רוית חלד

ביוגרפיה

חלד סיימה תואר ראשון במדעים באוניברסיטת תל אביב בשנת 2004. המשיכה במסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בשנת 2008.
בין השנים 2007–2009 חקרה במסגרת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס במחלקה למדעים פלנטריים. ב-2009 מונתה שם לעמית מחקר. במהלך שהותה באוניברסיטת קליפורניה חקרה את השפעתם של פלנטסימלים על היווצרות ענקי גזים, מידלה את הפלנטות החיצוניות במערכת השמש, ועבדה על ניתוח של שדה הכבידה של טיטאן, ירח שבתאי.
ב-2011 מונתה למרצה בכירה בחוג למדעי כדור הארץ של אוניברסיטת תל אביב. ב-2015 מונתה פרופסור חבר בחוג למדעי כדור הארץ באוניברסיטת תל אביב. ב-2016 עברה לעבוד באוניברסיטת ציריך.
חלד היא חלק מהצוות המדעי של הגשושית ג'ונו של נאס"א אשר חוקרת את כוכב הלכת צדק. כמו כן היא אחת מהמדענים הראשיים בצוות המחקר של הגשושית Jupiter Icy Moon Explorer של סוכנות החלל האירופית וגם חברת צוות המחקר של טלסקופ החלל PLATO של סוכנות החלל האירופית, האמור להיות משוגר ב-2024.
חלד נשואה להרלד איטה, פרופסור לפיזיקת חלקיקים, ואם לשניים.

היווצרות כוכבי לכת

מחקרה של חלד עוסק בהיווצרות של כוכבי לכת במערכת השמש. במסגרת המחקר נבדק הקשר בין היווצרות כוכבי הלכת למבנה הפנימי שלהם, עבור ענקי גזים, כגון צדק, שבתאי, וענקי קרח כגון נפטון, ואורנוס. נבדקים התהליכים המביאים להיווצרות כוכבי הלכת במערכת השמש שלנו לעומת היווצרות כוכבי לכת סביב כוכבים אחרים, המחקר בודק גם אם ניתן למצוא מנגנון אחיד החוזה את היווצרות כוכבי הלכת, ומה ההבדלים בין מערכות פלנטריות שונות והתהליכים הפיזיקליים המשפיעים על היווצרות כוכבי לכת במערכת מסוימת.

מבנה פנימי של כוכבי לכת וזמן הסיבוב הפנימי

קבוצת המחקר של חלד בודקת גם את המבנה הפנימי של כוכבי הלכת והרכבם. במסגרת המחקר מפותחים מודלים חישוביים לחזות את ההתנהגות הדינמית של כוכב הלכת והשוואה לתצפיות קיימות. במסגרת המחקר, הצוות חוקר את מהירויות הסיבוב העצמי של ענקי הגזים והאם ניתן למצוא קשר בין המבנה לתנועת האטמוספירה בכוכבי לכת אלו.

חסמים לתנועת הרוחות באורנוס ונפטון

חלד, יחד עם יוחאי כספי ועודד אהרונסון ממכון ויצמן למדע ואדם שומאן וביל הבארד מאוניברסיטת אריזונה, הצליחו לחשב כי הרוחות החזקות הנושבות על פני נפטון ואורנוס מוגבלות לשכבת אטמוספירה שעומקה אינו עולה על 1,000 ק"מ. בנפטון, רוחות אלו מנשבות במהירויות של כ-2,000 קמ"ש, עם סופות וזרמי סילון חזקים. מאז גילוי הרוחות הללו על ידי הגשושית וויאג'ר 2, ניסו חוקרים לגלות מה היקף תופעת הרוחות, על מנת להבין יותר טוב את הרכב מבנה ענקי הקרח הללו. ב-2013, כספי, חלד, שומאן, הבארד ואהרונסון הצליחו למדל את ההשפעה של הרוחות על שדה הכבידה של כוכבי הלכת ולהראות כי זרמי הסילון מהווים רק אחוז קטן ממסת כוכבי הלכת. תנועת הרוחות מביאה לשינוי במסה הרגעית של כוכב הלכת ובכך לתנודה בשדה הכבידה שלו. באמצעות חישוב הקשר בין לחץ וצפיפות לתבנית הרוחות ומדידת המומנט הכבידתי, הם הוכיחו כי שכבת הרוחות מוגבלת ל-1,000 ק"מ ומהווה אחוזים בודדים ממסת כוכבי הלכת. כתוצאה מכך החוקרים יכלו ליצור מפה של שדה הכבידה של כוכבי הלכת המבוססת על נתוני הרוחות.

חישוב זמן הסיבוב העצמי של שבתאי

בשנת 2015, הצליחה חלד, יחד עם יוחאי כספי ואלי גלנטי ממכון ויצמן למדע, לחשב במדויק את זמן הסיבוב העצמי של שבתאי (10 שעות, 32 דקות, 45 שניות). החישוב הקודם הסתמך על מדידות של הגשושית וויאג'ר 2 ב-1981. אולם חישובים שהתקבלו ממדידות הגשושית קאסיני הראו שיש אי תאימות במספרים ויש פער בהבנה וחישוב זמן הסיבוב העצמי של שבתאי. הבעייתיות היא שמרכיבי האטמוספירה של שבתאי, ובעיקר המימן וההליום, נעים במהירויות שונות ואינם מעידים על הסיבוב העצמי של שבתאי עצמו. על כן המחקר של חלד התבסס על חישוב מהירות הסיבוב על ידי מדידת שדה הכבידה של שבתאי ועל חישוב דחיסותו ופחיסותו (העובדה שקוטרו מכיוון מזרח-מערב קטן מקוטרו כיוון צפון-דרום).