google/wiki40b huggingface dataset:
מקס ג'ייסון מאי

ביוגרפיה

מאי נולד בשם מירו סמאזדה בעיר קושיצה. ב-2004 החל את קריירת המוזיקה שלו כזמר ונגן גיטרה בלהקת "Skivers", לאחר מכן גם ניגן בלהקת ההבי מטאל "Blackened". 
ב-2009 השתתף בתוכנית "צ'כוסלובק איידול" (Česko Slovenská SuperStar), הגרסה המשותפת של צ'כיה וסלובקיה לתוכנית אמריקן איידול, שם זכה להצלחה כשהעפיל למקום השני. ב-2010 ביצע סיבוב הופעות עם להקתו "Terrapie" ברחבי סלובקיה וצ'כיה, באותה שנה גם הוציא עמם אלבום.
ב-2012 נבחר לייצג את סלובקיה באירוויזיון עם השיר VRUE "Don't Close Your Eyes" (אל תעצמי את עינייך), אותו כתב והלחין.
מאי הוא טבעוני ופעיל למען זכויות בעלי החיים.
שושה (זמרת)

ביוגרפיה

שושה נולדה בסנטה רוזה, ריו גראנדי דו סול, ברזיל. אביה היה איש צבא ובעקבות הצבתו בריו דה ז'ניירו עברה המשפחה לעיר כשהייתה שושה בת 7.
בגיל 15 התגלתה שושה על ידי סוכן דוגמניות שהזמין אותה לאודישן, ושנה לאחר מכן היא כבר הופיעה על שער מגזין ברזילאי. 
ב-1983 החלה שושה להופיע בטלוויזיה כמנחה בתוכנית ילדים. באותה שנה היא הופיעה לראשונה בקולנוע בקומדיה "O Trapalhão na Arca de Noé" ("המסורבל בתיבת נוח") מסדרת סרטיו של הלהקה "Os Trapalhões" ("המסורבלים"). בשנים 1984 ו-1985 חזרה שושה להשתתף בשני סרטים נוספים של הסדרה.
ב-1986, הנחתה שושה את תוכנית הילדים "Xou da Xuxa" ("המופע של שושה"). התוכנית זכתה להצלחה בברזיל ובכל אמריקה הדרומית. ב-1992, הופיעה שושה ברשימת "50 הנשים היפות בעולם" של מגזין פיפל.
ב-1993 ירדה התוכנית מהמסכים עקב החלטתה של שושה להשקיע יותר זמן בקריירה בינלאומית. 
באותה שנה היא הנחתה תוכנית על שמה בארצות הברית, אך התוכנית לא זכתה לאותה הצלחה כמו באמריקה הלטינית. 
ב-1994, חזרה שושה לטלוויזיה עם התוכנית "Xuxa Park", אשר הייתה גרסה חדשה ל"Xou da Xuxa". התוכנית התבססה על ילדים מארצות ומתרבויות שונות. תוכנית זו שודרה גם בערוץ הילדים, וזכתה להצלחה בישראל. 
ב-1996, ביקרה שושה בישראל וקליפ לשיר שלה, "עושים שלום", בו שרה שושה בשלוש שפות בהן עברית, שודר בערוץ הילדים. לאחר ששודרה התוכנית ערכה שושה הופעה בישראל. התוכנית ירדה מהמסכים ב-2001. 
בביקור זה שושה גם צילמה פרסומת לחברת עלית עבור המותג "שוּש". 
ב-2003, הופיעה שושה בתוכנית לילדים בגני חובה. התוכנית זכתה להצלחה אך ירדה מהמסכים לאחר שנה בעקבות ריב של שושה עם האמרגן שלה. ב-2006, כיכבה שושה בסרט "התאומות שושה" בו שיחקה תאומות, אחת טובה ואחת רעה.
ב-7 ביולי 2007, השתתפה שושה בלייב ארת' והופיעה בריו דה ז'ניירו.
ב-2008, חזרה שושה למסכים עם תוכנית חדשה, אך התוכנית לא זכתה להצלחה.

חייה האישיים

שושה הכירה את פלה במהלך צילומיה למגזין "Manchete". הם יצאו במשך כחמש שנים ונפרדו ב-1986. הרומן המתוקשר ביניהם קידם את הקריירה שלה באופן משמעותי. היא יצאה במשך שנתיים עם נהג המירוצים איירטון סנה והם נפרדו ב-1992. 
ב-1997, היא החלה לצאת עם השחקן לוסיאנו צּפיר. לזוג נולדה בת בשם סשה ב-28 ביולי 1998. באותה שנה נפרדו הזוג. במהלך השנים חזרו ונפרדו בני הזוג, והם התגרשו סופית בדצמבר 2009.
על ספירלות

הקדמה

ארכימדס פותח את על ספירלות במסר לחברו דוסיתאוס מפלוסיום וכותב כי מותו של קונון מסאמוס הוא אבידה למתמטיקה. אז הוא מתחיל לסכם את התוצאות של ספריו הקודמים על הכדור והגליל (Περὶ σφαίρας καὶ κυλίνδρου) ועל קונואידים וספרואידים (Περὶ κωνοειδέων καὶ σφαιροειδέων). לאחר מכן הוא מתחיל לכתוב את תוצאותיו על ספירלות.

הספירלה הארכימדית

הספירלה הארכימדית נחקרה לראשונה על ידי קונון ומאוחר יותר על ידי ארכימדס בעל הספירלות. ארכימדס היה מסוגל למצוא מגוון משיקים לספירלה. הוא מגדיר את הספירלה כך:
אם קו ישר אשר נקודת קצה אחת שלו נותרת מקובעת במקומה מסובב בקצב אחיד במישור עד שהוא חוזר לתנוחה ממנו הוא התחיל להסתובב, ואם, באותו הזמן שהקו הישר מסתובב, נקודה נעה בקצב אחיד לאורך הקו הישר, ומתחילה מנקודת הקצה הקבועה, הנקודה תתאר ספירלה במישור.

חלוקת זווית לשלושה חלקים שווים

הבנייה שבה ארכימדס שילש את הזווית היא כדלקמן:
נניח שאנו רוצים לחלק את הזווית ABC לשלושה חלקים שווים. נחלק את הקטע BC לשלושה קטעים שווים כך ש-BD יהיה שליש מ-BC. כעת נצייר מעגל עם מרכז B ורדיוס BD. נניח שהמעגל עם המרכז B חותך את הספירלה בנקודה E. הזווית ABE היא שליש מזווית ABC.

תרבוע המעגל

כדי לרבע את המעגל, ארכימדס נותן את הבנייה הבאה (המופיעה ומוכחת בטענה 19 בחיבורו):
תהי P הנקודה על הספירלה בה היא השלימה סיבוב אחד. נניח שהמשיק לספירלה בנקודה P חותך את האנך ל-OP ‏(O מרכז הספירלה) בנקודה T.‏ OT הוא האורך של ההיקף של מעגל עם רדיוס OP.
ארכימדס כבר הוכיח בטענה הראשונה בחיבורו המדידה של המעגל שהשטח של מעגל שווה לשטח משולש ישר-זווית בעל ניצבים שאורכם הוא רדיוס המעגל והיקף המעגל. לכן השטח של המעגל עם רדיוס OP שווה לשטח של המשולש OPT. מכאן הדרך לבניית ריבוע השווה בשטחו לשטח משולש OPT נעשית באמצעות כלים אפלטוניים בלבד (כלומר בנייה בסרגל ומחוגה) - בהינתן קטעים באורך X ו-1 (נניח ש-OP = 1) ניתן לבנות קטע באורך  (נחבר בין הקטעים 1 ו-X, נבנה את המעגל שקוטרו הוא X+1, ונעלה מנקודת המפגש של הקטעים 1 ו-X אנך לקוטר שחותך את המעגל; משיקולי דמיון משולשים אורכו של האנך שנוצר הוא שורש X), ולאחר מכן ניתן לבנות על הקטע החדש כיתר משולש ישר-זווית שווה-שוקיים וכך לקבל קטע באורך  ולמעשה לקבל קטע באורך  (ולאחר מכן לבנות עליו ריבוע).
הארמייה ה-16 (ברית המועצות)

היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-יולי 1940 כחלק מהמחוז הצבאי טרנס-בייקל, והועמדה תחת פיקוד מיכאיל לוקין. ב-25 במאי 1941 הועברה הארמייה למחוז הצבאי קייב, וב-26 ביוני זמן קצר לאחר תחילת מבצע ברברוסה הועברה הארמייה לסמולנסק. הארמייה לחמה בקרב סמולנסק, והושמדה ב-8 באוגוסט לאחר שנכשלה בפריצת הכיתור בסמולנסק.
ב-10 באוגוסט 1941 הוקמה הארמייה מחדש, ככוח מאולתר שהורכב משרידי הארמיות ה-16 וה-22, אשר הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור הגרמנית באזור סמולנסק, והועמדה תחת פיקוד קונסטנטין רוקוסובסקי. הכוח הגן על מעברות הדנייפר באזור ירצבו, והצליח לבלום את התקדמות קבוצת הפאנצר השלישית מצפון לסמולנסק. 
במהלך השלב הראשון של המתקפה הגרמנית על מוסקבה (מבצע טייפון) כותרה הארמייה ה-16 ומרבית כוחותיה הושמדו. לאחר מכן מילאה הארמייה תפקיד חשוב במהלך קרבות ההגנה על מבואות מוסקבה תחת פיקוד החזית המערבית. הארמייה הגנה על אחד הצירים המרכזיים המובילים למוסקבה (כביש רז'ב-וולוקולמסק-איסטרה-מוסקבה) והצליחה להאט, ולאחר מכן לעצור, את התקדמות הכוחות הגרמניים בגזרתה, למרות שספגה אבידות כבדות ביותר. החל מראשית דצמבר 1941 השתתפה הארמייה במתקפת הנגד של הצבא האדום באזור מוסקבה. בראשית 1942 הועברה הארמייה דרומה, והוצבה תחת פיקוד חזית בריאנסק. הארמייה המשיכה להילחם בגזרה המרכזית, וב-1 במאי 1943 שונה שמה לארמיית המשמר ה-11.
ב-10 ביולי 1943 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מחזית המזרח הרחוק. באוגוסט 1945 השתתפה הארמייה במבצע סערת אוגוסט, ובאוקטובר 1945 פורקה הארמייה.
חוק לישראל

כתיבת הסדרה

הכרך הראשון בסדרה, שומרים, יצא לאור בשנת ה'תשנ"ט-1999. הכרך העשירי והאחרון עד כה יצא לאור בשנת ה'תשע"ד-2014.
מטרת הסדרה להוות עריכה שיטתית ועדכנית של המשפט העברי כיסוד לחקיקה ולפסיקה על פי סדר חוקי מדינת ישראל. כל ספר בסדרה מיוחד לאחד מחוקי המדינה, ומביא, על סדר סעיפי החוק, את גישתו של המשפט העברי לנושא הנדון.
הספרים כוללים גם פתרון למגוון רחב של שאלות שאין להן תשובה בחוק, מתוך הסתמכות על המסורת המשפטית העברית המגלה את דרך התמודדות חכמי ישראל עם סוגיות משפטיות הרלוונטיות בימינו.
הספרים נועדו בראש ובראשונה לשימוש מחוקקים, שופטים ומשפטנים, אך מיועדים גם לכל מי שחפץ לדעת את גישתם של המקורות היהודיים בנושאים המעשיים שבחיי יום יום.
בהקדמה הביע נחום רקובר תקווה כי "אלה שלא נזקקו עד כה לפרשנותו של החוק בישראל מתוך המקורות היהודיים, והמשיכו בדרך שהיו מורגלים בה, יבואו עתה למה שמתבקש מהיותה של מדינת ישראל מדינה יהודית, ובזה ימולאו גם הוראות חוק יסודות המשפט כלשונו וכמגמתו".
לאורך כתיבת ספרי הסדרה סייעו בכך רבנים ומומחים רבים, בהם: הרב אלישיב, הרב זלמן נחמיה גולדברג, הרב אשר וייס שופט בית המשפט העליון צבי טל ועוד.
איש הקש

פרטי עלילה

השוטר ניל האווי מקבל מכתב אנונימי בו הוא מתבקש לחקור את היעלמותה של ילדה בשם רואן מוריסון באי מרוחק בשם סאמראייל, אחד מהאיים ההברידיים. הוא טס אל האי וחקירותיו מעלות כי אוכלוסיית האי כולה משתייכת לכת נאו-פגנית שמונהגת בידי הבעלים של האי, לורד סאמראייל, מאמינה בגלגול נשמות, סוגדת לשמש ועורכת כישופי פוריות מיניים על מנת להשיג את ברכת כוחות הטבע.
תדהמתו של האווי, הנוצרי האדוק, מהתנהגותם של תושבי האי הולכת וגוברת. במקביל הוא מוצא את עצמו נמשך ונדחה בעת ובעונה אחת מווילו, בתו שופעת המיניות של בעל המלון בו הוא מתאכסן. הוא לא זוכה לשום עזרה בחיפושיו מצידם של תושבי האי, שבתחילה מכחישים את קיומה של מוריסון ובהמשך טוענים שלאחרונה היא הלכה לעולמה. לאחר מאמץ נוסף האווי מגלה ראיה לכך שהילדה הייתה או עומדת להיות מוקרבת כקורבן אדם.
האווי, שהולך ונגרר לתוך עולמם של תושבי האי, מסווה את עצמו בתחפושת מסורתית של הליצן "פאנץ'", דמות ראשית בפסטיבל אחד במאי, כדי שיוכל להשתתף בטקס ולגלות פרטים עליו. כשהוא פוגש ברואן תוך כדי הטקס הוא חושף את עצמו בפניה. השניים בורחים דרך מערות ולבסוף מוצאים את עצמם על צוק גבוה, שם מחכה להם לורד סאמראייל. בשלב זה מתגלה שרואן הובילה את האווי במתכוון אל מקום זה על מנת שהוא עצמו יועלה לעולה, קרבן אדם שיפייס את האלים הפגאניים ויביא ברכה ליבולם.
בזמן שהם תופסים אותו מסבירים תושבי האי להאווי כי הקורבן יהיה יעיל במיוחד מכיוון שהוא הגיע למקום מרצונו החופשי, כשברשותו כוח של מלך (כנציג החוק), בטיפשותו (לבוש כליצן) ובבתוליו (בהיותו דתי אדוק). האווי מנסה לדחות אותם בטיעונים שונים, אך לורד סאמראייל מביע את ביטחונו בכך שהקורבן יעלה יפה ושעקבותיו של האווי ייעלמו לחלוטין. האווי מוכנס אל תוך פסל קש גדול בדמות אדם, "איש קש"  שכמותו שימש את הדרואידים להעלאת קרבנות אדם בשריפה לפי דיווחים רומיים מסוימים. הפסל מועלה באש בעת שתושבי האי סובבים אותו ושרים שיר עם אנגלי מתקופת ימי הביניים ("Sumer Is Icumen In", "בא הקיץ"). האווי הנצלה לאיטו מבטיח בצעקות את נקמת האל באי ובתושביו ומצטט מתוך תהלים כ"ג, מזמור לדוד ה' רועי לא אחסר.

רקע, הפקה וביקורות

הסרט נוצר בעקבות שיתוף פעולה בין כריסטופר לי, שהתפרסם בזכות גילום דמותו של דרקולה פעמים אחדות עבור חברת הפקות סרטי האימה הבריטית "סרטי האמר" וביקש להרחיב את אופקי המשחק שלו, עם ראש החברה פיטר סנל ועם התסריטאי אנתוני שאפר שכבר התפרסם בזכות הלהיט פרי עטו "משחקי בילוש". המטרה הייתה ליצור את העימות המובהק בין אדם נוצרי מודרני לבין קהילה פגנית מרוחקת, בליווי מוזיקה אותנטית ותפאורה אמינה. הסרט צולם בתקציב מוגבל בגלל בעיות כספיות של חברת בריטיש ליונס, כאשר מספר אנשים, ביניהם כריסטופר לי, עבדו על ההפקה ללא תשלום. הסרט צולם במהירות בחודש אוקטובר על אף שהעלילה מתרחשת בתחילת הקיץ, ועלים ופרחים מלאכותיים הודבקו על עצים עבור צילומן של סצנות רבות.
הסרט לא זכה להצלחה ונשכח במהירות בגלל אופיו שנחשב למשונה, למרות שבצרפת העניקו לו פרס ראשון בפסטיבל לסרטי פנטזיה בפריז ב-1977 ולמרות שהסרט זכה גם בפרס סאטורן לסרט האימה הטוב ביותר ב-1978. "איש הקש" זכה במשך השנים למעמד של סרט פולחן בקרב חובבי מדע בדיוני ופנטסיה ולביקורות משבחות ביותר. המגזין "סינפנטסטיק" כינה אותו "האזרח קיין של סרטי האימה" והמגזין "טוטאל פילם" דירג אותו ב-2004 כסרט הבריטי השישי בטיבו בכל הזמנים. 
ב-2006 נוצר רימייק לסרט בכיכובם של ניקולס קייג' ואלן בורסטין. רובין הארדי הביע הסתייגות ודאגה מעצם יצירתו של הסרט ולאחר צאתו טען שהסרט האמריקאי גרוע והוא סרט שונה מהמקור עד כדי כך שהוא לא מחשיב אותו כרימייק.
רצח תמר ויהודה כדורי

רצח תמר ויהודה כדורי אירע בליל 11 בינואר 2019. בני הזוג נרצחו בדקירות סכין בביתם בשכונת ארמון הנציב בירושלים. הרצח טרם פוענח.

פרטי האירוע

יהודה (71), ניהל משרד כרואה חשבון ותמר (68) כדורי היו הורים לשלושה.
ביום ראשון, 13 בינואר 2019 התקשרה בתם של בני הזוג למשטרה ודיווחה שכבר מיום חמישי היא אינה מצליחה להשיג אותם בטלפון. למקום הוזעקו צוות כיבוי אש. לוחמי האש מתחנת "איתרי", השתלשלו לתוך הדירה דרך המרפסת, שם גילו את בני הזוג עם סימני אלימות, צוותי מד"א שהגיעו למקום, מצא את השניים מחוסרי הכרה, וקבע את מותם.
השוטרים שהגיעו לדירה מצאו על שתי הגופות סימני אלימות קשים: האישה נמצאה דקורה, ועל הגבר גם אותרו סימני דם, אך החבלות וכמויות הדם לא היו סיבת המוות.
יומיים לפני כן, ב-9 בינואר בשעה 6:50 בבוקר, נדקרה קרוב מאוד לבניין נערה כבת 15, וזיהתה את הדוקר כגבר ערבי. מיד עם הדיווח הגיעו למקום כוחות משטרה גדולים אבל לא מצאו את הדוקר.
ב-14 בינואר עצרה המשטרה את עובד הניקיון בבניין, תושב סכנין, בחשד שדקר למוות את בני הזוג, ב-7 בפברואר החליט בית המשפט השלום לשחרר אותו מהמעצר.
בהמשך החקירה התגבשה במשטרה הערכה כי בין הקרבנות לרוצחם הייתה היכרות מוקדמת, ככל הנראה משום שהבית נותר נעול אחר הרצח ולא זוהו סימני פריצה. ב-19 בפברואר 2019 הובאו זוג מקרוביהם של בני הזוג כדורי החשודים במעורבות לרצח, לדיון בבית משפט השלום בירושלים. מעצרו של הגבר הוארך בשמונה ימים, רעייתו, שנחשדה בקשירת קשר לביצוע פשע ושיבוש מהלכי משפט, נעצרה לשישה ימים שבסופם שחררה. ב-26 בפברואר עוכב לחקירה אחיו של החשוד בזמן שבא להעיד בבית המשפט על אחיו, ושוחרר כעבור כמה שעות.
ב-28 בפברואר חבריו ושכניו של החשוד ערכו עצרת חיזוק ותפילה בכותל המערבי בראשות הרב שלמה ידידיה זעפרני, וטענו כי מהיכרותם את החשוד הוא אדם הגון וישר ואין מקום לחשוד בו וכי המשטרה שוגה בחשדותיה].
ב-5 במרץ שוחרר החשוד בתנאים מגבילים. לבקשת המשטרה הוארך עד ל-11 במאי 2019 צו איסור הפרסום שהוטל על חקירת הפרשה.
יומיים לאחר מכן הודיעה המשטרה כי הוסר החשד נגד קרוב המשפחה שנעצר. עוד הובהר כי נבדקים כיווני חקירה נוספים, בין היתר בשל הממצאים המצביעים על כך שהרצח בוצע על ידי מתנקש מקצוען שלא הותיר אחריו עקבות. 
ב-11 במאי טען עו"ד קובי קמר כי המשטרה בצעה טעויות במהלך החקירה וכי לא הייתה הצדקה להאשמת בני המשפחה, מעצרם וחקירתם.
רשות הציבור

רשות הציבור או נחלת הכלל (באנגלית, "Public Domain" או בראשי התיבות המקובלים, PD) כוללת יצירות שאינן מוגנות בזכויות יוצרים (יצירות) והמצאות שאינן מוגנות בפטנטים.
תקופת ההגנה המשפטית על יצירות מוגבלת בזמן (בדרך כלל למשך חיי היוצר ועוד שבעים שנה לאחר מכן), וכך גם תקופת ההגנה על פטנטים (בדרך כלל למשך עשרים שנה מיום הגשת הבקשה לפטנט). בתום התקופה הזו, היצירות וההמצאות אינן עוד בבעלות כלשהי, וכל אחד רשאי להשתמש בהן ללא בקשת רשות ממי שהיו הבעלים, וללא תשלום כלשהו. יצירותיו של חיים נחמן ביאליק למשל, נמצאות בעשור השני של המאה ה-21 בנחלת הכלל, משום שחלפו למעלה משבעים שנה מאז מותו, בשנת 1934. לאיזכור המעבר של יצירות לרשות הציבור חוגגים ברחבי העולם ב-1 בינואר את יום נחלת הכלל.
בתחום הפטנטים, כאשר ההגנה המשפטית פוקעת, כל גורם רשאי ליצור את ההמצאה, בכפוף למגבלות בדינים אחרים. כך, כאשר פטנט על תרופה פוקע, יכולות חברות תרופות אחרות לייצרו, וזו נקראת תרופה גנרית. אך עדיין דרוש אישור של משרד הבריאות לשיווק התרופה.
גארט הרדין במאמרו האקדמי הטרגדיה של המאגר המשותף (או "הטרגדיה של נחלת הכלל" על פי תרגום אחר) הראה כיצד שיתוף במשאבים מוגבלים ללא שיתוף בהוצאות, מביא לשימוש יתר של המאגר המשותף, עד שהמאגר מתכלה לחלוטין. דוגמה קלאסית היא של מרעה שנמצא בבעלות משותפת, שהפרות שרועות בו הן בבעלות פרטית. כדי לפתור את הכשל הזה, שאותו כינה "הטרגדיה של המאגר המשותף", הפתרון שהציע הוא קניין פרטי, שבו המאגר המשותף יפוצל, וכל אחד יהיה בעלים של חלק, ובאותו חלק יישא בעלויות וייהנה מהרווחים. יש טוענים כי מסקנות אלו תקפות גם לקניין רוחני למרות היותו בלתי מוגבל.
בתרבות הדיגיטלית, נחלת הכלל נתפסת כאינטרס ציבורי חשוב.
כל יצירות הממשל הפדרלי בארצות הברית הן נחלת כלל ואין שום מניעה להשתמש בהן מבחינה זו. סעיף 105 של פרק 17 לקוד האמריקאי קובע כי "שמירת זכויות יוצרים תחת הוראות פרק זה אינה קיימת על כל יצירה של ממשלת ארצות הברית, אולם ממשלת ארצות הברית אינה מנועה מלקבל ולשמור על זכויות יוצרים המועברות אליה על ידי רישום, עזבון, או בדרך אחרת.". מטרת חקיקה זו היא להעביר לרשות הציבור את כל היצירות של ממשלת ארצות הברית, אשר מוגדרות בסעיף 101 של פרק 17 לקוד האמריקאי, כיצירות אשר נוצרו בידי פקיד או עובד של ממשלת ארצות הברית כחלק מתפקידיו הרשמיים של אותו אדם.
אפרים לפיד

ביוגרפיה

לפיד נולד והתחנך בתל אביב. למד במגמת מזרחנות בתיכון עירוני ד'. היה יו"ר מועצת התלמידים העירונית של תל אביב ו"ראש עיר הנוער" הראשון.

השכלה אקדמית

בשנת 1960 הצטרף לעתודה האקדמית והחל את לימודי התואר הראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ושפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים. 

לפיד הוא בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותעודת הוראה מאוניברסיטת תל אביב. 

במאי 2016 קבל תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן על מחקרו על קהילת המודיעין הישראלית.

שירות בצה"ל

בשנים 1963–1982 שירת, בדרגת סג"ם עד אל"ם, בחיל המודיעין בתפקידי פיקוד, מטה והדרכה ביחידה 8200 וביחידת חצב ובמחלקת איסוף. השתתף בפעולת כראמה כמפקד צוות האזנה. בין תפקידיו האחרונים שימש מפקד "חצב" וראש מחלקת איסוף. בשנים 1982–1984 היה חניך ומדריך במכללה לביטחון לאומי.

דובר צה"ל

ב-1984 מונה לדובר צה"ל והועלה לדרגת תא"ל. את תפקידו זה מילא בתקופת כהונתם של הרמטכ"לים משה לוי ודן שומרון, כשעיקר תפקידו רוכז סביב דיברור האינתיפאדה הראשונה, שהחלה בדצמבר 1987 וחייבה שינויים רבים בשיטת העבודה של דוברות צה"ל. בשנת 1989 מונה למפקד גלי צה"ל וכיהן בתפקיד בתקופת מלחמת המפרץ, בה אוחדו השידורים של גלי צה"ל וקול ישראל.

תפקידים אזרחיים

בשנת 1992 סיים לפיד את שירותו הפעיל בצה"ל. בהמשך כיהן בשורת תפקידים במגזר הציבורי והפרטי: מנכ"ל "קבוצת יפעת" - המרכז למידע תקשורתי, הפצת מידע מהתקשורת למאות גורמים ציבוריים, עסקיים ומוניציפליים (1992–1996), יועץ תקשורת לשר החינוך, התרבות והספורט זבולון המר (1997–1998), מנכ"ל אולפן עקיבא בנתניה (1997–2000) שבו הופעל מרכז ללימודי שפה ותרבות עברית וערבית.
ב-1997 נבחר לפיד לעמוד בראש עמותת שמ-2, בוגרי יחידה 8200, יחידת האיסוף המרכזית בחיל המודיעין.
בשנים 2000–2006 שימש לפיד כדובר הסוכנות היהודית ומנהל יחידת ההסברה, ולאחר מכן מנהל "אזור ישראל", האחראי לקשרי הציבור של הסוכנות בישראל.
לפיד עוסק בהוראה, בהרצאות ובמחקר בישראל ובעולם. הוא העורך הראשי של ביטאון המרכז למורשת המודיעין בגלילות, יו"ר "קרן ענבר", ובשנת 2008 נבחר לחבר הנהלת "צוות - ארגון גמלאי צה"ל", ובמסגרתו ליו"ר ועדת הסברה וקשרי ציבור. לצד תפקידיו אלו, לימד במשך 11 שנים במחלקה לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן.
ב-23 ביוני 2015 נבחר לפיד ליושב ראש עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי  (מב"ל) והחליף בתפקידו את  אלוף (מיל') ח"כ איל בן ראובן.

בפוליטיקה

בשנת 2008 הצטרף לרשימת "כח לגמלאים" בבחירות למועצת עיריית תל אביב ואף התמודד מטעמה על מושב במועצה בבחירות שנערכו ב-11 בנובמבר 2008, אולם לא נבחר. לאחר מכן שימש כחבר הנהלת "דור - מפלגת הגמלאים החברתית החדשה", בראשותו של רפי איתן, כיו"ר ועדת הסברה וקשרי חוץ בה וכעורך הראשי של מידעון המפלגה "דורון". 
לקראת בחירות 2013 החליף את רפי איתן בראש מפלגת הגמלאים והתמודד לכנסת ה-19 בראש רשימה שנשאה את השם "דור בוני הארץ".

משפחה

לפיד תושב תל אביב. הוא נשוי לדרורה ואב לשלושה ילדים, בהם המתמטיקאי פרופ' ארז לפיד.
שמואל שילה (שחקן)

ביוגרפיה

שילה נולד בלוצק שבפולין למשפחה ציונית. היה חבר בתנועת בית"ר. באוגוסט 1942, בזמן מלחמת העולם השנייה, נרצחו רבים מתושבי עירו, וכן משפחתו המורחבת ושני הוריו. שילה ברח והוסתר חודשים ספורים על ידי משפחה פולנית. בשובו לעיר הולדתו, חבר אל אחיו והשניים נלקחו למחנה עבודה נאצי. בדצמבר עמד המחנה בפני חיסול, ובמרד שערכו יושביו נהרג אחיו. שילה עצמו חמק אל היערות והסתתר בקרב הפרטיזנים.
בשנת 1944 שוחרר האזור על ידי הצבא האדום. שילה איתר את אחותו ויצא לאיטליה, שם שהה בבית עליית הנוער, בית שיזופולי, של "ילדי סלבינו". משם העפיל ביולי 1946 לארץ ישראל על אוניית המעפילים "כתריאל יפה". לאחר תקופת מאסר במחנות קפריסין, הצטרף במסגרת קבוצת ילדי סלבינו למשמר השרון בהדרכת ריבקה קלוץ.
במלחמת העצמאות היה חבר הפלמ"ח והשתתף בקרבות על ירושלים. בתום המלחמה נמנה בין מייסדי קיבוץ צאלים. באותה עת החל בלימודי משחק אצל פאני לוביץ', פיטר פריי, בנימין צמח והיי קיילוס, ומאוחר יותר סיים גם לימודי תיאטרון ומשחק באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1987 גילם את דמותו של הרב נסים נדבו הכהן בסרט המרגל הישראלי בדמשק.
לאורך השנים היה חבר בתיאטרון הבימה, היה מראשוני תיאטרון הקיבוץ ותיאטרון באר שבע, ובשנת 1983 ייסד את תיאטרון הנגב ועמד בראשו כמנכ"ל וכמנהל אמנותי, עד לשנת 1997. בתיאטרון ביים שילה הצגות רבות ובהן "רומיאו ויוליה" ו"טוביה החולב". בקולנוע השתתף בסרטים רבים, בהם "נועה בת 17", "לא בת 17", "סיפור אינטימי", "ילדי סטלין, "אסקימוסים בגליל" "כפפות", לא שם זין, שדות ירוקים, אביב, ובתוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום" גילם את דמותו של "שמיל".
בשנת 2010 שיחק בסדרת הטלוויזיה "חטופים" בתפקיד יוסק'ה זך, אביו של אחד מחיילי צה"ל החוזר משהות של 17 שנים בשבי הסורי.
שילה הוכתר פעמיים כשחקן השנה על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה והוא יקיר מועצה אזורית אשכול. במאי 2010 הוענק לו פרס "קיפוד הזהב" על מפעל חיים, על תרומתו לתיאטרון הפרינג' בישראל.
בשנת 2007 פרסם את ספרו "סיפור אישי?" ובו קורותיו במלחמת העולם השנייה, ובשנת 2008 נאם בשם ניצולי השואה בטקס הממלכתי של יום הזיכרון לשואה ולגבורה ב"יד ושם", שם סיפר:
ילדי סלבינו הקימו שני קיבוצים בארץ: ראש הנקרה בצפון וצאלים בנגב. שרידי השואה היכו שורשים בכל הארץ. בנו בתים, הקימו משפחות: ילדים, נכדים ונינים. עבדו קשה בחקלאות, בבניין, בתעשייה, בצה"ל. רכשו השכלה גבוהה במדע, כלכלה, חינוך, ספרות, מוזיקה, תיאטרון. אנו אוהבים את ארץ ישראל ונאמנים לה ללא סייג. השיר "אנו באנו ארצה לבנות ולהבנות בה" אינו רק שיר - זו תמצית חיינו, אמת צרופה".
בשנת 11–2010 ביקר עם בנו ועם צוות צילום במקומות בהם הסתתר ושרד בזמן השואה, במסגרת הסרט התיעודי "אם תישאר בחיים" שהוכן עבור ערוץ 10. הסרט הוקרן באפריל 2013. שילה, שנפטר קודם לכן, לא זכה לראותו.
ב-4 באוקטובר 2011 נפטר שמואל שילה בגיל 81, לאחר שחלה במחלת הסרטן.
אברהם והצלמים

הבסיס לאגדה

את האגדה תולה המדרש בפסוק "וַיָּמָת הָרָן עַל פְּנֵי תֶּרַח אָבִיו" (ספר בראשית, פרק י"א, פסוק כ"ח).
יוסף בן מתתיהו הסביר בספרו "קדמוניות היהודים" כי אבלו של תרח על הרן גרם לו לשנוא את ארץ כשדים וזו הסיבה שהחליט לעזוב לחרן שבארם נהריים, אולם יוסף לא ציין מה היו נסיבות מותו של הרן. אלו נזכרות בספר היובלים, בגרסה הקדומה ביותר לסיפור על מלחמתו של אברהם באלילות: אברהם שרף את "בית האלילים" והרן נשרף למוות בניסיונו להציל את הפסילים.
המדרש בבראשית רבה מסביר את מותו של הרן בסיפורו של אברהם, שעקב התנגדותו לעבודת האלילים הושלך לכבשן האש אך ניצל. ראה זאת הרן ואמר 'משל אברהם אני', ולכן הושלך גם הוא לכבשן, אך לא זכה להינצל.
נוסף לכך, לפי רש"י, בבראשית י"א כ"ח, מדרש זה מסביר את משמעות השם "אור כשדים" ("אור" = אש, "כשדים" = עובדי אלילים).
ג'יידן ליברהר

ביוגרפיה

ליברהר נולד בפנסילבניה שבארצות הברית. הוריו הם השף וס ליברהר , ואנג'לה מארטל. בשנת 2013, החל את הקריירה שלו כשחקן בסרט "Grief", ולאחר מכן השתתף בסרט המצליח שגרם לו לפרוץ לתודעה, "וינסנט הקדוש". בין היתר השתתף ג'יידן בסרטים "לא מתרגש", "אלוהה" ו"הספר של הנרי" וכן בסדרת הטלוויזיה "אבא אמריקאי".
בשנת 2017, השתתף ג'יידן בסרט שובר הקופות "זה", בתור הדמות הראשית ויליאם "ביל" דנברו.
אליפלט - אזרחים למען ילדי פליטים

אליפלט - אזרחים למען ילדי פליטים היא עמותה הפועלת בתל אביב ומסייעת לילדים של מבקשי מקלט מאריתריאה וסודאן. מייסדת ומנכ"לית העמותה היא יעל גבירץ.

היסטוריה

בחורף 2011 הצטרפה יעל גבירץ, מייסדת העמותה, ליוזמת פייסבוק בשם "מרק לוינסקי", שקראה לאזרחים להביא אוכל לגינת לוינסקי עבור מבקשי מקלט מאריתריאה וסודאן, שנשלחו על ידי המדינה מבאר שבע לאזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב, ומצאו עצמם ללא פרנסה וקורת גג.
ב-27 באפריל 2012 התפרסמה ידיעה על כך שבשעה שתיים לפנות בוקר הושלכו בקבוקי תבערה לתוך דירה ששימשה כ"בייביסיטר" לילדים של מבקשי מקלט מאריתריאה וסודאן. הידיעה לוותה בתמונה קשה בה נראו הצעצועים והציוד הדל שרופים לחלוטין. גבירץ איתרה את המקום, גייסה חברים וחברות, וביחד ציידו מחדש את המקום תוך שהם רוכשים מזון, בגדים ורהיטים. באותה העת דרש בעל הדירה לפנות את הילדים מהמקום. גבירץ אספה קבוצת חברות וחברים, וביחד סייעו במציאת דירה חלופית וציודה. הקבוצה, שמנתה באותה העת כ-20 אנשים, נחשפה לתופעת ה"בייביסיטרים" (המכונים בתקשורת "מחסני ילדים") והחליטה להקים עמותה שתסייע לילדים השוהים בכוכים חשוכים מבוקר עד לילה בתנאים של רעב ועוני.
העמותה נרשמה בינואר 2013 ונקראה בהשראת שירו של נתן אלתרמן בשם "אליפלט – אזרחים למען ילדי פליטים".
באותה השנה יצאה העמותה לדרך, כשהיא מסייעת באמצעות 20 מתנדבים ל"בייביסטר" אחד שהיו בו 21 ילדים. ב-2014 הקימה העמותה מועדונית לילדים וילדות בגילאי בית הספר היסודי. נכון ל-2016 מונה העמותה כ-200 מתנדבים המסייעים ל-14 "בייביסטרים" בהם שוהים מעל 750 תינוקות וילדים. כמו כן הקימה העמותה והיא מפעילה שתי מועדוניות טיפוליות לילדים בני 3 – 12.

הוקרה

בשנת 2015 זכתה העמותה באות הנשיא למתנדב ובפרס יגאל אלון למעשה מופת אזרחי-חלוצי.
בשנת 2017 זכתה העמות בציון לשבח במסגרת פרס זכויות אדם של הרפובליקה הצרפתית ובציון לשבח מטעם "פרס דרור לשינוי חברתי" ע"ש דרור שטרנשוס.
החברים של נטאשה (אלבום)

אזכורים לאלבום ושיריו

שירי האלבום נכנסו לתכנים שונים בתוכניות טלוויזיה שונות. בשנת 2010 הקליט ישי לוי את השיר "מלנכולי" במסגרת פרויקט "שני צדדים למטבע".