google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ונתן נולאן

קריירה

אחיו הבכור, הבמאי כריסטופר נולאן השתמש בסיפורו הקצר של נולאן, "ממנטו מורי", כבסיס לסרטו "ממנטו". למרות שג'ונתן לא קיבל מקום בקרדיטים כתסריטאי אלא רק כ"מבוסס על סיפור מאת...", קיבלו שני האחים מועמדות משותפת לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר מיד עם הפצת הסרט, עוד לפני שהסיפור עצמו פורסם.
ב-2005 ג'ונתן וכריסטופר כתבו את התסריט ל"יוקרה", אשר מבוסס על רומן של כריסטופר פריסט בעל אותו שם. ב-2008 שיתפו האחים פעולה בתסריט של הסרט "האביר האפל". הסרט הפך לגרסה הקולנועית המוצלחת ביותר של באטמן מבחינה כלכלית. מאז, כבר נשבר שיא זה על ידי סרט ההמשך שלו, "עלייתו של האביר האפל".
ב-10 בפברואר 2011, העלתה רשת CBS פיילוט של נולאן לסדרה "מבוקש". הסדרה אושרה להפקה באופן רשמי ב-13 במאי 2011 על מנת שתהיה מוכנה לשידור בסתיו 2011. הסדרה רצה חמש עונות בכיכובם של ג'יימס קאביזל ומייקל אמרסון. נולאן שימש מפיק בפועל יחד עם ג'יי ג'יי אברהמס.
נולאן כתב את התסריט ל"בין כוכבים", סרט מדע בדיוני המבוסס על עבודותיו של הפיזיקאי קיפ תורן, ושימש גם כמפיק. אחיו, כריסטופר נולאן כתב, ביים והפיק את הסרט שהופץ על ידי אולפני פרמאונט בצפון אמריקה ואולפני האחים וורנר בשאר העולם.
נולאן ביים את הפיילוט של מותחן המדע הבדיוני "וסטוורלד" עבור HBO, שנכתב במשותף עם ליסה ג'וי, בהתבסס על סרט משנת 1973 באותו שם, אשר הועלתה כסדרה בבכורה ב-2 באוקטובר 2016. נולאן משמש כמפיק של סדרה זו יחד עם ליסה ג'וי, ג'יי ג'יי אברהמס, ג'רי ויינטראוב ובריאן בורק.
ב-2014, "TheWrap" דיווחו כי נולאן מביים סדרת טלוויזיה המבוססת על סדרת המוסד של אייזק אסימוב עבור HBO.

חיים האישיים

נולאן נשוי לסופרת ליסה ג'וי, כותבת "סוכן מחוק". יש להם ילדה שנולדה ב-2013 / תחילת 2014. הם מצפים לילד השני שלהם.
חוה חבושי

קורות חייה

חוה חבושי לבית בראון נולדה ב-28 באוגוסט 1950, בעיר אורדאדיה אשר בטרנסילבניה, רומניה, ועד גיל עשר דיברה רק הונגרית. בשנת 1960 עלתה לישראל עם משפחתה. בשנים הראשונות התגוררה המשפחה בקריית טבעון ובשנת 1965 עברה לכרמיאל.  בני משפחת בראון היו מתושביה הראשונים של העיר.
שמה המקורי של חוה היה אווה, אך כשנודע לה מי הייתה אווה בראון, היא קיבלה בברכה את עברות שמה, כמנהג הימים ההם, והפכה להיות חוה בראון, ולימים חבושי.
חבושי סיימה תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת חיפה, ועבדה שנים רבות ככלכלנית בבנקאות, בתעשייה, ובאגף התקציבים של עיריית חיפה. בשנת 1973 נישאה למשה חבושי, ומאז היא מתגוררת בחיפה. לחבושי שני בנים.

עבודתה

הקריירה הספרותית שלה החלה כשגידלה את ילדיה, והחלה לכתוב להם סיפורים. "מעשה בכוכב" היה הסיפור הראשון שלה שראה אור בדפוס באחד מעיתוני הילדים. מאז פרסמה כשבעה עשר ספרים ועשרות רבות של סיפורים, שהתפרסמו באנתולוגיות שונות, בעיתונות היומית, ובעיתוני הילדים והנוער.
הסיפורים הראשונים שכתבה היו קצרים ופשטניים, היא אומרת בראיון, ונועדו בעיקר להעביר מסר דידקטי. במשך הזמן היא התרחקה מהדידקטיקה וסיפוריה הפכו  להיות מורכבים יותר. היא גילתה את סוד ההנאה שבכתיבתם ושבכוחם להעניק, הן לסופרת והן לקוראים.
בנוסף לסיפורים, פרסמה חבושי כתבות לילדים ונוער בנושאים שונים, כולל טור כלכלי לילדים בעיתונים "מעריב" ו"פילון", שבו הסבירה, על סמך השכלתה וניסיונה, מושגים בסיסיים בכלכלה כמו: מחסור, כסף, בנק, ריבית, מטבע זר, משכנתא, בנק ישראל וכיוצא בזה.
חוה חבושי נפגשת גם עם תלמידים ברחבי הארץ במסגרות שונות, ומנחה סדנאות כתיבה לילדים, לנוער ולמבוגרים.
חבושי זכתה במספר פרסים על כתיבתה. להלן מנימוקי השופטים שהעניקו לה את פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית (לימור לבנת) בשנת 2011:
על ההעזה לגעת בנושאי טאבו לא מעטים, על התבונה שמאפיינת את טיפולה בהם ועל סיפורים מלאי עניין, מרתקים ושובי לב החליטה ועדת השופטים פה אחד להעניק לחוה חבושי את פרס שרת התרבות לשנת תשע"א
סהלה סלאסי

סָהַלֶה סְלָאסֶי (1795 - 22 באוקטובר 1847) היה מרדאזמאץ' (ומאוחר יותר נגוס-מלך) שוואה (1813-1847) אציל חשוב באתיופיה. היה בנו הצעיר של ווסן סגד.

חייו

כאשר ווסן סגד נרצח על ידי הכנסייה האתיופית המקומית ברצח בגלל סובלנותו הדתית של וואסן סגד כלפי המוסלמים, מורדי האורומו מנעו מאחיו הבכור באקורה להגיע במהירות לבירה קונדי ולרשת את אביו. למרות גילו הצעיר סלאסי ניצל את ההיזדמנות "וקרוב לוודאי בסיוע קרובי זנבוורק (אימו) שבמינז הוכרז כראס ומירדאזמאץ' של שוואה".
באקורה הגיע באיחור רב, וסלאסי כלא אותו יחד עם אחיו האחרים ואחדים מתומכיו. 
סלאסי החל לטפל במורדים האמהרים ובמורדי האורומו לאחר שביסס את שלטונו.
הרצון לעוצמה (מושג)

הרצון לעוצמה (בגרמנית: Der Wille zur Macht) הוא מושג מרכזי בהגותו של הפילוסוף פרידריך ניטשה. הרצון לעוצמה מתאר את מה שניטשה אולי האמין שהוא הדחף העיקרי אצל בני אדם – הישגים, שאיפות, ואת החתירה למצות את המיטב מהחיים במידת האפשר. כל אלה הם ביטויים של הרצון לעוצמה; עם זאת, הרעיון לא הופיע באופן שיטתי, והפרשנות שלו פתוחה לדיון. הפילוסוף מרטין היידגר חשב כי מושג "הרצון לעוצמה" מהווה את הבסיס לפילוסופיה של ניטשה ביחד עם רעיון "השיבה הנצחית".
מושג זה תופס מקום מרכזי בתורתו של ניטשה. הוא איננו מהסס להציבו בלבה של הגדרת המציאות כנקודה הסופית של מה שהוא מכנה "האונטולוגיה" שלו, של מה שהוא מגדיר באחדים מכתביו כ"עיקרון החשוב ביותר של המציאות".
אין לפרש את הרצון לעוצמה כרצון לשלוט או לשאיפה להגיע למעמד כוחני כלשהו. הרצון לעוצמה הוא הרצון להשתחרר בכל מחיר מן הקרע הפנימי שבקרבנו, המציין מצב שבו כוחות החיים מכלים זה את זה, מצב הגורם לחיינו להפוך לנרפים וחלושים. אין המדובר ברצון לכבוש או להתעשר, אלא ברצון להגיע למצב של חיים אינטנסיביים ככל האפשר, חיים משוחררים מניגודים פנימיים, מרפיון ומחולשה.
הרצון לעוצמה איננו הרצון לכוחניות אלא, כפי שניטשה אומר, הרצון להחשיב את עצמנו למסוגלים להגיע למה שבכוחנו להיות, כלומר למצות את הפוטנציאל שלנו, מצב שאיננו כרוך בחולשה הנובעת מניגודים פנימיים, מהאשמה עצמית ומניגודים שאינם באים על פתרונם.
הרצון לעוצמה מתגשם בצורת סגנון החיים של ה"על-אדם", במודל של חיים המאפשר לנו להשתחרר מן הפחדים, מייסורי המצפון, מן החרטה ומכל צורות הניגודים הפנימיים המכבידים על חיינו ומרוקנים אותם מתוכנם.
פוליטיקה של בוסניה והרצגובינה

צורת הממשל של בוסניה והרצגובינה היא רפובליקה  דמוקרטית פדרלית ייצוגית. הרשות המבצעת של המדינה נקראת מועצת השרים המורכבת מקואליציה שבראשה עומד ראש הממשלה. אספת הפרלמנט מבקרת את הממשלה ובתי הנבחרים של הישויות השונות.
המערכת המשפטית היא עצמאית ונפרדת משאר הרשויות. מערכת השלטון נוסדה בהסכם דייטון שנחתם ב 14 בדצמבר 1995 המעניק לבוסניה והרצגובינה חסות בינלאומית, על פי אותו הסכם הוקם משרד מיוחד הנקרא משרד הנציג הגבוה (OHR) שבראשו עומד הנציג הגבוה תפקידו העיקרי הוא לקדם ממשל דמוקרטי, יציב ורב אתני. הסכם זה נותן לכל שלוש הקבוצות האתניות השונות יצוג וכוח שווה. מבחינה מנהלית מחולקת המדינה לשתי ישויות עצמאיות רפובליקה סרפסקה (שהיא הישות העצמאית של הסרבים) והפדרציה של בוסניה והרצגובינה (שמורכבת מפדרציה של הבוסנים והקרואטים). וכן מחוז ברצ'קו שהוא מחוז עצמאי שלא שייך לאחת מן הישויות.

בית העמים

בית העמים כולל 15 חברים (5 בוסנים, 5 סרבים ו 5 קרואטים) המכהנים לתקופה בת שנתיים, הנציגים הבוסנים והקרואטים נבחרים על ידי בית העמים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה והנציגים הסרבים נבחרים על ידי מועצת העמים של רפובליקה סרפסקה.

בית הנבחרים

בית הנבחרים מכיל 42 חברים (14 בוסנים, 14 סרבים ו 14 קרואטים) המכהנים כארבע שנים בתפקיד, הנציגים הבוסנים והקרואטים נבחרים על ידי בית הנבחרים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה והנציגים הסרבים נבחרים על ידי האספה הלאומית של רפובליקה סרפסקה.

בית המשפט התחוקתי

בית המשפט התחוקתי של בוסניה והרצגובינה הוא בית המשפט העליון, והערכה הסופית. הוא מורכב מתשעה חברים: ארבעה נבחרים על ידי בית הנבחרים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה, שניים נבחרים על ידי האספה הלאומית של רפובליקה סרפסקה ושלושה נבחרים על ידי נשיא בית המשפט האירופאי לזכויות אדם לאחר התיעצות עם הנשיא.

בתי המשפט

בתי המשפט של בוסניה והרצגובינה מחולקים לשלוש ערכאות שונות: 
עירוני, פלילי ובית משפט לערעורים, השופטים על פי רמת הערכאה שלהם,
על מנת לערער יש לפנות לבתי המשפט של הישויות השונות. 
בתי המשפט עוסקים גם בפשע מאורגן ובפשע כלכלי, דוגמה לפשע כלכלי בבוסניה והרצגובינה היא נשיא בוסניה והרצגובינה לשעבר שהודח עקב שותפות בפשע כלכלי מאורגן.

בתי המשפט של הישויות

לכל אחת מהישויות של בוסניה והרצגובינה יש בית משפט עליון. ובנוסף גם בתי משפט בערכאות נמוכות. בפדרציה של בוסניה והרצגובינה ישנם עשרה בתי משפט מחוזים, וגם מספר בתי משפט בערים שונות. ברפובליקה סרפסקה ישנם חמשה בתי משפט אזורים.
סארו - הדרך הביתה

תקציר

סארו ואחיו, גודו, נאלצים לעזור לאמם בפרנסת הבית בכפר קטן בהודו. יום אחד יוצאים השניים ברכבת לעבוד. גודו מבקש מסארו, אחיו הקטן להמתין לו על רציף הרכבת וזה הולך לישון. כשמתעורר סארו, הוא אינו מוצא את אחיו ומתחיל לחפש אותו. הוא נכנס לקרון רכבת ושם נרדם שוב ומתעורר לגלות שהרכבת בנסיעה. הרכבת מובילה אותו יותר מאלף שש מאות קילומטרים הרחק מהבית לעיר קולקטה שם נאלץ סארו לשרוד במציאות הקשה של הרחובות עד שהוא מוצא את עצמו בבית יתומים. מבית היתומים נלקח סארו לגור עם משפחה אומנת באוסטרליה ושם הוא גדל במשך 25 השנים הבאות ללא ידיעה על מה עלה בגורלם של אמו, אחיו ומשפחתו. את אמו המאמצת מגלמת השחקנית ניקול קידמן. לאחר שגדל סארו הוא מתחיל לחפש את הכפר שממנו הוא בא ונעזר בתוכנת גוגל ארת'. לאחר כמה זמן, הזכרונות מציפים אותו והוא סוף סוף מצליח למצוא את הכפר ההודי. לקראת סיומו של הסרט מגיע סארו לכפר ופוגש את אמו שאותה לא ראה במשך 25 שנים. בסצנה האחרונה נראים סארו ברירלי, אמו המאמצת, סו, ואמו הביולוגית חבוקים ונרגשים.
נהמא דכיסופא

משמעות הביטוי

המונח נותן מענה לשאלה מפורסמת; מכיוון שהנשמה חצובה מתחת כסא הכבוד ושם היא כבר נהנית מזיו השכינה, מה הטעם שתישלח לעולם הזה לתוך הגוף, שם תתחייב בשמירת מצוות, כל זאת רק כדי שתחזור לעולם הנשמות ממנו היא באה.
התשובה לכך היא במשל לעני שמקבל לחם מנדיב לב, שלמרות שהוא נהנה באכילתו, הוא מתבייש בכך שהוא אוכל לחם חסד. לעומת זאת, אדם שעמל לפרנסתו והרוויח את לחמו ביגיע כפיו, אינו חש באכילתו רגש בושה כלשהו. והנמשל הוא שמתן שכר על לא דבר הוא בבחינת "נהמא דכיסופא", לחם חסד שכרוך בחוסר נעימות, ולפיכך נצטווה האדם לשמור תורה ומצוות, ובכך הנאתו מהשכר על עבודתו תהיה רבה יותר, וללא תחושת בושה.
רעיון זה מופיע בהרחבה בספר "מגיד מישרים" של רבי יוסף קארו, שכתב בספרו מה שגילה לו המלאך השלוח אליו ממרומים, ליישב על פיו את המחלוקת בין בית הלל לבית שמאי: האם נוח לו לאדם שלא נברא משנברא, או נוח לו לאדם שנברא משלא נברא. על בסיס עניין זה, ניתן לענות שלפי הדעה הראשונה עדיף לו להאדם לא להיברא משום הסיכון שיקלקל את מעשיו ויאבד אפילו את המצב בה הייתה שרויה נשמתו טרם ביאתו לעולם, ולפי הדעה השנייה עדיף שנברא משלא נברא עקב הסיכוי לעלות מדרגת "נהמא דכיסופא" לדרגה העליונה של "נהמא בלא כיסופא". עניין זה מובא רבות בספרות הקבלה, וספרים העוסקים בהגות יהודית.
הרעיון של "נהמא דכיסופא" משמש להסביר את הרצון של האלוהים לברוא את העולם, ואלו דבריו של הרמח"ל בספרו דעת תבונות: "כי האל יתברך שמו הוא תכלית הטוב ודאי, ואמנם מחוק הטוב הוא להטיב, וזה הוא מה שרצה הוא יתברך שמו לברוא נבראים כדי שיוכל להטיב להם, כי אם אין מקבל הטוב אין הטבה. ואמנם כדי שתהיה ההטבה, 'הטבה שלימה' ידע בחכמתו הנשגבה שראוי שיהיו המקבלים אותה מקבלים אותה ביגיע כפם, כי אז יהיו הם בעלי הטוב ההוא, ולא ישאר להם בושת פנים בקבלם הטוב כמי שמקבל צדקה מאחר, ועל זה אמרו (ירושלמי ערלה פ"א ה"ג) מאן דאכיל דלאו דיליה בהית לאסתכולי באפיה (-מי שאוכל מזון של זולתו, מתבייש להסתכל בפניו)..."
מלחמת הרימום

מלחמת הרימום (אנגלית: The Uplift War) הוא ספר מדע בדיוני שנכתב על ידי דייוויד ברין במסגרת סדרת הספרים עולם הרימום הכוללת ששה ספרים. זהו הספר השלישי בסדרה. הספר נכתב בשנת 1987.
הספר היה מועמד בשנת 1987 לפרס נבולה בקטגוריית הרומן הטוב ביותר, בשנת 1988 זכה בפרס הוגו ובפרס לוקוס של  כתב העת לוקוס. הספר תורגם לעברית על ידי רחביה ברמן ויצא בשנת 1999 בהוצאת אופוס.

היקום הבדיוני בספר

הספר עוסק ביקום בדיוני המתקיים יותר ממיליארד שנים, שבו גזע של יצורים לא יכול להגיע לתבונה מבלי שגזע אחר יחליט לקחת אותו תחת חסותו ולרומם אותו בעזרת הנדסה גנטית. גזע שרומם הופך ללקוח של הגזע שרומם אותו ונעשה משועבד לו לצמיתות כדי לשלם את חובו לגזע הפטרון. מעמדו וחשיבותו של גזע גלקטי בקרב הגזעים השונים נקבע לפי חשיבות הגזע הפטרון שלו ושושלת הגזעים הפטרונים שלו, ולפי רשימת הלקוחות שרומם וכמותם. היחידים שהגיעו לתבונה מבלי שיהיה להם גזע פטרון הם בני האדם ולכן הם נקראים "יתומי פרא" ונחשבים נחותים בקרב הגזעים האחרים. בני האדם בתורם רוממו את השימפנזים ואת הדולפינים ובהסתר הם עובדים על רימום הגורילות. בני האדם הם ליברלים ביחס ללקוחותיהם, גישתם יוצרת בעיה לגזעים האחרים. אחת התעלומות המעסיקה את הגזעים השונים הוא מי רומם את האנושות.
העלילה מתרחשת בעולם בשם גארת שעבר לפני 50,000 שנים תהליך הארצה והוחכר לגזע בשם "בורוראלי". גזע זה רומם ולאחר מכן עבר נסיגה והוא כמעט השמיד את העולם על ידי הרס המערכת האקולוגית שלו כשנהג לצוד באופן מסיבי את היצורים הילידים הגדולים שחיו בגארת. כתוצאה ממעשיהם נענשו הבורוראלי על ידי הציוויליזציה הגלקטית והם חוסלו לחלוטין. גזע ה"הנאהאלי" שרומם אותם איבד את מעמדו וחזר להיות כפוף לגזע ה"ת'נאנין" שהוא גזע קנאי חסר חוש הומור ובעל חוש כבוד. כמה עשרות שנים לפני המאורעות המתוארים ברומן, בני שבט כדור הארץ חכרו את הכוכב בתמורה להתחייבות שלהם לשקם את הביוספירה של גארת. בשלב בו מתחיל הסיפור הושלם הסקר האקולוגי של הכוכב לפני העברתו לארצנים (שבט כדור הארץ)
העלילה מתרחשת בשנת 2489, כ-200 שנה לאחר שבני האדם התקבלו לתרבות הגלקטית. גזע ה"גוברו" שהוא גזע גלקטי דמוי עוף מחליט לפלוש לג'ארת זהו גזע שמרני וחסר חוש הומור. הסיבה לפלישה הוא גילוי שגילתה ספינת מחקר ארצנית הנושאת עליה צוות אנושי ודולפינים, ושמה "סטריקר". הספינה התרסקה בעולם עשוי מים שלא מופה, והגילוי קשור באבות הראשונים של תהליך הרימום ומה עלה בגורלם. (סיפורה של הסטריקר מתואר בספר "גאות הכוכב")
הספר מתאר את מאבקם של בני האדם והשימפנזים תושבי גארת בכוחות הפולשים והסיוע שהם מקבלים משגריר הגזע "טימברימים", והבת שלו במאבקם. זהו גזע בעל יכולת לשנות את מבנה גופו, ובעל חוש הומור. הגזע הוא בעל ברית של הארצנים. במרכז הסיפור "רוברט אוניגל" שהוא מגזע בני האדם, הוא סרן במיליציית המושבה של גארת והוא בנה של מייגן אוניגל המתאמת הכוכבית (מעין מושלת הכוכב), "אות'קקאלת'ינג" השגריר הטימברימי במושבה ובתו את'קלנה, המשנה את גופה כדי שתראה יותר כבת אדם ושותפה למאבקו של רוברט אוניגל. דמות חשובה נוספת הוא השימפנזה פייבן בולגר שהוא אקולוג נאו-שימפנזה סגן במיליציית המושבה וחברו של רוברט אוניגל.
בספר מתוארים גזעים רבים, חלקם באופן משעשע. כל פרק בספר מוקדש לדמות מסוימת ומספר את סיפור הדמות בעת המאבק.
משה מרגל

קורות חייו

משה מרגל נולד בעיירה מושצ'יסקו אשר בקיסרות הגרמנית (בשטחה של פולין המודרנית). הוא רכש השכלה רבנית בבית המדרש לרבנים בווינה ובהמשך בבית המדרש לרבנים בברלין. סיים דוקטורט בפילוסופיה יהודית באוניברסיטת ברלין. בהמשך התגורר בקרקוב ובה ערך את כתב העת בעברית "אוצר הספרות". בין 1906–1914 כיהן כרב הראשי ליהודי פוז'גה וכן כמנהל בית הספר היהודי בעיר. במהלך שהותו בפוז'גה חיבר מילון גרמני-עברי. היה חבר בלשכת המתרגמים של קרואטיה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי והוצב ביחידת הרבנות הצבאית בזאגרב. ב-1919 עבר לזאגרב ומונה למנהל בית הספר היהודי בעיר. חיבר מילון עברי-קרואטי ותרגם לעברית ולקרואטית ספרים ומחזות. ב-1927 מונה לרב הראשי ליהודי זאגרב וכיהן במשרתו עד 1937, עת נאלץ לפרוש בשל מצבו הבריאותי. 
מרגל כתב ספרים ומאמרים בתחום הפילולוגיה העברית, וכן כתב באנציקלופדיה היהודית. אחיו יהודה מרגל כיהן כרב קהילת נובה גראדישקה. משה מרגל הלך לעולמו בזאגרב ב-1939 ונקבר בבית הקברות מירוגוי. היה נשוי לפרנצ'סקה (1878, טרנופול - 1941), ואב לזיגמונד, עורך דין (1901, פשמישל - 1941), שנספו בשואה. ב-2007 הוקם בזאגרב על שמו "מכון מרגל" לתרבות יהודית.
בניין מירנטה דו ולה

בניין מירנטה דו ולה (בפורטוגזית: Mirante do Vale, בתרגום מילולי: "מצפור העמק") הוא גורד השחקים הגבוה ביותר בעיר סאו פאולו שבברזיל. גובהו של הבניין הוא כ-170 מטרים, ויש בו 51 קומות. הוא מאוכלס במשרדים ודירות.
קופסת גפרורים

קופסת גפרורים היא קופסה המיועדת לאחסון גפרורים. רוב הקופסאות המיוצרות היום הן קופסאות קטנות בהן יש בממוצע כ-40 גפרורים. בנוסף, יש קופסאות גדולות יותר המכילות מספר רב יותר של גפרורים או גפרורים ארוכים יותר, למשל כאלו המשמשים להבערת אח. יש אמצעים נוספים לאחסון גפרורים כמו מאגדות גפרורים.
ישנם סוגים רבים ושונים של קופסאות גפרורים, מתקופות שונות ושל חברות שונות, וישנם אספנים האוספים אותן. קופסת הגפרורים מיוצרת כיום לרוב מקרטון, אך לעיתים מעץ או מפלסטיק. לרוב יש בצדי קופסת הגפרורים קטע צר ומחוספס המיועד לחיכוך הגפרור בו לשם הצתתו.
בישראל קופסאות הגפרורים עשויות לרוב מקרטון ומעוצבות כמעין מגירה שנשלפת משני צדדים. עד שנות השמונים היו נפוצות בארץ קופסאות גפרורים מעץ דקיק בשתי שכבות.
ג'יימס קלאוול

ביוגרפיה

ג'יימס קלאוול נולד בסידני שבאוסטרליה ב-10 באוקטובר 1924. אביו שירת בצי המלכותי ולכן בילה את רוב ילדותו בחלקים שונים של האימפריה הבריטית. ב-1940 הצטרף לארטילריה הבריטית המלכותית ונשלח למלזיה להלחם נגד היפנים. הוא נפצע מאש מכונת ירייה ובסופו של דבר נשבה ונלקח למחנה שבויים יפני בג'אווה. זמן מה לאחר מכן הועבר לכלא צ'אנגי שנמצא ליד סינגפור. ניסיונותיו וחוויותיו שם הפכו מאוחר יותר לבסיס לספרו הראשון, מלך עכברוש, שפורסם ב-1962.
עד 1946 עלה קלאוול, ששוחרר בינתיים ממחנה השבויים, לדרגת קפטן, אך תאונת אופנוע סיימה את שירותו הצבאי. הוא החל ללמוד באוניברסיטת בירמינגהם, שם פגש את אפריל סטרייד, שחקנית, שנישאה לו ב-1951. דרכה, קלאוול גילה את תעשיית הסרטים. הוא עזב עם משפחתו לניו־יורק ב-1953, שם עבד בטלוויזיה, ולאחר מכן הם עברו להוליווד. בסופו של דבר זכה קלאוול להצלחה כתסריטאי עם The Fly ו-Watusi. הוא גם עיבד לתסריט את הסרט הקלאסי The Great Escape מספר של פול בריקהיל. הדבר עזר לבסס את מעמדו בהוליווד, ועד 1959 הוא הפיק וביים סרטים רבים.
ב-1963 הפך קלאוול לאזרח של ארצות הברית. בשנות השישים הוא חי בהונג קונג ושם כתב גם את טאי פאן שפורסם ב-1966.
הוא מת משבץ, לאחר סרטן, בשווייץ בשנת 1994.

הקריירה הקולנועית

קלאוול החל לכתוב להוליווד ב-1953, בזמן ששהה בה ובניו יורק. את התסריט של 'הזבוב' הוא כתב ב-1958 יחד עם ג'ורג' לנגילן. הסרט זכה לפופולריות רבה ואף לגרסה מחודשת בשנת 1986. הסרט מספר על מדען שחווה תאונה מחרידה בזמן שניסה את מכונת הטלפורטציה החדשה שלו; זבוב נכנס למכונה יחד איתו וכך הוא הפך למפלצת – חצי־זבוב וחצי־אדם.
את Watusi עיבד קלאוול מספר של ה. ריידר הגארד ב-1959, ומיד לאחר מכן פנה לכתוב ולביים את Five Gates to Hell – סרט דרמה מלחמתית שמתרחש במהלך מלחמת וייטנאם. Walk Like a Dragon הוא יצירה משותפת של קלאוול (שגם ביים) ודניאל מיינווארינג. הסרט היה מערבון רגיל למדי, אך ניכרו בו ידיו של קלאוול שהכניס מאפיינים ודמויות מהמזרח־הרחוק.
הבריחה הגדולה, הוא סרטו המוכר ביותר של קלאוול, אותו עיבד יחד עם וו. ר. בורנט מספר של פול בריקהיל. הסרט, שנחשב לסרט קאלט, מספר את סיפורם האמיתי של מספר אמנים אסירים שכבר ברחו בעבר ממחנה־שבויים וכעת כלואים בתוך מחנה אשר אמור להיות חסין מבריחות, בזמן מלחמת העולם השנייה. בחלקו הראשון של הסרט השבויים רק מנסים להסיח את דעת השומרים בשעה שהם חופרים את דרכם החוצה, בעוד החלק השני הופך הרפתקה בשעה שהאסירים משתמשים בכל כלי־תחבורה אפשרי כדי לצאת מאירופה הכבושה.
מיד לאחר "הבריחה הגדולה", ב-1964, יצא 633 Squadron שמבוסס על ספר מאת פרדריק סמית'. הסרט, דרמה מלחמתית, מספר את סיפורה של טייסת 633 שמקבלת עליה את המשימה להפציץ מפעל מים גרמני, ונתקלת בדרך בתלאות ובעיות רבות.
The Satan Bug היה הסרט הבא שבהפקתו השתתף קלאוול, ב-1965. גם את הסרט הזה עיבד קלאוול מספר ביחד עם אדם אחר. הפעם הספר היה The Satan Bug מאת איאן סטיוארט (שם העט של אליסטר מקלין), והעיבוד התבצע ביחד עם אדוארד אנהלט.
גם את לאדוני באהבה, יצירתו הקולנועית הבאה, הוא עיבד מספר של אדוארד בראית'וויט.
מה יש

מה יש הייתה תוכנית מערכונים, הומור וסאטירה רדיופונית ששודרה בגלי צה"ל בשנים 1983–1987.
התוכנית שודרה בין השעות 15:00 ל-16:00 (ובהמשך עברה לשעות 19:00 - 20:00) בכל יום והייתה פופולרית מאוד בקרב בני נוער וחיילים. התוכנית החלה כתוכנית מערכונים עם קטעי קישור קלים, ואט אט הפכה לתוכנית שבה כל החומר מקורי. סגנונה של התוכנית היה שונה מתוכניות ההומור הרדיופוניות האחרות שקדמו לה והוא התאפיין בסיפורים ומערכונים קצרים יחסית וקלילים עם ריבוי של משחקי לשון עם דמויות שטחיות וסטריאוטיפיות (סגנון נונסנס). סגנונה השונה והמוצלח של התוכנית, שהותווה בעיקר על ידי ארז טל ואברי גלעד, אומץ לאחר מכן על ידם בתוכנית ההומור הטלוויזיונית "העולם הערב".
התוכנית נחשבת כפורצת דרך בדברי ימי הרדיו בישראל. התוכנית מסמנת נקודת מעבר מרדיו מעונב וממלכתי, לרדיו קליל וחופשי. התוכנית הולידה דמויות, אשר המשיכו להתקיים גם לאחר ירידת התוכנית. כך למשל הופיעה הילדה "פזית" בתוכנית "פספוסים" של יגאל שילון, כשני עשורים לאחר ירידת התוכנית.
הצלחת התוכנית הביאה את משתתפיה לתוכנית הטלוויזיה הפופולרית בזמנה, "סיבה למסיבה" עם רבקה מיכאלי. בתוכנית ביצע הצוות קטעים מהתוכנית. באותה תקופה נשמרה האישיות שביצעה את דמותה של הילדה "פזית" בסוד, זאת למרות ששמה של המבצעת שירה גרא צוין בסוף כל תוכנית. בהופעה הטלוויזיונית שירה גרא לא הופיעה, אלא רואיינה באמצעות הטלפון. כך ניתן היה להמשיך את החשאיות סביב דמות זו.
רגע השיא של התוכנית היה בארגון עצומה והפגנה שהתקיימה ב־3 במרץ 1987 בכיכר דיזנגוף בתל אביב למען החזרת התוכנית "סמי וסוסו" לשידור.

המנחה

מנחה התוכנית היה ארז טל בתפקיד עצמו. המנחה ראיין את הדמויות השונות, וקישר בין הקטעים. תפקיד משמעותי היה למנחה בראיון היומי עם הילדה פזית.

פזית

פזית, בגילומה של שירה גרא, הייתה ילדה בגיל בית הספר באזור כיתה ב'. שירה העניקה לדמות קול חמוד מאוד, ומאחוריו אמרה הילדה דברים משעשעים שאינם מתאימים במציאות לילדה בגיל כזה. אות הפינה הוא צעקה צורמת "פיזתה של פנית!".

האיש הקטן

אברי גלעד, בתפקידו כ"איש הקטן" הציג פרודיה על דמות האזרח האנונימי המרואיין לאמצעי התקשורת ונותן את דעת ה"עמך".

פרופסור מקס

פרופסור מטורף ועצבני המעריץ את עצמו, בגילומו של יואב קוטנר. משפט הפתיחה שלו היה בדרך כלל "כאן פרופסור מקס. מה נשמעקס?". הפרופסור היה מציג דעות קיצוניות מטורפות על כל נושא, מלווה בהסברים מדעיים מוטרפים.

האשם תמיד

דמות של ערבי, שהייתה פרודיה על שדרן רדיו קהיר בעברית. האשם היה נותן פינה של פרשנויות. לדיבורו היה סגנון ייחודי, שכלל שימוש רב במילה "ביותר" בסוף כל משפט. הדמות הייתה פופולרית ביותר, ויאיר ניצני שגילם אותה, כתב ופרסם ב-1986 שיר עם וידאו קליפ שנקרא "האשם תמיד". השיר זכה להצלחה רבה.
לגראנז'יאן

דוגמה לשימוש בלגראנז'יאן

דוגמה נפוצה לשימוש בלגראנז'יאן היא פתרון של מטוטלת פשוטה. נבחר כקואורדינטה מוכללת את , זווית מוט המטוטלת מן האנך. האנרגיה הקינטית של המטוטלת תהיה 

והאנרגיה הפוטנציאלית (כתוצאה מהכבידה):
 (קו האפס של הפוטנציאל מוגדר כאשר המטוטלת תלויה על מישור הייחוס). הלגראנז'יאן יהיה לכן:

ומשוואת אוילר-לגראנז':
.
את  מקרבים בקירוב ראשון ל- ומקבלים את המשוואה הדיפרנציאלית של המטוטלת: 
.
כדאי לשים לב שגם 
הוא לגראנז'יאן של המערכת כי 
 ומקבלים את אותה משוואת התנועה.
נחל אבליים

נַחַל אֶבְלַיִם הוא נחל אכזב במערב הגליל התחתון, שראשיתו במספר מעיינות למרגלות הר עצמון, וסופו בחיבור לנחל נעמן שבעמק זבולון.
הנחל מתחיל ברום של כ-400 מטרים מעל פני הים, ומתחתר בערוץ תלול וצר תחת היישובים כאוכב אבו אל-היג'א, מורשת ודמיידה. בהמשך פונה אפיק הנחל לכיוון צפון מערב, והוא עובר מצפון מזרח לאעבלין, שם חובר אליו נחל שכניה, וחוצה תחת גשר את כביש 70 לעבר עמק זבולון.
הנחל נקרא על שם היישוב התלמודי אבליים, אשר מזוהה עם הכפר הסמוך אעבלין.
שמואל רבינוביץ

ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים, לחנקה יוטה ולדיין הרב חיים יהודה רבינוביץ, חסיד חב"ד. למד בישיבת קול תורה, שם רכש את מרבית השכלתו התורנית. שירת שירות צבאי מקוצר ברבנות הצבאית. לאחר מכן נתמנה לכהן כרב אזורי בדרום-מערב ירושלים. בתשנ"ב התחתן עם יעל למשפחת ר' משה חיים בינר. בשנת תשנ"ה התמנה על ידי שר הדתות שמעון שיטרית לתפקיד רב המקומות הקדושים אף על פי שלא נבחן מעולם במבחני הרבנות, אך הוסמך לרבנות על ידי הרב שלמה זלמן אוירבך].
בשנת תש"ס (2000) התמנה על ידי שר הדתות יוסי ביילין לכהן גם כרב הכותל.
משפחתו היא בעלת קשרים פוליטיים ואישיים עם אנשי מפלגת העבודה, הוא השיא (בנישואים שניים ) את יוסי ביילין ואת אהוד ברק.
הרב רבינוביץ משמש כיו"ר הקרן למורשת הכותל המערבי. בנוסף הוא מכהן בתפקידים ציבוריים וייצוגיים בגופים ובארגונים שונים: היה חבר הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים, חבר הוועדה לבחינת תרומת ביציות, חבר במועצה הציבורית לאיכות הסביבה, חבר בוועדה לפיקוח ורישוי הקבורה בישראל, סגן נשיא אגודת על"ה לילדים פגועי מוחין, מנהל קרן של משפחת פאליק ויושב-ראש הוועדה לניהול קבר הרשב"י במירון (מונה על ידי בית המשפט העליון).

משפחתו

רבינוביץ אב לשמונה. הוא מתגורר בשכונת עזרת תורה בירושלים.