google/wiki40b huggingface dataset:
צבא

כוח אדם

ישנם הבדלים בכוח האדם המאייש את הצבאות השונים, ואף ביחידות ובתפקידים שונים בתוך כל צבא. הבדלים אלו באים לידי ביטוי בקבוצות אוכלוסייה שונות המהוות מקור לגיוס, באופי השירות, במוטיבציה לשירות וכדומה. בצבאות רבים מאוישים שלבים שונים במדרג הצבאי על ידי קבוצות אוכלוסייה שונות, באופן מכוון או בלתי-מכוון. במקרים אלו ישנה נטייה לאייש את השלבים הגבוהים במדרג בבני מעמדות חברתיים גבוהים יותר.
במדינות מודרניות נהוגה ברוב המקרים שיטה לפיה הצבא הוא צבא אזרחים. זוהי תופעה המבטאת את היותן של מדינות אלו רפובליקות. בחלק מהמקרים אף חלה חובת גיוס כללית. מודל אחר הוא צבא השכירים, שבו השירות הצבאי נחשב למשלח יד ואינו מותנה באזרחות.
במקרה של צבא אזרחים, מוטיבציות השירות יכולות להיות רבות ומגוונות. המוטיבציה הרשמית היא לרוב הגנה ולחימה עבור המולדת. מלבד זאת, ברוב הצבאות נהוג תשלום שכר גם במקרה של צבא אזרחים. מניעים אחרים לשירות צבאי הם רכישת מעמד, קבלת הטבות, זכייה בשלל, יצירת רשתות חברתיות, גיבוש זהות, הכרה בשייכות לחברה ועוד. המתאם בין הנכונות של פרטים וקבוצות לשרת בצבא ולהחזיקו מבחינה תקציבית, לבין התגמולים השונים שבהם זוכים המשרתים בצבא, קרוי המשוואה הרפובליקנית.
צבא קבע הוא חלקו המקצועי הקבוע של הצבא, המורכב מקצינים ונגדים שזו היא עבודתם הקבועה. אנשי צבא הקבע אינם משתחררים בעת שלום, מקיימים את הגוף היציב של הצבא, משמרים את מקצועיותו ומתכננים את עתידו בהיבטי תכנון אסטרטגי, לוגיסטיקה (רכש, הצטיידות ותחזוקה), תכנון וביצוע אימונים, כוננות לגיוס מילואים בעת חירום, שימור ידע וכדומה. צבא המבוסס כולו על צבא קבע נקרא צבא מקצועי.
בצבא המבוסס על שירות מילואים, משמרים אנשי הקבע שלד פיקודי ומנהלי של המסגרות הלוחמות. 
גוף צבאי שאיננו נסמך על גרעין צבא קבע אלא על מתנדבים או מגויסים לעת חירום נקרא מיליציה או צבא מיליציוני.
אזרחים-תורמים לצבא על מקצועיות שלהם וגם שירותי ייעוץ בצורה מקסימלית שניתנת

גופי הצבא

הצבא המודרני בדרך כלל מחולק לזרועות, אגפים וחילות, הכפופים כולם לפיקוד המטה הכללי. זרועות הצבא כוללים בדרך כלל את זרוע האוויר, זרוע הים וזרוע היבשה, ולעיתים גם יחידות משמר לאומי ומשטרה צבאית שתפקידם הוא יותר אבטחת פנים. כמעט כל צבא כולל יחידות מודיעין שתפקידן לאסוף מידע על כוחות האויב ועל איומים עתידיים ולהיערך אליהם מבעוד מועד.
חילות היבשה כוללים בדרך כלל את חיל הרגלים, ובו לוחמים החמושים בנשק קל ונגמ"שים המהווים את שלד כוחו היבשתי של הצבא ומשמשים למגוון משימות; חיל השריון המפעיל טנקים המהווה כיום את המרכיב המתמרן העיקרי בצבאות המודרניים; חיל התותחנים המפעיל ארטילריה ואחראי על סיוע באש לטווחים קצרים, בינוניים וארוכים; וחיל ההנדסה הקרבית ובו לוחמים חמושים בנשק קל ורק"ם, סוגי מטענים, האחראי על פריצת סער, הבטחת תמרון, חבלה ועיסוק בחומרי נפץ. ביצורים, הגנה, עבודות הריסה מבצעים הצמ"ה של החיל. 
חילות נוספים הם חילות תומכי לחימה, האחראים על לוגיסטיקה, תחזוקת ותיקון אמצעי לחימה, חימוש, רפואה צבאית ועוד.

הצבא לעומת ארגונים חמושים אחרים

בדרך כלל, הצבא הוא לא הארגון החמוש היחיד במדינה. גם המשטרה וכוחות הביטחון השונים (כגון סוכנויות ביון וכוחות אבטחה) רשאים לשאת נשק ולהפעילו בעת הצורך בהתאם לנהלים שנקבעו על פי חוק.
כמעט תמיד, הצבא הוא הגוף היחיד המחזיק בנשק כבד כמו טנקים, מטוסי קרב וכלי שיט קרביים. גופים אחרים חמושים לרוב רק בנשק קל: אקדחים, מקלעים או רובים מסוגים שונים.
הצבא גם מובדל ממיליציות חמושות בכך שהוא ארגון חוקי ופעולת המליציות לא מוסדרת בחוק. לרוב הצבא גם הרבה יותר מאורגן וממושמע מהמליציות.
המסור (סרט קצר)

עלילה

גבר צעיר בשם דייוויד נמצא בחדר חקירות מדבר לקצין משטרה ללא שם. דייוויד כבול באזיקים ויש לו דם על פניו ועל חולצתו. הוא מעשן סיגריה. הוא אומר לקצין כי אחרי שהוא סיים את עבודתו כסניטר בבית חולים, הוא איבד את הכרתו ונלקח לחדר גדול.
בתוך החדר, דייוויד היה קשור לכיסא עם מכשיר גדול, מתכתי חלוד הנעול על ראשו. משמאלו הייתה טלוויזיה קטנה, אשר החלה לנגן וידאו המציג בובה מפחידה, בשם בילי, אשר מספרת לו כי המכשיר על ראשו היא "מלכודת דובים הפוכה", אשר מחוברת ללסתותיו ותקרע את פניו עם כוח גדול אם הוא לא יפתח את זה בזמן. הבובה מספרת לדייוויד כי המפתח היחידי לפתיחת המכשיר נמצאת בבטנו של שותפו לתא המת.
דייוויד מצליח להשתחרר מהקשר, אבל על ידי כך הוא מפעיל קוצב זמן שנמצא על גבו של המכשיר. בצדו השני של החדר, הוא מוצא את הגופה שהבובה הזכירה, אבל גם מגלה כי האיש בעצם חי, אבל נמצא תחת שיתוק. דייוויד נכנס לפאניקה ופותח את בטנו של האיש בכל מקרה. לאחר מציאת המפתח, דייוויד פותח את המכשיר ומשליך אותו על הרצפה.
דייוויד מתחיל לצרוח ולבכות באימה. בכניסה לחדר, הבובה מן הווידאו מופיעה על תלת אופן. הוא מברך את דייוויד על ששרד, ואומר לו כי הוא הוכיח שהוא אינו עוד כפוי טובה על היותו בחיים.
הסרט מסתיים עם השוטר שואל "האם אתה אסיר תודה, דוד?" שגורם לאיש הצעיר שוב להישבר. כשכתוביות הסיום מתחילות להופיע, העתק מדויק של חדר השירותים ששימש לאחר מכן בסרט המלא המסור מוצג, אך עם כמה הבדלים. חור הצצה קטן מוצג עם עין גלויה מאחורי זה, אשר היה רעיון חוזר במלכודת אחרת בהמסור.
מסעוד ברזאני

קורות חיים

נולד בשנת 1946 במהאבאד שבאיראן למשפחה סונית. 
ברזאני ופלגים כורדיים אחרים נלחמו במשטר העיראקי במהלך מלחמת איראן-עיראק. במשך רוב התקופה, ההנהגה הכורדית הייתה בגלות באיראן. אולם לאחר מאבק עצמאות של עשרות שנים הוקמה בפועל ממשלה כורדית באזור ואף זכתה להכרה רשמית עיראקית בשנת 2005. ביולי 2009 נבחר לתפקידו בבחירות דמוקרטיות ברוב של כ-69%, כאשר הבחירות הושגחו בקפדנות על ידי גורמים בינלאומיים. לאחר כארבע שנים (2013), הפרלמנט הכורדי הצביע בעד הארכת כהונתו. בראזני המשיך לכהן גם מעבר להארכה זו. במסגרת תפקידו, נפגש עם גורמים בינלאומיים רבים, וביניהם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש בזמן נשיאותו בבית הלבן, ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני, עבדאללה, מלך ערב הסעודית, ועבדאללה השני, מלך ירדן. 
אחיינו הוא נצ'רוואן ברזאני, ראש הממשלה האזורית של כורדיסטן.
מועצה אזורית בני שמעון

היסטוריה

המועצה נוסדה באוגוסט 1951 והיא משתרעת על שטח של כ־440,000 דונם. שם המועצה נגזר מהתנ"ך. חלק משטחי המועצה נמצאים בנחלת שבט שמעון.
בשנת 2000 נחתם הסכם עם העיר הבדואית רהט, בו קיבלה תוספת של 10 אלף דונם על חשבון תחום השיפוט של המועצה האזורית בני שמעון.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים במועצה אזורית בני שמעון 10,000 תושבים (מקום 162 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎6.0%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, למועצה אזורית בני שמעון דירוג של 7 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 78.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 11,889 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).
משרדי המועצה ממוקמים סמוך לבית קמה, באזור התעשייה אבשלום.

חינוך

במועצה פועלים מספר בתי ספר: בית ספר תיכון מבואות הנגב, בתי ספר יסודיים: ניצני הנגב בקיבוץ בית קמה, נווה במדבר בקיבוץ חצרים, יובלי הנגב ביישוב גבעות בר, תלמוד תורה לבנים ובית הספר לבנות בקיבוץ שומריה וישיבה תיכונית לבנים ומכינה קדם צבאית מעורבת – מכינת עמיחי בקיבוץ כרמים.
פיין יאנג קניבלז

האלבום הראשון (Fine Young Cannibals)

בתחילת דרכה, התקשתה הלהקה במציאת חברת תקליטים, ואולם לאחר שהפיקה בעצמה קליפ לשיר "Johnny Come Home"‏ (1985), חתמה על חוזה עם חברת I.R.S. Records. הסינגל שהוקלט זכה להצלחה רבה, והגיע למקום השמיני במצעדי המכירות בבריטניה ובאירלנד, ולמקום התשיעי במצעד הוט דאנס האמריקני של בילבורד. להיט נוסף של הלהקה, גירסת כיסוי ל-Suspicious Minds של אלוויס פרסלי יצא ב-1986, והגיע למקום השישי במצעד המכירות האוסטרלי, למקום השמיני בבריטניה ולמקום התשיעי באירלנד. השיר כלל קולות רקע של ג'ימי סאמרוויל.
אלבום הבכורה של הלהקה, Fine Young Cannibals, יצא ב-10 בדצמבר 1985. הוא הגיע למעמד של אלבום זהב בבריטניה ואלבום פלטינה בקנדה. האלבום כלל גם שירים בעלי טקסטים פוליטיים, בהם הביעו חברי הלהקה את התנגדותם למדיניותה של ראש ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר. כך, למשל, כולל השיר "Blue" את הטקסט הבא:

בין האלבומים

בטרם הקליטה הלהקה את אלבומה השני, עסקו חבריה בדברים נוספים. הם הקליטו שירי נושא לשני סרטים: סרטו של בארי לווינסון, אנשי הפח (1987) ומשהו פראי (1986). שיר הנושא של "משהו פראי", גירסת כיסוי ללהיטה של להקת באזקוקס "Ever Fallen in Love (With Someone You Shouldn't've)", נמכר גם כסינגל, שהגיע למקום התשיעי במצעד המכירות הבריטי ולמקום העשירי באירלנד. בסופו של דבר נכלל גם באלבומה השני של הלהקה. גיטריסט הבאזקוקס, סטיב דיגל, טען כי הביצוע של פיין יאנג קניבלז עולה על המקור.
סטיל וקוקס הקימו הרכב האוס בשם "Two Men a Drum Machine and a Trumpet", שהוציא סינגל אינסטרומנטלי אחד, "I'm Tired Of Being Pushed Around", שהגיע למקום ה-18 במצעד המכירות הבריטי. גיפט ניסה את כוחו במשחק, והשתתף בסרטו של סטיבן פרירס "סמי ורוזי עושים את זה".

האלבום השני (The Raw and the Cooked)

אלבומה השני של הלהקה, The Raw and the Cooked‏ (1989), זכה להצלחה גדולה אף יותר מקודמו. מכירותיו הגיעו לכדי שישה אלבומי פלטינה בקנדה, שלושה אלבומי פלטינה בבריטניה ושני אלבומי פלטינה בארצות הברית. הוא הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200, לראש מצעדי המכירות באוסטריה, אוסטרליה, בריטניה וקנדה, למקום השני בניו זילנד ובשווייץ ולמקום החמישי בשוודיה. הסינגל "She Drives Me Crazy", שנחשב ללהיט הגדול ביותר של הלהקה, הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100, במצעד הוט דאנס ובמצעד המכירות האוסטרלי, למקום השני באירלנד, ולמקום החמישי בבריטניה ובמצעד השירים האלטרנטיביים של בילבורד. בישראל, דורג השיר במקום החמישי במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של רשת ג' בשנת 1989. להיט נוסף, "Good Thing", הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 100, למקום השני במצעד השירים האלטרנטיביים, למקום הרביעי באירלנד ולמקום השביעי באוסטרליה ובבריטניה.
הצלחת האלבום הובילה לזכייתה של הלהקה בשני פרסי המוזיקה הבריטית, בקטגוריית הלהקה והאלבום הטובים ביותר לשנת 1990, ואולם חברי הלהקה החזירו את הפרסים כמחאה על מדיניותה של מרגרט תאצ'ר.
ב-1992 התפרקה הלהקה, אך ב-1996 התאחדה לשם הקלטת אלבום האוסף "The Finest", שכלל בעיקר להיטים מאלבומיהם הקודמים. האלבום הגיע למקום העשירי במצעד המכירות הבריטי, והגיע למעמד של אלבום פלטינה.
דאשה פולנקו

ביוגרפיה

פולנקו נולדה ברפובליקה הדומיניקנית, והיגרה עם משפחתה לארצות הברית בגיל צעיר. היא גדלה בברוקלין, ניו-יורק ובמיאמי עם אביה, מכונאי, ואמה, קוסמטיקאית. פולנקו היא הבכורה משלושה ילדים. יש לה אח ואחות.
לפולנקו שני ילדים, בן ובת.

קריירה

פולנקו שאפה להיות שחקנית מגיל צעיר אך פחדה ללכת לאודישנים בגלל משקלה. היא השלימה תואר ראשון בפסיכולוגיה בהאנטר קולג', ולאחר הלימודים עבדה בתחום שירותי הבריאות, במטרה להיות אחות סיעודית. היא עבדה במרכז הרפואי מונטיפיורי בברונקס בזמן לימודי הסיעוד, ובתקופה זו החליטה שמשחק הוא בכל זאת מטרתה האמיתי, על אף חששותיה, והיא נרשמה ללימודי משחק. היא נחתמה על ידי סוכנות ניהול השחקנים שירלי גרנט. היא התחילה לגלם תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיוניות כמו Unforgettable ו-NYC 22.
ב-2012, פולנקו לוהקה בסדרה של נטפליקס, כתום זה השחור החדש, בתפקיד דאיינרה "דאייה" דיאז, אסירה בכלא נשים. הייתה זאת הפעם הראשונה שהתפרנסה מעבודת משחק במשרה מלאה.
בשנת 2013 פולנקו הופיעה בסרט העצמאי "תן לי מחסה" (Gimme Shelter) לצד ונסה הדג'נס, ולאחר מכן בסרטי הקומדיה הסנדלר (2014) וג'וי (2015), והיא כיכבה בסרט משנת 2016 "התאמה מושלמת", בעוד המשיכה להשתתף בעונות 2–4 של כתום זה השחור החדש.
באוגוסט 2015, ה-NFL הודיעו כי פולנקו תהיה חלק מליין הביגוד של הליגה, יחד עם ג'יימי צ'ונג, אליסה מילאנו ורבים אחרים. פולנקו, הלטינית היחידה בקמפיין, ייצגה את קבוצת הניו יורק ג'איינטס.
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד הבלשית לורי ויילדר ב-"הרצח של ורסצ'ה" - העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "סיפור פשע אמריקאי". בשנת 2019 החלה לשחק בקומדיה "בובה רוסית" בנטפליקס שיצרה נטשה ליון, חברתה לקאסט כתום זה השחור החדש ושיחקה בסדרה "כשהם רואים אותנו". בנוסף, אמורה לשחק בעונה השביעית והאחרונה של "כתום זה השחור החדש".
הצרות שלי עם נשים

עלילה

ארי שניידר (דן שפירא), מעצב בחברת קוסמטיקה, לא מצליח לשמור על מערכת יחסים לאורך זמן, ולכן פונה לפסיכולוגית בשם עדינה בבאיוף (חנה לסלאו). במהלך העונה הראשונה הוא מתאהב בבוסית שלו, לילך תורג'מן (טלי שרון), ובמהלך העונה השנייה מנסה, בעזרת הפסיכולוגית שלו, לשמור על מערכת היחסים של השניים.
חגורת הבורשט

חגורת הבּוֹרְשְׁט (באנגלית: Borscht Belt) הוא כינוי לאזור באפסטייט ניו יורק (מדינת ניו יורק שמצפון לעיר ניו יורק) בארצות הברית, הכולל בדרך כלל את אתרי הנופש בהרי קטסקיל, ובמחוזות סליבן ואלסטר, שהיו מאוד אהודים בקרב יהודי ניו יורק. באתרי הנופש באזור יכלו הנופשים ליהנות מבידור ביידיש ומופעי "מוזיקה יהודית".
"חגורת הבורשט" הייתה בשיאה כאזור תיירות ליהודים בין שנות ה-40 לשנות ה-60 של המאה ה-20. לפיכך כונה האזור לעיתים גם "האלפים היהודיים" או "מחוז סלומון" (משחק מילים על שם יהודי נפוץ ושמו של מחוז סליבן).
התרבות שהתפתחה באזור היא מוקד לחוקרי התרבות של יהדות ארצות הברית. בדרנים יהודיים רבים החלו את דרכם באתרי הנופש היהודיים שבאזור זה, בהם דני קיי, מל ברוקס ועוד.
חגורת הבורשט זכתה להנצחה בתרבות הפופולרית בסרט "ריקוד מושחת", שעלילתו מתרחשת באתר נופש באזור.
במישור האקדמי, אוניברסיטת בראון מקיימת כל שנה סמינרי מחקר בנושא "חגורת הבורשט" בשיתוף עם מכון קטסקילס.
תקנות סדר הדין האזרחי

במשפט הישראלי, תקנות סדר הדין האזרחי (סד"א) הן תקנות שמתקין שר המשפטים, על מנת להסדיר את פרטי הדברים הנוגעים לדיון האזרחי, אם אינם מוסדרים בחוק בתי המשפט או בכל דין אחר.
התקנות החלות כיום הותקנו בשנת 1984 וקדמו להן תקנות שהותקנו בשנת 1963. לאלה קדמו תקנות הפרוצדורה האזרחית, 1938 ותקנות הפרוצדורה בבתי משפט השלום, 1940. שתי התקנות האחרונות, הידועות כ"דברי המלך במועצה על ארץ ישראל", הילכו בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. לתקנות הבריטיות קדם "החוק העות'מאני לפרוצדורה אזרחית". התקנות אינן גוף מונוליתי שנחקק וקפא, והן מתחדשות ללא הרף. סעיפים מתוקנים או נמחקים, וסעיפים רבים נוספים, על מנת להתאים את התקנות לחידושים המשפטיים ולייעל את הדיון האזרחי.
התקנות, המותקנות מכוח סעיף 106 וסעיפים 107 עד 109 לחוק בתי המשפט, מונות למעלה מ-500 סעיפים ("תקנות"), וכן תוספות וטפסים. כאמור, מספר התקנות משתנה מעת לעת בהתאם לצורכי השעה. כך, עם העברת הטיפול בענייני ירושה לרשם הירושה והתקנת תקנות מיוחדות בנושא נמחקו מהתקנות מספר רב של תקנות, ולעומת זאת, עם מחשוב בתי המשפט בישראל, נוספו תקנות רבות העוסקות בתובענה ממוכנת.
הנושאים המוסדרים בתקנות הם רבים ושונים, ומקיפים את עיקר הנושאים הכרוכים בניהול תובענה אזרחית במדינת ישראל. עם זאת, סדרי דין ספיציפיים כגון סדרי הדין בבית המשפט הגבוה לצדק או סדרי דין בתובענה העוסקת בתאונת דרכים מוסדרים בחיקוקים ספציפיים.
הספר העיקרי העוסק בפרשנות התקנות הוא ספרו של השופט יואל זוסמן "סדרי הדין האזרחי" שיצא במספר רב של מהדורות, גם לאחר מותו של זוסמן, בעריכתו של שלמה לוין. לאחרונה מקובל אף הספר "סוגיות בסדר דין אזרחי" שכתב השופט בדימוס אורי גורן כמקור מקובל לפרשנות התקנות, אך ספר זה קטן בהרבה בהיקפו.
ב-5 בספטמבר 2018 התקינה שרת המשפטים איילת שקד תקנות סדרי דין חדשות, שהיו אמורות במקור להיכנס לתוקף ב-5 בספטמבר 2019, אך שר המשפטים אמיר אוחנה דחה את כניסתן לתוקף של ההמלצות לספטמבר 2020. עיקרי השינויים בתקנות הוא קציבת מספר העמודים בכתבי הטענות, צמצום מספר השאלות בשאלונים, ביטול תובענות בסדר דין מקוצר והמרצת פתיחה, המצאה בדואר אלקטרוני, צמצום ישיבות קדם-משפט, ומינוי מגשר מהו"ת (מידע, היכרות ותיאום) ללא תשלום בתביעות העולות על 40,000 שקלים חדשים.
סוסלנד

הדמויות

מאפיין מרכזי בדמויות החיות הוא שהן מדברות ביניהן, אך בני האדם לא מבינים אותן.
שון ות'רלי

ביוגרפיה

ות'רלי נולדה בסן אנטוניו, טקסס. אביה שירת בחיל האוויר האמריקאי ואמה הייתה דוגמנית של כריסטיאן דיור כשהייתה בת תשע עברה להתגורר בדרום קרוליינה.
ב-1980 נבחרה ות'רלי למלכת היופי של דרום קרוליינה ובמיס ארצות הברית זכתה בתואר לאחר שהובילה בתחרות בכל שלושת המדדים (ראיון עם השופטים, שמלות ערב ובגדי ים).לאחר מכן ייצגה את ארצות הברית בתחרות מיס תבל, שנערכה בקוריאה וזכתה בתואר הנחשק. מיס ארצות הברית הבאה נבחרה למיס תבל רק בשנת 1995.
ות'רלי שיחקה במספר סדרות טלוויזיה. היא ידועה בתפקידה כמצילה ג'יל ריילי בתוכנית הפופולרית משמר המפרץ ושיחקה בין היתר בסדרות הטלוויזיה שיקגו הופ, צוות לעניין וימים מאושרים וכיכבה במספר סרטים. 
ות'רלי נשואה ולה בן ובת.
האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל

האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל (בגרמנית: Deutscher Verein zur Erforschung Palästinas, או בקיצור DPV, ראשי תיבות של Deutscher Palästina Verein) היא ארגון אקדמי המוקדש לחקר מדעי של ההיסטוריה והתרבות של ארץ ישראל, ובמיוחד בתקופת המקרא. האגודה נוסדה ב-28 בספטמבר 1877.
פעילותה של האגודה מתרכזת ביצירת קשר שוטף בין חבריה ובפרסום תוצאות מחקריה למעגל קוראים רחב יותר. מדי שנתיים נערכת אספת חברי האגודה, ביחד עם כנס אקדמי בנושא משתנה, שאותו בוחרים חברי האגודה.
האגודה מוציאה לאור כתב עת שנתי (Zeitschrift des DPV), שנשלח לחבריה ללא תשלום. המאמרים בכתב העת עוסקים בהיבטים ארכאולוגיים, טופוגרפיים, איקונוגרפיים, אתנולוגיים, פילולוגיים וספרותיים של תולדות ארץ ישראל ותרבותה, וכתב העת מכיל גם ביקורות על ספרות מקצועית אחרת בתחום.
מאז 1969 מוציאה האגודה לאור גם מונוגרפיות הרואות אור באופן בלתי סדיר תחת הכותרת "Abhandlungen des DPV", ועוסקות באותו טווח נושאים כמו כתב העת.
האגודה עומדת בקשר עם ארגונים דומים בעולם ומנהלת ספריית החלפה של כתבי עת ופרסומים אחרים העוסקים בתולדות ארץ ישראל. ספרייה זו עומדת לרשות חברי האגודה.
האגודה נוסדה ב-28 בספטמבר 1877 ביזמתם של קרל צימרמן מבזל, אלברט סוקין מטיבינגן ואמיל פרידריך קאוצש מבזל. מספר החברים גדל במהרה, משום שהאגודה הייתה הגוף הראשון במרחב הדובר גרמנית שהקדיש עצמו לחקר ארץ ישראל, וקיבל חברים ללא שום סייג פוליטי או דתי. התפתחותה המהירה של האגודה אפשרה לה לממן ולקדם פרויקטים שונים בארץ ישראל, חפירותיו של הרמן גותה בעיר דוד וחפירות בתל מגידו על ידי גוטליב שומאכר וקרל וטצינגר. כתוצאה ממלחמת העולם השנייה, נחרבו בלייפציג ב-4 בדצמבר 1943 ספריית האגודה וכן אוספים אתנולוגיים וארכאולוגיים שנאספו בארץ ישראל. גיליון 67 של כתב העת של האגודה ראה אור בתנאים קשים בשנים 1944/5, ואז חדל כתב העת להתפרסם. בשנת 1949 פורקה האגודה, עד לייסודה מחדש ב-31 ביולי 1952. פרסום כתב העת חודש באופן סדיר בשנת 1953. פעילות האגודה לבשה עתה אופי בינלאומי יותר, ובכתב העת התחילו להתפרסם גם פרסומים באנגלית ובצרפתית, ומספר החברים באגודה מחוץ לגרמניה גדל אף הוא.
חוקי הזרים וההסתה

חוקי הזרים וההסתה (Alien and Sedition Acts) הם סדרה של ארבעה חוקים שחוקקו ביוני ויולי 1798 על ידי הרוב בקונגרס שהשתייך למפלגה הפדרליסטית על רקע המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת ונועדו לטענת תומכי החוק למנוע ניסיונות לקרוע את ארצות הברית מבפנים על ידי מהגרים ממדינות עוינות. החוקים זכו לביקורת קשה מצד חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שהציגו אותם כמכוונים למטרות פוליטיות וכפגיעה בחופש הביטוי. החוקים היו מאוד לא פופולריים בעיני הציבור והיה להם חלק מרכזי בדעיכתה של המפלגה הפדרליסטית אשר הפסידה בבחירות לנשיאות, לסנאט ולבית הנבחרים בבחירות של 1800 ולא התאוששה עוד.

הליך החקיקה

בתחילת שנת 1798 יחסי ארצות הברית וצרפת עלו על שרטון ובקרב המפלגה הפדרליסטית שהייתה בשלטון עלו חששות מפני שליחים צרפתים שיפעלו להתפוררות השלטון בארצות הברית, כפי ששליחים צרפתים פעלו באיטליה ובמדינות אחרות. לכך הצטרף החשש של הפדרליסטים מפני המהגרים שהגיעו באותה תקופה מאירלנד שהיו בעיקר תומכים של המפלגה הרפובליקנית-דמוקרטית ורבים מהם היו בוגרי מרידות נגד השלטון הבריטי באירלנד ועל כן נחשדו בפעילות דומה בארצות הברית. בעקבות זאת בקשו חלק מהפדרליסטים לסיים את ההגירה החופשית לארצות הברית ולמנוע התאזרחות של מהגרים. אולם משחוק למטרה זאת לא עבר בקונגרס, הסתפקו הפדרליסטים בחוק שהאריך את משך התושבות הנדרש לצורך קבלת אזרחות, מחמש שנים ל-14 שנים. חוק זה עבר בבית הנבחרים ברוב דחוק של 41-40. 
החוק השני, המסמיך את הנשיא לגרש זרים, עלה בסנאט בסוף אפריל 1798, ואושר בסנאט ב-8 ביוני 1798. בבית הנבחרים הוא נתקל בהתנגדות עיקשת של הרפובליקנים בהובלת אלברט גלטין ואדוארד ליוונגסטון, שטענו לשרירותיות ואי חוקתיות של החוק. החוק אושר בבית הנבחרים ב-21 ביוני 1798 ונחתם על ידי הנשיא ב-25 ביוני 1798. 
החוק השלישי המסמיך את הנשיא לגרש זרים ממדינות אויב הנמצאים במלחמה עם ארצות הברית עבר בהסכמת רב חברי המפלגה הרפובליקנית דמוקרטית. הוא עבר בבית הנבחרים ב-26 ביוני 1798, בסנאט ב-3 ביולי 1798 ונחתם כחוק על ידי הנשיא ב-6 ביולי 1798.
חוק ההסתה נוצר בעקבות חוק דומה באנגליה. תומכי החוק הפדרליסטים ראו בו חוק שאינו פוגע בחופש הביטוי על פי הגדרתם. החוק כפי שנחקק היה מצומצם בהיקפו יחסית לחוק האנגלי בכך שהוא התיר פרסומים אמיתיים, דרש הוכחת כוונת זדון לערער את הכבוד לשלטון ובכך שהמשפט נוהל בפני חבר מושבעים. הרפובליקנים, לעומת זאת, ביקרו את החוק כפוגע קשות בחופש הביטוי והציגו לראשונה הגדרה רחבה של המושג "חופש הביטוי". החוק עבר בסנאט ברוב של 18-6 ב-4 ביולי 1798, בבית הנבחרים ברוב של 44-41 ב-10 ביולי וב-14 ביולי 1798 נחתם לחוק על ידי הנשיא.

שימוש

הגם שחוקי הזרים הביאו לעזיבתם של כמה מהגרים צרפתים את ארצות הברית, איש לא גורש על ידי הנשיא ג'ון אדמס מתוקף חוקי הזרים. מכיוון שלחימה עם צרפת לא פרצה, לא נעשה כמובן שימוש בחוק שאפשר גירוש זרים ממדינות אויב. 
25 אנשים נעצרו בקשר לחוק ההסתה, 11 הועמדו לדין ו-10 הורשעו, בהם חבר קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. לאחר שנבחר לנשיא, תומאס ג'פרסון חנן את המורשעים על פי חוקי ההסתה, שעדיין היו בכלא. 
החוקים לא הועמדו לביקורת שיפוטית, שכן בית המשפט העליון של ארצות הברית טרם ביסס את סמכותו לפסול חוקים, אולם הסברה המקובלת היא שחוק ההסתה לא היה עומד במבחן החוקתיות והיה נפסל על פי הסטנדרטים שנוצרו מאז.

דיון ציבורי

החוקים זכו לביקורת קטלנית מצד תומאס ג'פרסון ואנשי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שטענו שמטרת החוקים הייתה לפגוע במפלגתם. החוקים גם היו לנושא מרכזי במערכת הבחירות של 1800 ומוזכרים כאחת הסיבות להפסדו של ג'ון אדמס בבחירות.
חמדיה

היסטוריה

הקיבוץ הוקם לראשונה ב-1939, במסגרת מבצעי חומה ומגדל, וננטש. בשנת 1942 הוקם בשנית על ידי גרעין "חרמונים" שהורכב מילידי הארץ ("צברים"), בוגרי תנועת הנוער "המחנות העולים", ומעולי צ'כיה, אוסטריה וגרמניה. בשנים שלאחר מכן קלט גרעינים מבוגרי התנועה המאוחדת והנוער העובד.
בעשור הראשון של המדינה לא צלח דרכו של הקיבוץ והוא שקע בחובות. עקב כל החליט לגוון את ענפי המשק וב-1963 פתח את מפעל  
"דלתות חמדיה" כקואופרטיב משותף עם פועלים מבית שאן. המפעל היה מבוסס על הנגרייה של הקיבוץ שהחלה ליצר ואף ליצא דלתות בשנות ה-50 של המאה ה-20. בהמשך הוקם מפעל נוסף, "ענבר חמדיה" שעוסק בייצור מוצרים מפוליאסטר משוריין, לרבות לוחות בידוד, בתי מנורה ומוצרי חימום.
בתקופת המרדפים שבין מלחמת ששת הימים (1967) לבין ספטמבר השחור (1970) סבל הקיבוץ ממספר תקריות, ואף הופגז מספר פעמים.
בשנות ה-2000 סבל הקיבוץ ממשבר כלכלי בעקבות קריסת ענפי החקלאות של המשק. בפברואר 2006 פנה הקיבוץ לבית המשפט בבקשה להקפאת הליכים, לאחר שהקיבוץ ומפעליו צברו חוב של יותר מ-100 מיליון שקל לכ-200 נושים. במסגרת הסדר נושים נאלץ למכור את שני המפעלים שלו לאחר  הסדר הנושים הצליח הקיבוץ להתאושש כלכלית ועבר הפרטה.

שמורת חמדיה

סמוך לקיבוץ יוצא אפיק נחל חמדיה מרמת צבאים שבגליל התחתון אל העמק, ומתחבר לתעלה המספקת מים להשקיית השטחים החקלאיים. כ-3 ק"מ ממזרח לקיבוץ נמצאת שמורת הטבע "שמורת חמדיה" על גדתו המערבית של נהר הירדן. השמורה, ששטחה כ-550 דונם, כוללת קטע של נפתולי הירדן ומצוקי חוואר הלשון שמעליהם, ובה צמחייה עשירה האופיינית לגדות הנחל ומגוון יונקים ועופות החיים בסבך.
אישה פנטסטית

עלילה

מרינה ואורלנדו מאוהבים, ומתכננים את עתידם הזוגי ביחד. 
מרינה היא צעירה בשנות העשרים לחייה, זמרת שמופיעה במועדונים ועובדת למחייתה במלצרות. אורלנדו בן זוגה של מרינה שעזב למענה את אשתו ומשפחתו, הוא בן 57, ובעלים של חברת הדפסות.
הסרט מציג סיפור אהבה, ובסצינות המועטות המציגות את מרינה ואורלנדו ביחד עוברת לצופה המהות הרגשית האינטנסיבית השוררת ביניהם; אך הקשר בין השניים נקטע בפתאומיות סמוך לתחילת הסרט:
ערב אחד, לאחר חגיגות יום ההולדת מרינה כאשר בני הזוג ביחד, אורלנדו לפתע לוקה במפרצת במוחו ומתמוטט. מרינה לוקחת אותו לחדר מיון, אך הוא נפטר מיד לאחר הגיעו לבית החולים.
במקום להיות מסוגלת להתאבל על אהובה המת, פתאום הסובבים לאורלנדו חושדים במרינה. הרופאים ובני המשפחה של אורלנדו לא סומכים עליה. בלש נשלח לחקור את מרינה על מנת לבדוק האם הייתה לה מעורבות במותו של אורלנדו. אשתו לשעבר של אורלנדו מונעת ממרינה להשתתף בהלוויה. וכדי להחמיר את המצב, בנו של אורלנדו מאיים לזרוק את מרינה מהדירה בה חיה ביחד עם אורלנדו.
מרינה היא אישה טראנסקסואלית, ועבור רוב בני המשפחה של אורלנדו, הזהות המגדרית שלה נתפסת כסטייה. אז מרינה נאבקת על הזכות להיות עצמה. היא יוצאת לקרב באותם כוחות בהם נאבקה כל ימי חייה רק על מנת להיות מה שהיא עכשיו - מורכבת, חזקת, ישירה ואישה פנטסטית.
ההכרח של מרינה (השחקנית הטרנסג'נדרית דניאלה וגה) להתמודד עם יחס החברה אליה, גם ברובד הפרטי וגם בזה הממסדי, נוצר בעת משבר.
הסרט מתאר את יחסו של הממסד למרינה בעקבות מותו של אורלנדו ומביע את הקושי של הסביבה בהתייחסות למרינה, שבתעודת הזהות שלה עדיין רשומה כזכר. כיצד, למשל, לדבר אליה: בלשון זכר או נקבה?

הפקה

הקרנת הבכורה של הסרט אישה פנטסטית התקיימה ב 12 בפברואר 2017 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, שם זכה הסרט בפרס דוב הכסף עבור התסריט הטוב ביותר.
כמו כן זכה הסרט גם בפרס טדי, פרס בינלאומי המוענק מדי שנה לסרטי קולנוע בעלי תמה להט"בית. יומיים קודם לכן, הסרט נרכש על ידי חברת Sony Pictures Classics.

תגובות

הסרט כרגע מדורג ב 94% באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 155 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 8.2 בסולם של 1 עד 10.
בין המבקרים הבולטים באתר זה, הסרט מחזיק בדירוג ממוצע של 8.3 בסולם של 1 עד 10. בין היתר נכתב על הסרט "עדין ורך, 'אישה פנטסטית' מטפל בנושא הרגיש הזה בדרכו המיוחדת ובעדינות".
הסרט מחזיק בציון 87 מתוך 100 באתר Metacritic. הציון מבוסס על 38 ביקורות, המציין "שבחים אוניברסליים".
אברהם בנימין זילברברג (קוטנא)

תולדותיו

נולד בפולין, בנו של הרב משה יהודה לייב זילברברג, בעל "זית רענן". למד תורה אצל אביו. בשנת תרי"ז (1857) עזב אביו את הרבנות בקוטנא, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. את מקומו ברבנות תפס בנו הרב אברהם בנימין בייניש. כעבור זמן עזב את קוטנא והתמנה כרב ואב"ד וירשוב. בהמשך עבר לווארשה שם כיהן כמורה צדק.
נפטר בנר שלשי של חנוכה ה'תרמ"ז.
חיבר את הספר "עלי זית". שם הספר רומז לשם ספרו של אביו "זית רענן". גם בנו ונינו קראו לספריהם על שם ספרו של ראש המשפחה - "ענפי זית" ו"עצי זית".
בנו היה הרב חיים יעקב נפתלי זילברברג, מו"צ בוורשה ומו"ל ספרי מהרא"ל צינץ. חתניו היו: הרב ישראל יעקב הלוי אב"ד פלינסק, והרב אליהו מראפין, חסיד קוצק שנודע בכינויו ר' אֶלֶה ראפינער.