google/wiki40b huggingface dataset:
מייסדי תל אביב

מייסדי תל אביב היו 66 משפחות ובודדים, חברי אגודת אחוזת בית ביפו, אשר השתתפו בהגרלת המגרשים לאחוזת בית ב-11 באפריל 1909.

דוב וטובה זוסמנוביץ (זוסמאן)

עלו לארץ מריטובה, ליטא. טובה נפטרה ב-23 באפריל 1940 ודוב נפטר ב-25 בפברואר 1941.

משה רסקין

משה רסקין נולד ב-1 באפריל 1878 בעיירה ז'רוויץ שבמחוז הומל בבלארוס למשפחת חסידי חב"ד. אמו הייתה פרידה בת פנחס רבינוביץ. אביו זלמן לוי יצחק היה מלמד. רסקין למד בתלמוד תורה ולאחר שבגר השתלם בעסקי הבורסקאות (עיבוד עורות). בן 22 גויס לצבא הצאר ושירת שנתיים בהצטיינות.
בשנת 1904 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד כבורסקאי בירושלים ולאחר זמן קצר עבר ליפו ועבד כמומחה בבית החרושת לעורות של משה בצלאל טודרוסוביץ (אביו של החוקר והביוגרף דוד תדהר). משה בצלאל לקח את הצעיר תחת חסותו ושידך לו ב-1905 את שושנה רייזל (אז בת 17), בתו של השוחט ובודק ליהודי יפו, ר' אליהו ויינשטיין. הזוג עבר להתגורר סמוך לבית הוריה בשכונת נוה שלום.
ב-1909 הצטרפה המשפחה, עם ילדיהם דבורה ויעקב, לאגודת אחוזת בית. הם הגרילו את המגרש ברחוב ליליינבלום 20, ובו בנו את ביתם ב-1910. בית זה היה אחד הבתים הראשונים שהוקמו. בתל אביב נולדו להם ילדיהם פנחס, שולמית, יהושע וזילפה.
בעת גירוש תל אביב (1917) עברה המשפחה לפתח תקווה, אולם כיוון שהצבא הטורקי הזדקק לעורות מעובדים, הותר לו לפתוח, בתיווכו של ספק הצבא הטורקי ישראל חבס (אביה של ברכה חבס), מפעל לעיבוד עורות באדמות הכפר סומייל (בפינת רחוב ארלוזורוב ורחוב אבן גבירול של היום). לאחר מלחמת העולם הראשונה העביר את המפעל לשכונת עג'מי ביפו.
בעת פרעות תרפ"א (1921) התקיף המון את המפעל והרס אותו כליל. משה רסקין עצמו הוסתר על ידי בעל הבית הערבי. אשתו, שושנה רייזל, הזעיקה את כוחות ההגנה לחפש ולהציל את בעלה. כיוון שעם המפעל אבד כל הונה של המשפחה התיר מאיר דיזנגוף למשפחה לפתוח חנות מכולת ברחוב ליליינבלום. הייתה זו המכולת הראשונה בתל אביב הקטנה.
משה נפטר ב-21 באפריל 1958, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

שושנה רייזל

שושנה רייזל נולדה ב-1888 והייתה בתו של השוחט ובודק של יפו, ר' אליהו וינשטיין. היא נולדה בדירה מעל החמאם (לימים, מקומו של מועדון לילה ידוע ביפו העתיקה). חברי ילדותה היו בני משפחת שלוש, כיוון שלא היו משפחות יהודיות רבות בסביבה. ב-1894 עברה עם משפחתה לנוה שלום.
גם אחיה, המוהל נחום ויינשטיין והמורה ישראל ויינשטיין היו מבין מייסדי אחוזת בית.
ב-1980 קיבלה את אות יקירת העיר תל אביב-יפו והיא בת 92. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-13 במאי 1984 נפטרה, אחרונת מייסדי אחוזת בית.
בית מאיר

תולדות המושב

המושב הוקם בשנת 1950 על חורבות הכפר הערבי בית מחסיר, ששכן במקום עד מלחמת העצמאות, ובקרבת אדמות שנרכשו על ידי הקרן הקיימת בלחצו של מאיר בר-אילן. המושב קרוי על שמו של הרב מאיר בר-אילן שהיה מהמנהיגים החשובים בציונות הדתית ונשיא תנועת "המזרחי". מקימי המושב היו דתיים מעולי הונגריה ורומניה שהתיישבו במסגרת תנועת ההתיישבות של המזרחי. באוקטובר 1954 הונח אבן פינה לבית הכנסת של המושב. המושב היה מהראשונים בפרוזדור ירושלים שחובר לרשת החשמל וזכה לחשמל בבתים כבר בשנת 1955. בשנת 1961 הורחבו בתי המושב לשטח של 45 מ"ר. 
פרנסת המקום התבסס בראשיתו על ענף הלול. לאחר התפרקות קיבוץ נוה אילן נמסרו מטעי הקיבוץ בשטח 300 דונם למושב. במקביל החלו דיבורים על פיתוח תעשייה ותיירות במקום. כבר בשנת 1960 החלו דיבורים על הקמת בית הבראה במקום, ב-1961 אף הושגו הסכמות עם אגודת שומרי הטבע, אך אבן הפינה ל"רמות שפירא" נורתה רק בשנת 1967. באמצע שנות ה-60 נעשה ניסיון לגדל במקום צ'ינצ'ילות לפרוות.
ב-25 בנובמבר 2016 פרצה שריפה גדולה בכניסה למושב, תושבי המושב פונו מבתיהם באישון לילה, בתים ומחסנים רבים נשרפו. עקב שריפת מבנים המכילים סיבי אזבסט, לא הורשו התושבים לשוב לבתיהם אלא בחלוף יומיים מכיבוי האש.

רבני המושב

רב המושב בשנות ה-50 וה-60 היה הרב מרדכי דוידוביץ.
בין השנים תשנ"ה-תשע"ה שימש כרב המושב הרב יוחנן פריד. בשנת תשע״ח 2018 מונה לרב המושב הרב יהודה יקותיאל ויזנר.

ישיבה

בשנת 1964 הוקמה בבית מאיר ישיבה בראשות הרב צבי כהנא, חתנו של הרב יצחק אריאלי. הישיבה המשיכה לפעול במקום עד פטירתו של הרב כהנא בשנת 1996 ולאחר מכן פעלו במבניה מוסדות שונים באחריות בנו וחתנו. בשנת 2015 הורה בית המשפט בירושלים, לבקשת המושב, על פינוי הישיבה מהמקום.

מכינה קדם צבאית אורות

בשנת 2008 הוקמה במקום המכינה הקדם צבאית 'אורות', ובה כמה עשרות חניכים. במכינה לימד הרב נחמיה לביא, שנרצח בפיגוע בעיר העתיקה באוקטובר 2015.
טיל אוילנשפיגל

טיל אוילנשפיגל (בגרמנית: Till Eulenspiegel) הוא דמות ספרותית, שהופיעה לראשונה בכתב בספר Ein kurtzweilig lesen von Dyl Ulenspiegel, המיוחס לעיתים לסופר הגרמני הרמן בוטה (Hermann Botte). המהדורה השלמה המוקדמת ביותר שהשתמרה הופיעה בשטרסבורג בסביבות שנת 1510. עם זאת, קיימות ראיות למסורת מדוברת קדומה יותר בכמאה שנים.

דמותו

על פי הסיפור, אוילנשפיגל נולד בקנייטלינגן סמוך לבראונשווייג בשנת 1300. הוא נדד במסעותיו ברחבי האימפריה הרומית הקדושה, בעיקר בגרמניה הצפונית, אבל גם בארצות השפלה, בוהמיה ואיטליה. אוילנשפיגל מוצג כתעלולן מובהק, שחמד לצון על חשבון בני זמנו. במסעותיו הוא מערים על בעלי מלאכה, סוחרים ואיכרים שונים, כמו גם על בני אצולה ואנשי כנסייה.
דמותו של אוילנשפיגל מעוצבת על פי כללי סוגת ה- Narrenliteratur (ספרות הטיפשים) הגרמנית. עם זאת, אוילנשפיגל מיוחד במעמדו החברתי - זוהי הפעם הראשונה שאנו נתקלים ב- Narr גרמני ממעמד האיכרים.
בתרגום המילולי של הגרמנית הגבוהה, Eulenspiegel, הוא "מראת ינשופים". עם זאת, לאור אופיו הסקטולוגי של הסיפור, יש לשער שהשם רומז למשמעותו גרמנית התחתית - ul'n Pegel שמשמעו "לנגב את הישבן".
הספר זכה למהדורות רבות ותורגם לשפות רבות, בהן גם יידיש ועברית.
תרגום ראשון ביידיש הופיע בכתב יד בשנת 1600, פרי עטו של בנימין מרקס. במהלך המאה השמונה-עשרה הופיעו לפחות שני תרגומים נוספים ביידיש ותרגום נוסף בשנת 1806.
לעברית תורגם הספר לראשונה בידי אברהם שלונסקי. תרגומו של שלונסקי ראה אור בהוצאת ספרית פועלים, 1949. שמו המלא של הספר הוא: מעשה טיל אולנשפיגל ולַמֶה גוּדְזַק, לספר כל עלילותיהם רבות השעשועים העוז והתהילה אשר עוללו בארץ פְלַאנְדֶרְן ושאר המקומות. התרגום העברי איננו מתבסס על מהדורת המקור מן המאה השש-עשרה, אלא על עיבוד מאוחר של הסופר הבלגי שרל דה-קוסטר, בן המאה ה-19. דה קוסטר ניצל את הדמות לכתיבת רומן אפי על תולדות מאבק ארצות השפלה הפרוטסטנטיות (פלנדריה – לוקסמבורג, בלגיה והולנד של ימינו) בשליטים הספרדים הקתולים. תחילה קרל החמישי ואחר כך בנו פליפה השני. דה-קוסטר מכוון את הולדתם של טיל ופליפה השני לאותו יום (21 במאי 1527). מהדורה עברית נוספת יצאה על פי ספרו של אריך קסטנר - טיל אוילנשפיגל: שתים-עשרה ממעשיותיו (1938. תר' אלישבע קפלן, 1955) — גם מהדורת קסטנר מבוססת על ספרו של שארל דה קוסטר. שתי המהדורות הללו בעברית יצאו פעמים רבות. 
במהדורות אלו ואחרות מן המאה ה-19 ואילך, איבדה דמותו של אוילנשפיגל הרבה מן החתרנות המקורית שלה. למעשה, בשתי המאות האחרונות מזוהה הדמות בעיקר עם ספרות הילדים הגרמנית. עם זאת, דמותו של אוילנשפיגל אהודה ומוכרת מאד במרחב דובר הגרמנית גם בזמנינו.
הפארק הלאומי סרה דה קפיברה

מאפיינים טבעיים

אזור סרה דה קפיברה מאופיין בשקע הגאולוגי של נהר סאו פרנסיסקו. בפארק יש רצועת צוקים המתנשאים לגובה של עד 270 מטרים, ואורכה הוא כ-180 קילומטרים. הרצועה חוצצת בין מישור בחלק הדרום-מזרחי של הפארק, לבין מסיבים בחלקו הצפון-מזרחי. באזור ההררי של הפארק נוצרו מערות ועמקים רבים כתוצאה מתהליכי בליה. האזור הוא גם אגן ניקוז עבור מספר נהרות.
לאזור יש חשיבות כמייצג של צמחיית הקאאטינגה המאפיינת את צפון-מזרח ברזיל. הצמחייה בפארק מורכבת בעיקר ממרבדי שיחים נרחבים, וכוללת מספר עצים חסיני יובש וקסרופיטיים. ישנם אזורים בודדים, בעיקר בקניונים העמוקים השומרים על לחותם גם בקיץ, שבהם גדלים שרידים של יערות הגשם שאיכלסו את האזור לפני אלפי שנים. הפאונה של אזורי השיחים דלילה מאוד, אך על המינים שניתן למצוא בה נמנים זאב היער והאוצלוט. המאובנים שהתגלו באזור מתוארכים לתקופה שלפני 15,000 שנים.

מאפיינים תרבותיים

המדענים משערים כי האזור היה מיושב על ידי התושבים הקדומים של יבשת אמריקה. באתר הארכאולוגי פדרה פוראדה, השוכן בתוך הפארק, התגלו שרידים של חומה שבורה, ובאמצעות תיארוך פחמן 14 התברר כי ככל הנראה היא נבנתה בשנים שבין 26,000 ל-22,000 לפני הספירה.
אחד מהמאפיינים החזותיים הבולטים ביותר של הפארק הן המערות החצובות בסלע, שהתגלו במהלך שנות ה-60 ומעוטרות בציורי סלע רבים. הציורים העתיקים ביותר תוארכו לאלף ה-13 לפני הספירה, אך מרבית הציורים מתוארכים לתקופה שבין האלף ה-10 לאלף ה-4 לפני הספירה, ומשויכים לתרבויות העתיקות שהתגוררו בצפון-מזרח ברזיל (נורדסטה) ובאזור אגרסטה.
ההשערה היא כי תרבות אגרסטה התקיימה בדו-קיום לצידה של תרבות נורדסטה עד שנת 5,000 לפנה"ס בקירוב, ואז גורשה על ידה. הציורים שנוצרו על ידי תרבות נורדסטה מאופיינים בתבניות גאומטריות, דמויות אנושיות, צמחים ובעלי חיים, ובשל כך הצליחו להגיע למסקנות שונות הנוגעות לאורח חייהם הרוחני והחברתי של אנשי הנורדסטה. רוב הציורים הם בצבע אדום. ישנן קבוצות ציורים אחדות שטרם ניתן להן הסבר מספק, אך יש בהן ארבעה אלמנטים ברורים והם טקסי ציד, ריקוד, טקסים הקשורים לעצים ותנוחות מיניות. הציורים של תרבות אגרסטה מאופיינים במוטיבים אנושיים, והם השתמרו במצב טוב.

שימור

הגישה אל הפארק נחשבת לקשה בשל היעדר תשתיות מתאימות. לאורך השנים הוכנו מספר תוכניות לעידוד שימור הטבע בפארק, ובמהלך תוכנית החומש שהחלה לפעול במאי 1989 אף הוצע לתושבים המועטים שבאזור פיצוי כספי תמורת הסכמתם להגר למקום אחר. הנהלת הפארק מתמקדת בשימורו ובתחזוקתו, ואף שיתפה פעולה עם האוכלוסייה המקומית באמצעות הדרכה מקצועית כיצד לא להזיק לפארק. בעיות במצב השימור של ציורי הסלע התעוררו כתוצאה מפעילויות בירוא יערות לא חוקיות, שגרמו לשינויים כימיים בהרכב הצבעים ולהגברת החשיפה לאור השמש. גורם נוסף הוא גדילתם של גלמי דבוראים על הציורים.
ג'סטין קנאפ

השכלה

קנאפ החל את לימודיו התיכוניים בעיר אינדיאנפוליס בשנת 1997. הוא בעל תואר בפילוסופיה ובמדעי המדינה מאוניברסיטת אינדיאנה. בשנת 2013 החל מסלול התמחות לצורך עבודה כאח רפואי.

פועלו

קנאפ עבר את רף מיליון העריכות הראשונות ב-19 באפריל 2012. הוא החל להיות פעיל במיזם ויקיפדיה במרץ 2005 ומאז תרם בממוצע 385 עריכות ליום. הוא ציין שהגורם שסייע לפעילותו הרבה במיזם היה פיטוריו. מרגרט פרגסון, המרצה של קנאפ באוניברסיטת אינדיאנה למדעי המדינה, אמרה שהיא לא הייתה מופתעת מתרומתו לוויקיפדיה. בשנת 2012, בירך מייסד ויקיפדיה ג'ימי ויילס את קנאפ על הישגו והעניק לו "פרס" מיוחד על פועלו – 20 באפריל הוכרז על ידו כיום "ג'סטין קנאפ". בראיון שנערך עם קנאפ בשנת 2014 הוא סיפר כי הוא פעיל במיזם מדי יום ושחלק ניכר מעריכותיו הן "תיקוני תקלדה". הוא הוסיף ואמר כי הפיחות במספר התורמים למיזם אינו מהווה בעיה.
שם המשתמש שלו בוויקיפדיה Koavf, הוא ראשי תיבות של הביטוי "King of all Vext Fans" והוא מתייחס לסדרת קומיקס שאותה העריץ וקרא בשנות התשעים. הערך על ג'ורג' אורוול זכה לעריכות ולהרחבה רבה מצידו, וכן הוא קיטלג ערכים רבים על אלבומים לקטגוריות. ביוני 2012 התפרסם במקומון שקנאפ נהג לבצע עריכות על פני פרק זמן של כ-16 שעות ביום.
קנאפ לקח חלק גם באקטיביזם פוליטי ונאם לטובת בני מיעוטים במערב סהרה. בשנים האחרונות התפרנס כשליח פיצה, עובד במכולת וכטלפן.
איתן איזמן

ביוגרפיה

נולד בארץ ישראל בתמוז ה'תש"ג. התייתם מאביו בצעירותו, וכשהיה בן 16 נישאה אמו עדה בשנית ליוסף ולק, שאצלו גדל כבן. למד בישיבת בני עקיבא נחלים ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב. שם למד אצל הרבנים צבי יהודה הכהן קוק, יצחק אריאלי, אברהם שפירא, ושלמה גורן. הרב איזמן קיבל סמיכה לרבנות עיר מהרב שלמה גורן וכן סמיכת חכמים מרבני הישיבה הרב יצחק אריאלי והרב אברהם שפירא.
את שירותו הצבאי עשה הרב איזמן במסגרת הסדר מרכז. בשירות המילואים שימש כחובש בחטיבת ירושלים. השתתף במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל.
יחד עם הרבנים יעקב פילבר, עוזי קלכהיים וצפניה דרורי, יסד הרב איתן איזמן את ישיבת ירושלים לצעירים, ושימש בה כר"מ ואף לשנה אחת כראש ישיבה. לאחר מכן ביחד עם הרבנים יעקב הלוי פילבר ונפתלי בר-אילן ייסד את בתי הספר "נעם בנים" ו"נעם בנות" בירושלים, ומאז במשך שנים רבות עומד מאחורי הקמתם של בתי ספר "נעם" ומוסדות "צביה" רבים ברחבי הארץ וייסוד רשת "מרחביה".
הרב איזמן שימש גם כרב המושב שדמות מחולה שבבקעת הירדן. כשנבחר הרב אברהם שפירא לרב הראשי לישראל, בשנת ה'תשמ"ג, התמנה למנהל לשכתו. בשנת ה'תשמ"ו התמנה לשמש כמנכ"ל הרבנות הראשית לישראל ומשנה למנכ"ל משרד הדתות. כן שימש מנהל מועצת הרבנות הראשית.
בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקריאת הרב שפירא שלא להשתתף בעקירת יהודים ממקומם. חבר באיחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
בחודש אוגוסט 2013 הודיע הרב אייזמן על פרישה מראשות רשת נועם-צביה לאחר שהגיע לגיל 70.
הרב איזמן נמנה עם חברי פורום תקנה. בנוסף משמש כרב תנועת הנוער אריאל. בעבר שימש כחבר לשכת המפד"ל. 
בשנת תשע"ו זכה בתואר יקיר ירושלים.

משפחתו

הרב איתן איזמן נשוי ללאה ואב ל-7 ילדים. בנו צבי יהודה (ציקי) נהרג בתאונת דרכים בעת מילוי תפקידו ביחידת אגוז בי' בתמוז ה'תשס"ב.
תסמונת פא'נאר

ביקום הבדיוני של "מסע בין כוכבים", תסמונת פא'נאר (באנגלית: Pa'nar Syndrome) היא מחלה נוירולוגית בדיונית, קטלנית לוולקנים, המועברת ביניהם במהלך מיזוג מוחות. נכון למאה ה-22, רק חלק קטן מהוולקנים מאמינים שיש להם את היכולת ליזום מיזוג מוחות, וכי מיזוג על ידי וולקנים איננו מקובל על החברה הוולקנים הכללית. על כן, לאנשים הסובלים מתסמונת פא'נאר ישנה סטיגמה.
בפרק "Stigma" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", ט'פול מגלה כי נדבקה במחלה יחסית נדירה זו מחבר בכת של וולקנים בדלנים, אשר דוחה את שלטון ההיגיון, מאמצת את הרגשות ומתנסה במיזוג מוחות. האירוע התרחש בפרק "Fusion", כאשר ט'פול, ככל הנראה, מבלי להיות מודעת לסיכונים, השתתפה ברצון במיזוג מוחות, אך מאוחר יותר שינתה את דעתה והתנגדה לתהליך. בפרק העונה הרביעית "Awakening" ט'פול לומדת שהתסמונת היא תוצאה של ביצוע מיזוג מוחות על ידי אדם שלא הוכשר כראוי לעשות זאת ובניגוד להצהרות הפומביות של הפיקוד העליון של וולקן, ניתן להבריא ממחלה זו באמצעות ביצוע מיזוג מוחות על ידי וולקני מנוסה (במקרה של ט'פול, השירות ניתן על ידי הוולקנית הבכירה ט'פאו).
סורקה מקמהון

תחילת דרכה

מקמהון נולדה ב-1888 בשם שרה תרזה מקמהון לג'יימס ושרה מקמהון מקואס, שבמחוז מונאהן שבצפון אירלנד. היא הייתה אחת מתוך ארבע בנים ושלוש בנות. היא השתמשה בגרסה האירית של שמה, סורקה, שכן אירית הייתה שפת האם של משפחתה. לאחר סיום לימודי תיכון, היא נסעה לדבלין ולמדה ניהול חשבונות, ואז עבדה בתחום זה במוסך טאגרט.

המשך פעילות רפובליקנית

אחרי ההתקוממות היא סייעה לקלארק לנהל את קרן הסיוע האירי הלאומי, שנועד לתמוך במשפחות הנופלים והעצורים. היא לקחה על עצמה את ניהול המיזם כשקלארק חלתה ועברה הפלה לאחר שבעלה, טום קלארק, הוצא להורג על ידי הבריטים. כדי לקיים עבודה זו, אותה ראתה כשליחות, היא דחתה את תוכניות הנישואין שלה עם טום רוג'רס. השניים נישאו לבסוף בנובמבר של אותה שנה, ושינוי שמה של מקמהון סייע לה לחמוק ממעקב מצב הבריטים, וכך יכלה להמשיך בפעילותה המהפכנית באין מפריע.
לאחר מכן היא החלה לעבוד ישירות עבור המנהיג המהפכני מייקל קולינס. לפי ההוראות היא התפטרה מקומן נה מאן, כאשר הארגון יצא נגד האמנה האנגלו-אירית. מקמהון עצמה נמנעה מתמיכה פומבית באלו מן הצדדים במלחמת האזרחים האירית, ופעילותה הציבורית הפוליטית הסתיימה ב-6 בדצמבר 1921, עם חתימת האמנה. עם זאת, היא המשיכה לעבוד עבור קולינס והחזיקה בניירותיו עד מותו ב-1922. קולינס היה מודע לכך שמי שעובד איתו נתון בסכנה, אך מקמהון בינתיים נישאה והעתיקה מגוריה מהעיר, דבר שהוסיף לביטחונה.
המשך חייה עברו עליה בשקט, והיא ניהלה חנות מכולת ותחנת דלק בחוצות דבלין.
סיפורה כפעילה בארגונים רפובליקנים ובהתקוממות בשנת 1916 כמעט אבדו מן ההיסטוריה, עד שב-2016, אחיינה, הכומר יו מקמהון, החל לחקור את הרקע המשפחתי וגילה שדודתו יחד אם אחיה – אביו בריאן ואחיו פיטר – היו מעורבים באירועים אלו, ופעלו באופן צמוד לפעילים הידועים קתלין וטום קלארק. הוא אסף מידע מבתם היחידה של סורקה וטום רוג'רס, פג, ואף השיג כתב-יד אוטוביוגרפי של אביו מאחת הדודות. את ממצאיו אלו עם מידע נוסף מארכיונים ותיעודים היסטוריים אחרים, פרסם יו מקמהון כהיסטוריה שבעל פה מוקלטת כחלק מן האוסף "The 1916 Rising Oral History Collections".
Takin' Back My Love

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי רד וואן, אנריקה איגלסיאס ופרנקי סטורם. השיר הוא שיר בסגנון היורופופ, והוא מדבר על בעיות במערכת יחסים של בני זוג. השיר הוקלט מחדש על ידי איגלסיאס וטייסם.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, כמה זמן לאחר צאתו כסינגל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של אנריקה איגלסיאס ב-20 בפברואר 2009. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סיארה ואיגלסיאס נכנסים לבית רחב ממדים. לאחר מכן, השניים פוצחים בריב ומתחילים לשבור ולהרוס את כל החפצים שנמצאים בבית.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-171 מיליון צפיות.
שש מצוות תמידיות

שש מצוות תמידיות הן מצוות בתורה שניתן לקיימן בכל זמן ובכל רגע והן אינן דורשות עשיית מעשה בפועל, אלא מספיקה לקיומן רק מחשבתו של האדם. ספר החינוך הוא המקור לסידור מצוות אלו, ורבים מספרי ההגות וההלכה המאוחרים יותר הזכירו דבריו. בהקדמה לספר החינוך נכתב: שש מצוות חיובן תמידי לא יפסקו מעל האדם אפילו רגע אחד כל ימיו.
מפורסם ביותר הוא בעל המשנה ברורה שהעתיק ב'ביאור הלכה' בתחילת סימן ראשון בשולחן ערוך, שם מדובר על דרך הצדיקים לקיים "שויתי השם לנגדי תמיד", וכותב: הרוצה לקיים "שויתי" כראוי יזדרז לקיים מה שנכתוב בשם ספר החינוך, ומפני גודל חביבותם העתיקום כמה גדולים בספריהם.
אלכס חולה אהבה

תקציר העלילה

סיפור התבגרות קומי-נוסטלגי על רקע תקופת הצנע בישראל של שנות ה-50. גיבור הסרט הוא אלכס (איתן אנשל) בן ה-13 שעומד לפני בר-המצווה שלו. לאלכס אמא פולנייה (חנה רוט) טיפוסית ואבא שסובל בשקט (אברהם מור). בשל המצב הכלכלי הקשה הם נאלצים לחלוק את דירתם עם דייר משנה פרסי היפוכונדר ופרימיטיבי בשם פארוק (יוסף שילוח) שמנהל מלחמת חורמה בקרחת שלו באמצעות מרקחות שונות ומשונות. אלכס מתאהב בבת כיתתו החדשה והיפהפייה מימי (יעל וסרמן), עד אשר לתמונה נכנסת לולה בת הדודה שלו מחו"ל (שרון הכהן-בר), שהגיעה לישראל לחפש את טאדק אהובה, שנלקח על ידי הנאצים בשואה ועקבותיו נעלמו. אלכס מתאהב בה, והיא מצדה מעניקה לו את החוויה המינית הראשונה שלו.
הסרט משחזר את האווירה ששררה בישראל בשנות ה-50, ובפרט בעיר תל אביב, שבה מתרחשת העלילה. הסרט מציג את הצנע, השוק השחור, שידורי המדור לחיפוש קרובים ברדיו, הלבוש, צורות בילוי של התקופה ומלווה במוזיקה של אותה התקופה. כמו כן, הוא מציג את אורח החיים של תל אביב הקטנה באופן נוסטלגי ומודגשים בו אתרים נוסטלגיים כקולנוע עדן, תחנת הרכבת הישנה וחוף תל אביב של אז.
משה בריינהנדלר

ביוגרפיה

בריינהנדלר נולד בבריסק למשפחה דתית. קיבל חינוך בחדר מתוקן, למד בבית ספר תיכון ולאחר מכן באוניברסיטת ורשה. הוא היה פעיל ציוני, חבר המפלגה הציונית-סוציאליסטית, וממייסדי החלוץ בבריסק והסתדרות הנוער הרצליה. במהלך לימודיו כתב מאמרים רבים בעיתונים ציוניים. בשנת 1925 התחתן ועלה עם אשתו לארץ ישראל. לאחר שעבד חודשים אחדים כפועל היה ממייסדי "קופת מלווה וחסכון" של העובדים בתל אביב וכיהן כמזכיר הקופה.
בשנת 1931 יזם את הקמת משען, שעסקה בעזרה לנזקקים. בריינהנדלר נתן לפונים למשען יחס אישי ואנושי חם שכונה כגישה "רגשנית", לעומת מה שנודע כגישה ה"מפוכחת" של זאב ויינר.
בשנים 1942–1945 שירת בנוטרות. 
בריינהנדלר היה חבר באחדות העבודה, ועם הקמת מפא"י היה לחבר בה. בעת הפילוג בשנת 1944 עבר אל התנועה לאחדות העבודה, ועם הקמת מפ"ם ב-1948 היה לחבר בה. הוא נשא בתפקידים שונים, בהם חבר מועצת פועלי תל אביב, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר מועצת עיריית תל אביב.
נפטר ב-1953 ממחלה ממארת, בגיל 50. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הותיר את אשתו, נעמי, ושני בנים: ברוך (בורלה) בן-ענת (1926–1999) ושמואל בן-ענת.
במלאת שנה למותו נקראה על שמו מרפאה של קופת חולים כללית ביפו. במלאת 20 שנה לפטירתו קבעו מרכז משען ולשכת המס המרכזית את פרס "משען" על שמו, שיוענק לעבודה בכתב בנושא "העזרה ההדדית בהסתדרות".
שכנים (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בסוף שנות השמונים בישראל ומתמקדת בזוג יהודים בשם איציק ודורית חרוב (גדי יגיל ועפרה וינגרטן) אשר גר בבית משותף מול דירתם של זוג ערבי בשם בסאם ומונה מעדואר (בסאם זועמוט ומרלן בג'אלי). במהלך הסדרה לומדים השכנים להתגבר על הדעות הקדומות ובסופו של דבר לקבל זה את זה.
בשנת 1993 הוחלפו דמויותיהם של הזוג הערבי בזוג אחר (יוסף אבו ורדה ואמל מורקוס) בנוסף לשינויים מהותיים אשר בוצעו בעלילת הסדרה.
לאיציק ודורית שני ילדים - רן ודנה וגם לבסאם למונה 2 ילדים - וליד ויסמין. בנוסף קיימים שכנים נוספים, כץ ותרזה, מזרחי (אלברט אילוז) ורוזנפלד.
יוסף קורקוס

רבי יוסף קורקוס (שנות הר', אמצע המאה ה-15 - ה'ש', 1540) היה מחכמי מצרים וארץ ישראל לאחר גרוש ספרד, מראשוני מפרשי הרמב"ם. מכונה גם "מהר"י קורקוס" (מורנו הרב יוסף) או "ר"י קורקוס".

חייו

רבי יוסף קורקוס נולד בספרד. לאחר הגרוש נדד למצרים, ולבסוף הגיע לירושלים.

ביאורו למשנה תורה

חיבורו העיקרי של רבי יוסף קורקוס הוא ביאורו לספר משנה תורה של הרמב"ם. הוא כתב את פירושו על ארבעה ספרים (מתוך ארבעה עשר ספרים הכלולים בחיבורו של הרמב"ם) - כולם עוסקים בהלכות שאינן נוהגות בחוץ לארץ, ורובם עוסקים בהלכות שאינן נוהגות בזמן הגלות: ספר זרעים (העוסק במצוות התלויות בארץ), ספרי עבודה וקורבנות (העוסקים בהלכות המקדש והקורבנות) וספר טהרה (העוסק בהלכות טומאה וטהרה). לכל הספרים הללו לא היה עדיין פירוש מקיף קודם לכן. 
הפירוש המקיף הראשון ל"משנה תורה" - ה"מגיד משנה" - נתחבר על ידי רבי וידאל די טולושא, חכם ספרדי בן המאה ה-14, אך פירושו הקיף רק חלק מהלכות הרמב"ם – הלכות הנוהגות בזמן הזה. רבי יוסף קורקוס בא, ככל הנראה, למלא את החסר, והוא כתב את פירושו על ספרים שרבי וידאל די טולושא לא פירש. פירושו הוא מקיף ויסודי, הוא דן בכל פרט בדברי הרמב"ם ועוסק בחיפוש אחר מקורותיו של הרמב"ם ובבירור שיטתו לאור מקורות אלה. רבי יוסף קורקוס נוהג לפרש את הרמב"ם בדרך הפשט, תוך התמקדות במקורות הקשורים ישירות לעניינים הנדונים. 
כמה חכמים בני דורו כתבו חיבורים דומים: הרדב"ז שכתב פירוש לכמה מספרי הרמב"ם (הפלאה, זרעים ועבודה), ורבי יוסף קארו שכתב את הפירוש המקיף ביותר, על כל חלקי ספרו של הרמב"ם – ה"כסף משנה". ספרו של רבי יוסף קארו זכה להתפשט ולהתקבל יותר משאר החיבורים שנכתבו בזמנו, כולל חיבורו של רבי יוסף קורקוס, שכמעט ונשתכח. עם זאת, רבי יוסף קארו מרבה להביא בחיבורו את דברי רבי יוסף קורקוס – הוא מזכיר אותו ביותר ממאתים מקומות ופעמים רבות מביא מדבריו ללא אזכור – וכך זכו רבים מחידושיו להגיע ללומדי התורה.   
פירושו לסדר זרעים נדפס בשלמותו כבר במאה ה-18 (איזמיר תקי"ז), אך שאר פירושיו יצאו לאור בשלמותם רק בדור האחרון. פירושיו לספרי "עבודה" ו"קורבנות" נדפסו ברמב"ם של הוצאת שבתי פרנקל, אולם פירושו לספר טהרה אבד, ולא נותרו ממנו אלא קטעים בודדים, שנדפסו אף הם במהדורה הנ"ל.

תשובותיו וכתבים נוספים

תשובות שלו מופיעות בספרי שו"ת של חכמי דורו: שו"ת אבקת רוכל של רבי יוסף קארו ושו"ת הרדב"ז. רבי משה מטראני בספרו שו"ת המבי"ט מתווכח עם פסק שלו. כמה תשובות נוספות שלו, העוסקות בפירושי הלכות ברמב"ם, נדפסו בסוף ספרו של החיד"א - שו"ת חיים שאל, חלק ב'.
כמה כתבי יד של ספרים נוספים שלו, כמו פירושים על הש"ס – מצויים בספריות שונות. חידושיו על הדפים הראשונים של מסכת כתובות נתפרסמו בכתב העת התורני סיני היוצא בהוצאת מוסד הרב קוק.
פאן (להקה)

2007-2008: תחילת הקריירה

בשנת 2008, לאחר פירוק הלהקה "הפורמט", פנה נייט רוס לאנדרו דוסט וג'ק אנטונוף להצטרף ללהקה החדשה שהוא מקים. דוסט ואנטונוף ניגנו בעבר יחד עם "הפורמט" במהלך סיבוב הופעות. כעבור שבוע החלו השלושה לעבוד יחדיו בניו ג'רזי. הדמו הראשון אותו הקליטה הלהקה היה השיר "Benson Hedges". ב-20 בספטמבר 2008 השיר היה זמין בחינם דרך מגזין המוזיקה "Spin". הלהקה פנתה למפיק סטיבן מקדונלד, שהפיק בעבר את האלבום "Dog Problems" של "הפורמט", להפיק עבורם את אלבומם הראשון.

2009-2010: Aim and Ignite

אלבום הבכורה של הלהקה הוקלט בסתיו 2008. הסינגל הראשון מהאלבום, "At Least I'm Not as Sad As I Used to Be", יצא לאור ב-6 באפריל 2009. את השיר ניתן היה להוריד דרך עמוד המייספייס של הלהקה.
ב-25 באוגוסט 2009 יצא לאור אלבום הבכורה של הלהקה, "Aim and Ignite". האלבום הגיע למקום ה-71 במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200.
הסינגל השני מהאלבום, "All the Pretty Girls", יצא לאור ב-4 בנובמבר 2009.
ב-16 באוגוסט 2010 יצא לאור הסינגל השלישי מהאלבום, "Walking the Dog".

2011-2015: Some Nights

ב-27 באפריל 2011 הועלה ליוטיוב סרטון של הלהקה מופיעה עם שיר חדש הנקרא "Carry On".
אלבומה השני של הלהקה "Some Nights" יצא לאור ב-21 בפברואר 2012.
ב-20 בספטמבר 2011 יצא הסינגל הראשון מהאלבום, We Are Young. הסינגל זכה להצלחה רבה, הוא דורג בפסגות מצעדים רבים וזיכה את הלהקה בפרס גראמי לשיר הטוב ביותר של השנה בשנת 2013.
ב-4 ביוני 2012 יצא לאור הסינגל השני מהאלבום הנושא את שמו של האלבום, Some Nights. זהו השיר השני של הלהקה שהגיע לעשרת המקומות הראשונים במצעד הסינגלים "בילבורד הוט 100", והשיר השני של הלהקה שזכה למעמד פלטינה בארצות הברית.
הסינגל השלישי מן האלבום, Carry On, יצא לאור ב-23 באוקטובר 2012. השיר נכנס למצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100 תחילה במקום ה-100, ולאחר כמה שבועות עלה למקום ה-20. הקליפ לשיר יצא לאור ב-24 באוקטובר 2012. ב-3 בנובמבר 2012 הופיעה הלהקה עם השירים "Some Nights" ו-"Carry On" בתוכנית "Saturday Night Live".
ב-10 בפברואר 2013, בטקס פרסי הגראמי ה-55, זכתה הלהקה בשני פרסי גראמי לשיר השנה ולתגלית השנה. ב-26 בפברואר 2013 יצא לאור הסינגל הרביעי מהאלבום, Why Am I the One.
ב-17 בדצמבר 2013 הוציאה לאור הלהקה מיני-אלבום לייב, "Before Shane Went To Bangkok: Live in The USA", הכולל שירים מאלבומיה הקודמים, ואת השיר "What the Fuck".
ב-18 ביוני 2014 הופיעה הלהקה עם שיר חדש הנקרא "Harsh Lights" בתוכנית "The Tonight Show Starring Jimmy Fallon".