google/wiki40b huggingface dataset:
אדוארדו מנג'רוטי

ביוגרפיה

מנג'רוטי נולד ברנאטה שבמחוז לומברדיה, למשפחת סייפים מפורסמת. אביו ג'וזפה, אלוף איטליה 17 פעמים וסייף אולימפי בדקר (לונדון 1908). אביו תכנן כך שגרם לו להשתמש בידו השמאלית, במקום ידו הימנית הטבעית. אחיו הבכור דריו, אף הוא אלוף עולם שזכה במדליית זהב באליפות שנערכה בקהיר, מצרים בשנת 1949 בתחרות דקר אישית, בעל 9 מדליות עולמיות, מהן 5 זהב ואלוף אולימפי בעל 3 מדליות אולימפיות, מהן 1 זהב. מריו אחיו הצעיר זכה אף הוא במדליית כסף באליפות העולם בתחרות דקר קבוצתית.

תחילת הקריירה, במדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת ברלין (1936) זכה מנג'רוטי, בהיותו בן 17, במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי. 
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה מנג'רוטי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף בתחרות דקר קבוצתי ובתחרות רומח קבוצתי. מדליית ארד בתחרות דקר אישי.

אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה מנג'רוטי ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב בתחרות דקר אישי ובתחרות דקר קבוצתי, מדליות כסף בתחרות רומח אישי ובתחרות רומח קבוצתי.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה מנג'רוטי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות דקר קבוצתי ובתחרות רומח קבוצתי. מדליית ארד בתחרות דקר אישי. נוסף לכך סיים במקום 18 ברומח אישי.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה מנג'רוטי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי ומדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי ובכך הפך באותה העת לספורטאי המעוטר ביותר בכל הזמנים במשחקים האולימפיים עם 13 מדליות, לאחר ששבר את שיאו של האתלט פאבו נורמי מפינלנד (12 מדליות) מאמסטרדם 1928. שיא זה החזיק מעמד עד לטוקיו 1964 שבה שברה את השיא המתעמלת לריסה לטינינה מברית המועצות עם 18 מדליות, שיא שנישבר רק בלונדון 2012 על ידי השחיין מייקל פלפס מארצות הברית (22 מדליות).
בשנת 2012 נפטר מנג'רוטי בגיל 93 במילאנו.
ח'אולה אבו בכר

ביוגרפיה

הוריה של אבו בכר הגיעו לעכו כפליטים לאחר מלחמת העצמאות וגרו בשכונת וולפסון המעורבת, שם אביה היה בעל מכבסה. ח'אולה למדה בבית הספר הפרנציסקאני טרה סנטה. היא הצליחה בבחינות ונרשמה ללימודי רפואה בטכניון. לאחר שפגשה במוחמד מאי ונישאה לו, הקפיאה לבקשתו את לימודיה בטכניון. לזוג נולדו שתי בנות, והם עברו לירושלים, שם אבו בכר למדה באוניברסיטה העברית בחוג ללימודי אפריקה. בשנה השנייה ללימודיה אובחנה אצל בעלה מוחמד מחלה, והזוג חזר לעכו. מוחמד נפטר ב-1985.
ב-1980 החלה ללמוד באוניברסיטת חיפה ובשנת 1984 סיימה תואר ראשון בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ובחוג לחינוך במגמת ייעוץ חינוכי. בשנת 1991 סיימה תואר שני בייעוץ חינוכי בהצטיינות יתרה באותה אוניברסיטה. עבודת התזה שלה עסקה בבדיקת ההשפעה הנפשית והחינוכית של הספרות הפוליטית על ילדים פלסטינים. ב-1994 נסעה ללימודים בפלורידה שם קיבלה בשנת 1997 תואר דוקטור בטיפול משפחתי מבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת נובה דרום-מזרח בפלורידה. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה "השפעת ההגירה על משפחות ערביות בדרום פלורידה". בנובמבר 2009 קיבלה מעמד של פרופסור, ובכך הייתה לאשה הערבייה הראשונה בדרגת פרופסור באקדמיה הישראלית.
בשנת 1998 יצא ספרה "בדרך לא סלולה: נשים ערביות כמנהיגות פוליטיות בישראל" שבה היא חוקרת את תופעת התרחבות מעורבותן של נשים ערביות בישראל בפוליטיקה המקומית והארצית ובו היא מביאה את סיפורן של נשים ערביות אחדות שהצליחו להגיע לעמדות השפעה ומנהיגות, וכיצד הן משלבות בין הקריירה לבין משפחה.
בשנת 2002 יצאה ספרה המשותף עם דני רבינוביץ, "הדור הזקוף". הספר דן בדור השלישי של הערבים בישראל, כדור שלא חושש להילחם על זהותו הלאומית הפלסטינית, זאת בניגוד לדור ההורים, שאותם הגדירו "הדור השחוק" ואת הסבים "דור השורדים", שעסקו בלחימה על הישרדות.
מחקריה האקדמיים עוסקים בתחום בריאות הנפש בחברה הערבית. אבו בכר פרסמה מחקרים קליניים ואמפיריים בנושאים מגוּונים, כגון החברה הערבית בישראל, המשפחה הפלסטינית, נשים פלסטיניות ופוליטיקה, בריאות הנפש במשפחה הערבית, טיפול קליני רגיש לתרבות, השפעת טראומה (בעקבות אירועים כמו מלחמה, אלימות מינית וכדומה) על הפרט והמשפחה הפלסטיניים, השפעתם של יחסי מגדר על הזוגיות במשפחה הערבית ועוד.
היא עובדת גם כמטפלת משפחתית מורשית ומנהלת בקליניקה בעכו בה היא מקיימת טיפול פרטני וייעוץ וטיפול בבעיות בין בני זוג וטיפול בנפגעי אלימות מינית ומשפחותיהם. חברה בהנהלת האגודה הבינלאומית לטיפול משפחתי (International Family Therapy Association).
סמי פרץ

ביוגרפיה

פרץ נולד וגדל בדימונה.  את עבודתו כעיתונאי החל בגיל 12 ככתב ספורט ברשת "ידיעות תקשורת", שימש במשך שנתיים ככתב כלכלי בעיתון הכלכלי "טלגרף", וביולי 1995 הצטרף למדור הכלכלי של "הארץ" ככתב לענייני בנקאות וביטוח. בשנת 2003 מונה לסגן עורך המדור הכלכלי של הארץ.  
פרץ הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהמסלול האקדמי של המכללה למנהל ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב במסלול למנהלים (EMBA).
ב-2004 הוביל יחד עם גיא רולניק ומירב ארלוזורוב את הקמת עיתון דה מרקר, שהיה מיזוג של המדור הכלכלי של הארץ ושל אתר דה מרקר. הוא שימש עורך העיתון היומי מ-2005 ועורך ראשי של העיתון והאתר מ-2013 ועד ספטמבר 2017.
מפרסם מדי שבוע טור בשם "תקציר מנהלים" שממוקד בסוגיות של שוק העבודה, אי שוויון, מאקרו כלכלה, המערכת הפיננסית, שכר מנהלים, תחרותיות ועוד. במאמריו יש דגש לכמה ערכים שדה מרקר מוביל בשנים האחרונות, ובכלל זה עידוד תחרות ויזמות והקטנת הריכוזיות בכלכלה, רגולציה קפדנית על מוסדות פיננסים, צמצום האי שוויון, מאבק בשחיתות, וקידום רפורמות משקיות.
מרצה משנת 2013 במסלול האקדמי של המכללה למנהל לתואר שני במנהל עסקים על זירת ההשפעה הישראלית, צדק חברתי, ואחריות תאגידית. 
החל מאוקטובר 2017 משמש כראש תחום חברה ועסקים בבית ספר למנהל עסקים במסלול האקדמי של המכללה למנהל.
מרצה אורח במוסדות אקדמיים ובפורומים שונים של צה"ל. הגיש את התוכנית "צבע הכסף" ברשת ב' בשנים 2016-2017.
החל מאוקטובר 2017 ועד מאי 2018 הגיש יחד עם סיון קלינגבייל את התוכנית “עובר ושב" בערוץ עשר מדי בוקר בשש ורבע.
נשוי ואב לשני ילדים.
צ'ידוזי אווזיים

קריירה

אווזיים התחיל את הקריירה שלו בקבוצת נערים מקומית ובגיל 17 הצטרף לפורטו וכעבור שנה התחיל לשחק במדי קבוצת המילואים בליגה הפורטוגזית השנייה.
ב-27 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה שלו בקבוצה הראשית בניצחון 0-2 נגד פיירנסה.
בקיץ 2017 הושאל לנאנט מליגת העל הצרפתית עד לסיום העונה, על מנת לצבור דקות משחק.
ב-22 בינואר 2019 אווזים הושאל לריזספור.

קריירה בינלאומית

במאי 2016 זומן לראשונה לסגל נבחרת ניגריה לקראת משחקי הידידות נגד מאלי ולוקסמבורג. ב-1 ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד טוגו.
פיוט

היסטוריה

כבר בתלמוד נמצאים קטעי שירה שסגנונם דומה לסגנון הפיוט. הפייטן הראשון הידוע בשמו הוא יוסי בן יוסי, שחי ככל הנראה בארץ-ישראל במאה ה-5. מתקופה זו ואילך הייתה פריחה של יצירה פיוטית בארץ ישראל, כאשר בין חשובי הפייטנים היו יניי ורבי אלעזר בירבי קליר. בין החידושים שהונהגו על ידיהם ואשר התקבלו גם בתקופות המאוחרות יותר היו האקרוסטיכון והחריזה.
החל מן המאה ה-10 הופיעו מרכזים חדשים של יצירה פייטנית. המרכז החשוב ביותר שקם היה בספרד ובפרובאנס (דרום צרפת). משוררי תור הזהב של יהודי ספרד סללו להם דרכים חדשות ביצירתם ודחו כמעט לחלוטין את שיטת הפיוט הארץ ישראלית. ביתר ארצות אירופה (כגון: צפון צרפת, אשכנז, איטליה, יוון) ההשפעה הארץ-ישראלית הייתה חזקה יותר והמשיכו ליצור פיוטים בצורות הפיוט הארץ-ישראליות, אם כי נכתבו גם יצירות בהשפעת המרכז הספרדי. חלק מן הפיוטים, בעיקר פיוטי סליחות וקינות, משקפים את תנאי החיים הקשים של יהדות אשכנז, ועוסקים בתיאור הצרות והרדיפות שעברו עליהם. בתקופה זו הפיוטים כבר אינם מחליפים את נוסח הקבע של התפילה, אלא משולבים בתוכו. פיוטים שנכתבו במאות מאוחרות יותר כבר לא שולבו בכלל בתפילה אלא נאמרו בהזדמנויות אחרות, למשל כזמירות בסעודות השבת.

שמות הפיוטים

הפיוטים נחלקים לסוגים ושמות שונים, בהתאם למקום שבו נועדו להשתלב בתפילה.

יוצרות

יוצרות הן הפיוטים הנאמרים בברכת "יוצר אור" שלפני קריאת שמע, ומכאן נובע שמם. בארצות אשכנז נהגו לקרוא לפיוטים אלו בשם "קְרוֹבֶ"ץ".
פיוטים הנאמרים בשאר החלקים של ברכות קריאת שמע של שחרית (כגון אופן וזולת) גם נקראים לפעמים יוצר, ולכן בשנים האחרונות נוצרו המונחים גוף יוצר (הפיוט מיד אחרי יוצר אור) ומערכת יוצר (כל הפיוטים של ברכת קריאת שמע של שחרית) כדי לחלק בין שתי משמעויות המונח.

סליחות וקינות

סליחות הן פיוטים שנאמרים לפני הימים הנוראים ובמהלכם ובתעניות ציבור, והקינות הן הפיוטים הנאמרים בתשעה באב. הסליחות והקינות היו בתחילה הרחבה של הקרובות (הסליחות נאמרו בתוך הקרובה בברכת סלח לנו והקינות בתוך ברכת בונה ירושלים), ורק בתקופה מאוחרת הוצאו מחזרת הש"ץ ברוב המנהגים.

ביקורת על לשון הפיוט

משוררי תור הזהב הסתייגו מלשון הפייטנים הארצישראליים וממגמת קיצוצן וקיצורן של המילים בכלל. אברהם אבן עזרא הביע את דעותיו בנושא זה בספרו "שפה ברורה" ובפירושו לקהלת (ה, א). ראב"ע ראה בכך ניסיון מלאכותי לכפות על המילים את סד האקרוסטיכון והחרוז. סגנון זה פגם לדעתו בשלמותה וביופיה של שפת הקודש, ולכן היה פסול בעיניו. כדי להדגים את רתיעתו מסגנון זה הציע באירוניה תֶפֶל כתחליף לתפילה.
גם אנשי תנועת ההשכלה ואנשי תחיית הלשון העברית הקלו ראש בסגנונו של הקליר, הבכיר שבפייטני ארץ ישראל. מנדלי מוכר ספרים טבע את הפועל "מתאצקוצצים", על רקע הפיוט שנאמר בשבת זכור שלפני פורים, אץ קוצץ, כדי ללגלג על סגנונם הסתום - בעיניו - של הפייטנים. ביאליק כינה את הסגנון "אבני חצץ של אץ קוצץ".
בעקבות המחקר שהחל במאה ה-19 והתגבר במאה ה-20, בעיקר לאחר גילוי אוצר גדול של פיוטים בגניזת קהיר, התבררו עושרו ומורכבותו של סגנון הפיוט בכלל ושל סגנונו של הקליר בפרט. מילים רבות שנתחדשו בפיוטיהם של הקליר ושל בני דורו נכנסו אל העברית החדשה.
מינדי (סדרת טלוויזיה)

עלילה

הסדרה עוקבת אחרי מינדי להירי (מינדי קלינג), מיילדת וגינקולוגית, המנסה לאזן בין חייה האישיים וחיי העבודה שלה, המוקפת בעמיתים ביזאריים ומשונים לעבודה במרפאה קטנה הנקראת "שולמן ושות'" בניו יורק סיטי. הדמות של מינדי מבוססת על אמה של מינדי, שהייתה מיילדת וגינקולוגית. בסדרה מינדי בוחנת את החיים שלה בעזרת שותפיה לעבודה: דני קסטלנו, חברה הטוב ביותר של מינדי וגם מושא האהבה שלה; ג'רמי ריד, רופא בריטי נאה שאיתו מינדי נהגה לשכב בעונה הראשונה; מורגן טוקרס, אח שהיה גם אסיר לשעבר; ופיטר פרנטיס, רופא אחר שהיה חבר במועדון סטודנטים בקולג' בדארת'מות.
חילה (נהר)

היסטוריה

לאחר חתימת הסכם גואדלופה אידלגו בין ארצות הברית למקסיקו שימש נהר חילה גבול בין שתי המדינות עד 1853, כאשר החלק הדרומי של אריזונה נרכש על ידי ארצות הברית ברכישת גדסדן.
סוון ביירנסון

ביוגרפיה

נולד בקופנהגן לביֶירן יונסון ואליזבט סוונסדוטיר, נבחר למועצת העיר רייקיאוויק בשנת 1912 ועמד בראשה בשנים 1918–1920. בשנות העשרים של המאה ה-20 כיהן גם כחבר האלת'ינגי, והיה אחראי על הקשרים עם דנמרק לאחר שאיסלנד קיבלה את עצמאותה מדנמרק בשנת 1918.
כיבוש דנמרק על ידי גרמניה הנאצית ב-9 באפריל 1940 קטע את הקשר שנותר בין איסלנד לדנמרק שהמשיכה עד אז לנהל את קשרי החוץ של איסלנד למרות עצמאותה של האחרונה. ב-10 באפריל קבע האלת'ינגי כי הוא מקבל לידיו את השליטה בענייני החוץ של איסלנד ובחר בביירנסון למושל זמני. במאי 1940 כבשו הבריטים את איסלנד מחשש שתיפול לידי הגרמנים. הכיבוש הבריטי נמשך במהלך כל המלחמה. ממשלת איסלנד מחתה, אך לא התנגדה לכוחות הפולשים; ביום הפלישה הקריא ראש הממשלה הרמן יוהנסון נאום ברדיו בו קרא לאיסלנדים להתייחס אל הפולשים כאורחיהם. הפולשים הכריחו בהמשך את האלת'ינגי להסכים גם לנוכחות כוח כיבוש אמריקני שכלל כ-40,000 חיילים.
ביירנסון התמנה כנשיאה הראשון של איסלנד, עם ההכרזה עליה כרפובליקה נפרדת. ב-17 ביוני 1944 קיבלה איסלנד את עצמאותה כרפובליקה בעקבות משאל עם. למרות שדנמרק הייתה עדיין תחת כיבוש גרמני, ודנים רבים חשו פגיעה מהצעד שנתפס כחד צדדי. שלח כריסטיאן העשירי מלך דנמרק מסר של ברכה לעם האיסלנדי.
הקדנציה הראשונה של ביירנסון כנשיא ממונה נמשכה שנה אחת, וב-1945 הוא עמד לבחירות. הוא נבחר לקדנציה שנייה ושלישית ב-1945 ו-1949 ללא מועמדים מתחרים, ונפטר ברייקיאוויק במהלך כהונתו השלישית ב-25 בינואר 1952.

פעילות נוספת

סוון ביירנסון היה יו"ר מייסד של חברת הספנות העיקרית באיסלנד "Eimskipafélag Íslands" , מייסד חברת הביטוח "Brunabótafélag Íslands" ומנהלה בין השנים 1916–1920, ושותף לייסוד חברת הביטוח "Sjóvátryggingafélag Íslands" ב-1918. הוא נמנה עם מייסדי הצלב האדום האיסלנדי, ב-10 בדצמבר 1924 וכיהן כיו"ר הארגון הראשון, מהקמתו ועד 1926.

משפחתו

בנו, ביירן סוו. ביירנסון, שירת במלחמת העולם השנייה בצבא גרמניה הנאצית, כחבר באס אס.
נכדו הנריק ביירנסון הוא זמר וגיטריסט להקת הרוק הנאו-פסיכדלית "סינגפור סלינג" .
לואיזה אולריקה, נסיכת פרוסיה

ביוגרפיה

לואיזה אולריקה נולדה בברלין ב-24 ביולי 1720 לפרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת הנובר, בתם של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה וסופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה. היא קיבלה את השם אולריקה, מפני שאולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה הייתה הסנדקית שלה.
לואיזה אולריקה תוארה כיפה, אינטליגנטית, בעלת מזג עז ורצון עז. היא קיבלה השכלה מתקדמת בצרפתית בהתאם לעידן הנאורות, על ידי האומנת מרתה דה רוקול והמושל מטורין וייסייר לה קרוז מההוגנוטים הצרפתים. לואיזה אולריקה אהבה את המסורת הצבאית הקפדנית, ובשל כך הייתה אהובה על אביה. היא ואחיה הבכור, פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, היו ביחסים טובים למדי, וחלקו את התעניינותם במדע ובתרבות. בין אחיה האהובים עליה היו אחיה הצעיר אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ואחותה סופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה.
בצעירותה היו ללואיזה אולריקה מחזרים רבים, וביניהם פרדריק, נסיך ויילס, קרלוס השלישי, מלך ספרד ועוד, אולם בסוף הוחלט לחתנה עם אדולף פרדריק, נסיך הכתר השוודי, כחלק מברית בין רוסיה, פרוסיה ושוודיה, ואכן ב-17 ביולי 1744 נערך טקס נישואים באמצעות שליח בברלין, וב-18 באוגוסט נערך טקס החתונה הרשמי בארמון דרוטנינגהולם בשוודיה. לואיזה אולריקה למדה ספרות שוודית ואף הקימה ספרייה בשפה השוודית, וכמו כן, התכתבה עם האקדמיה המלכותית השוודית למדעים ויצרה אוסף מדעי הטבע. אולם, התנהגותה היהירה והמתנשאת גרמו לה בסופו של דבר להיות פחות פופולרית מחוץ לחצר המלוכה. בשנת 1745 הטיל עליה אחיה פרידריך השני, מלך פרוסיה להביא לברית בין פרוסיה לשוודיה נגד רוסיה, שלחמה באותה העת נגד פרוסיה במלחמת הירושה האוסטרית, אולם למרות שבעלה תמך בברית, החליט לבסוף הפרלמנט על ברית עם רוסיה וצרפת נגד פרוסיה.
בשנת 1751 מת פרדריק הראשון, מלך שוודיה, ובעלה אדולף פרדריק עלה לשלטון במקומו. אולם, למעשה לא היו לו כמעט סמכויות, והם היו מרוכזות בידי הריקסדאג של המעמדות. בשנת 1754 נאלצה לואיזה אולריקה על ידי הריקסדאג לארס את בנה גוסטב, נסיך הכתר השוודי עם סופיה מגדלנה, נסיכת דנמרק, ולא עם אחייניתה פיליפינה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט. בשנת 1755 שכנעה לואיזה אולריקה את בעלה לנסות לתפוס את הכוח בממלכה מידי הריקסדאג, אולם אדולף פרדריק נכשל וכמעט הודח מתפקידו. בשנת 1757 הצטרפה שוודיה למלחמת שבע השנים נגד פרוסיה, ולואיזה אולריקה ראתה בכך עלבון אישי נגדה, אם כי קיוותה ששוודיה תפסיד במלחמה, ובכך יהא ניתן להשליט שלטון אבסולוטי בממלכה. בשנת 1768 ניסה שוב בעלה, יחד עם בנה גוסטב, נסיך הכתר השוודי, לתפוס את השלטון מידי הריקסדאג. הוא הצליח להדיח את הסנאט שבשליטת מפלגת "הכובעים" אך לא היה מסוגל להמשיך את המלאכה ולנצל את פירות הניצחון הזה.
בשנת 1771 מת בעלה אדולף פרדריק, מלך שוודיה, ובנה גוסטב השלישי, מלך שוודיה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1772 ביצע גוסטב הפיכה שלטונית, והחל לשלוט באופן אבסולוטי, בעת שלואיזה אולריקה הייתה בברלין עם בתה. בעקבות ההפיכה קיוותה לואיזה אולריקה לתפוס עמדה יותר חזקה בממלכה, וכשלא הצליחה לעשות זאת היא הסתכסכה עם בנה המלך. לואיזה אולריקה אף טענה כי בנו של גוסטב - גוסטב אדולף אינו בנו של גוסטב, אלא בנו של אדולף פרדריק מונק, ובעקבות כך התגבר הסכסוך ביניהם, והוא נמשך עד מותה ב-16 ביולי 1782.
אריק דוויס

קריירת מועדונים

דוויס התחיל את הקריירה שלו באראבה אונידו מליגת העל הפנמית בה שיחק שנתיים.
בשנת 2011 חתם בפניקס מליגת העל האורוגוואית. ב-12 במאי 2012 דוויס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה.
בקיץ 2013 הושאל לספורטינג סן מיגליטו עד לסיום העונה.
בספטמבר 2015 דוויס חתם בדאק 1904 דונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, דוויס שיחק בכל הנבחרות הצעירות של פנמה.
ב-11 באוגוסט 2010 דוויס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד ונצואלה.
דוויס השתתף עם הנבחרת בגביע הזהב בשנים: 2011, 2015, 2017 ובנוסף גם במונדיאל 2018.
אנטי-חלקיק

בפיזיקת החלקיקים, אַנְטִי-חֶלְקִיק הוא בן זוג של חלקיק אחר, בעל מסה זהה לו, אך בעל מטען (כולל מטען חשמלי) הפוך בסימנו. לאלקטרון, לדוגמה, יש מקביל מהופך הנושא מטען חיובי, ושמו פוזיטרון, בעוד שלפרוטון האנטי חלקיק המקביל הוא אנטיפרוטון. בניסוח טכני ומדויק יותר, אנטי-חלקיק הוא השדה הקוונטי הסימטרי לחלקיק מסוים תחת היפוך מטען וזוגיות (שהיא כוון המרחב), ובאנגלית CP symmetry (ר"ת: Charge Parity).
פיזיקת החלקיקים גורסת, כי לכל סוג של חלקיק ישנו בן-זוג בעל מסה וספין זהים לו, שגודלי המטענים שלו (כגון מטען חשמלי, מטען הכוח החלש ומטען הצבע) הם כגודל מטעני החלקיק התואמים, אך הסימנים שלהם הפוכים. לדוגמה: מטענו החשמלי של האלקטרון הוא (1-), ומטענו החשמלי של בן-זוגו, הפוזיטרון, הוא (1+).
אפשרות קיומם התאורטי של האנטי-חלקיקים הועלתה בשנת 1928 על ידי פול דיראק, וכבר בשנת 1932 נמצא הפוזיטרון בתוך קרינה קוסמית. 
כאשר חלקיק ואנטי-חלקיק נפגשים, הם עוברים תהליך של איון, שבסופו הם הופכים לאנרגיה, על-פי נוסחתו של איינשטיין, E=mc². אנרגיה זו מועברת על ידי נשאי הכוח המתאימים, למשל, פוטון במקרה של אינטראקציה אלקטרו-מגנטית (אלקטרון עם פוזיטרון), שיכולים בהמשך התהליך להפוך לזוג חלקיק - אנטי-חלקיק אחר. גם האינטראקציות ההפוכות אפשריות: נשאי כח שהופכים לצמד חלקיק - אנטי-חלקיק.
הסימטריה בין חלקיקים לאנטי-חלקיקים אינה מדויקת, וקיימים הבדלים קטנים במסה ובתכונות אחרות שלהם. תופעה זו מכונה בשם שבירת סימטריית CP, והובילה להיווצרות היקום כפי שהוא מוכר כיום, כלומר מורכב מחומר ולא מאנטי-חומר. היבט אחר של שבירת סימטריית CP הוא תופעת הבריוגנזה, כלומר יצירה של בָּרִיוֹנים.
רנה או'קונור

חייה הפרטיים

רנה נישאה בשנת 2000 למנהל מסעדה ניו זילנדי סטיב מייר (Steve Muir) להם נולד בן, אך הזוג התגרשו בשנת 2005. 
לרנה ילדה נוספת מהשחקן ג'ד סורה (Jed Sura) אותו הכירה לאחר גירושיה מסטיב מייר.
רנה פעילה בקרן צדקה למכבי אש של דרום קליפורניה.
פייר לה מיר

ביוגרפיה

פייר לה מיר נולד בשנת 1909 בעיר ניס שבדרום צרפת. למד משפטים באוניברסיטה באקס-אן-פרובאנס ובסורבון של פריז. עד מלחמת העולם השנייה חי בצרפת, ואז היגר לארצות הברית.
לה מיר חיבר מגוון רומנים ביוגרפיים שזכו לפרסום ניכר ותורגמו לשפות רבות. ספרו הראשון, "מלך הלילה" (1937), עסק בחייו של איל ההון האמריקאי ג'ון ד. רוקפלר. ספרו "מולן רוז'" (Moulin Rouge), על חייו של הצייר הצרפתי אנרי דה טולוז-לוטרק, היה הצלחתו הגדולה הראשונה, והוא עובד ב-1952 לסרט אמריקאי בבימויו של ג'ון יוסטון, שזכה בשני פרסי אוסקר. עוד מספריו הידועים: "מעבר לתשוקה", על חייו של המלחין היהודי-גרמני פליקס מנדלסון-ברתולדי, ו"אור הירח" (1962), על המלחין הצרפתי קלוד דביסי.
פייר לה מיר נפטר בשנת 1976 בקליפורניה, בגיל 67.
דייוויד ברין

קורות חיים

נולד ב-1950 בעיר גלנדייל (קליפורניה), בן שני (מתוך שלושה), לזוג יהודי שנישא עשר שנים קודם לכן, סלמה (לבית סטון) ברין (1918–2010) והרב ברין (1915–2003). האב הרב ברין היה צאצא למהגרים יהודים מפולין ומרוסיה, סופר, משורר ועיתונאי, שהירבה לעסוק בנושאים יהודיים. אחד מספריו הידועים ביותר של האב היה Shouting for Justice: The Journey of a Jewish Journalist Across the Century of Hitler and Israel, אוטוביוגרפיה, שיצאה לאור ב-2003, שנת פטירתו.
ב-1973 קיבל ברין תואר ראשון - בוגר במדעים באסטרופיזיקה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. ב-1978 קיבל תואר שני - מוסמך בפיזיקה שימושית וב-1981 קיבל דוקטורט במדעי החלל. את שני התארים האחרונים הוא קיבל מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
החל משנת 2010 הוא חבר במכון לאתיקה וטכנולוגיות מתפתחות (Institute for Ethics and Emerging Technologies).
נשוי ואב לשני ילדים.
האראלד, נסיך דנמרק

ביוגרפיה

האראלד נולד ב-8 באוקטובר 1876 בארמון שרלוטנלונד, קופנהגן, לפרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, בנו הבכור של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, וללוביסה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל החמישה עשר, מלך שוודיה ולואיזה, נסיכת הולנד. בשנת 1893, בהיותו בן 17, החל האראלד את שירותו בצבא המלכותי הדני, ולאחר מכן מונה לקצין ברגימנט ההוסארים של המשמר. בשנת 1906 מת סבו כריסטיאן התשיעי, ואביו עלה לשלטון במקומו.
ב-28 באפריל 1909 התחתן האראלד עם הלנה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ממנה נולדו לו חמישה ילדים. לאחר נישואיהם התגוררו השניים בכפר שאפרגארדן מצפון לקופנהגן, בבית אותו רכש האראלד בשנת 1907. בשנת 1912 מת אביו פרדריק השמיני, מלך דנמרק, ואחיו כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. בשנת 1923 הפסיד האראלד חלק מרכושו, בעקבות המפולת של הבנק הדני, אולם הצליח להמשיך להתגורר בביתו עד לשנת 1935, אז עבר להתגורר בווילה בצפון קופנהגן.
בשנת 1926 פרש האראלד מהצבא בדרגת מייג'ור גנרל, אולם בשנת 1933 העלה אותו אחיו כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק לדרגת לוטננט גנרל.
במהלך מלחמת העולם השנייה תמכה אשתו הלנה בכיבוש הגרמני של דנמרק ובמפלגה הנאצית, מה שגרם לריחוקה מבניה. לאחר המלחמה לא הובאה הנסיכה הלנה למשפט, בהיותה חברה במשפחת המלוכה אשר רצתה להימנע מפרסום הנושא, אך היא הוגלתה מדנמרק ב-30 במאי 1945 והושמה במעצר בית בטירת גליקסבורג שבגרמניה. היא הורשתה לחזור לדנמרק בשנת 1947, כאשר חלה הראלד במחלת נפש. הארלד מת ב-30 במרץ 1949 בקופנהגן ונקבר בקתדרלת רוסקילדה, ואילו אשתו מתה ב-30 ביוני 1962.
מרי ליינס

ביוגרפיה

ליינס נולדה בלונדון.

אלופת עולם

ב"משחקי מונטה קרלו" שנערכו במונטה קרלו במרץ 1921 זכתה לייס ב-6 מדליות, 5 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.70 מטר, בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.2 שניות, בריצת 250 מטר בתוצאה של 36.3 שניות ובשתי ריצות שליחות 4x75 מטר ו-4x175 מטר. מדליית כסף, בריצת 800 מטר.
במשחקי העולם לנשים הראשונים שנערכו בפריז, צרפת בשנת 1922 זכתה ליינס ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.06 מטר, בריצת 300 מטר בתוצאה של 44.8 שניות ובריצת שליחות 4x110 יארד בתוצאה של 51.8 שניות. מדליית כסף, בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.7 שניות ומדליית ארד בריצת 100 יארד.

חייה האישיים

היא פרשה מתחרויות בשנת 1924, והתחתנה עם מר סמית'. בעלה נפטר בשנת 1946. בשנת 1971 היא עברה מלונדון לאורת'ינג עם שתי אחיותיה הרווקות. בשנת 1978 היא נהרגה בתאונת דרכים.
רונדו קפריצ'יוזו (מנדלסון)

רונדו קפריצ'יוזו במי מז'ור (אופ. 14) היא יצירה לפסנתר סולו מאת המלחין הגרמני פליקס מנדלסון-ברתולדי. היצירה נכתבה ב-1830, ופורסמה באותה השנה.

היסטוריה

הדעה הרווחת היא כי היצירה נכתבה ביוני 1830, ופורסמה באותה השנה, אם כי הדעות לגבי התאריך חלוקות בין המומחים: יש הטוענים כי היצירה נכתבה ב-1824 או ב-1827. מחקרים מהשנים האחרונות מראים כי כתיבת היצירה הסתיימה ב-1828, וכי מנדלסון חזר לשכתב את היצירה שנתיים לאחר מכן, ככל הנראה כמתנה לפסנתרנית דלפינה פון שאורוט (Delphine von Schauroth) ממינכן. היצירה פופולרית מאוד בקרב פסנתרנים, וזאת במידה רבה משום שהיא נשמעת קשה לביצוע מכפי שהיא באמת.

מבנה היצירה

אומנם היצירה חסרת פרקים, אך היא מורכבת משני קטעים מרכזיים. חלקה הראשון הוא במפעם אדאג'ו בסולם מי מז'ור, במשקל ארבעה רבעים, וחלקה השני, הארוך יותר, במפעם פרסטו במשקל שמונה שישיות בסולם מי מינור. ההבדל בין שני חלקי היצירה ניכר באופיים ובדינמיקה המשתנה. החלק הראשון מאופיין בשימוש באקורדים ביד שמאל ואופיו מאוד לירי, בעוד הפרק השני מאופיין במלודיה נמרצת.

הקלטות

ליצירה מספר הקלטות מאת מבצעים נודעים, בהן של הפסנתרן ההונגרי גיירג' ציפרה.
ביאליניצ'י

תולדות היישוב

ביאליניצ'י נזכרת לראשונה במאה ה-16 ככפר במחוז ויטבסק. בשנת 1634 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בהמשך המאה ה-17 נחרבה העיירה כתוצאה מקרבות בין הרוסים והליטאים.

יהודי ביאליניצ'י

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כרבע מתושביה, ובעיירה פעל בית ספר יידי.
ב-6 ביולי 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סימן מזהה וחובת ביצוע עבודות כפייה. בספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כ-150 גברים יהודים מהעיירה.
כ-600 היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו שהוקם בה, אשר נשמר בידי המשטרה הבלארוסית. ב-12 בדצמבר 1941 רצחו הגרמנים את כל יושבי הגטו בתעלת מכי (Mkhi).
עמוס רגב

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל שובץ רגב בחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים והשלים קורס קציני תותחנים שכלל הכשרת סיור בחיל השריון. עם סיומו שב לגדוד ושירת כקצין תותחנים. רגב לחם במלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן, כקצין מילואים בגדוד מרגמות כבדות בעוצבת המפץ.
רגב עבד במגוון תפקידים בעיתונות הכתובה והאלקטרונית. בסוף שנות ה-70 שימש עוזר מחקר במערכת כתב-העת "מערכות", וערך את כתב העת הצה"לי "צקלון", שבו פורסמו מאמרים מתורגמים בנושאי צבא. בד בבד לעבודתו, עסק גם בתרגום ספרי מדע בדיוני. בתחילת שנות ה-80 הצטרף לדסק החדשות של "ידיעות אחרונות", היה עורך ובהמשך ראש הדסק. לאחר מכן היה כתב העיתון בלונדון.
בתחילת שנות ה-90, עבר רגב לעיתון "מעריב", לאחר שנרכש על ידי עופר נמרודי, וכיהן כראש מערכת החדשות ולאחר מכן כסגן העורך הראשי. בשנת 2002 כיהן בתפקיד העורך ב"קבוצת חדשות ישראל" שהתמודדה על הפעלת ערוץ החדשות הייעודי. לאחר מכן שימש בתפקידים שונים במערכת החדשות של ערוץ 10. בשנת 2006 מונה לתפקיד העורך הראשי של העיתון "ישראלי". משנת 2007 עד 2017 כיהן בתפקיד העורך הראשי של "ישראל היום".
בשנת 2010 קיבל את הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ'. בנימוקי ועדת הפרס נאמר: "העיתון אותו עורך רגב חולל מהפכה של ממש במפת העיתונות המודפסת, בתוך זמן קצר יחסית ... הוא ניהל מלחמה בכמעט מונופול אשר שלט עד היום בעיתונות".
בספטמבר 2012 פרסם מאמר תגובה על הביקורת שהוטחה ב"ישראל היום" על ידי נחום ברנע מ"ידיעות אחרונות" ואחרים, הגן על המודל העסקי של חלוקתו בחינם בעידן האינטרנט, קרא לריבוי עיתונים בישראל והעביר ביקורת חריפה על נוני מוזס שפועל לדבריו להחזרת המונופול שהיה בעבר ל"ידיעות אחרונות" בתקשורת הישראלית. בפברואר 2013, בעקבות תחקיר שתקף את חד צדדיותו של 'ישראל היום', הגיב עמוס רגב במאמר שהופיע תחת הכותרת 'ערוץ 10 מתפלש בביצת הצביעות'. טיעונו המרכזי של רגב היה שלעומת 'ישראל היום' הפונה אל הקוראים ודוגל בעקרון 'חופש הדיבור', רביב דרוקר, 'הברנז'ה' ואנשי ערוץ 10 סבורים שחופש הדיבור הוא החופש "לחשוב כמותם וכמותם בלבד".
בהודעה שהועברה לממונה על יישום חוק חופש המידע במשרד ראש הממשלה, נמסר כי רגב הוא חבר אישי של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. בין השנים 2015-2012 היה רגב בקשר שוטף עם נתניהו. רגב היה בין העדים בתיק 2000. ב-30 באפריל 2017 הודיע על פרישתו מתפקיד העורך של "ישראל היום". בתפקיד החליפו בועז ביסמוט.
רגב בעל תואר ראשון בהיסטוריה ובמדע המדינה ותואר שני בהיסטוריה צבאית מטעם אוניברסיטת תל אביב. עבודת המוסמך שלו נושאת את הכותרת "אסטרטגיה של בנות-הברית מצפון לסיינה: אוגוסט-ספטמבר 1944".