google/wiki40b huggingface dataset:
וולף (גלאפגוס)

גאולוגיה

האי וולף הוא שריד של הר געש רדום, בעל אותו שם, שפסגתו מתנוססת 253 מטרים מעל פני הים. האי שוכן בצפון-מערב קבוצת איי גלאפגוס. שכנו הקרוב של האי, הוא "האי דרווין" (Isla Darwin).
ההתפרצויות הגעשיות שיצרו את האי, אירעו ככל הנראה לפני 900,000 עד 1,600,000 שנים. ההתפרצויות אלו התרחשו לפני ההתפרצויות האחרונות שעל האי השכן, "האי דרווין". ההיסטוריה הגעשית של וולף מורכבת מלפחות שני שלבים של התפרצויות גדולות. האזור הדרומי של האי נוצר משכבות בזלת שטוחות משני שלבים של התפרצויות. השלב השני יצר את הקלדרה שנסחפה זה מכבר.

חיות הבר

האי הוא חלק מ"הפארק הלאומי גלאפגוס", אבל אסור לנחות בו. כמו שכנו, "האי דרווין", "האי וולף" פתוח לביקורים על ידי צוללנים.

בעלי חיים ימיים

בעלי חיים ימיים כוללים: כלבי ים, לוויתנים, דולפינים, כריש פטיש, צבים ירוקים, דגי מנטה ריי ודגי אוקיינוס אחרים, ולעיתים אף כרישי לווייתן.

בעלי חיים יבשתיים

באי חיים פרגטות, סולות, איגואנות ימיות, ושחפים.
לצד האי דרווין, ידוע האי וולף כמקום משכנו היחיד של תת מין ייחודי של פרוש קרקעי חד-מקור (Geospiza difficilis septentrionalis) - הניזון מדמן של סולות.
אמל מורקוס

ביוגרפיה

מורקוס נולדה למשפחה נוצרית בכפר יאסיף שבגליל. היא אחת משש בנותיהם של נביהה ונימר מורקוס, ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הישראלית, אשר כיהן במשך 20 שנה כראש מועצת כפר יאסיף. למדה משחק בבית צבי ושיחקה בתוכניות בטלוויזיה החינוכית ובסדרה רחוב סומסום. בפסטיגל 1986 שרה עם אלון אולארצ'יק את השיר העברי-ערבי "שלום סלאם". בשנת 2003 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל תיאטרון חיפה. כמו כן היא שימשה כשופטת בתוכנית New Star, גרסה פלסטינית של 'כוכב נולד'. 
מורקוס שיתפה בעבר פעולה בהופעות עם ג'ואן באאז, רוברט ואייט, מרסדס סוסה, גליקריה ועוד. בשנת 2007 הוציאה אלבום, "נענע יא נענע", שכלל גרסאות לשירי עם פלסטיניים.
מורקוס זכתה בסיקור תקשורתי רב בהשתתפותה בסינגל וקליפ החדש של להקת הראפ הערבי "דם (להקה)" הנקרא "לו יכולתי לחזור בזמן" שיצא לאור בשנת 2013 חלק מאלבום הלהקה "דבקה על הירח".
מורקוס חברת המועצה הציבורית של ארגון בצלם.
פרד פגנם

ביוגרפיה

פגנם נולד בעיירה פולטון-לה-פילד שבלנקשייר למנהל בנק מבלקפול, והחל את הקריירה שלו בבלקפול ונסדיי, האדרספילד טאון (נרשם אך לא שיחק) וסאות'פרוט סנטרל. הוא הצטרף לבלקפול ב-1913, ולאחר עונה אחת עבר לליברפול. הוא שיחק בעמדת החלוץ, והבקיע במשחק הבכורה שלו מול צ'לסי ב-10 באוקטובר 1914. שבועיים לאחר מכן הבקיע ארבעה שערים במשחק מול טוטנהאם הוטספר, ובעונה כולה הבקיע 26 שערים והיה למלך השערים של המועדון.
בתקופתו של פגנם בליברפול התארגנו מספר שחקנים בליברפול והחליטו למכור את המשחק מול מנצ'סטר יונייטד, על מנת להרוויח מהימורים על תוצאותו, במה שנודע כשערוריית הימורי הכדורגל הבריטית של 1915. פגנם סירב לקחת חלק בקשר ואף איים להבקיע שער על מנת לקלקל את התוצאה המוסכמת; יונייטד ניצחה 2 - 0 כפי שהוסכם, אך ארבעה שחקנים מליברפול ושלושה מיונייטד נמצאו אשמים בהטיית משחקים על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית, לאחר שפגנם העיד נגד עמיתיו לקבוצה.
בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה הושעו משחקי הכדורגל בסיום עונת 1914/1915; פגנם המשיך לשחק בליברפול בזמן המלחמה, אך שיחק גם עבור פורטסמות' וארסנל. המשחקים הללו לא היו רשמיים ואינם נכללים בסטטיסטיקות הקריירה הרשמיות של פגנם. לאחר חידוש המשחקים בסיום המלחמה הוא השתתף בשמונה משחקים בליברפול, ובאוקטובר 1919 חתם בארסנל באופן רשמי תמורת 1,500 לירות שטרלינג. פגנם ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק מול ברדפורד סיטי ב-25 באוקטובר 1919. בעונתו הראשונה במועדון הלונדוני הבקיע 13 שערים, ודורג במקום השני בטבלת המבקיעים של ארסנל לאחר הנרי וייט. את העונה שלאחר מכן הוא סיים כמלך השערים של ארסנל עם 14 שערים, למרות שבמרץ 1921 הועבר לקארדיף סיטי תמורת 3,000 לירות שטרלינג בגלל בעיות כספיות של המועדון. בסך הכל הוא הבקיע 27 שערים ב-53 הופעות במדי ארסנל.
פגנם שיחק בניניאן פארק במשך תשעה חודשים לפני שעבר לווטפורד מהליגה השלישית הדרומית בדצמבר 1921, תמורת 1,000 לירות שטרלינג. בחמש עונות ו-144 משחקי ליגה הוא הבקיע 72 שערים עבור ווטפורד, ובעונת 1922/1923 סיים כמלך השערים של הליגה. ב-1926 מונה פגנם למאמן המועדון, אך בשלוש שנותיו בתפקיד זה לא הגיע להישגים משמעותיים. מאזן הקבוצה בתקופת פגנם היה 49 ניצחונות, 56 הפסדים ו-28 תוצאות תיקו. ווטפורד סיימה במקום ה-21 מתוך 22 בעונתו הראשונה, ובמקום השמיני בעונת 1928/1929. לאחר שעזב את ווטפורד הוא עבד בהולנד ובטורקיה, שם אימן את גלאטסראיי ונבחרת טורקיה. בשלהי שנות ה-30 חזר לממלכה המאוחדת, וניהל פאב עד מותו ב-1962.
סלמנקה (צ'ילה)

היסטוריה

העיר נקראת על שם מתילד סלמנקה שהייתה בעלת הקרקע בראשית המאה ה-19. לאחר מותה של מתילד סלמנקה נוהל עזבונה על ידי הכנסייה, בהמשך הועבר לרווחת הציבור הכללי וב-1844 הוקם במקום כפר אשר התפתח והפך לעיר.

דמוגרפיה

ב-2002 התגוררו בקומונה 24,494 תושבים ומתוכם 12,689 תושבים בעיר עצמה. 53.2 אחוזים מתושבי הקומונה היו גברים ו-46.8 אחוזים נשים. בין 1992 ל-2002 נרשם גידול במספר התושבים בשיעור של 5.9 אחוזים.
דיווה (שיר)

הפקה

אינטרנשיונל והשיר נבחרו לייצג את ישראל באירוויזיון באותה שנה על ידי ועדה של רשות השידור, וזאת למרות ביקורת ומחאה מצד מפלגות חרדיות בשל היות הזמרת טרנסקסואלית. ההחלטה פורסמה ב-23 בנובמבר 1997.
לשיר הופק קליפ בבימוי גיא שגיא (סטיילינג: ראובן כהן).
השיר שובץ כשמיני בסדר ההשמעה בתחרות (מבין 25 מדינות). בשלב ההצבעה המשודרת בתחרות עמד השיר במירוץ צמוד עם השיר המלטזי ("The one that I love"). ההכרעה ביניהם הושגה בסיום ההצבעה ממש: מקדוניה, המדינה האחרונה למסור קולותיה, העניקה לישראל 8 נקודות, ושמה של מלטה עדיין לא הוזכר; לאחר שבריטניה זכתה ב-10 נקודות ממקדוניה שיערו רבים מן הצופים שמלטה תקבל 12 נקודות ובכך תזכה בתחרות, אך המקדונים הפתיעו כשבחרו להעניק 12 נקודות לקרואטיה. בכך ניצח השיר הישראלי לאחר שקיבל 172 נקודות בסך הכל.
בהופעה לבשה אינטרנשיונל שמלה בעיצובה של גלית לוי. לאחר הניצחון עלתה אינטרנשיונל לבמה לשיר שנית את השיר כשהיא לבושה בשמלה ייחודית שעיצב עבורה מעצב האופנה הצרפתי ז'אן-פול גוטייה; חלקה העליון כלל כנפיים שהיו עשויות ממעין נוצות ציפורים צבעוניות. השמלה זכתה לכינוי "שמלת התוכי".
בעקבות זכייתו הגיע השיר למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים הארציים של מספר מדינות: בין השאר הגיע למקום הראשון בספרד, למקום השני בבלגיה, למקום השלישי בשוודיה ולמקום ה-11 בבריטניה. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ח דורג השיר במקום השני.
בעקבות זכיית השיר התקיימה ב-1999 תחרות האירוויזיון ה-44 בישראל.
בשנת 2005 נבחר השיר בהצבעה אינטרנטית להיות אחד מ-14 השירים המועמדים לזכייה כשיר האהוב ביותר של תחרויות האירוויזיון. היה זה במסגרת המופע Congratulations שהועלה לכבוד מלאת יובל 50 שנה לתחרות, שהתקיים בדנמרק בחודש אוקטובר באותה שנה. במופע הוקרן הביצוע המקורי של השיר על גבי מסך, ואינטרנשיונל הצטרפה לביצועו בלוויית שש רקדניות שהיו מצוידות במניפות נוצות ציפורים ענקיות. בהצבעה במסגרת המופע דורג השיר במקום ה-13.
לימים קבעה ועדת בוררות של אקו"ם שהמוזיקאי אלון לוין היה המעבד המוזיקלי של לחן השיר (יחד עם פיק שעיבד את הקולות בשיר) והורתה לפיק לשלם לו תמלוגים שקיבל בשל ההפקה.
אינטרנשיונל מציינת כי השיר אינו עוסק בה ובדמותה אלא מתייחס לכלל הנשים ומוקדש להן. יש הטוענים כי משמעות השיר מתייחסת למאבקם של הקהילה הלהט"בית והקווירית בכלל ולנשים טרנסיות בפרט, לקבלה, הכרה ושוויון זכויות. המילים "יש קסמים ויש ימים קשים" רומז על התהליך של התאמה מגדרית. השיר מהלל את הטרנסיות ומעלה אותן לדרגה של מלכות ואלות. עם זאת, השיר זוכר את הטרנסיות, שנודו, נרדפו, ונרצחו רק כי היו טרנסיות, אך קולן לא נשמע (יש נשים, דמעות של החיים, הן ישאו תפילה ללא מילים).
יאיא עבדול-מאטין השני

ביוגרפיה

יאיא עבדול-מאטין השני נולד ב-1987 בניו אורלינס שבלואיזיאנה, לאב מוסלמי ואם נוצרייה, שניהם אפרו-אמריקאים. משפחתו התגוררה בדיור ציבורי, עד שהצליחה להתבסס ועברה לאוקלנד, קליפורניה. הוא למד אדריכלות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ולאחר מכן עבד כמתכנן ערים בסן פרנסיסקו. מאז ומעולם חלם להיות שחקן, ובאמצע שנות ה-20 לחייו החל ללמוד דרמה באוניברסיטת ייל.
עבדול-מאטין החל את הקריירה שלו ב-2016, אז הופיע בסדרת הדרמה המוזיקלית "The Get Down" של באז לורמן בהזרמת המדיה "Netflix", כדמותו של קלרנס קולדוול. על תפקידו, זכה לשבחים רבים. 
בשנת 2017, הופיע בתפקיד קטן בסרט הלייב אקשן "Sidney Hall" של שון כריסטנסן, כדמותו של דוויין. עוד באותה השנה, הופיע בסרט "משמר המפרץ" של סת' גורדון, כדמותו של גארנר אלרבי. בהמשך השנה הופיע גם ב-"Boundaries" של שאנה פסט ו"האמן הגדול מכולם" של מייקל גרייסי. בנוסף, עבדול-מאטין הצטרף לזיכיון סדרת סרטי הלייב אקשן עתירי התקציב של האחים וורנר, "היקום הקולנועי של DC", כדמותו של נבל-העל בלאק מנטה. את התפקיד, הוא גילם ב"אקוומן" שיצא לאקרנים ב-2018, בנוסף, שיחק בתפקיד אורח בדמותו של עומאר בסדרה "סיפורה של שפחה".
בשנ 2019 השתתף בסרט האימה "אנחנו", ושיחק בתפקיד אורח בסדרה "מראה שחורה" ובסדרה "השומרים".
לחמניית סאלי לן

לחמניית סאלי לן (באנגלית: Sally Lunn bun) היא לחמנייה עשויה בצק שמרים שמקורה בעיר באת' שבדרום מערב אנגליה.
מקורה של הלחמנייה במאה ה-17 והיא מבוססת על מתכון שהביאה מהגרת מצרפת לעיר באת'.
הלחמנייה עשויה בצק שמרים, ומתובלת בלימון. נהוג להגישה כשהיא פרוסה, ומרוחה בחמאה, או שמנת מוקצפת. הלחמנייה נחשבת למאכל מסורתי בעיר באת'.
רבים מתבלבלים בין לחמנייה זו לבין לחמניית באת' האופיינית אף היא לעיר באת'.

היסטוריה

מסורת מקובלת משייכת את המתכון לסולאנג' (סולי) לויון (Solange (Sollie) Luyon), מהגרת הוגנוטית שהגיעה לעיר באת' בשנת 1680. לויון התפרנסה ממכירת מוצרי מזון שרכשה מאופים אחרים, ובהמשך ממכירת לחמניות שאפתה בעצמה. מסורות מאוחרות יותר קישרו בינה לבין מבנה הידוע בשם "בית סאלי לן" (אינגלוז של שמה), שנחשב לאחד הבתים העתיקים ביותר בעיר באת'. על פי מסורת זו לויון עבדה בבית זה והגישה בו את הלחמניות שלה (המקום משמש כבית קפה המגיש לחמניות אלה גם כיום).
הלחמנייה הפכה למאכל פופולרי באנגליה במהלך המאה ה-18 בשל מרקמה העדין של הלחמנייה דמוית הבריוש.
חרבויה מיליץ'

קריירת מועדונים

שיחק במועדוני הנוער אוסייק והיידוק ספליט. החל מ-2008 התחיל לשחק בקבוצה הבוגרת של היידוק בה הופיע 3 פעמים. בשנת 2009 עבר לשוודיה שם שיחק בקבוצת יורגודן במשך 2.5 שנים.
בקיץ 2011 חזר לקרואטיה ועבר למועדון איסטרה 1961 מהעיר פולה.
ב-26 ביוני 2013 חתם חרבויה חוזה ל-3 שנים ברוסטוב רשם הופעת בכורה בליגת העל ב-2 באוגוסט בניצחון חוץ 0:1 על אנז'י מחצ'קלה. ב-1 בספטמבר מיליץ' הבקיע שער בכורה במדי הסלמאשים בבעיטה מ-30 מטר במשחק חוץ מול דינמו מוסקבה.
בעונת 2015/2016 חזר מיליץ' לשחק בהיידוק ספליט, וכעבור עונה אחת עבר לפיורנטינה מהסרייה א' תמורת סכום של כ-700 אלף אירו. ב-22 ביולי 2017 חתם באולימפיאקוס. ב-22 בפברואר 2018 חתם בנאפולי. בינואר 2019 חתם בקרוטונה. ב-19 באוגוסט 2019 חתם באסתקלאל טהראן האיראנית.

נבחרת לאומית

הופיע לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת ב-10 ביוני 2013 במשחק מול במשחק ידידות מול פורטוגל.
גוודלחרה (ספרד)

היסטוריה

תחילתו של היישוב גוודלחרה אינה ברורה. קיימות עדויות כתובות על קיומו של יישוב באזור בשם אריאכה, אשר נוסד ככל הנראה על ידי תרבות שקדמה לתקופת האימפריה הרומית. אולם, לא נמצאו ראיות ארכאולוגיות לקיומו של יישוב זה.

יסוד העיר

גוודלחרה נוסדה בידי המורים במאה ה-8. שמה המקורי היה ואדי אל-חג'ארה (בערבית: وادي الحجارة; מילולית: ואדי הסלעים, "וואדי אל חגארה" בערבית יהודית). ייתכן כי שמה של העיר מרמז על שמו של היישוב העתיק שהיה במקום, אריאקה (Arriaca), שמשמעותו בשפה האיברית הקדומה הייתה כנראה "נהר סלעי" או "דרך סלעית". המורים בנו בעיר מספר מבנים גדולים, בהם טירה ומסגד, אשר הפך לאחר הכיבוש הנוצרי לקתדרלת סנטה מריה.

הכיבוש הנוצרי וימי הביניים

בשנת 1085 נכבשה גוודלחרה בידי צבא אלפונסו השישי מלך לאון וקסטיליה. עד לשנת 1212, עת התחולל קרב לאס נבאס דה טולוסה, סבלה העיר מפשיטות שושלת אלמורביד הברברית. למרות זאת היגרה לעיר אוכלוסייה נוצרית מצפון חצי האי האיברי. בשנת 1133 קבלה העיר לראשונה רישיון לעסוק במסחר (fuero) מידי המלך אלפונסו השביעי. רישיון זה חודש בשנת 1219 בידי המלך פרננדו השלישי. בתקופת מלכות אלפונסו העשירי מלך קסטיליה, חסותו של המלך עודדה את התפתחות כלכלת העיר.

העידן המודרני

במחצית הראשונה של המאה ה-19 ידעה העיר שני אירועים עיקריים אשר פגעו בהתפתחותה. הראשון היה המלחמה הפנינסולרית (1808-1814), שהייתה מאבק שליטה על חצי האי האיברי בין צרפת ובעלות בריתה של ספרד, בריטניה ופורטוגל. העיר נכבשה בשנת 1808 בידי כוחות צרפת והוחרבה. בשנת 1822 נסגר בעיר בית החרושת המלכותי לטקסטיל (בספרדית: Real Fábrica de Paños), שהיווה מקור תעסוקה מרכזי. בשנת 1840 נקבעה גוודלחרה כבירת נפת גוודלחרה. במאה ה-19 אף הועתקה לעיר האקדמיה למהנדסים צבאיים. בתקופה שבין מחצית המאה ה-19 לרבע הראשון של המאה ה-20 התפתחה העיר באיטיות. מלחמת האזרחים בספרד (1936-1939) זרעה חורבן בעיר. בשנת 1959 זכתה גוודלחרה להיכלל בתוכנית פיתוח מיוחדת שנועדה להעביר מפעלי תעשייה מתמחים מן האזור צפוף האוכלוסין של מדריד אל הפריפריה. מאז הפכה גוודלחרה לאחת מן הערים עם הצמיחה המהירה ביותר בספרד.
בניית תחנה רכבת ברשת AVE על הקו המהיר ממדריד, צפויה להגדיל את תושבי העיר בכ-30,000 נפש. בשנים הראשונות של המאה ה-21 ידעה העיר אף עליה תלולה במחירי הדירות.

הגדה לפסח

הגדה של פסח. רמ"ב. ואדי אלחגארה היא הגדה של פסח הראשונה שהודפסה. היא נדפסה בעיר גוודלחרה בספרד בשנת 1482. עותק יחידי נמצא בספרייה הלאומית בירושלים. ההגדה כוללת רק טקסט ואין בה לא ציורים ולא תווים.
ג'יאן ברצ'מנס

האחות ג'יאן (בצרפתית: Jeanne Berchmans;‏ 1889-1993), הייתה אחות במנזר השייך למסדר הקתולי בזיליקת הלב הקדוש (Sacrè-coeur), מחסידי אומות העולם, שהצילה בזמן מלחמת העולם השנייה  ארבעה יהודים ממוות בידי הנאצים.

קורות חייה

האחות ג'יאן (Jeanne), נולדה ב-26 בנובמבר 1897 כמרי מיינהופר (בלעזית Marie Meienhofr) בברמגארטן (Bermgarten), שווייץ.
בגיל צעיר החליטה להקדיש חייה לדאגה ואהבה לאנשים סביבה וב-1924 הצטרפה למסדר הקתולי "בזיליקת הלב הקדוש" (Sacrè-coeur). 
האחות ג'יאן לימדה בת'ונון-לה-בה שבאלפים הצרפתים (בלועזית Thonos-les-bains), צרפתית, גרמנית והקלדה.

פעילות ההצלה בתקופת השואה

בתחילת שנת 1944 האב רוזיי (Father Rosay) כיהן  ככומר בדוביין (Douvaine), עיירה באלפים הצרפתיים בקרבת  מנזר ת'ונון-לה-בה (Thonos-les-bains). האב רוזיי שהיה פעיל בהצלת יהודים, יצר קשר עם האחות ג'יאן וזו הצילה את בני משפחת וויטלס (בלועזית Wittels) - האם טאוב (taub), בתה רנה (Renée) ובנה הצעיר ברונו (Bruno) .  
משפחת וויטלס הייתה משפחה אוסטרית שברחה מווינה מיד לאחר האנשלוס  ב-1938. המשפחה ברחה מווינה דרך צ'כוסלובקיה, שווייצריה ונעצרה בפריז בירת צרפת. משם, לאחר תשלום כופר, הם הגיעו למנזר ת'ונון-לה-בה, ובידם מסמכים מזויפים לפיהם הם תושבי אזור אלזס לוריין. הם נעצרו במקום על ידי המשטרה הצרפתית, אך למזלם התובע המשטרתי היה בחופשה  ואת מקומו מילא עורך דין משמברי (לועזית), קתולי  ובעל אמפתיה לפליטים. לאחר שהתובע המחליף שמע על  מסעם של בני משפחת וויטלס, הוא יצר קשר עם המסדר של הלב הקדוש בת'ונון-לה-בה, על מנת שהאחות ג'יאן  תסייע בתקשורת עם  המשפחה, בגרמנית. על סמך מסמכיהם המזויפים, הותר להם  להישאר במנזר. 
משפחת וויטלס שהתה במנזר מספר שנים וזכתה לקבל  שם מזון ומחסה. לעיתים הנזירות הביאו להם נעליים ובגדים נקיים. רנה, האחות, יכלה להשתתף בשיעורי כלכלת בית, וברונו, האח הצעיר, למד בגן של המסדר. 
האחות ג'יאן דאגה במיוחד לברונו הצעיר השתדלה שיגדל ככל ילד רגיל. לכשבגר מעט, היא העבירה אותו לבית יתומים קרוב. 
יום אחד הגיעו חיילי הורמאכט למנזר. האחות ג'יאן  פעלה במהירות והחביאה את שלושת בני משפחת וויטלס  בקומה השלישית של המנזר בחדר שעל דלתו קבעה  שלט "זהירות: מחלת השנית" (Scarlet fever). כאשר הגרמנים נכנסו לסקור את המנזר  והגיעו לחדר שבו הוסתרו  היהודים, האחות ג'יאן הסבירה לחיילים הגרמנים שבחדר מצויים חולים במחלה מידבקת. החיילים האמינו לאחות ולא נכנסו לחדר, וכך ניצלה משפחת וויטלס.   
התנאים בצרפת החופשית ובת'ונון-לה-בה הלכו והחמירו  עם התקדמות המלחמה. המחתרת הצרפתית מאקי (מצרפתית Maquis)  פעלה יותר באזור עם התקרבות הצבא הגרמני. המנזר הוחרם והנזירות נדרשו לעזבו. הנזירות לקחו עמם את הפליטים היהודיים לכל מקום שאליו נאלצו לעבור, למרות שהכל אבד להן ולמרות הסכנה הכרוכה בדבר.
ידוע כי האחות ג'יאן הסתירה יהודי נוסף לזמן קצר בבזיליקת הלב הקדוש, ללא קבלת תגמול כספי על כך.

לאחר השואה

כשהאחות ג'יאן ציינה את יום הולדתה ה-79 ברונו הגיע לבקרה.

הכרה מיד ושם

ג'יאן ברצ'מנס הוכרה כחסידת אומות עולם על ידי יד ושם בשישה באוקטובר, 1991. בשמונה בדצמבר, 1991,השגריר הישראלי בשווייץ, רפאל גביר, העניק את אות יד ושם "חסידי אומות העולם" לאחות ג'יאן ברצ'מנס בטקס בבית האבות של Sainte-jeanne-antide בגיביסז (בלעזית Givisiez) שבשוויץ.
לאחר קבלת האות דיברה האחות ג'יאן ואמרה: "תודה רבה לכם על הכבוד שחלקתם עמי, אבל באמת עשיתי מאוד מעט..." . היא אמרה שפעולותיה הונחו בידי אהבת אלוהים ואהבת האנשים שסביבה: "אין זה יכול להיאמר שהייתי אמיצה; היה זה חסד האל ששם אותי שם".
האחות ג'יאן ברצ'מנס נפטרה שנתיים לאחר קבלת האות.
כנסיית סן מקלו

כנסיית סן מקלו (בצרפתית: Église Saint-Maclou) היא כנסייה קתולית בסגנון האדריכלות הגותית ברואן שבצרפת. הכנסייה הוכרזה כמונומנט היסטורי.
הכנסייה נבנתה באזור בו עמדו בתי עץ נורמנים בשנת 1200. היא נבנתה מחדש בסגנון גותי לוהב בשנים 1437-1521. מגדל המצלב, ועליו צריח מחודד גבוה, נבנה בשנת 1868 במסגרת גל התחייה הגותית על ידי ז'אק-אז'ן ברתלומיי (Jacques-Eugene Bartholomew). ב-4 ביוני 1944 ניזוקה הכנסייה מהפצצות מלחמת העולם השנייה (בתוך הכנסייה נמצא צילום המתאר את ההרס), אך היא שופצה ושוקמה לאחר מכן.
כנסיית סן מקלו היא דוגמה מצוינת לסגנון גותי לוהב (Flamboyant), בעיצובה, בעושר הקישוטים ובתחרת החלונות הזורמת דמוית הלהבות שלה. החזית היא בת שלושה שערים באותו גובה, הממוקמים בעומקן של 5 מבואות (porch) ועליהן קישוטים, תגליפים ותחרת אבן. גם הדלתות עצמן מעוטרות בתגליפים. המבואות מעוטרות ב-5 גמלונים (אחד לכל מבואה) ועליהם תחרת אבן בסגנון הלהבות. מסביב לכנסייה תמיכות דואות בנות שתי קומות, אותן ניתן לראות גם על החזית המערבית. פנים המבנה מכיל גם יצירות מסגנונות מאוחרים יותר, לרבות חדר תשמישי קדושה בסגנון הרנסאנס עם עמודי שיש מאיטליה, ותגליפי עץ בסגנון הבארוק בבית המקהלה. הצריח המחודד של הכנסייה, המתנשא לגובה של 88 מטר, נוסף במסגרת שיפוצי התחייה הגותית במאה ה-19, והוא אחד המראות הבולטים בעיר לצד קתדרלת רואן וכנסיית סנט אואן.
Dookie

סקירה כללית

האלבום הצליח בעיקר בזכות פריצת הרוק האלטרנטיבי אל המיינסטרים. לעומת שני האלבומים הקודמים של הלהקה, האלבום יותר רציני והשירים יותר קליטים. למרות שהאלבום נפתח בשני שירים הדומים בסגנונם לשני האלבומים הקודמים של הלהקה, הוא ממשיך בשירים Chump וLongview (הנחשבים מחוברים יחדיו) שכבדים יותר יחסית לסגנון הפאנק רוק. הוא ממשיך בשירים Welcome to Paradise, She, Basket Case ו-When I Come Around הקליטים, כשהשניים האחרונים כובשים את המצעדים, במיוחד בזכות הקליפים שנעשו להם. האלבום נגמר בשלושה שירים החוזרים עדיין לסגנון הלהקה, שאורך כל אחד הוא קצת יותר מדקה וחצי. השיר האחרון F.O.D דווקא כבד יחסית ומזכיר את Longview, כשבסופו מוחבא שיר אקוסטי, ששר מתופף הלהקה טרה קול, וכדי לשמוע את השיר צריך לחכות מספר דקות לאחר סוף השיר F.O.D. האלבום, ביחד עם Smash של אופספרינג, נחשבים לאבני דרך בפאנק רוק של שנות התשעים והאלפיים.
התאומים קריי

האחים התאומים רונלד "רוני" קריי ורג'ילנד "רג'י" קריי היו פושעים אנגלים שנחשבו לגדולים ביותר בפשע המאורגן של האיסט אנד בלונדון במהלך שנות החמישים והשישים של המאה ה-20. עם הכנופיה שלהם, "הפירמה", הם היו מעורבים במקרי שוד, הצתה, פרוטקשן, תקיפה ורצח.
כבעלי מועדוני בילוי באיסט אנד, הם היו מיודדים עם פוליטיקאים ואנשי בידור כדיאנה דורס, פרנק סינטרה וג'ודי גרלנד. בנוסף, האחים קריי נעשו לידוענים בשנות השישים ואף רואיינו בתוכניות טלוויזיה.
שניהם נעצרו ב-9 במאי 1968 והורשעו בשנת 1969 באשמת רצח. שניהם נידונו למאסר עולם. רוני נותר חי בבית חולים פסיכיאטרי עד מותו ב-17 במרץ 1995; רג'י שוחרר מהכלא מסיבות חמלה באוגוסט 2000, שמונה שבועות לפני מותו מסרטן.
מספר סרטי קולנוע נעשו על סיפורם של האחים קריי (בהם "אגדת האחים קריי" משנת 2015) ומספר דמויות בסרטים אחרים התבססו עליהם. השפעתם ניכרת גם בתחומי תרבות אחרים כגון מוזיקה, ספרות ותיאטרון.

ביוגרפיה

רוני ורג'י קריי נולדו, תאומים זהים, ב-24 באוקטובר 1933 באיסט אנד. הם ממוצא אירי, רומני ויהודי.
התאומים קריי היו ידועים לשמצה באזור מגוריהם בשל חברותם בכנופיות וביצוע מעשי אלימות. בשנת 1952 היו אמורים להתגייס לצבא, אך ערקו ביום גיוסם ואף תקפו שוטר שניסה לעצור אותם. לאחר תפיסתם, היו בין האסירים האחרונים שנכלאו במצודת לונדון.
התנהגותם בכלא הצבאי כללה אלימות נגד הסוהרים וונדליזם, עד שהובילה אותם לשחרור מהצבא.

בעלי מועדוני בילוי

המועדון הראשון שהאחים קריי קנו היה מועדון סנוקר בבת'נל גרין. בסוף שנות החמישים האחים קריי עבדו בשביל ג'יי מארי מליברפול והיו מעורבים במקרי חטיפה, שוד מזוין והצתה. בעזרת פעולות אלה הם הצליחו לרכוש מועדונים ונכסים אחרים.
ב-1960 רוני קריי הורשע בסחיטה ונגזרו עליו 18 חודשי מאסר.

ידוענים

בשנת 1960 החלו להתפרסם האחים קריי כבעלי מועדונים והיו חלק מסצנת לונדון החוגגת (Swinging London). חלק ניכר מהתהילה לה זכו הוענק להם על ידי עיסוקיהם החוקיים והיותם חלק ממעגלי ידוענים. הם צולמו מספר פעמים על ידי צלם האופנה דייוויד ביילי והיו מיודדים עם חברי בית הלורדים, חברי פרלמנט, שחקנים וזמרים.

רוני קריי

רוני היה ביסקסואל מוצהר וחלה בסכיזופרניה פרנואידית אשר בגללה שוחרר מהכלא ועבר לבית חולים פסיכיאטרי. הוא היה בזוגיות עם אישה בשם מוניקה, איתה רצה להתחתן, בטרם נעצר ונכלא. הוא כתב הרבה מכתבים למוניקה ועליה בזמן שהותו בכלא, זאת בעוד היא נשואה לבן זוגו לשעבר.
בזמן שהותו בכלא היה נשוי פעמיים.

רג'י קריי

רג'י היה נשוי אף הוא פעמיים. אשתו הראשונה פרנסיס התאבדה בשנת 1967.
הטיהור הראשון

תקציר העלילה

כדי להוריד את אחוזי הפשע בשאר השנה, ארגון האבות המייסדים החדש של אמריקה בוחנים ניסוי חברתי חדש שישחרר את כל התוקפנות פעם אחת בשנה: "הטיהור"– לילה אחד שבו כל הפשעים מותרים והחוקים אינם תקפים. קהילה מבודדת בארצות הברית נבחרת להיות הראשונה להשתתף בטיהור, אך לאחר שהניסוי כמעט נכשל, מתגלים במהלך הלילה סודות שעשויים לסכן את הניסוי ואת ארצות הברית כולה.

השקה

הסרט הושק לראשונה בארצות הברית ב-4 ביולי 2018 ובישראל ב-26 ביולי 2018.
ריגוברטה מנצ'ו

חיים אישיים

ריגוברטה מנצ'ו נולדה למשפחה אינדיאנית עניה ממוצא קיצ'ה-מאיה באזור כפרי של גואטמלה. מנצ'ו זכתה לחינוך על-יסודי במספר פנימיות קתוליות. בשנת 1981, מנצ'ו הוגלתה וברחה למקסיקו שם מצאה מקלט בכנסייה קתולית בצ'יאפס. בשנת 1995, מנצ'ו התחתנה עם אנחל קניל הגואטמלי והביאה לעולם בן בשם מאש נאהואל ג'ה ("נשמת המים").

אקטיביזם

מנצ'ו לקחה חלק כאקטיביסטית בקמפיין נגד הפרות זכויות אדם שנעשו בידי הצבא הגואטמלי במהלך מלחמת האזרחים של המדינה, בין 1960-1966. בין 1979-1980, אחיה ואמה נחטפו, עונו ונרצחו על ידי הצבא הגואטמלי. אביה, ויסנטה, נספה בשריפת השגרירות הספרדית ב-1980, שהתרחשה לאחר שגרילות אורבניות לקחו שבויים והותקפו על ידי כוחות השיטור של הממשלה. ב-1984, אח נוסף בשם ויקטור נורה למוות לאחר שנכנע לצבא, עונה בידי החיילים, וניסה לברוח. בעודה בגלות במקסיקו, מנצ'ו המשיכה לארגן התנגדות לדיכוי בגואטמלה והמאבק לזכויות אינדיאנים. עשרות אלפי אנשים, רובם מבני המאיה, ברחו למקסיקו מ-1982 עד 1984, בשיאה של מלחמת האזרחים הגואטמלית שנמשכה 36 שנים.
בשנת 1982, היא פרסמה ספר יחד עם הסופרת והאנתרופולוגית הוונצואלית אליזבת בורגס, בשם שמי הוא ריגוברטה מנצ'ו וכך נולדה התודעה שלי, אשר תורגם לחמש שפות נוספות כולל אנגלית וצרפתית. ספר זה הפך תרם לפרסומה ברחבי העולם בזמן הקונפליקט המתמשך בגואטמלה. 
מאז סיום מלחמת האזרחים בגואטמלה , מנצ'ו נאבקה להעמיד לדין חברי ממסד פוליטי וצבאי בגואטמלה. בשל העובדה שכמעט בלתי אפשרי להעמיד לדין בגואטמלה על פשעים שנעשו בזמן מלחמת האזרחים, היא פנתה לבית המשפט בספרד. ניסיונות אלו נעצרו כאשר בתי המשפט הספרדיים קבעו שהתובעים לא מיצו את כל האפשרויות החוקתיות בגואטמלה. ב-2006  ספרד קראה להסגרתם של שבעה חברי ממשלה לשעבר מגואטמלה, באשמת רצח עם ועינויים. בית המשפט העליון בספרד קבע כי מקרי רצח עם שהתבצעו מחוץ לאדמת ספרד יוכלו לעמוד לדין בספרד, אפילו אם לא הייתה מעורבות של אזרחים ספרדיים. ב-2015 בית משפט בגואטמלה הרשיע את מפקד חקירות המשטרה בגואטמלה ברצח, ניסיון לרצח, ופשעים נגד האנושות, בשל חלקו במתקפה על השגרירות שבה נהרג אביה של מנצ'ו. 
ב-2006, מנצ'ו הייתה אחת ממייסדות יוזמת הנשים של פרס נובל, יחד עם זוכות פרס נובל אחרות: גוד'י וויליאמס, שירין אבעדי, וונגארי מאתאי, בטי וויליאמס ומייריד מגוואייר. שש נשים ייצגו את צפון אמריקה, דרום אמריקה, אירופה, המזרח התיכון ואפריקה, והחליטו לשתף מניסיונן במאמץ משותף להשגת שלום, צדק ושוויון. יוזמת הנשים של פרס נובל נועדה לחזק זכויות נשים מסביב לעולם.
על"ן

על"ן, ראשי תיבות של המונח המשטרתי עבריין לא נודע.
על פי פקודת המשטרה (מטא"ר) שמספרה 14.03.18, תיק חקירה משטרתי שמוצו בו החקירות, לפי דעת הגורם המשטרתי האחראי ולא זוהה בו חשוד על פי ראיות, נסגר ומתויק לפי הסיבה: על"ן. אם יש בתיק ראיות המצביעות על חשוד מסוים, אך הראיות לא מספיקות להגשת כתב אישום, התיק לא יסגר לפי הסיבה על"ן, אלא מחוסר ראיות מספיקות.
תיק חקירה, שנסגר לפי הסיבה הנ"ל, יפתח מחדש והחקירה בו תחודש, אם יתגלו ראיות חדשות בנושא.
Camila

סיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, קביו יצאה ב-9 באפריל 2018, לסיבוב ההופעות הראשון שלה, "Never Be the Same Tour", באירופה, אמריקה הלטינית, צפון אמריקה ודרום-מערב אסיה. במקביל לקידום האלבום קביו גם הופיעה כמופע חימום בסיבוב ההופעות העולמי של הזמרת טיילור סוויפט "Taylor's swift Reputation stadium Tour".
קונטרה פוסטו

"קונטרה פוסטו" (מאיטלקית: Contrapposto) הוא מונח המשמש באמנות הוויזואלית ובתולדות האמנות לתיאור תנוחה של דמות אדם.
תנוחת ה"קונטרה פוסטו" נחשבת לתנוחה הקלאסית באמנות של יוון העתיקה. בקאנון הקלאסי הדמות נמצאת במצב של בין עמידה להליכה. רגל אחת של הדמות מונחת קדימה ישרה וכנגדה היד הנגדית מכופפת. כך נופל משקל הגוף על רגל אחת. בתנוחה זו, כתפי הדמות נוטות מעט ואילו קו המותן של הדמות נוטה לכיוון הנגדי כך שהגוף מקבל תנוחה המזכירה את האות S. לעיתים מקבל הגוף גם נטייה סיבובית מסוימת בכתפיים או במותן. הצלבה בין פרקי הגוף נקראת גם "מבנה כיאסטי" (מונח הלקוח משם האות היוונית χ, "כי"). היא יוצרת תחושה של שלמות וקומפוזיציה המכילה הרמוניה של ניגודים ומשלימה את תנוחת הקונטרה פוסטו.