למניעת מתקפות פישינג.
בשנת 2015 הקים, יחד עם גור שץ, את חברת הסייבר קייטו נטוורקס, שפיתחה מערכת אבטחת מידע מבוססת שכבת ענן.
דג ריאות אוסטרלי

מראה חיצוני

כמו כל דג ריאות דג הריאות האוסטרלי מתאפיין משאר הדגים בנוכחות ריאה, שבעזרתה הוא יכול לנשום גם אוויר אטמוספירי (בנוסף לזימים). אורכו מגיע בדרך כלל ל-100 ס"מ, ומשקלו ל-20 ק"ג, אך הוא יכול לגדול גם לכדי 150 ס"מ ומשקל של 43 ק"ג. הוא בעל קשקשים גדולים וסנפירים בשרניים. צבעו אחיד ונע בין כתום-חום לאפור עמוק, חוץ מבטנו שצבעה נע מלבן כסוף עד צהוב בהיר.

אורח חיים

דג הריאות האוסטרלי חי בנהרות מים מתוקים באוסטרליה מתוך העדפה לאזורים עם צמחייה ימית פוריה. כל 40-50 דקות הדג מוציא את אפו מהמים על מנת לנשום מהאוויר האטמוספירי. הנשימה מתבצעת מהנחיריים בלבד. הלסתות באותו זמן סגורות לחלוטין. בזמני יובש הוא מעביר את הזמן בבורות שעוד נשאר בקרקעיתם מים. אורח חייו מאוד פסיבי, ובמרבית זמנו הוא יושב בקרקעית על הבטן או על הסנפירים. ניזון בעיקר מחסרי חוליות למיניהם.

רבייה

תקופת הרבייה של דג הריאה האוסטרלי היא מאפריל עד נובמבר. זמן השיא מגיע בספטמבר-אוקטובר, עם תחילת הגשמים. את הביצים, שגודלן 6.5-7 מילימטר, מטיל הדג בעיקר על הצמחייה הימית, ומסתלק לאחר ההטלה (בלי להשגיח על הצאצאים כמו חלק מהשוכנים הימיים). הדגיגים, שבוקעים לאחר 10-12 יום, נולדים לא מפותחים - סנפירי החזה מתפתחים לאחר 14 ימים, וסנפיר הגחון רק חודשיים וחצי לאחר הבקיעה.

דג הריאות האוסטרלי והאדם

דג הריאות האוסטרלי נאכל באזור תפוצתו, אוסטרליה. הדג נחשב למעדן, גם בקרב האבוריג'ינים וגם בקרב המתיישבים החדשים. כיום המין נמצא בסכנת הכחדה, ולכן הדיג נאסר והאיסור נאכף.
הוא כותב לי מאמי

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה, יפתח שחף ורוני בראון והופק על ידי יפתח שחף, רוני בראון, דיקלה וגיל פלדמן. בדומה לשיר "בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)", גם השיר הזה הוא מעין בלדת פופ, המתארת סיפור אהבה.
עם השיר הופיעה דיקלה במופיע השקת האלבום סיפור אופטימי, אשר התקיים ב-2 בדצמבר 2016.

וידאו קליפ

הקליפ מתחיל בצילום של שער של בית, ובהמשך ניתן לראות את דיקלה מתחילה לשיר כאשר היא מביטה מהחלון ותוך כדי כך שוכבת על המיטה כשהיא לא מפסיקה לזוז ולהתגלגל מצד אל צד, בעוד שאפשר לראות את בן זוגה יושב על יד החלון. לאחר מכן דיקלה יושבת לבדה בפינת איפור כאשר אחרי כמה רגעים בן זוגה מגיע ומנסה להחזיר אותה בחזרה אליו, כי ככל הנראה קרה ביניהם משהו. לאורך כל הקליפ ניתן לראות את דיקלה יושבת, שוכבת על מיטה ומתאפרת. כל כמה רגעים נוצר מתח, כאשר דיקלה מאיימת לעזוב את הבית, עד שזה קורה באחד הקטעים, אולם היא חוזרת. לבסוף, ברגע השיא של הקליפ, ניתן לראות את דיקלה ובן זוגה יושבים סביב שולחן ועליו פמוט עם כמה נרות באמצע, כששוב היא פתאום קמה בכעס מן הכיסא אל עבר מראה בעוד היא יושבת לדבר עם בן זוגה וברגע אחד מעיפה כיסא ובורחת מהבית. לאורך כל הקליפ ניתן לראות את דיקלה כשהיא מחזיקה את נעלי העקב השחורות שלה, בעוד היא לובשת שמלה שחורה עם גלימה מבד שחור עשוי תחרה, כאשר היא רצה אל הלא נודע הרחק הרחק, ככל הנראה מביתו של בן זוגה. הקליפ צבר כבר קרוב ל-3 מיליון צפיות והוא אחד הנצפים של הזמרת.
אברהם פלאג'י

חייו

נולד לאסתרולה ולרבי חיים, שהיה גם הוא רבה של איזמיר. למד ב'בית יעקב רבי' באיזמיר. כאביו גם הוא החל מגיל צעיר בכתיבת חיבורים. עזר לאביו בכתיבת תשובותיו ובהדפסת ספריו. ברבים מספרי אביו נזכרים דברי תורה בשמו. עם פטירת אביו מונה כרבה הראשי של איזמיר, תפקיד שמילא במשך כשלושים שנה עד פטירתו. חתם את שמו בסוף תשובותיו להלכה בשם אפ"י, ראשי תיבות אברהם פלאג'י יצ"ו. מכונה בספרי הפוסקים רב אפ"י.
כעשרים מספריו נדפסו. כתבים נוספים שלו נשרפו בשרפה הגדולה באיזמיר, בי"א באב ה'תר"א (1841), שבה נשרפו גם מכתבי היד של אביו. 
היה נשוי לשרה, ועם מותה נשא אשה שנייה. לבני הזוג נולדו שני בנים ושתי בנות. חתנו היה הרב משה הכהן נהר, בעל הספר כסא דברכתא.