מערכות מורכבות מסתגלות

מערכות מורכבות מסתגלות, Complex Adaptive Systems, CAS

בדרך כלל הכוונה לכך שכל אחת מהמיקרו-מערכות היא מערכת "פשוטה יחסית" שנהוג לקרוא לה "סוכן".
בהיבטי התקשורת, בדרך כלל, הכוונה לקיום תקשורת, בעיקר, בין "שכנים קרובים".
תחום המחקר של מערכות אלו הוגדר בשנות התשעים המאוחרות. התחום מאוד מיוחד מכיוון שמערכות אלו, "מציגות" התנהגות מאקרו שונה מאוד מההתנהגות של כל אחד מהסוכנים בנפרד ואחד המאפיינים של התנהגות זו היא היכולת להתאים את "תפקוד" המערכת כולה לסביבה משתנה של אילוצים.
במובן זה, תחום המחקר הזה "מצא תשובה מהפכנית" ליכולת ההסתגלות ששנים רבות היה מקובל להניח שהיא תכונה שרק מערכות ביולוגיות יודעות "להציג".
קן נמלים הוא דוגמה ל"מערכת מורכבת מסתגלת". אף על פי שלנמלים יש מוח פרימיטיבי יחסית ואף על פי שכל נמלה חיה כשנה אחת בלבד - לקן הנמלים כולו יש התנהגות מאוד "חכמה" ומאפיינים שתלויים ב"גיל" של הקן כולו.
נמלים יודעות למצוא את הנתיב האופטימלי למזון - בעיה שקשה מאוד לפתור באמצעים אנליטיים.
יש להן חלוקת תפקידים מאוד מוגדרת, אף על פי שכאמור, אין לכל אחת מהן בנפרד מוח מפותח וגם אין שום מנגנון של "שליטה מרכזית" בקן הנמלים.
ההתנהגות של "קן הנמלים" כולו, כמו למשל, עד כמה חברות הקן תוקפניות כלפי נמלים מקן אחר - תלויה בגילו של הקן, אף על פי שכל נמלה בפני עצמה חיה רק שנה אחת.
בשנים האחרונות הוכח שאת כל ה"התנהגויות" האלה ניתן להסביר באמצעות מעט מאוד הנחות כמו למשל, היכולת של הנמלים "להפיץ ולהריח" פרומונים והיכולת שלהם לחוש את "תדירות הפגישות" שלהן עם נמלים אחיות לקן. חלק ניכר ממודלים אלו הוכחו במחקרי שדה.
המוח כולו מהווה סוג של "מערכת מורכבת מסתגלת" כאשר ה"סוכנים" ו"התקשורת" הם הנוירונים והסינפסות.
עיר גדולה מהווה "מערכת מורכבת מסתגלת" כאשר "הסוכנים" הם בני האדם.
מערכת החיסון בגופם של בעלי חיים היא "מערכת מורכבת מסתגלת" וכך גם בורסות מסחר גדולות.
מערכות נשק המחוברות זו לזו בתקשורת נתונים יכולות להוות "מערכת מורכבת מסתגלת" וקיימות דוגמאות רבות נוספות.
פריצת הדרך של התחום הייתה בהבנה שניתן לתכנן ולבנות מערכות מעשי ידי אדם, כאלו. מערכות שיש להן יכולת אינהרנטית להסתגל לסביבה משתנה ו"תכונה" זו אינה שמורה רק למערכות ביולוגיות.

מערכות מורכבות מסתגלות ככלי עזר להבנת התנהגויות ביולוגיות

כפי שצוין בפתיחה, המוח הוא מערכת מורכבת מסתגלת מעצם טבעו.
מחקר מהשנים האחרונות, מגלה כי גם חיידקים מקיימים ביניהם תקשורת. אחת התופעות היפות ביותר שנמצאו בהקשר זה היא התופעה של "הארה ביולוגית". המחקר שהתבצע על סוג מסוים של דיונון בהוואי בשם דיונון מעוגל הוואיי (Hawaiian Bobtail Squid), הוכיח כי שיטת ההארה שבה הוא משתמש מבוססת על חיידקים שפולטים אור רק כאשר הם נמצאים בסביבה שבה יש צפיפות גבוהה של חיידקים דומים להם בסביבתם הקרובה. הדיונון המדובר משתמש בתופעה זו כדי להאיר את קרקעית הים וכך הוא יכול לנוע, בלילה, במים רדודים, מבלי להטיל צל כלשהו. המחקר המדובר כלל זיהוי המנגנון שבאמצעותו החיידקים "יודעים" כמה חיידקים יש בסביבתם הקרובה ואת המנגנון המדויק שמהווה "הדק" לתחילת ההארה שלהם. מחקר זה הוא דוגמה לחיפוש אחרי שיטת תקשורת כדי להסביר התנהגות "מאקרו-סקופית" של קבוצה, התנהגות שלא ניתן להסביר על ידי חקירת ההתנהגות של פרט בודד אחד. במחקר זה הוכח כי שיטת התקשורת שבה נעשה שימוש היא "חישת צפיפות" (Quorum Sensing).
גם בגופם של בעלי חיים מרובי תאים, עיליים כמו האדם, מתקיימת תקשורת בין התאים השונים באמצעות "מיקרו-חלקיקים" המכילים פיסות DNA שנישאות בדם ובעצם ומעבירות מידע גנטי בין התאים השונים. תחום זה נמצא בחיתוליו, אבל כבר היום, מעריכים שניתוח שיטתי של דגימות דם פשוטות עשוי לאפשר זיהוי של התמודדות עם סוגים שונים של "סרטן", בשלב מוקדם של המחלה ובאמצעות בדיקת דם רגילה שאינה מחייבת בדיקה פולשנית. קיימים גם מחקרים, בשלבים ראשוניים, שתכליתם להוכיח כי אפשר לזהות פגמים מולדים בעוברים על ידי בדיקת דם רגילה של האם, תוך עקיפת הצורך בבדיקות מי שפיר.
בעלי חיים רבים מפגינים יכולת תנועה ב"להקות" או "נחילי ענק" שאי אפשר להסבירם במורכבות גדולה של המוח. מסתבר שאם מניחים שהנחיל כולו הוא "מערכת מורכבת מסתגלת", כמה כללים פשוטים יחסית לגבי התנועה מאפשרים להסביר באופן מלא את התנהגות הקבוצה הגדולה. דוגמה לכללים כאלה יכולה להיות : "תטוס בווקטור מהירות דומה לזה של שכניך הקרובים", "אם יש סטייה, תתקן את ווקטור המהירות שלך באופן מתכנס, אבל כך שלא תתנגש בשכניך בכל רגע נתון", "אם אתה מזהה איום, תטוס בתשעים מעלות לכוון ההתקפה של האיום" וכיוצא בזה כללים פשוטים יחסית שאינם מחייבים שום סוג של "שליטה מרכזית". בתמונה אפשר לראות להקה גדולה למדי של זרזירים, יורדת ללינת לילה בנחל גרר שבנגב, כאשר מצד ימין למעלה, מנסה לתקוף אותם בז עצים - שבפועל, לא הצליח לצוד אף אחד מעשרות אלפי הזרזירים!

מערכות מורכבות מסתגלות ככלי עזר לניתוח מבנים ארגוניים

ארגונים מודרניים, בעידן התעשייתי, מתאפיינים במבנה היררכי. מכיוון שתהליך קבלת ההחלטות במבנים ארגוניים כאלה, תלוי בכל שרשרת ההיררכיה - זמן התגובה של ארגונים כאלה לשינויים מהירים ארוך (סכום הזמנים של כל מקבלי ההחלטות לאורך שרשרת קבלת ההחלטות, הן בערוץ של קבלת המידע והן בערוץ של הפצת הנחיות לפעולה). זמן זה עלול להיות לא מספק בראיית מטרות הארגון.
העברת הארגון למבנה "שטוח יותר", מבנה כזה שבו רוב ממלאי התפקיד הם במעמד "דומה" והמידע זורם ביניהם במנגנון של "שיתוף" ולא ע"פ השרשרת ההיררכית - יכול להתאים יותר.
בארגון מסוג זה "המנהלים" מניעים את רוב מממלאי התפקיד באמצעות מנגנונים של "השראה" ופחות באמצעות "פקודות לביצוע". בארגונים כאלה, המנהלים עסוקים יותר בהגדרת "כללי התנהגות", "מדיניות" ו"משימות" ופחות בהנחיות קונקרטיות לפעולה (בארגונים צבאיים מקובל לקרוא לזה "פיקוד משימתי" - כלומר, יחידה צבאית שפועלת כ"מערכת מורכבת מסתגלת" מגדירה ליחידות המשנה או ללוחמים "משימה" ולא פקודה מוגדרת היטב המפרטת את שיטת הביצוע. שיטת הביצוע נמצאת באחריות היחידות הקטנות/ הלוחמים הבודדים). תפקידם של המנהלים כולל גם הכוונה, הדרכה, העמדת ניסיונם לרשות כלל ממלאי התפקיד וכיוצא באלו.

מערכות מורכבות מסתגלות ככלי עזר לניתוח רשתות חברתיות ותופעת המהפכות בעולם הערבי

בתחילת המאה העשרים ואחת, עשרות שנים בודדות לאחר פתיחת השימוש באינטרנט לעולם הרחב ולאחר התפתחות הפרוטוקלים של HTTP, דואר אלקטרוני וה WWW בכללותו, הופיעו "אפליקציות" המהוות "רשתות חברתיות".
אפליקציות אלו מאפשרות קשרים בין בני אדם, שיתוף מידע או "התמנות" למידע, במגוון טופולוגיות וברמות תפוצה שמעולם לא היו כאלה בהיסטוריה האנושית.
נכון לינואר 2013 לרשת "פייסבוק" יש למעלה ממיליארד משתמשים ולרשתות "גוגל פלוס", "טוויטר" ו"פינטרסט" יש מאות מיליוני משתמשים.
תפוצתם של ה"סמארטפונים" גורמת לכך שלכל ה"סוכנים", כלומר, האנשים, חברי הרשת החברתית, יש נגישות כמעט רצופה לאפליקציה.
אם מסתכלים על אוסף כלל המשתמשים של רשת חברתית מסוימת ביחד עם הרשת עצמה – הרי ש"מערכת" כזו עונה לכלל ההגדרות של "מערכת מורכבת מסתגלת" וככזו, אם וכאשר יווצר מצב של "זהות אינטרסים" בין חברי הרשת לבין "התנהגות של כלל המערכת" – עלולה להתקבל "התנהגות מאקרו לא ליניארית" כתגובה ל"אירוע מחולל" כלשהו.
מכיוון שטופולגיית התקשורת אינה בהכרח קשר עם שכנים קרובים בלבד ומכיוון שכמות ה"סוכנים", כלומר, משתמשי הרשת, גדולה מאוד – עלולות להתקבל התנהגויות שקשה לחזות מהן יהיו.
בספר "כשמרקס וניטשה נפגשו בכיכר תחריר" (חיים אסא, הוצאת דרור לנפש, 2013), מוצגת למשל הטענה ולפיה לרשתות חברתיות בעולם הסייבר יש תרומה לא מבוטלת לתופעת המהפכות בעולם הערבי. לפי ספר זה, זמינות המידע גורמת לדור הצעיר לגלות את הפער העצום בין רמת החיים שלו לרמת החיים הנהוגה במערב ומצד שני, סדרה של הפגנות אלימות ביחד עם זמינות היכולת לתקשר באמצעות רשתות חברתיות, גורמות להתחזקות האמון בין "המהפכנים" במקביל לחיזוק האמונה של ה"המון" שיש ביכולתו לגרום לשינוי.
כל אלו יחדיו מתלכדים לתופעה לא-ליניארית שבסופו של דבר מביאה לנפילת המשטר – אף על פי שלתנועת המחאה אין אידאולוגיה חלופית.
מוצע אפילו לקרוא לתופעה זו "מהפכות נטולות אידאולוגיה" או "מהפכות נטולות הנהגה". מכיוון שלמהפכנים אין אידאולוגיה חלופית, מייד לאחר נפילת המשטר הקיים, נכנסים ארגונים לא מדינתיים ותנועות דתיות אל תוך מערכות הפוליטיקה והכוח והמדינות נופלות לתקופת כאוס שקשה לדעת מה יהיה בסופה.
יוצא שתוצאת המהפכה, לפחות בטווח הזמן הקצר, הפוכה, במובנים מסוימים, למה שהתכוונו המהפכנים.

תכונת "חיקוי ההצלחות" במערכות מורכבות מסתגלות.

ע"פ הגדרת המערכת, ל"סוכנים" צריכה להיות תכונה אינהרנטית של "חיקוי הצלחות". תכונה זו יכול להישען על כמה סוגים של מנגנונים.
מנגנון המחזק את מרכיבי המערכת כפונקציה של הצלחת המערכת המאקרו-סקופית כמכלול. ידוע למשל שיש במוח מנגנון כזה שמתבטא בהפרשה של חומרים כימיים הגורמים ל"הנאה" כאשר מתרחש משהו מוצלח וכך המוח "מחזק" התנהגויות שיש בהן יתרון.
מנגנון אחר, הוא מנגנון המאפשר לסוכנים הבודדים להתרבות בהתרבות זוויגית – כך שבהסתברות גבוהה לסוכן - צאצא יהיו תכונות טובות יותר מתכונותיו של הדור הקודם.
המנגנון המתקדם ביותר הוא מנגנון של ריבוי זוויגי, אבל, כזה שמשלב בתוכו מוטציות אקראיות בכמות קטנה. (סדר גודל של פרומיל מסה"כ תהליכי הריבוי). ריבוי זוויגי של סוכנים מוצלחים מבטיח חיזוק של "תכונות מועילות" ברמת הסוכן הבודד. "תכונות מועילות", בהקשר זה, הן אותן תכונות שמשפרות הן את "ביצועי" הסוכן הבודד והן את "ביצועי" המערכת המאקרו-סקופית. קיומן של המוטציות מאפשר למערכת כולה למצוא פתרונות "גלובליים" ולא להיתקע ב"מקסימום לוקלי". מנגנון זה גם מהווה יכולת התאמה לאתגרים סביבתיים פתאומיים. יתרונן של מוטציות ברמת הסוכן, היא העובדה שמוטציה מזיקה, בסבירות גבוהה, תמות תוך כמות קטנה של איטרציות בעוד שמוטציה מוצלחת תתחזק במהירות ותפיץ את עצמה תוך מספר לא גדול של מחזורי התרבות.
בשנים האחרונות, "אלגוריתמים גנטיים" כאלו מוצאים את דרכם לתחומי ההנדסה השונים, בעיקר כשיטה לאופטימיזציה. אלגוריתמים גנטיים הם אפילו חלק מתוכנות מדף כמו MATLAB
בהחלט אפשרי כי מערכת מורכבת מסתגלת הבנויה מ"סוכנים" שיש להם מנגנון ריבוי זוויגי הכולל מוטציות – היא המודל שמאפשר תכנון ובנייה של מערכות שמסוגלות להיות "יצירתיות" במובן של מציאת פתרונות בתחומים אחרים לגמרי ממה שבונה המערכת חשב או ייעד למערכת בזמן בנייתה. למעט תחום ה"הנדסה גנטית" שבו מנסים להנדס תכונות של מערכות ביולוגיות קיימות, לא מוכרות עדיין מערכות מכניות הנדסיות שנבנו כמערכת מורכבת מסתגלת שלכל אחד מהסוכנים שלה יש יכולת התרבות זוויגית ו"מוטציות".

חשיבות התקשורת בכלל וטופולוגיית רשת התקשורת בפרט, והשפעתה על תכונות ה"מערכת מורכבת מסתגלת"

כפי שצוין, אחד מתנאי המינימום לקיום "מערכת מורכבת מסתגלת" היא תקשורת בין "סוכני" המערכת. תקשורת כזו יכולה להתקיים במספר צורות. ראשית, ייתכן מצב בו כל סוכן מתקשר עם כל הסוכנים הנמצאים ב"טווח" התקשורת ממנו. תקשורת של בני אדם באמצעות צעקות, במקום פתוח, היא דוגמה לכך.
דרך אפשרית אחרת, היא התקשרות באמצעות הטלפון שאז מתקיימת החלפת מידע רק בין שני סוכנים ובתנאי שלשניהם יש קשר ל"מרכזייה".
ייתכנו גם סוגי תקשורת שאינם "בזמן אמיתי", או בדרך ישירה, כמו למשל, מנגנון הפיזור והרחה של פרומונים בנמלים, או מנגנון "חישת הצפיפות" שככל הנראה, נפוץ בהרבה סוגים שונים של מערכות ביולוגיות.
התקשורת יכולה להיות איטית מאוד (תהליכים כימיים) או מהירה מאוד, למשל, באמצעות קרינה אלקטרו-מגנטית שמהירות התפשטותה היא מהירות האור. התקשורת יכולה להיות מאוד "צרת סרט" כמו במקרה של תקשורת כימית איטית או מאוד רחבת סרט כמו במקרה של תקשורת "תדר רדיו" בין מכשירי רדיו מתקדמים המותקנים על פלטפורמות צבאיות גדולות או אפילו תקשורת לייזר שיש לה רוחב פס גדול במיוחד.
לכל סוג תקשורת כזה יש השפעה ישירה על "התנהגות המערכת כולה", כמו למשל על תכונת "מהירות התגובה" שלה.
אחד הגורמים המשפיעים ביותר על תכונות ה"מערכת מורכבת מסתגלת" היא טופולוגיית הרשת.
רוב המערכות "הטבעיות" מקיימות צורת התקשרות שבה לחלק מהסוכנים יש תכונה של "מרכזיות" במובן זה שהם מהווים צומת שיותר סוכנים מתקשרים דווקא אליה. "מרכזיות אלו" יכולות להוות נקודת תורפה של המערכת כך שלפגיעה בהן יכולה להיות משמעות גדולה לגבי התנהגותה ה"מאקרו-סקופית" של המערכת כולה.
דוגמה לחלק מהטופולוגיות האפשריות אפשר לראות באיור שלהלן
(הדוגמה נלקחה מהערך "טופולוגיית רשת" בוויקיפדיה)

מרכיב הזיכרון במערכות מורכבות מסתגלות

ע"פ ההגדרה, לכל אחד מהסוכנים יש יכולת זיכרון. בדרך כלל, כאשר מדברים על רמת ה"סוכן" הבסיסי הכוונה ל"זיכרון פשוט" (בלשון חוקרי הזיכרון נהוג לקרוא לסוג זה של זיכרון, זיכרון דקלרטיבי, אפיזודי) – כלומר, ביטוי ישיר של "אירוע" שנקלט על ידי ה"סוכן" באמצעות שינוי כימי אם מדובר במערכת ביולוגית או שינוי פיזי, מכני או אחר, כאשר מדובר במערכות מעשה ידי אדם – כמו למשל, הפיכת קוטביות של "פיקסל" בדיסק קשיח.
סוג אחר של זיכרון במערכות מורכבות מסתגלות הוא זיכרון של "מדפסים" (Patterns). זיכרון זה יכול להתקבל כתוצאה משינוי בטופולוגית התקשורת של הסוכנים. במסגרת מחקר "רשתות נוירוניות" הראו שלשינוי ב"רישות" של הנוירונים יש ביטוי ביכולת "זיהוי מדפסים" בקלט הנתונים שמהערכת "חשה". סוג זה של זיכרון מאפשר לזכור "דברים בהקשר".
סוג זה של זיכרון אחראי גם, ככל הנראה, לשמירת "מודלים מוכללים של אינטראקציות עבר" – כלומר, "מודלים של התנהגות אנשים" שבאמצעותם האדם מחליט איך להתנהג כלפי אדם זה או אחר, בזמן אמיתי, על בסיס השוואה בין מה שהוא קולט בזמן אמיתי, בחושיו, לבין המודל שיש אצלו במוח והוא תוצאה של כל איטרציות העבר עם אותו אדם. ניתוח מעמיק של תחום זה מופיע בספרו של פרופ' דניאל סטרן, כולל מגוון גדול של ניסויים אמפיריים וניתוח של הנושא כמרכיב מרכזי בהתהוותה של "תפיסת העצמי" בתינוקות.
מודל זה נותן הסבר אפשרי ליכולת לזכור כמות גדולה של מודלים ב"אותה חומרה". מבחינת חוקרי הזיכרון, מודל זה מתאים לזיכרון שנקרא זיכרון דקלרטיבי, סמנטי.
במערכות ביולוגיות, זיכרון זה כרוך ב"רישות מחדש" של נוירונים ובהתאם, זהו תהליך לא קצר. מעניין לציין ששימוש בזיכרון זה עלול להביא למצב בו האדם זוכר דברים שכלל לא היו, מכיוון שלמעשה, הוא "שולף מהזיכרון" מדפס תלוי הקשר ולא "צילום" של פרטי מידע בלתי תלויים ואובייקטיביים.
במחקרים של רשתות נוירונים מלאכותיות, שינוי המשקל היחסי של קשר מסוים בהשוואה לקשרים האחרים, גורם לאותו סוג של יכולת "זיהוי מדפסים". מנגנון זה מהווה סוג של "קידוד מדפסים" המאפשר לזכור כמויות גדולות מאוד של מידע באמצעות "זיכרון של מדפסים" המתבטא בסט קטן של פרמטרים המקודדים את כל המדפס.
אפשר להסתכל על זה כמו על קרוב של פונקציה מסובכת באמצעות סט קטן של מקדמים לאברים מעריכיים של פולינום מקורב.
סוג אפשרי שלישי של זיכרון, הוא זיכרון של מדפסים הנשען על היכולת לתקשר בין הנוירונים בתדרים שונים. ההפרדה במישור התדר מאפשרת לשמור מספר גדול של מדפסים, על אותה חומרה, ללא שנדרש שינוי ברישות הפיזי של הנוירונים. לא מוכרת הוכחה אמפירית המחזקת אפשרות זו.
מבחינת חוקרי הזיכרון, יש גם הפרדה בין היכולת "לזכור" סוג מסוים של מיומנות ("איך לרכב על אופניים") לבין היכולת לזכור אירועים או מודלים הנוגעים לעבר. הביטוי הפיזיולוגי של סוג זיכרון זה לא ידוע .
תכונה חשובה במיוחד של שני סוגי הזיכרון האחרונים שהוזכרו היא העובדה שבכדי "לזכור", מספיק שתהיה קיימת הרשת הנוירונית "הנכונה" ו"סט" הפרמטרים שמקודד את ה"מדפס" הרלוונטי. לנושא זה יש חשיבות עליונה במערכות ביולוגיות מכיוון שהוא מאפשר להוריש מרכיבים חשובים של מיומנויות וזיכרון סמנטי – מדור לדור, אף על פי שבעת היווצרות העובר – עוברות רק מולקולות בודדות מההורים לצאצאים דרך תאי המין.
כך לדוגמה, אפשר להסביר איך בעלי חיים מורישים לצאצאים שלהם נתיבי נווט של נדידה בין יבשות או מיומנות טיסה לגוזל שרק קופץ מהקן בפעם הראשונה בחייו או את הפחד מנחשים.

רקורסיה במערכות מורכבות מסתגלות והסבר אפשרי להופעת ה"מודעות"

מערכת מורכבת מסתגלת שלמה יכולה להוות "סוכן" למערכת גדולה יותר. לדוגמה, תאי המוח, הנוירונים והסינפסות מהווים מערכת מורכבת מסתגלת. רכיבי המוח השונים, האמיגדלה, הקורטקס וכדומה, מהווים מערכת שנייה. המוח כולו, ביחד עם יתר אברי הגוף, מהווה חלק מהאדם השלם. קבוצה של אנשים המחוברים באמצעות שפה או רשת חברתית, מהווים מערכת מורכבת מסתגלת שהאנשים הם הסוכנים שלה וכדומה.
אפשר לדבר על "סדר המערכת" לפי מספר הפעמים שמערכת כזו נמצאת בתוך מערכת אחרת שעונה לאותן הגדרות.
תכונות המערכת כולה, גם הן, יכולות להיות "מקופלות" אחת בתוך האחרת. "אבר" אחד המהווה "מערכת מורכבת מסתגלת" מופקד על "שליטה" באבר אחר. מרכיב הזיכרון יכול להיות זיכרון כימי פשוט, ברמת הסוכן הבודד, זיכרון מדפסים ברמת רשת הנוירונים "בתוך" האמיגדלה, זיכרון מדפסים ב"קורטקס" ש"שולט" ו"מבקר" את האמיגדלה וכדומה.
יש חוקרים הגורסים כי תופעת הרקורסיה היא זו שגורמת לאפשרות שהמערכת תמדל את עצמה ובמערכות מורכבות מסתגלות מסדר שלוש ומעלה, יכולה להופיע "מודעות".
בהסתכלות זו ה"מודעות" היא היכולת של המערכת להתייחס לעצמה באמצעות "מודלים" או "מדפסים" ו"להבין" שיש למערכת עצמה "מצב רוח" שמשפיע על עצמה או לחילופן לזהות את עצמה במראה כדוגמה למודעות עצמית – תכונה שרק בני אדם ושימפנזים בוגרים מסוגלים לה.
הסבר זה מאוד אטרקטיבי מההיבט של "יופי מדעי" מכיוון שהוא נותן הסבר אנליטי להופעת מודעות עצמית בבעלי חיים מבלי להזדקק לתחומים שמחוץ למחקר המדעי.
דאגלאס הופשטטר מי שחיבר גם את הספר "גדל, אשר, באך" הוא ממובילי התיזה הזו ואף כתב על כך ספר שתורגם לעברית ונקרא "אני לולאה מוזרה".