דאודה דה דולומייה

ילדות ונעורים

דולומייה נולד בכפר דולומייה, ליד העיירה טור-דה-פין, סמוך לעיר גרנובל שבמחוז איזר, בחבל רון-אלפ בצרפת, לאביו, המרקיז דה דולומייה ואמו, מרי-פרנסואז דה ברנז'ה, בנים למשפחת אצולה מקומית. במשפחתו היו 6 בנים ובת. עוד בינקותו צורף דולומייה למסדר אבירי מלטה. כילד הראה עניין במתרחש סביבו, ובמיוחד בעולם הטבע שמסביב לטירת המשפחה בהרי האלפים בדרום מזרח צרפת. בהיותו נער בן 12 נשלח, במסגרת המסדר אליו השתייך, לשרת על סיפונה של ספינת קרב. בגיל 19 הסתבך בדו-קרב על סיפון האונייה בה שירת, והרג את יריבו. אך בשל גילו הצעיר חנן אותו האפיפיור קלמנס השלושה עשר ולאחר תשעה חודשי מאסר יצא דולומייה לחופשי. את מאסרו בילה בעיר מץ, ושם נותר לאחר שחרורו. בעת מאסרו החל בלימודי המדעים, ולאחר שחרורו החליט להקדיש עצמו לעולם המדע.

הקריירה המינרלוגית המוקדמת

ב-1775, בהיותו בן 25, פרסם תרגומים למחקריהם של אקסל פרדריק קרונשטדט, המינרלוג השוודי מגלה הניקל והטונגסטן, וטורברן אולוף ברגמן, כימאי שוודי, שבאותה תקופה פרסם את מחקריו שכללו את טבלאות האפיניות המפורטות ביותר שנודעו עד זמנו. כן פרסם מחקר עצמאי בנוגע להשפעת כוח המשיכה על גופים הנמצאים במרחקים שונים ממרכז כדור הארץ. מחקרים אלו הקנו לו שם, והוא התקבל כחבר שלא מן המניין באקדמיה למדעים בפריז. בעשר השנים שלאחר מכן, עד לתחילת המהפכה הצרפתית, נטל דולומייה חלק פעיל בפעילות האינטלקטואלית והמחקרית בצרפת ובאירופה כולה. הוא שמר על רשת ענפה של קשרים חברתיים, ועל אף שלא נישא מעולם, קנה לעצמו שם של חביב הנשים. בתקופה זו החלה ידידותו העמוקה עם פטרונו, הדוכס דה רושפוקו, שתהיה בעלת השפעה על חייו שלאחר מכן. בשנים שלאחר מכן נסע דולומייה ברחבי אירופה ועסק במחקר. הוא נסע לפורטוגל, לספרד, לסיציליה ולאיטליה, שם חקר את התפרצות הר הגעש אטנה. את מחקריו פרסם בשורת ספרים שזכו להכרה ולהערכה.
דולומייה המשיך להיות חבר פעיל בשורות אבירי מלטה, ואף עלה בדרגות, וקודם לדרגה פיקודית ב-1780. עם זאת, דעותיו הפוליטיות הליברליות הקשו עליו את הפעילות בשורות המסדר השמרני, ב-1780 פרש משירות המסדר והקדיש את מלוא זמנו למדע.
על אף שדולומייה גילה עניין רב בהרי געש, בבסיס חשיבתו המדעית עמדה התאוריה שלמים תפקיד חשוב בעיצוב פני כדור הארץ, בשורה של אירועים פרהיסטוריים קטסטרופיים. דרך החשיבה המודרנית והמקובלת כיום, הקרויה "אוניפורמיטאריאניזם", לפיה אירועי העבר אינם שונים בצורה מהותית מאירועי ההווה, וכי הבנת ההווה הגאולוגי היא המפתח להבנת העבר, פורסמה על ידי בן זמנו של דולומייה, ג'יימס האטון רק בשנת 1795. התאוריה של דולומייה, לפיה יש לייחס אירועים גאולוגיים שונים לתהליכי הפיכת מרכזו הנוזלי של פנים כדור הארץ למוצק, בעקבות חדירת מים דרך הקרום החיצוני המוצק, הקדימה את האטון בכמה שנים, והיא קרובה לקטסטרופיזם, שהיה אז דרך החשיבה המקובלת. דולומייה לא היה תאורטיקן כי אם צופה מסור ומתעד דייקן, ובילה זמן רב באיסוף מידע גאולוגי וסיווגו. שלא כהאטון, לא הותיר אחריו דולומייה תאוריה מקיפה או עיקרון מדעי תקף הקרויים על שמו, אך את חותמו על מדע הגאולוגיה הותיר בדרכים אחרות.
במהלך אחד ממסעותיו בהרי האלפים בדרום טירול, גילה דולומייה סלע משקע אשר, שלא כאבן הגיר, לא תסס עת נחשף לחומצת מלח. ב-1791 פרסם את תגליתו ב"ז'ורנל דה פיזיק" (Journal de Physique). בשנה שלאחר מכן, באותו כתב העת, קרא המדען ניקולא-תאודור דה סוסיר למינרל דולומיט ולסלע המשקע דולומיט על שמו של דולומייה. כינוי זה למינרל, ולסלע שהמינרל מהווה את המרכיב העיקרי בו נותר עד היום, כמו גם שמם של הרי הדולומיטים בצפון מערב איטליה בהם זיהה דולומייה את המינרל לראשונה, כינוי שניתן להרים בשנת 1876, זמן רב לאחר מותו של דולומייה.