google/wiki40b huggingface dataset:
טילי פליישר

ביוגרפיה

פליישר נולדה בפרנקפורט.

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בשנת 1929 קבעה פליישר בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 12.40 מטר ובתחרות שנערכה בשנת 1930 היא קבעה בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש נוסף של 12.88 מטר.
במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בפראג, צ'כוסלובקיה בספטמבר 1930 זכתה פליישר במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 35.82 מטר, אחרי הלינה קונופצקה מפולין (36.80 מטר) ולפני ויטורינה ויוינצה מאיטליה (35.23 מטר).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה פליישר במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 43.01 מטר, אחרי בייב דידריקסון מארצות הברית (43.69 מטר) ובת ארצה אלן בראומילר (43.50 מטר). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.12 מטר ובמקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 50.0 שניות.
במשחקי העולם לנשים שנערכו בלונדון 1934 זכתה פליישר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.10 מטר, אחרי בת ארצה גיזלה מאוורמאייר (13.67 מטר) ולפני סטפנקה פקרובה מצ'כוסלובקיה (11.82 מטר).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה פליישר במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 45.18 מטר, לפני בת ארצה לואיזה קרוגר (43.29 מטר) ומריה קבשניבסקה מפולין (41.80 מטר) ובכך הייתה לאתלטית הגרמנייה הראשונה שזכתה במדליית זהב במשחקים האולימפיים. לאחר זכייתה, היא נלקחה, יחד עם שתי הזוכות הנוספות, לפגוש את אדולף היטלר. מאוחר יותר הובהר להיטלר על ידי פקידים אולימפיים שראשי מדינות לא מורשים לנהל מחוות כאלה, מה שמנע מהיטלר לברך את ג'סי אוונס וגרם לסיפור, כי המנהיג הנאצי סירב ללחוץ את ידו בשל גזעו האפרו אמריקאי. 
לאחר שפרשה מאתלטיקה היא שיחקה כדוריד בקבוצה של עיר הולדתה, איינטרכט פרנקפורט וזכתה עימה באליפות גרמניה בשנת 1943.

חייה האישיים

לפליישר שתי בנות מנישואיה הראשונים. ב-1948 היא פתחה חנות למוצרי עור ליד היער השחור. בשנת 1966 התפרסם באוטוביוגרפיה של בתה של טילי פליישר, גיזלה, שהיא בתו הלא חוקית של אדולף היטלר, ידיעה שלא הוכחה כנכונה. לאחר מותה ב-2005, ירשה גיזלה את שתי החנויות שלה.
לגיונובו

היסטוריה

ב-1877, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, נבנתה באזור מסילת רכבת והוקמה תחנת רכבת במקום שבו העיר עומדת היום ששירתה את הכפר הקרוב יבלונה, ואט אט נוצרו סביבה עוד מבנים שונים וגם מחנה צבאי של צבא האימפריה הרוסית. האזור קיבל את השם "יבלונה נובה" (מילולית: "יבלונה החדשה") והוקם בו גם אתר נופש. לאחר מלחמת העולם הראשונה המחנה ננטש ובמקומו הוקם יישוב, שקיבל את השם לגיונובו, כהוקרה ללגיונות הפולניים , יחידות צבאיות של פולנים שפעלו באותה מלחמה.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם היישוב צמח במהירות והפך לעיירה. ההתפתחות נקטעה עם תחילת מלחמת העולם השנייה ב-1939 כשהאזור נכבש על ידי גרמניה הנאצית. ב-1944 לגיונובו השתתפה במרד ורשה, שדוכא על ידי הגרמנים כחודשיים לאחר תחילתו ובמהלכו נהרגו אלפים מתושבי לגיונובו. ב-28 באוקטובר באותה שנה העיר שוחררה על ידי הארמייה ה-47 של הצבא האדום.
לאחר סיום המלחמה לגיונובו החלה להשתקם וקיבלה ב-1952 מעמד של עיר. האוכלוסייה בה צמחה במהירות והיא הפכה לעיר שינה שתושביה עבדו בוורשה. בעקבות רפורמה מנהלית בפולין ב-1999 הוקם מחוז לגיונובו במסגרת פרובינציית מזוביה כשלגיונובו הפכה לבירתו.

הקהילה היהודית

מהקמת היישוב ועד השואה הקהילה בלגיונובו הייתה למעשה מאוחדת עם הקהילה של הכפר הקרוב יבלונה, ואין מידע מפורט לאחר מלחמת העולם הראשונה באשר לאוכלוסייה המדויקת של היהודים בכל יישוב בנפרד. ב-1921 נמנו באזור יבלונה כולו כ-1,000 יהודים.
ב-1933 הוקם בעיירה בית כנסת, אבל שירותי דת נוספים כמו קבורה יהודית נסמכו על קהילת נובידבור מזובייצקי הסמוכה יחסית. בשנות ה-30 פעל בעיירה הרב יעקב לייב טאוב, שהיה קשור משפחתית לשושלת חסידות יבלונה של הרב יחזקאל טאוב. בסוף שנות ה-30 הקהילה סבלה ממספר תקריות אנטישמיות.

השואה

עם הכיבוש הגרמני ב-1939 החלה הרעה בתנאיהם של היהודים, שלוותה גם במעשי סחיטה מטעם הגרמנים. בפברואר 1940 הוקם יודנראט עבור לגיונובו, יבלונה ויישובים נוספים בסביבה, והם קלטו פליטים רבים ממקומות כמו נובידבור מזובייצקי, בייז'ון, סרוצק, נאשיילסק, ז'ורומין, שרפץ, חוז'לה, ולוצלאווק, ליפנו, פומייחובק, פולטוסק וצ'חאנוב; במהלך אותה שנה הגיעו דיווחים סותרים באשר לכמות היהודים בלגיונובו, החל מ-588 וכלה ב-1,667.
ב-15 בנובמבר 1940, או לפי עדויות מסוימות כחודש לפני כן, הוקם גטו בשכונת לודווישין בפרוורי לגיונובו ובקרבת יבלונה, שריכז את כלל יהודי הסביבה והפליטים היהודים שהיו באזור. הגטו לא תוחם בחומה אך נאסר על היהודים לעזוב אותו ועל פולנים להיכנס אליו והוקם בו שירות סדר יהודי, שהיה אחראי גם למלא מכסות יומיות של אנשים לעבודות כפייה. המכסה הגיעה בשיאה לכ-400, והם עבדו במחנות בסביבת ורשה ובפרט ביבלונה. בעת הקמת הגטו היו בו כ-2,500 יהודים, ובמאי 1941 הוא קלט עוד כ-400 יהודים שגורשו מנובידבור מזובייצקי; כמחצית מיושבי הגטו חיו בעוני מחפיר ויותר משליש מיושביו היו פליטים. התברואה הירודה בגטו תרמה להתפתחות מגפת טיפוס שנמשכה חודשים שלמים.
ב-4 באוקטובר 1942 רוכזו יהודי הגטו בטענה שהם עומדים להישלח ליישוב מחדש במזרח; לאחר שכמה עשרות ובהם ראש היודנראט נהרגו במהלך האקציה היהודים הולכו לראדזימין ומשם נשלחו ביחד עם יהודי ראדזימין ווולומין אל מחנה ההשמדה טרבלינקה.
לאחר המלחמה חזרו ללגיונובו כמה עשרות בודדות של ניצולי שואה, ביניהם כאלו שהסתתרו בבתי פולנים בעיר, והיה ניסיון להקים קהילה מחדש; ככל הנראה היהודים עזבו את העיר כעבור שנים ספורות למעט יהודי אחד שנישא לאישה פולנית והתנצר.
בנימין פיין

ביוגרפיה

נולד ב-17 בפברואר 1930 בקייב שבאוקראינה הסובייטית, ברית המועצות, במשפחה יהודית מתבוללת, ונקרא על שם סבו שנרצח ב-1919 בפוגרום בפרוסקורוב בידי חיילים מצבאו של סימון פטליורה. אביו היה מתמטיקאי ואמו רופאה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הטלטלה המשפחה במשך ארבע שנים ברחבי ברית המועצות. לאחר המלחמה התיישבה משפחתו בדושנבה שבברית המועצות (היום בירת טג'יקיסטן), שם סיים לימודי תיכון.
בשנת 1948 התקבל למכון לאנרגטיקה במוסקבה, ובשנת 1950 עבר ללמוד פיזיקה באוניברסיטת גורקי (כיום ניז'ני נובגורוד), שם בשנת 1956 סיים בהצטיינות את הדוקטורט בהנחיתו של הפרופסור ויטאלי גינזבורג, שהיה לחתן פרס נובל בשנת 2003. בשנת 1965 החל ללמד באוניברסיטת גורקי בתפקיד פרופסור וראש מחלקה לרדיופיזיקה קוונטית - תחום מדעי שהוא נטל חלק בפיתוחו. תחילה חיבר את ספרו "רדיופיזיקה קוונטית", שראה אור בתרגום לאנגלית בשם Quantum Electronics ואחר כך תורגם גם לגרמנית. בהמשך כתב את ספרו "הפוטונים והסביבה הבלתי לינרית" ומאמרים מדעיים רבים. בשנת 1966 עבר למוסקבה והחל לעבוד במכון לפיזיקה של מצב מוצק בפרבר העיר - צ'רנוגולובקה. 
בשנת 1972 הצטרף  למאבק למען העלייה לישראל, השתתף בסמינר מדענים מסורבי עלייה ונהיה פעיל בהוצאת "סמיזדט", למרות שאת הבקשה לעלייה הגיש רק לאחר יציאת אשתו הראשונה ובתו בשנת 1974. ב-1976, בעקבות התבודדות למשך שבוע בשל מחלה, פיין החל להגדיר את עצמו כאדם דתי, ובהדרגה התקרב אל היהדות אורתודוקסית. הוא נישא בשנית לשושנה רוז'נסקי. באותה שנה ערך מחקר סוציולוגי על היהדות הסובייטית וניסה לקיים סימפוזיון בינלאומי בנושא. ביטול הסימפוזיון על ידי הק.ג.ב. יצר הד בדעת הקהל, ומאבקו בשלטונות הלך והחריף. בעקבותיו באו מעצרים, חיפושים, חקירות ומעקבים.  אחרי פיטוריו ממכון המחקר בצ'רנוגולובקה הוא הפך למסורב עלייה נרדף ומובטל. אחרי תקופה של מאבק עיקש קיבל בשנת 1977 היתר עלייה ועלה לישראל.
בישראל נולדו לו שני בנים, אהרן וגדעון; אהרן פנה לזרם החרדי וגדעון גדל בזרם החרדי לאומי.
בישראל המשיך פיין להיאבק רבות למען שיפור מצבם של יהודי ברית המועצות, ובמקביל חזר לפעילות מדעית במסגרת בית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב שבה המשיך גם כפרופסור אמריטוס. תחום עיסוקו המדעי כלל: אלקטרוניקה קוונטית, פיזיקת לייזרים וסביבות רציפות.
היה חבר בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו "יש מאין" בהוצאת ראובן מס, שתורגם לרוסית ולאנגלית. חלקו השני של הספר עוסק בחייו תחת השלטון הסובייטי. מאוחר יותר יצא הספר במהדורה נוספת על ידי מכון הר ברכה. 
בשנת 2009 יצא ספרו "חוק והשגחה", בהוצאת מכון הר ברכה, בו הוא עוסק בפילוסופיה של המדע מתוך נקודת מבט יהודית-אמונית. בספרו זה הוא יוצא נגד הגישה החילונית-מטריאליסטית למדע, ומנסה להוכיח בכלים פילוסופיים את אמיתות הגישה היהודית למדע.
בינואר 2011 יצא לאור (על ידי מוסד הרב קוק) ספר שלישי שלו, "דלות הכפירה".
בשנת 2012 יצא לאור ספרו הרביעי, "סוד הנשמה: גוף ונפש באור התורה והמדע", גם הוא בהוצאת מוסד הרב קוק.
אנדד אלדן

אֲנָדָד אֶלְדָן (נולד ב-7 ביולי 1924) הוא משורר עברי.

ביוגרפיה

נולד בפולין כאברהם בלייברג. הוא עלה לישראל עם משפחתו ב-1930. הוא למד וגדל בקיבוץ חפציבה, הדריך בנוער העובד, שירת בפלמ"ח ונלחם במלחמת העצמאות. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בספרות עברית, מקרא וספרות אנגלית. ולאחר שירותו חזר לחפציבה. בשנת 1960, לאחר נישואיו עבר לקיבוץ בארי שבנגב הצפוני. בקיבוץ עבד שנים רבות בהוראה, בפרדס, תרם רבות לעיצוב דמות החגים בבארי, מעיד על עצמו כי היה תלמידו ומעריצו של שלונסקי. עסק שנים רבות בהוראת ספרות ותנ"ך בתיכון "מעלה הבשור", בתיכון קיבוץ בארי ובמכללה למבוגרים.
אנדד אלדן פרסם כחמישה עשר ספרי שירה. ספר שיריו הראשון, "חושך זורם ופרי", שבו כינס משיריו שנדפסו בעיתונים מראשית שנות החמישים, יצא לאור בשנת 1959. שירו הראשון פורסם בעיתון על המשמר בשנת 1952 על ידי אברהם שלונסקי. שירתו הלכה והתבססה יותר ויותר על המצלול הלשוני העשיר, על האסוציאציה והאליטרציה הפרטיות ועל עולמו הארצישראלי המובהק. שיריו תורגמו לשפות רבות, בהן אנגלית, ערבית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, הונגרית, פולנית, יידיש ויפנית. אנדד אלדן קיבל את פרס ראש הממשלה.
בשנת 2010 יצא לאור ספר שיריו "באורו זורם הפרי בעורי", כ-50 שנה לאחר צאת ספרו הראשון, "חושך זורם ופרי", ומקיים עמו דיאלוג.
אנדד אלדן נשוי ואב לשלושה, בהם האמנית אשכר אלדן כהן.
לאופולד וילהלם, ארכידוכס אוסטריה

ביוגרפיה

לאופולד וילהלם נולד בוינר נוישטאדט ב-5 בינואר 1614, והיה בנם הצעיר של פרדיננד משטיריה, ארכידוכס אוסטריה לבית הבסבורג ואשתו הראשונה, מריה אנה מבוואריה, בתם של וילהלם החמישי, דוכס בוואריה ורנאטה מלורן. בשנת 1619 מת מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ללא ילדים, ואביו הוכתר לקיסר האימפריה, מעשה שהביא לפרוץ מלחמת שלושים השנים.
בשנת 1637 מת אביו, ואחיו הבכור הפך לקיסר פרדיננד השלישי. לאופולד וילהלם שימש כגנרל במלחמת שלושים השנים, וכמפקד בקרב ברייטנפלד השני ובמלחמת צרפת-ספרד. במהלך המלחמה, כוחות ארצות השפלה הספרדיות תחת פיקודו של לאופולד וילהלם הפסידו בקרב לן, בניסיון לכבוש את העיר מחדש בשנת 1648. מאוחר יותר בזמן המלחמה הוא התקיף מכיוון ארצות השפלה פעמיים. בפעם השנייה הוא תפס בהצלחה מספר מצודות בצפון צרפת בחודשים פברואר-מרץ 1652, ואילץ את הצרפתים למשוך כוחות מקטלוניה כדי לחזק את גבולם הצפוני. זה סייע לכוחות הספרדים בספרד להחזיר את שלטונם בקטלוניה, ולמגר את המרד הקטלאני שקיבל סיוע מצרפת.
אף על פי שללאופולד וילהלם היו חסרים הכישורים הקנוניים, הוא השיג, בעזרת אביו, מספר תוארי בישוף כדי לספק לו הכנסה. הוא לא היה כשיר לתפקיד, אך קיבל את התואר, ואת מימוש ההכנסות האפיסקופליות המלאות של הבישופויות של הלברשטט (1628-1648), פסאו (1625-1662), ברסלאו (1656-1662), אולמוץ (1637 -1662) ושטרסבורג (1626-1662). ב-1635 אישר אותו האפיפיור אורבנוס השמיני כנסיך-הארכיבישוף של ברמן, אך בגלל כיבושה בידי השוודים הוא מעולם לא זכה לשלוט בה דה פקטו.
הוא חזר לווינה לאחר שהמצב בארצות השפלה הספרדיות הידרדר בשנת 1656. בווינה הוא היה עסוק בתחילה בממשל של הבישופיות השונות שלו, תפקידו כגראנד מאסטר של המסדר הטבטוני וענייני המשפחה של הבית הקיסרי. לאחר מותו של אחיו הבכור הקיסר פרדיננד השלישי, כמה מהנסיכים הבוחרים רצו לבחור בו לתפקיד הקיסר, אולם הוא עצר בעדם, כדי לאפשר לאחיינו להגיע לגיל הסטטוטורי לעלות על כס המלכות, וב-22 ביולי 1658 נבחר אחיינו לאופולד לתפקיד הקיסר, בגיל 18 שנים. לאחר שהקדיש את עצמו לענייני המדינה, פרש לאופולד וילהלם בשנותיו האחרונות והקדיש את חייו רק למען אהבת האמנות.
הוא נפטר בווינה ב-20 בנובמבר 1662.
מרוץ תהליכים

במדעי המחשב, מרוץ תהליכים (Race condition) או לעיתים תחרות או תנאי מרוץ, הוא מצב שבו מספר תהליכים או תהליכונים מנסים בו זמנית להשיג גישה למשאב משותף. כיוון שהגישה למשאב המשותף נעשית במסגרת קטע קריטי, המאפשר גישה רק למספר מוגבל של תהליכים או תהליכונים (ולרוב רק לאחד), במצב כזה מתקיימת תחרות בתנאי כל הקודם זוכה. 
אם התחרות היא בין תהליכים או תהליכונים מסוגים שונים, לעיתים נרצה להבטיח סדר מסוים ולא לאפשר תחרות חופשית. דרך אחת להבטיח סדר היא על ידי סנכרון.
מקובל להדגים את הבעיה באמצעות מרוץ סוסים שבו כל סוס מייצג אלמנט אחר של התוכנה. כך למשל ממשק המשתמש מיוצג על ידי סוס אחד, וקישוריות הרשת על ידי אחר. על מנת שהתוכנית תפעל כנדרש, על סוס מסוים, נאמר מספר 5, לזכות בתחרות. אם אכן יזכה – התוכנית תפעל כראוי, בעוד שאם סוס אחר יזכה, התוכנית עלולה לקרוס.
כיוון שמדובר בתחרות, התוצאות לא ידועות מראש ובעולם המחשבים גם יכולות להשתנות בין מערכות שונות. לכן כדי להבטיח את ניצחונו של סוס מסוים, על הרצים לתאם ביניהם את הריצה.

מרוץ תהליכים כפרצת אבטחה

בתנאים מסוימים, מרוץ תהליכים עלול לגרום לבאג משמעותי אשר יחשוף את המכונה לפגיעות שפצחנים יוכלו לנצל. לדוגמה, באוקטובר 2016, תוקנה פרצה המכונה Dirty COW (מסוגנן כ-dirtyc0w), אשר עלולה להוביל למצב של הסלמת הרשאות. הפרצה נבעה מהאופן שבו הקרנל של לינוקס מבצע העתקה בזמן כתיבה (copy on write), כאשר קיימים מספר תהליכים הקוראים וכותבים במקביל את המצב של דף הזיכרון.
סידני נולאן

חיים אישיים

נולאן נולד במלבורן, הגדול מבין ארבעה אחים במשפחה ממוצא אירי.
ב-1938 נשא לאישה את אלזיבת פטרסון, ובשנת 1941 נולדה בתם אמלדה. זמן קצר לאחר מכן בני הזוג התגרשו.
בשנת 1942 התגייס לצבא, ובעת שירותו איבד בתאונה את קצות שתיים מאצבעות יד שמאל. בשנת 1944 יצא לחופשה,
ומחשש שישלח לחזית לא חזר והוכרז כנפקד. בשנת 1946 שוחרר שלא בנוכחותו עקב התנהגותו.
נולאן חי אז מספר שנים במלבורן תחת השם הבדוי רוברט מוריי.
בשנת 1948 נישא לסינתיה הנסן, אחותו של ג'ון ריד, ואימץ את בתה ג'ינקס.

קריירה

נולאן למד ב-"National Gallery of Victoria" ("הגלריה הלאומית של ויקטוריה",
מוזיאון לאומנות במלבורן) בשנים 1934–1936, אך הרבה להיעדר מלימודיו. במקום שהה זמן רב בספריה הציבורית הסמוכה,
שם קרא ספרים אודות אומנות ושירה מודרניסטיים, וגיבש את הרעיון של כוחו של החיבור בין מיתוס והיסטוריה.
משנת 1938 הוא נתמך על ידי בני הזוג סאנדיי וג'ון ריד, שהקימו מוסד הידוע היום בשם "Heide Musuem of Modern Art" ("מוזיאון היידה לאומנות מודרנית")
במלבורן, והיה לנקודת מפגש של אומנים מודרניסטיים.
בשנת 1944 אייר את גיליון כתב העת "Angry Penguins" (פינגווינים כועסים) שהוקדש למשורר המודרניסט ארן מאלי. 
על אף שבמהרה התברר שארן מאלי אינו קיים, אלא שמדובר במתיחה ספרותית שנועדה ללגלג על השירה המודרנית, המשיך נולאן 
לצייר בהשראת השירים של מאלי, ואף טען שהם שיחקו תפקיד משמעותי ביצירות אחרות.
בשנת 1945, זמן קצר אחרי שברח מהצבא, החל בסדרת ציוריו אודות פורע החוק נד קלי, בהם הוצג בשריונו השחור.
הציורים היו מבוססים על קריאה קפדנית של מסמכים היסטוריים, מכתביו של קלי, וכן זכרונותיו של נולאן עצמו
מסיפוריו של סבו שהשתתף במרדפים אחרי כנופייתו של קלי.
בשנת 1947 עזב את מלבורן, ויצא למסע בצפון קווינסלנד והאי פרייזר, שם צייר סדרה היסטורית נוספת אודות
אליזה פרייזר, שנסחפה לאי הקרוי על שמה כשספינתה "טירת סטירלינג" טבעה בחופים הסמוכים.
בשנת 1948 ביקר במכרות ליד מאונט איסה וצייר את מנהל המכרה על רקע תמונת נוף.
אז נסע למרכז אוסטרליה, והחל לפתח עניין במגלי הארצות ויליס ויליאם ג'ון ויליס ורוברט או'הרה בורק.
בשנת 1951 עזב עם משפחתו ללונדון, ובשנים שלאחר מכן הוסיף לסדרת ציורי נד קלי.
בשנת 1955 עבר לגור באי הידרה שביוון, והחל לחקור בציוריו את מלחמת טרויה ומערכת גליפולי והקשר ביניהם.
בשנים שלאחר מכן הוסיף לשאוב השראה ממסעות במקומות שונים, ביניהם ארצות הברית, סין ואנטארקטיקה.
החל משנת 1960 החל לזכות להכרה גוברת בהולכת. הוא זכה בדוקטורט לשם כבוד מכמה אוניברסיטאות, וכן לחברויות באגודות שונות.
בשנת 1981 זכה בתואר אבירות, בשנת 1983 באות מסדר ההצטיינות, 
בשנת 1988 היה לעמית במסדר אוסטרליה ובשנת 1991 חבר-עמית באקדמיה המלכותית לאמנויות.
היוריסטיקת הייצוגיות

היוריסטיקת הייצוגיות הוא מצב שבו בני אדם שופטים דברים כדומים על בסיס הדמיון ביניהם "על פניו", לעיתים קרובות על בסיס תכונות שטחיות כמו מאפיינים עיקריים. היוריסטיקה זו זוהתה לראשונה על ידי עמוס טברסקי ודניאל כהנמן.
לעיתים קרובות, כאשר משתמשים בהיוריסטיקת הייצוגיות נוטים להתעלם משיעור הבסיס - המידע על השכיחות האמיתית של התופעה או האובייקט באוכלוסייה. 
לפי טברסקי וכהנמן, היוריסטיקת הייצוגיות יכולה להסביר את הקושי שחווים אנשים בזיהוי רצפים אקראיים באמת, משום שאנשים מצפים לשינויים רבים יותר מאשר קיימים בפועל ברצף אקראי, במיוחד בציפייה שרצף קצר של אירועים אקראיים יהיה דומה או מייצג לרצפים ארוכים הרבה יותר של אותם אירועים. תופעה זו אחראית להטיות קוגניטיביות כמו אשליית הצבר ולכשלים לוגיים כמו כשל המהמר וכשל רגרסיה.
נס פך השמן

נס פך השמן הוא סיפור המובא בתלמוד הבבלי ובמקורות נוספים, כאחד מהניסים שהתרחשו בתקופת מרד החשמונאים וכאחת הסיבות העיקריות להדלקת נרות בחג החנוכה וחגיגתו למשך שמונה ימים לדורות. לפי הסיפור, התרחש הנס לאחר שחרור בית המקדש השני במרד החשמונאים, והוא מתאר כיצד נמצא פך (כלי קיבול קטן לנוזלים) שמן טהור, שכמותו אמורה הייתה להספיק להדלקת המנורה למשך יום אחד, ולמעשה הספיק להארת מנורת המקדש לשמונה ימים.

תיאור הנס

בתלמוד הבבלי במסכת שבת נאמר כי אירע נס פך השמן כאשר החשמונאים כבשו את ירושלים וביקשו לחדש את העבודות בבית המקדש השני. עבודות אלו כללו את הדלקת המנורה. רק פך קטן של שמן טהור נמצא. זיהו שהשמן שבפך לא נטמא בכך שהיה עדיין סגור בחותם הכהן הגדול. ובו כמות מספקת רק להדלקת יום אחד, בעוד שהכנת שמן טהור חדש והבאתו למקדש אורכות שמונה ימים (בשל הליכי הטהרה הנדרשים). אולם אירע נס, והשמן הספיק להדלקת המנורה שמונה ימים. לזכר נס זה, חוגגים את חג החנוכה במשך שמונה ימים. שמונת הנרות רומזים לשמונה הימים של חנוכה ולא לנרות המקדש, שהיו שבעה במספר. אמנם מותר היה להדליק את המנורה בשמן טמא, שכן טומאה הותרה בציבור בהיעדר שמן טהור, אך לחשמונאים היה חשוב להאיר בשמן טהור בלבד.

סיפור נס פך השמן וטעמים אחרים לקביעת חג החנוכה לשמונה ימים

סיפור נס פך השמן אינו נזכר בספרי המכבים, וגם לא בתוספת לתפילה של חג החנוכה ("על הנסים") או בכתבי יוסף בן מתתיהו. אזכורו הראשון הוא בסכוליון למגילת תענית, ובברייתא דומה המוזכרת בתלמוד הבבלי. סיפור המעשה מובא גם במגילת אנטיוכוס ובמקורות מאוחרים יותר.
בספר מקבים א, שנכתב בסמוך לאירוע, אין אזכור לנס פך השמן כלל, ובספר מקבים ב מצוינת הסיבה לשמונה ימי החגיגה - לשם ציון חג הסוכות, אשר לא נחגג כראוי עקב המלחמה. טעם אחר מביא יוסף בן מתתיהו: לדבריו, שמונת הימים שנקבעו לדורות, הם כנגד הזמן שארכו החגיגות המקוריות בירושלים לרגל חנוכת המקדש.
ספנסר אברהם

ביוגרפיה

אברהם נולד בשנת 1952 במישיגן למשפחה ממוצא לבנוני. למד משפטים באוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת הרווארד. בשנים 1983–1990 הנהיג את המפלגה הרפובליקנית במדינה.
בשנת 1994 נבחר לסנאט האמריקאי ברוב של כ-52%. הוא כיהן כחבר בוועדות התקציב, המסחר, המדע והתחבורה, המשפט והעסקים הקטנים. בשנת 2001 מונה על ידי ג'ורג' ווקר בוש לתפקיד מזכיר האנרגיה בקבינט שלו. בשנת 2004 הודיע אברהם כי הוא אינו מעוניין בכהונה שנייה בתפקיד זה. באותה השנה זכה אברהם בעיטור מידי ממשלת לבנון. לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בשנת 2008, הודיע אברהם על תמיכה בפרד תומפסון.
החל משנת 2016 אברהם מכהן כחלק מחבר הנאמנים של המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
אביזר חיבור

אביזר חיבור (באנגלית: Fasteners) הוא התקן שמאפשר לצרף יחד באופן מכני שני אובייקטים או יותר. אביזרי חיבור עשויים בדרך כלל בדרך כלל מנירוסטה, מפלדה, או מסגסוגת פלדה.
יוהאנס גייס

קריירת מועדונים

גייס גדל בקבוצת הנוער של גרויטר פירט, ובשנת 2010 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת כאשר היה בן 17. גייס שיחק בקבוצת המילואים של גרויטר פירט ובקבוצה הבוגרת במקביל, והיה חלק מהקבוצה שעלתה לבונדסליגה בעונת 2011/12. בעונת 2012/13 גייס ירד ליגה עם גרויטר פירט מהמקום האחרון בבונדסליגה, ועבר למיינץ 05 מהבונדסליגה. את הופעת הבכורה במיינץ ערך גייס באוגוסט 2013, בניצחון הביתי 3-2 על שטוטגרט במסגרת הבונדסליגה. גייס שיחק במיינץ במשך שתי עונות, הבקיע חמישה שערים ב-67 הופעות בבונדסליגה והציג יכולת טובה מאוד. 
בקיץ 2015 הוחתם על ידי שאלקה 04 תמורת 12 מיליון אירו. את הופעת הבכורה בקבוצה ערך גייס במסגרת הגביע הגרמני באוגוסט 2015, בניצחון 5-0 על דיסבורג. באוקטובר 2015 תיקל גייס בחריפות את אנדרה האן במשחק ליגה מול בורוסיה מנשנגלאדבך, וגרם לו לפציעה חמורה ולהשבתה של מספר חודשים ממשחק. גייס ספג כרטיס אדום ישיר בגין עבירה זו,והושעה לחמישה משחקי ליגה, אך היה רשאי לשחק במשחקי הליגה האירופית. את שערו האירופי הראשון הבקיע גייס בנובמבר 2015 בתיקו 1-1 מול ספרטה פראג. בעונתו השנייה בשאלקה, 2016/17, ירד מעמדו של גייס והוא ערך 18 הופעות ליגה בלבד.
ב-1 בספטמבר 2017 הושאל גייס לעונה אחת לסביליה, עם אופציה לרכישה בתום העונה בסכום של שמונה מיליון אירו. אופציה זו לא מומשה, ובתום עונת ההשאלה, חזר גייס לשאלקה לאחר שערך 14 הופעות במדי סביליה. ב-13 בינואר 2019 חתם גייס עד לתום עונת 2018/19 בפ.צ. קלן מהבונדסליגה השנייה עד לסוף העונה. גייס ערך 14 הופעות וסייע להעפלה של קלן לבונדסליגה, אך לא נשאר בקבוצה בתום חוזהו.
בקיץ 2019 חתם גייס בנירנברג, היורדת הטרייה לבונדסליגה השנייה.

קריירה בינלאומית

גייס שיחק בכל נבחרות גרמניה הצעירות, ולרשותו 12 הופעות בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא טרם שיחק בנבחרת גרמניה הבוגרת, נכון לספטמבר 2017.
בית ספר שדה אילת

בית ספר שדה אילת הוא בית ספר שדה הדרומי ביותר בישראל. הוא מצוי באזור הדרומי ביותר של אילת, למרגלות הר צפחות ומול חוף אלמוג, על יד נקודת הסיום של שביל ישראל. בית הספר מציע טיולים מודרכים באזור הרי אילת, ולינה וחדר אוכל כשר למבקרים.
בית הספר מוקף במועדוני צלילה ומולו נמצאת שמורת האלמוגים, והוא מציע טיולים, הדרכות וטיולי צלילה ושנירקול בנושא השונית והיצורים החיים בה. בית הספר מציע גם טיולים והדרכות באתרים בהרי אילת כמו הר צפחות, הקניון האדום, עין נטפים ועוד מסלולים באזור, ובערבה, בין השאר בחולות הערבה ובבקעת תמנע.
בית הספר פועל לחינוך ושימור הטבע והמגוון הביולוגי של אילת והסביבה. בהרים שסביבו ניתן למצוא בעלי חיים כגון יעל נובי, דרבן מצוי, חרדון צב הדור, שפני סלע ועוד בעלי חיים.
בית הספר מספק מקום לינה ושהייה למטיילים, ואף מוציא ומארגן מחנות וטיולים בשטח, ומבצעי ניקוי של הרי אילת וחופי אילת.
יטברק, קיסר אתיופיה

יטברק היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה. על פי טאדסה טמרת הוא היה בנו של הקיסר לליבלה.
על פי מספר מסורות יטברק הוכתר לקיסר אתיופיה לאחר אביו הקיסר לליבלה למרות שבן דודו נאקוטו לאב היה יורש העצר. ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת גורס שהמסורת הזאת מבוססת על מספר אירועים, ומספרת שיטברק נלחם על הכתר כנגד נאקוטו לאב ולאחר מאבק מתמשך מונה לקיסר אתיופיה.
טאדסה טמרת טוען גם שיטברק הוא הקיסר אשר מוזכר במסורת האתיופית בשם זא-ילמאקנאן ("הלא ידוע, האחד המוסתר") הקיסר שאותו הרג הקיסר יקונו אמלאק. טאדסה טמרת כותב עוד שהמסורת לא רצתה שידעו שהרגו את אותו הקיסר ולכן ניתן לו שם הסתר.
TV8 (שוודיה)

היסטוריה

TV8 השיק את שידוריו ב-15 באוקטובר 1997. הבעלים של הערוץ הייתה חברת Ratos. כשהחלו שידורי הערוץ, היו למנהליו שאיפות משמעותיות, עם תוכניות פוליטיקה, היסטוריה, מדע, תרבות ונוער. אולם הערוץ לא זכה להצלחה, ותוכניות רבות ירדו מהאוויר.
NTG רכשה את הערוץ מידי Ratos ב-30 באוגוסט 1999. בתחילה הושק הערוץ בשידורי Viasat בלבד, אך מאוחר יותר החלו שיתופי פעולה עם מגזינים ועיתונים בבעלות MTG. בשנת 2002 הושב השם TV8 לערוץ.
במשך כמה שנים שיתף הערוץ פעולה עם ערוץ ההיסטוריה הסקנדינבי בערב ועם רשת החדשות בלומברג במהלך היום; התכנים של TV8 שודרו במשך שעות ספורות בשעות הערב המאוחרות. במהלך הפלישה האמריקנית לעיראק בשנת 2003 הוחלפה בלומברג בערוץ פוקס ניוז.
בנובמבר 2004 השיקה MTG ערוץ היסטוריה משלה - Viasat History. במקביל ירדו התוכניות של ערוץ ההיסטוריה מ-TV8, והן הוחלפו בתוכניות של TV8. בספטמבר 2006 הופסקו שידורי פוקס ניוז. כיום משודרת בערוץ אקטואליה מערוץ החדשות הגרמני דויטשה ולה בימים ובלילות. הערוץ משדר תוכניות בדומה לערוצים מסחריים אחרים, ומשדר תוכניות על חדשות פיננסיות ואחרות. כמו כן חלק עיקרי של לוח השידורים מהווה שידור של תוכניות שנרכשו לשידור מבריטניה וצרפת.
הערוץ לא הצליח למשוך עד היום צופים רבים, ואחוז הצפייה בו עמד בשנת 2008 על אחוז בלבד. ב-2003, 2004 ו-2005 ממוצע הצפייה בשוודיה בערוץ היה 0.2 דקות בממוצע. לאחר מכן הצפייה בערוץ גדלה, והגיעה ב-2006 ל-0.5 דקות ביום ועד אוגוסט 2007 היא הגיעה ל-1.1 דקות.
TV8 זמין גם באמצעות שידורים דיגיטליים יבשתיים בשוודיה, וכן על פלטפורמות הלוויין של Viasat ו-Canal Digital.
על טעם ועל ריח

שמות הסדרה ברחבי העולם

שם הסדרה המקורי הוא Diff'rent Strokes (מקצבים שונים, וקיצור של הביטוי "different stroke for different folks", המקביל באנגלית ל"על טעם ועל ריח אין להתווכח"), אך היא זכתה לשמות אחרים ברחבי העולם. הסדרה נקראה ברוב ארצות אמריקה הלטינית בשם Blanco y Negro (שחור ולבן), ובארצות אחרות פשוט Arnold (ארנולד), על שם ארנולד ג'קסון (התפקיד שגולם על ידי גארי קולמן).
Two of Us

היסטוריה

השיר נקרא במקור "On Our Way Home". איאן מקדונלד טען שהמילים (למשל: "you and I have memories/longer than the road that stretches out ahead" או "you and me chasing paper/getting nowhere") נשמעות כאילו מקרטני כנראה פונה אל לנון.
ביצוע מוקדם של השיר, בסגנון רוק מונחה גיטרות, ניתן לראות בסרט Let It Be. לא היה מסופק עם סגנון זה, אשר מקרטני תיאר כ-chunky, הלהקה עבדה מחדש על השיר עם גיטרות אקוסטיות. הביטלס ביצעו גרסה סופית של השיר באולפני אפל ב -31 בינואר 1969; ביצוע זה נכלל הן בסרט "Let It Be" והן באלבום. הסרטון שודר גם ב- The Ed Sullivan Show ב -1 במרץ 1970 כמראה הסופי של הביטלס בתוכנית.
במאי 1969 הקליט מקרטני הקלטה של השיר באמצעות כותרת זו על ידי קבוצת מורטימר, שלישיית ניו יורק שהוקלטה לזמן קצר עבור אפל, אך הקלטה זו מעולם לא פורסמה.
באלבום "Let It Be", המפיק פיל ספקטור, הוסיף קדימה לשיר, קטע של הומור אולפן אינו קשור של לנון, שאומר: "'I Dig A Pygmy' by Charles Hawtrey and the Deaf-Aids! Phase one, in which Doris gets her oats!" הקדמה זו הוסרה ב-Let It Be... Naked. לא ברור אם לנון התכוון לצ'ארלס הווטרי יליד 1858 או יליד 1914.