google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ואנה סקנלן

ביוגרפיה

סקנלן נולדה בווסט קירבי שבמחוז צ'שייר. היא בתם של בעלי מלון, ועברה עם הוריה לוויילס בגיל שלוש, שם הם קנו את המלון "רות'ין קאסל". היא למדה בדנבי, ואחר כך למדה היסטוריה בקווינס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. באוניברסיטה הצטרפה למועדון התיאטרון "קיימברידג' פוטלייטס" והתיידדה עם טילדה סווינטון.

קריירה

אחרי סיום הלימודים הצטרפה סקנלן לצוות האקדמי של לסטר פוליטקניק, והייתה מרצה לדרמה במשך חמש שנים. אחר כך עבדה בתפקיד דומה במשך שלוש שנים ב-"Arts Council of Great Britain".
אחרי פירוק מועצת האמנות ב-1994, החליטה סקנלן בגיל 34 להתחיל לשחק באופן מקצועי. עד מהרה החלה להופיע בתפקיד אחות בסדרה "Peak Practice" של ITV1. היא גילמה דמויות של אחיות פעמים אחדות בתחילת הקריירה שלה, כמו תפקיד המיילדת בסרט "נערת בולין האחרת" בכיכובן של נטלי פורטמן וסקרלט ג'והנסון. אחר כך שיחקה בדמות אחות לצדו של אדריאן אדמונדסון בתפקיד רופא בסדרה הכושלת "Doctors and Nurses", וכן בדמות הרופאה ד"ר דיאנה דיבס בסדרה "דוק מרטין" בכיכובו של מרטין קלונס.
הסדרה "קדימה מתחילים!" נכתבה על ידי סקנלן יחד עם ג'ו ברנד וויקי פפרדין שגם מככבות בה. העונה הראשונה זכתה לשבחים ממבקרי הטלוויזיה בבריטניה ושבחים על הופעותיהם של השחקנים, והתיאור הריאלי של המצב בבתי החולים של שירות הבריאות הלאומי (NHS).
ב-2009 היו שלוש הכותבות מועמדות לפרס אגודת הטלוויזיה המלכותית , לתסריט הטוב ביותר בקומדיה.
ב-2010 היו סקנלן וברנד מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים" לצידן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין.
מטרוסקסואל

מטרוסקסואל הוא כינוי של השנים האחרונות לגבר עירוני המעודכן על-פי צו האופנה, מודע למראהו ומטפח את גופו.
המונח "מטרוסקסואל" היה במקורו שילוב היתולי בין המילים "הטרוסקסואל" ו"מטרופולין", ונועד לתאר טיפוס מסוים של גבר סטרייט שאימץ לעצמו התנהגויות שאמורות להיות מזוהות לכאורה לפי הסטיגמות החברתיות עם גברים הומוסקסואלים - בעיקר הקפדה על אופנה ומודעות למראה חיצוני. המונח בנוי בתבנית המקובלת לתיאור נטייה מינית של אדם (הומו/בי/הטרו־סקסואל) כפי שנטבעה במאה ה-19 על ידי העיתונאי האוסטרו-הונגרי קרל מריה קרטבני, וזאת על אף שבמקרה הנוכחי המושג אינו מתייחס לנטייה מינית. הרעיון העומד בבסיס המושג הוא שנורמות התנהגות כדוגמת רגישות, השקעה בלבוש וטיפוח הגוף והעור, אשר היוו חלק מהסטריאוטיפ ההומוסקסואלי (שנבע מהסטיגמה הנשית) הפכו לנורמות התנהגות מקובלות של גברים ללא קשר לנטייתם המינית.

תחילת השימוש במונח

העיתונאי הבריטי מרק סימפסון טבע את המונח בשנת 1994, בכתבה שפרסם ב"אינדפנדנט". המונח צבר תאוצה לאחר כתבה ב־Salon.com שעסקה בדמותו של הכדורגלן דייוויד בקהאם, הנחשב לאב הטיפוס של הגבר המטרוסקסואלי. כתבה בניו יורק טיימס שהתפרסמה ב־2003 תחת הכותרת "המטרוסקסואלים יוצאים מהארון" הוסיפה גם היא להבניית המושג. מאז המונח לאינספור רמיזות ודיונים בתוכניות טלוויזיה ובכתבי-עת העוסקים בנושאי פנאי ובידור. תוכנית הטלוויזיה סאות' פארק אף הגדילה לעשות, ויצרה פרק שלם על התופעה.
בראשיתו, נועד המונח לתאר שינוי כללי בתפיסת הגבריות של גברים עירוניים סטרייטים, אך מאוחר יותר התרחבה משמעותו וכיום הוא מתייחס לגברים באופן כללי, בלי קשר לנטייה מינית. תקשורת האופנה טיפחה דווקא את הפן הצרכני של המונח, ויצרה את הדימוי של הגבר ההטרוסקסואל הצורך מותגים ומוצרי טיפוח. כך הפך המונח לכלי לקידום צריכת מותגי אופנה ומוצרי טיפוח על ידי גברים הטרוסקסואליים.
דגל היופי

דגל היופי הוא אות הניתן על ידי המועצה לישראל יפה בחסות משרד הפנים לערים וישובים מצטיינים בפיתוח ובטיפוח איכות הסביבה בארץ - האות "דגל היופי" ניתן לה על פיתוח ריאות ירוקות, רחובות וצירים מרכזיים, פיתוח מוסדות ציבור, תחזוקה כללית ועוד.
התחרות היא כלל ארצית ומקיפה כ-93 ערים, מועצות מקומיות ומועצות אזוריות, שהתמודדו בבתים נפרדים בהתאם לסיווגם.
מוסה מאזו

קריירת מועדונים

מאזו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פאן המקומית. בקבוצה הבוגרת שיחק שנתיים וחצי כבש 48 שערים ב-75 משחקים. בינואר 2008 חתם לוקרן מליגת העל הבלגית. עד מהרה, הפך מאזו לשחקן מוביל בקבוצה וכבש 6 שערים ב-9 משחקיו הראשונים.
ב-3 בינואר 2009 חתם בצסק"א מוסקבה תמורת 4.8 מיליון אירו, וב-12 במרץ הצטרף לקבוצה לאחר שזו העפילה לשמינית גמר גביע אופ"א. בינואר 2010 הושאל למונקו מליגת העל הצרפתית עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה. עונה לאחר מכן חתם בבורדו, ובינואר 2011 חזר למונקו. בהמשך שיחק גם בזולטה ורכם ולה מאן.
ביולי 2013 חתם בויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית.
באוגוסט 2014 חתם במאריטימו. ב-28 בינואר 2015 חתם בצ'אנגצ'ון יטאי מליגת העל הסינית.
בפברואר 2016 חתם רנדרס מליגת העל הדנית.
ביולי 2016 חתם באז'אקסיו לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. אז'אקסיו מימשה את האופציה על מאזו, אך ב-31 באוגוסט 2017 חתם בלאנס לשלוש שנים. בדצמבר 2018 שוחרר מהמועדון.
בינואר 2019 חתם באוהוד מליגת העל הסעודית.
ב-23 בספטמבר 2019 חתם בסקציה נס ציונה מליגת העל.

קריירה בינלאומית

ב-31 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניז'ר בהפסד 0–1 לאוגנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. ב-10 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד מצרים.
באפריל 2015 הודיע על פרישה מהנבחרת, על רקע פיטוריו של מאמן הנבחרת גרנוט רוהר. עם זאת, כעבור חצי שנה חזר לנבחרת ובמשחק החזרה שלו כבש צמד בניצחון 0–2 נגד סומליה.
מאזו השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2012 וגביע אפריקה לאומות 2013. מאזו הוא מלך שערי הנבחרת בכל הזמנים עם 13 שערים בנבחרת.
תגובה המוליטית מאוחרת למתן דם

תגובה המוליטית מאוחרת למתן דם (באנגלית: Delayed Hemolytic Transfusion Reaction, DHTR) היא אחת מסוגי התגובות האימוניות (חיסוניות) לעירוי דם. התגובה נוצרת כתוצאה מהימצאותם של נוגדנים בדם של מקבל העירוי לכדוריות הדם של התורם.
בניגוד לתגובה המוליטית חדה (Acute Hemolytic Tranfusion Reaction), אשר מופיעה קרוב לזמן העירוי ויכולה להוות סכנת חיים, התגובה המאוחרת מופיעה בדרך-כלל כ-2–10 ימים לאחר העירוי, ולרוב מהווה תגובה מתונה יותר.

מנגנון המחלה

התגובה ההמוליטית המאוחרת מתרחשת משנית לחשיפה קודמת לאנטיגן (אנגד). בחשיפה הראשונית, אנטיגן שעל כדוריות הדם של התורם יוצר תגובת נוגדנים איטית בגוף הנמען. רמת הנוגדנים דועכת עם הזמן, וכתוצאה מכך בדיקות הסקר לסוג דם והצלבה (בדיקות בהן נבדקת התאמה בין סוג דם התורם לסוג דם הנמען) לפני מתן הדם יהיו שליליות.
האנטיגנים הנפוצים ביותר בתגובות מהסוג הזה הם מסוג Kidd, Rh, Kell, Duffy, בניגוד לתגובות המוליטיות חריפות בהן האנטיגן הוא מקבוצת ה-ABO.
בחשיפה השנייה, הנמען כבר רגיש לאנטיגן ומייצר תגובה חיסונית עזה יותר, עם ייצור מוגבר יותר של נוגדנים אשר מופיעים תוך מספר ימים.
כתוצאה מכך, כדוריות הדם של התורם מתכסות בנוגדנים, ומסולקות במערכת הרטיקולואנדותליאלית (טחול וכבד בעיקר), דהינו הרס חוץ-כלי (extra-vascular).

התייצגות

לרוב, התגובה היא נטולת-תסמינים (אסימפטומטית). אם ישנם סימנים, הם יכולים לכלול: חום, ירידה בהמטוקריט, צהבת, עלייה בהמוגלובין בדם והמוגלובינוריה (המוגלובין בשתן). התייצגויות קשות יותר הן נדירות, ויכולות לכלול אי-ספיקת כליות חדה ואפילו מוות.

טיפול

לרוב התגובה ההמוליטית המאוחרת אינה דורשת טיפול. אם מופיעים תסמינים, יש לתת עירוי נוזלים תוך-ורידי (הידרציה). במקרים בהם ההמוליזה קשה יותר, ייתכן ויהיה הצורך בעירויי דם נוספים (לאחר בדיקת סקר חוזרת).
בכל מקרה של חשד לתגובה המוליטית מאוחרת, יש לשלוח בדיקת דם למעבדה לביצוע מבחן קומבס, ואם זה חיובי, לנסות לבודד את הנוגדן.
יוסי גרין

ביוגרפיה

נולד בישראל והתגורר בבני ברק. בצעירותו היגר עם משפחתו לארצות הברית.
את לימודיו הבוגרים קיים בישיבה בשכונת סטמפורד היל בלונדון, שם החל להלחין על "פסנתר ישן ושבור למחצה בעליית גג בבית משפחתו הקרובה".
בספרו 'מנגינת חיי' מספר גרין כי דודו ודודתו שהאזינו לאחד משיריו יצרו קשר עם המנצח הלונדוני יגאל צאליק שבא עוד באותו לילה לביתם ולקח את גרין תחת חסותו.
גרין הלחין לזמרים חסידיים רבים, כאברהם פריד, לו הלחין את הלהיטים "אדרבה" "תניא" "אמת" ו"דדא ביה", ועוד. כמו כן הלחין את השירים "וארשתיך", "שלוחים", "ומי יתן" - לאוהד מושקוביץ, "ענווים", "ועוד ישבו" - למרדכי בן דוד, "ניסים" - לשלומי גרטנר, "ספור הכוכבים" של לב טהור, "על חומותייך" ו"ידיד" - ליעקב שוואקי, הלהיט "קנא לשמך" - ליצחק מאיר הלפגוט ועשרות שירים נוספים, לזמרים אחרים. הוא מלחין גם זמרים צעירים שהוא רואה בהם פוטנציאל.
גרין מקפיד על כך שבכל שיר שהלחין, למרות שהוא מושמע בדיסק של זמר אחר, יוכנס לפחות קטע אחד בקולו שלו.
הוציא דיסקים עם לחנים מוכרים שלו, בעיבוד ושירה שלו בשם "גוונים של גרין" (2005) ו"היפש" (2011).
בשנת 2008 הוציא גרין אלבום משל עצמו בשם התו השמיני, בו הלחין את כל השירים, ושר אותם יחד עם זמרים חסידיים ידועים אחרים, ביניהם אברהם פריד, מרדכי בן דוד, חיים ישראל ועוד.
וכן המשיך להוציא לאחר מכן עוד דיסקים מסדרת התו השמיני בהם קאברים לשירים ישנים שלו וגם חדשים כמו הדיסק "הארציג" עם הזמר שלומי דסקל והדיסק "ווארעמקייט" עם הזמר שרגי גשטטנר והדיסק "אמת ויציב" עם הזמר אברמי רוט
בשנת 2014 הוציא דיסק בשם "אידיש נחת" ובו לחנים חדשים בשירת ילדים ותוספת שלו, ביניהם השיר "התקבצו מלאכים" שהפך מיד ללהיט. בשנת 2016 הוציא אלבום נוסף בסדרת אידיש נחת שנקרא - "סיבבן במצוות". ב-2017 הוציא לאור ספר בשם "מנגינת חיי: השירים, הסיפורים, החידושים".
בעקבות הוריקן סנדי (2012) נפגע ביתו של גרין בצורה קשה.
לקראת סוף שנת 2017, לאחר שחרורו של הרב שלום מרדכי רובשקין מהכלא האמריקאי הוציא את הסינגל "מוציא אסורים" שגרר תגובות נלהבות.
הוא בעל טור אישי שבועי בעיתון "כל ישראל" מבית קו עיתונות, בשם "גוונים של גרין".
לואיזה לימונית

שימושים במטבח

ניתן להשתמש הן בעלים טריים והן בעלים מיובשים ששומרים על ריחם הלימוני לזמן ממושך. הלואיזה משמשת במטבח לעידון טעמם של מאכלים כמו סלטים, עוף ודגים, מתכוני פטריות מסוימים וגם לתיבול מאכלים מתוקים כמו ריבות, סלטי פירות, פשטידות וגלידות. בנוסף, אפשר לחלוט עלים של לואיזה קצוצים דק עם תמציות סוכר המיועדות לעוגות לימונים.
ניתן להכין מהלואיזה הלימונית חליטה במים רותחים לשתייה.

רפואה עממית

על פי הרפואה העממית העלים של הלואיזה טובים לגירוי התיאבון וגם לעבודה תקינה של מערכת העיכול כנגד בעיות של עצירות. הם נחשבים למרגיעים במקרים של עצבנות והפרעות שינה ויש המאמינים כי הם בעלי השפעה חיובית גם במקרים של הצטננות, בעיות בבלוטת הערמונית ואף נגד דלקת בגרון.
מחקר מדעי שבוצע באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2005 מצא כי ללואיזה הלימונית אפקט של "מוות תאי מתוכנן" הפועל גם על תאים סרטניים, בינתיים במבחנה בלבד.

קוסמטיקה

משתמשים בלואיזה כתוספת למי הרחצה באמבטיה, כדי שתהיה להם השפעה מרעננת וגם לייצור סבונים ונוזלי סבון.
פלסאון תעשיות

אודות החברה

החברה נוסדה ב-1964 בקיבוץ מעגן מיכאל ובו ממוקם עד היום מפעל הייצור העיקרי של החברה. אתרי ייצור אחרים הם בקיבוץ כברי על ידי חברת הבת ריאון, וחברות בת הפועלות באיטליה, הודו, גרמניה, ברזיל ובארצות הברית. החברה רשמה הכנסות של כ-979 מיליון ש"ח ב-2013 והציגה רווח תפעולי של כ-103 מיליון ש"ח ורווח נקי של כ-100 מיליון ש"ח. 
מרבית מכירות החברה הן לייצוא (833 מיליון ש"ח ב-2012), בעיקר לאירופה. חומרי הגלם העיקריים הם פוליפרופילן ופוליאתילן שמיובאים ברובם.
מפעל פלסאון הוקם במעגן מיכאל כמפעל הזרקת פלסטיק. ההחלטה על הקמת מפעל בתחום הפלסטיק נבעה מרצון הקיבוץ להקים מפעל בו יוכלו לעבוד חברי הקיבוץ המבוגרים או אלו שאינם כשירים לעבודה פיזית מאומצת, מבלי שיצטרכו לעבור הכשרה ארוכה ולהפעילו עם כוח אדם קטן יחסית. מנהל המפעל הראשון היה יצחק (איציק) קנטור, והמוצרים העיקריים היו מכלי הדחה, פחי אשפה וארגזים מפלסטיק. בדצמבר 1997 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ונכון לשנת 2016 כ-69% מהמניות מוחזקות בידי קיבוץ מעגן מיכאל והשאר בידי הציבור ובידי גופים מוסדיים. החברה היא אחת מחמש החברות הקיבוציות הגדולות ביותר.
ארו (מחוז)

היסטוריה

מחוז ארו היה לאחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו במהלך המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. הוא נוצר מחלק מחבל לנגדוק הקדום.
בזמנו חבל הארץ היה ממגדלי הכרמים, אך בתחילת המאה ה-20 כרמיו נחרבו בעקבות מחלה קשה וצניחה במכירות, דבר אשר גרם לאלפי פועלים במחוז להתמרד. ההתמרדות דוכאה ביד קשה בידי ממשלת ז'ורז' קלמנסו.

גאוגרפיה

מחוז ארו מוקף במחוזות אוד, טארן, אביירון, גארד, ובמפרץ הים התיכון הנקרא "מפרץ האריה" (Golfe du Lion). המחוז מגוון מבחינה גאוגרפית: בדרום חופים רבים, בצפון הרי הסֶבֶנים, ושטחים חקלאיים ביניהם.
בשטח המחוז עוברים הנהרות אוד, אוֹרְבּ, ארו, ונהר וידוּרְל.

דמוגרפיה

במאה ה-20 אוכלוסיית המחוז גדלה מאוד, כשהיא עוברת מ-471,429 תושבים ב-1954 ל-896,441 ב-1999. המחוז חצה את קו ה-1,000,000 תושבים במרץ 2006. מעריכים כי הוא יגיע ל-1,350,000 תושבים עד שנת 2030.

פוליטיקה

משנת 1945 עד שנת 1979 היה ז'אן באן נשיא המועצה הכללית של מחוז ארו. בהמשך נכנס למשרה זו ז'ראר סומד והחזיק בה תקופה ארוכה, עד שנת 1998, כאשר החליף אותו אנדרה וזינייה. וזינייה, כמו באן בזמנו, הוא חבר המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.
יומו של הטנטקל

משחקיות

יומו של הטנטקל הוא משחק הרפתקה דו ממדי בממשק "הצבע והקלק" (עם העכבר), והוא המשכו של המשחק "אחוזת המטורפים" (Maniac Mansion).
המשחק הוא השמיני שהשתמש במנוע SCUMM, בממשק זה השחקן מדבר עם דמויות ואוסף פריטים שיתבררו כחיוניים להמשך המשחק.
במשחק 3 דמויות שניתן לשלוט באחת מהן כל פעם וניתן לעבור בין דמות לדמות בכל זמן נתון. הדמויות גם יכולות להעביר פריטי ציוד מהאחת לשנייה.
ב"אחוזת המטורפים" (המשחק הקודם בסדרה), ניתן היה להיהרג בדרכים רבות ואף להיתקע במשחק (בדומה לרוב משחקי סיירה). לוקאס ארטס החלו באידאולוגיה חדשה למשחקים, שאי אפשר יהיה להיתקע משום שהשחקן שכח לקחת חפץ חיוני להמשך המשחק או להיהרג, ובשנת 1990 יצא "הסוד של אי הקופים" שהחל את האידאולוגיה שנמשכה עד שנת 2000 עם הוצאת משחק ההרפתקאה האחרון של החברה, "הבריחה מאי הקופים".

עלילה

המשחק מהווה המשך לאחוזת המטורפים ומשתמש בחלק מהדמויות שהופיעו בו, אך אין קשר עלילתי חזק בין השניים והוא עומד בפני עצמו. העלילה מתרחשת באחוזתו של ד"ר פרד אדיסון (אחוזת המטורפים), מדען מטורף שיצר שני טנטקלים (זרועות תמנון) תבוניים ומהלכים. בתחילת המשחק שותה הטנטקל הסגול שפכים רעילים הנפלטים מהמעבדה של ד"ר פרד, ואלו הופכים אותו לגאון מרושע הזומם להשתלט על העולם. ד"ר פרד מתכנן להרוג את הטנטקל הסגול, אך גם את הירוק הלא-מזיק, אבל הטנטקל הירוק קורא לעזרה לברנרד ברנולי, אחת הדמויות מהמשחק המקורי, וברנרד מביא איתו את חבריו, הוגי ולוורן. לאחר שברנרד משחרר בטעות את הטנטקל הסגול, מחליט ד"ר פרד שהדרך היחידה להצלת העולם היא לחזור בזמן ולהפסיק את פליטת השפכים מהמעבדה, כך שהטנטקל הסגול לא יוכל לזכות בכוחותיו.
לרוע המזל, ד"ר פרד משתמש ביהלום מזויף להפעלת מכונת הזמן, והמכונה, במקום שתעבוד כנדרש, שולחת את הוגי 200 שנים לעבר, ליום שבו מתכנסים באחוזה האבות המייסדים של ארצות הברית - ג'ורג' וושינגטון, בנג'מין פרנקלין, ג'ון הנקוק ותומאס ג'פרסון, שגם לוקחים חלק פעיל במשחק, לכתיבת החוקה של ארצות-הברית, את לוורן 200 שנים לעתיד (בעולם הנשלט על ידי הטנטקלים), ואת ברנרד היא משאירה בהווה. כעת ברנרד צריך למצוא יהלום חדש כדי שהמכונה תפעל, והוגי ולוורן צריכים למצוא דרך להפעיל את המכונות (על ידי חיבורן לחשמל) בזמנם שלהם ולחזור להווה, ולאחר כל זה עדיין עליהם לעצור את הטנטקל הסגול.
השחקן במשחק שולט בכל שלוש הדמויות בתקופות הזמן השונות, וזרמי הזמן השונים משפיעים זה על זה (מעשים שנעשו בעבר משפיעים על העתיד, וניתן להעביר חלק מהחפצים בין שלוש הדמויות). המשחק גם מצטיין בדיאלוגים הומוריסטיים ארוכים עם הדמויות השונות והמשונות שמאכלסות את האחוזה בזרמי הזמן השונים ובדיבוב של הדמויות (בגרסת הדיסק בלבד).
ניתן לשחק ב"אחוזת המטורפים" במשחק זה, אם הולכים לחדר של אספן הבולים ומפעילים את המחשב.
הצהרת לוסקה

הצהרת לוסקה של חבר העמים הבריטי על גזענות ואפליה גזעית היא הצהרה של ראשי מדינות חבר העמים הבריטי בענייני גזענות ושוויון שהוסכמה על ידי המדינות החברות בחבר העמים הבריטי והוצהרה ב-7 באוגוסט 1979 בלוסקה שבזמביה בתום הפגישה החמישית של ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי.
הצהרה זו הוצאה בהמשך להצהרת סינגפור משנת 1971 אשר קבעה את הבסיס הפוליטי, הסוציאלי והכלכלי של היחסים בין המדינות החברות בחבר העמים.
בהצהרה מוקדשות שלוש פסקאות לנושא השוויון ובייחוד לנושא הגזענות. הצהרה זו ניתנה בעקבות הכרזת העצמאות של זימבבווה רודזיה אשר דרשה התייחסות והתאמת עקרונות חבר העמים. 
הסעיף הראשון של ההצהרה כולל דרישה לשוויון בפני החוק, בלי אפליה על בסיס גזע, מגדר, מוצא, זהות לאומית או אתנית. ההצהרה מציינת כי כיבוד ההבדלים בין תרבויות אינו יכול להצדיק אפליה על בסיס תרבותי. בכך מציינת ההצהרה כי מדיניות האפרטהייד של דרום אפריקה היא בושה לאנושות, וחובה על חבר העמים הבריטי להביא לסיומה המוחלט של מדיניות אפליה זו. 
בנוסף לדרישה לשוויון ולכבוד לעמים ולגזעים שונים, דורשת ההצהרה מתן כבוד וזכויות שוות לקהילות של מהגרים.
ויליאם ר. היגינס

ביוגרפיה

ויליאם היגינס נולד בדנוויל, קנטקי. למד לתואר ראשון באוניברסיטת מיאמי באוהיו, והשלים תואר שני באוניברסיטת אובורן. 
בשנת 1968 השתתף במלחמת וייטנאם, בדרגת לוטננט, במסגרת הדיוויזיה הימית השלישית של חיל הנחתים. בשנת 1969, עם שובו, שירת במפקדת הכוחות הימיים בלואיוויל, קנטקי.
בשנת 1972 חזר לוייטנאם, והשתתף בלחימה כמפקד יחידת רובאים של המארינס עד 1973. בין השנים 1973–1977 שירת היגינס כקצין בבית הספר לקצינים בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו שבוירג'יניה. בשנת 1980 השלים את לימודיו במכללה לפיקוד ומטה בבסיס מקסוול של חיל האוויר האמריקאי. בין השנים 1981–1987 שירת היגינס במחלקת ההגנה.
בשנת 1987 עבר לשרת כסגן מפקד מטה האו"ם לפיקוח על שביתת הנשק בדרום לבנון (UNTSO)
היגינס הועלה לדרגת קולונל בשנת 1989, בעת שהותו בשבי.

חטיפתו ורציחתו

ב-17 בפברואר 1988 נפגש היגינס, במסגרת תפקידו כסגן מפקד מטה האו"ם לפיקוח על שביתת הנשק בדרום לבנון (UNTSO), עם אחד ממנהיגי ארגון אמל בעיר צור. לאחר הפגישה נכנס לרכבו ונסע בשיירה של כח האו"ם על כביש החוף הלבנוני. בשלב מסוים של הנסיעה הבחינו אנשיו בחסרונו - ומיהרו לשוב על עקבותיהם, אך מצאו את הרכב ריק. מאוחר יותר נטל את האחריות על החטיפה ארגון שכינה עצמו בשם "הבריגדות האיסלאמיות המהפכניות" שהיה למעשה מסונף לחזבאללה - ופעל בהנהגתו של עימאד מורנייה, מפקדו הצבאי של הארגון.
בעקבות החטיפה ביצעו אנשי ארגון אמל מצוד נרחב ואלים אחר החוטפים. המצוד גרם לקרע בין אמל לבין מוסטפא דיראני, שטען כי היגינס הוא מרגל אמריקני.
במהלך תקופת השבי הועבר היגינס למחנה אראק-קרעה, מדרום לביירות, שם נחקר בעינויים קשים. 
בחודש יולי 1989 הודיע ארגון חזבאללה כי הוציא להורג בתליה את היגינס בתגובה על חטיפתו של השייח עבד אל-כרים עובייד על ידי צה"ל. הארגון צירף להודעתו סרטון וידאו בו נראתה גופתו התלויה של היגינס.
בתו של היגינס מנישואיו הראשונים, כריסטין, צפתה במקרה בקלטת הווידאו במהלך שידור מבזק חדשות בטלוויזיה, בעת ששהתה עם חבריה במחנה-קיץ. מאוחר יותר העידה כריסטין כי האירוע גרם לה טראומה.
הסרטון נבדק על ידי שרותי הביטחון הישראליים, שהעלו ספקות באשר לאותנטיות שלו. בין היתר נראה היגינס בסרטון כשהוא לבוש במעיל ובבגדי חורף, מה שלא התיישב עם מזג האוויר הקייצי של חודש יולי בלבנון. לאחר מכן, עם החזרת הגופה לאמריקאים, התגלו חתכי סכין בגרונו - וזו כנראה הייתה סיבת המוות. להערכת החוקרים שבדקו את כל הראיות, היגינס נרצח כבר בחודש דצמבר 1988.
במהלך הקריירה הצבאית שלו ולאחר מותו זכה לעיטורים בהם כוכב הארד, אות לגיון ההצטיינות, לב הארגמן ו-Presidential Citizens Medal. על שמו נקראה משחתת טילים מונחים של הצי האמריקאי.

מעצרים

ב-13 באוגוסט 1989 לכדו כוחות סוריים בביירות את אחד החוטפים, מוחמד ראחאל. ימים ספורים לאחר מכן נלכד חוטף נוסף, מוסטפא חארבי. 
החוטפים הובאו למשפט בדמשק ונדונו לתקופות מאסר ממושכות, אך שוחררו במפתיע כעבור זמן קצר.

תביעת הפיצויים

בשנת 2000 הרשיעה השופטת הפדרלית קולין קולאר-קוטלי (Colleen Kollar-Kotelly) את הרפובליקה האיסלמית של איראן באחריות לחטיפתו והריגתו של היגינס, ופסקה פיצויים לאלמנתו בסך 365 מיליון דולר. 
תביעה זו התאפשרה בזכות הליך שאישר הקונגרס האמריקאי בשנת 1996, בשם (Foreign Sovereign Immunities Act - (FSIA  על-פיו יכולים קורבנות טרור לתבוע פיצויים מממשלות המעניקות חסות למעשי טרור בגין נזקי אותן פעולות.
גיא לוי

קריירה

לוי התחיל את הקריירה המקצועית בתור שחקן הפועל פתח תקווה והפך ב-1994 למאמנה של הקבוצה. לאחר מכן אימן גם את הפועל בית שאן, ובין 1997 ל-2000 אימן את הפועל צפרירים חולון. בשנת 2000 החל לאמן את הפועל חיפה. בעונתו הראשונה כמאמן הגיעה הקבוצה למקום השלישי, אולם בעונה הבאה רוב השלד שהרכיב את הקבוצה בעונות השיא שוחרר בשל קשיים כלכליים של הבעלים רובי שפירא ששם קץ לחייו באמצע העונה, והקבוצה נשרה לליגה הלאומית. לאחר מכן אימן תקופות קצרות את הפועל כפר סבא ובני יהודה תל אביב.
בשנת 2004 מונה כמאמן הנבחרת הצעירה של ישראל, אותה הוביל לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, שם התמודדה ללא הצלחה מול 7 הנבחרות הטובות באירופה.
ב-28 במאי 2008 חתם לוי לשלוש שנים בהפועל באר שבע. למרות עונה מוצלחת שכללה זכייה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית ועלייה לליגת העל, עזב את הקבוצה בסיומה. לקראת עונת 2010/2011 מונה לוי למאמן הפועל רמת השרון לאחר שלא אימן אף קבוצה בעונה הקודמת. לאחר שני מחזורי ליגה בלבד התפטר לוי בשל סכסוך חריף עם הנהלת הקבוצה, ולאחר מכן אימן לתקופה קצרה את קבוצת אפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית. באוקטובר 2011 מונה שוב למאמן הפועל באר שבע, ובתום העונה עזב את הקבוצה.
ב-14 באוקטובר 2013 חתם לוי לעונה אחת בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. ב-25 בפברואר 2014 פוטר מתפקידו. ב-18 ביוני 2014 חתם לעונה אחת בבני סכנין כמחליפו של מרקו בלבול. ב-5 בדצמבר פוטר מתפקידו. ב-28 בינואר 2015 מונה לוי למאמן בית"ר ירושלים עד לתום העונה. במשחקו הראשון בקבוצה השיג ניצחון 1:3 מול עירוני קריית שמונה באצטדיון טדי, במסגרת המחזור ה-20 של ליגת העל. בתום העונה, לאחר חילוקי דעות כספיים עם בעלי הקבוצה אלי טביב, עזב את המועדון.
ב-5 בנובמבר 2015 חתם לוי עד תום העונה בהפועל תל אביב. הקבוצה מיעטה לכבוש ולצבור נקודות ובעלי המועדון אמיר כבירי מינה את אלי גוטמן למנהל הספורטיבי של המועדון. לוי הצהיר כי יסכים לשמש מאמן תחת גוטמן לאחר שהוצגה לו חלוקת הסמכויות בין השניים וגם גוטמן עצמו טען כי הוא מעדיף שלוי יישאר בעמדת המאמן, אך לאחר שבועיים שבהם המשיכה הקבוצה להציג יכולת לא משכנעת פוטר לוי מהמועדון.
בשנת 2017 שימש כמנהל המקצועי של מחלקת הנוער ובית הספר לכדורגל של מכבי שעריים. ב-18 בספטמבר 2017 מונה למאמן הפועל רעננה.
ב-15 באוקטובר 2017 פוטר לוי מהפועל רעננה אחרי 3 משחקים בלבד, בהם הפסידה הקבוצה את שלושתם ונותרה במקום האחרון עם נקודה אחת בלבד לאחר 7 מחזורים בעונה.

חיים אישיים

לוי הוא בנו של גברי לוי, יו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל לשעבר. בן דודו הוא השחקן יהודה לוי.
חופש העיסוק

חופש העיסוק הוא הזכות הטבעית של כל אדם לעסוק בכל עיסוק או מקצוע שיחפוץ בו. חשיבות זכות זו נובעת מההשלכה על רוב תחומי החיים, החל מקיום פיסי בסיסי, דרך מעמד בחברה וכלה באפשרות הפנאי להגשמת שאיפות.
הזכות נכללת בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם שנתקבלה באו"ם בשנת 1948. בישראל נחקק בשנת 1992 חוק יסוד: חופש העיסוק המסדיר את מעמדו של חופש העיסוק כעיקרון על-חוקי, אולם מגביל את עיסוקיו של אדם לעיסוק שלא נאסר בחוק (לדוגמה איסור על עיסוק כעורך דין ללא רישיון לעריכת דין) ומסדיר את מעמד חופש העיסוק אם קיימת התנגשות עם חוקים אחרים.

חופש העיסוק במדינת ישראל

כבר בימי ראשית המדינה קיבל חופש העיסוק ביטוי בפס"ד בז'רנו נ' שר המשטרה מבית המשפט העליון:
כלל גדול הוא, כי לכל אדם קנויה זכות טבעית לעסוק בעבודה או במשלח-יד אשר יבחר לעצמו, כל זמן שההתעסקות בעבודה או במשלח-יד אינה אסורה מטעם החוק
— בג"ץ 1/49 בז'רנו נ' שר המשטרה
בשנת 1992 נחקק חוק יסוד: חופש העיסוק, המעניק לחופש העיסוק מעמד עליון בחוק הישראלי. על פי רוב משתדל בית המשפט לצמצם פגיעה בחופש העיסוק כאשר הדבר אפשרי. פסקת ההגבלה הקיימת בחוק היסוד מאפשרת חריגים מצומצמים ופסקת ההתגברות שבו מאפשרת חריגים נוספים, הפוגעים באופן בוטה בחופש העיסוק. לחופש העיסוק יש השפעה נרחבת על חוקים אחרים כגון חוק שעות עבודה ומנוחה משנת 1951 וחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם משנת 1996.
בשנת 1999 נתן בית הדין הארצי לעבודה פסק דין תקדימי המעדיף את חופש העיסוק של העובד על פני זכותו של המעביד להגנה על סודותיו המסחריים
תרבות דמוקרטית

תרבות דמוקרטית הוא כתב עת אקדמי לענייני חברה, דמוקרטיה ומשפט אשר נוסד בשנת 1999.
כתב העת יוצא לאור על ידי הוצאת אוניברסיטת בר-אילן והפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. עד חוברת 14, אשר ראתה אור בספטמבר 2012, היה גם המכון הישראלי לדמוקרטיה שותף בהוצאת כתב העת.
כתב העת נועד לספק מענה לאתגרים הכרוכים בביסוסה של הדמוקרטיה בחברה הישראלית, ומכוון בעיקר לחוקרים וקובעי מדיניות.
כתב העת מפרסם מאמרים העוסקים בסוגיות של דמוקרטיה על פניה השונות, תוך עיון מעמיק במדינה הישראלית ותכונותיה המיוחדות. המחקרים מגיעים מתחומי מדע מגוונים, ובכללם ספרות, היסטוריה, משפטים, סוציולוגיה, מחשבה יהודית ומגדר. המאמרים עוברים שיפוט אקדמי באמצעות קוראים עמיתים (Peer-Review) ובאמצעות מערכת תלמידים מהפקולטה למשפטים. 
הגיליון הראשון של כתב העת ראה אור בינואר 1999, ועד שנת 2016 יצאו לאור 16 גיליונות, מתוכם 4 גיליונות בשפה האנגלית. בכל שנה מפיק כתב העת לפחות גיליון אחד, כאשר בממוצע רואים אור בין 2 ל-3 גיליונות בשנה. מפעם לפעם מפרסם כתב העת גיליון העוסק בנושא מוגדר, כמו צבא וחברה, מגדר, בג"ץ עמנואל ועוד.
על כריכות גיליונות כתב העת מופיעות לרוב יצירות אמנות ישראליות, כמו "היום תור טבי" מאת יהודה מרטון, ו"עץ צבוע בחצר מוזיאון ישראל" מאת מנשה קדישמן. העורכת הגרפית של כתב העת היא רבקה קנלר.
את כתב העת מלווה מערכת מלומדים וכן מערכת תלמידי הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת בר-אילן.

מערכת אקדמית

עורכים: פרופ' אבי שגיא, פרופ' ידידיה צ' שטרן וד"ר חנן מנדל.
מערכת מצומצמת: פרופ' ירון אזרחי, פרופ' סטיוארט א' כהן, פרופ' אבי שגיא ופרופ' ידידיה צ' שטרן.
מערכת מורחבת: פרופ' אהרן אנקר, פרופ' יעקב בלידשטיין, פרופ' אלה בלפר, פרופ' איל בנבנישתי, פרופ' משה הלברטל, פרופ' אלון הראל, פרופ' מייקל וולצר, פרופ' נעם זוהר, פרופ' ברוך זיסר, פרופ' פנינה להב, פרופ' סנדי לוינסון, פרופ' מנחם לורברבוים, פרופ' מנחם מאוטנר, פרופ' דן מכמן, פרופ' שמואל סנדלר, פרופ' יעקב עירם, פרופ' ג'ורג' פלטשר, פרופ' מנחם פרידמן, פרופ' מנחם קלנר ופרופ' יעל תמיר.