google/wiki40b huggingface dataset:
דאמריס מאשם

חייה

מאשם נולדה ב-1658, בתו של הפילוסוף האפלטוניסט רלף קדוורת, שהיה מנהל הכרייסט'ס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' אנגליה. הסביבה המלומדת בה גדלה מאשם איפשרה לה לרכוש השכלה מעבר למה שהיה מקובל עבור נשים באותה תקופה, אף על פי שאביה, אחד מגדולי המלומדים של התקופה, לא לימד אותה לטינית (שפה שלמדה לבד בגיל מאוחר יותר, בעידודו של לוק). היא אהבה לקרוא מגיל צעיר והשכלתה הכללית הייתה רחבה ומעמיקה.
ב-1682 פגשה את הפילוסוף ג'ון לוק, באמצעות מכר משותף. לוק התרשם מאוד מכישוריה הפילוסופיים והשכלתה, ובעקבות היכרותם, שהייתה כנראה מעבר למפגש אינטלקטואלי, הפכה דאמריס מאשם לאחת התומכות הגדולות בהגותו (ויש הטוענים שגם תרמה לה לא מעט). בין השניים נכתבו שירי-אהבה, וחליפת המכתבים ביניהם נמשכה שנים, בכל התקופה בה שהה לוק בהולנד. עם שובו לאנגליה בעקבות המהפכה המהוללת ב-1688, התארח בביתה באסקס, ולבסוף הפך לדייר קבע שם, לאחר מותו של בעלה.
ב-1685 נישאה לסיר פרנסיס מאשם, אציל כפרי אלמן עם 9 ילדים, וטיפלה במסירות בילדיו (אורח-חיים שעיכב את התפתחותה האינטלקטואלית והאקדמית). לזוג נולד ילד אחד.

כתבים

דאמריס מאשם פרסמה שני חיבורים פילוסופיים:
הראשון (A Discourse Concerning the Love of God‏ 1696), נכתב כתגובה למתקפה שניהלו תלמידיו של הפילוסוף מלבראנש כנגד האמפיריציזם של ג'ון לוק, והם בתגובה הקדישו לה חיבור חדש.
בספרה השני (Occasional Thoughts in Reference to a Vertuous or Christian Life‏ 1705) הציגה מאשם את הטענה כי מושג ה"אלוהים" נוצר באמצעות השוואה של אידיאות אשר נגזרות מנתוני-החושים שלנו (בניגוד לעמדה הפילוסופית הרציונליסטית של מלבראנש ותלמידי דקארט, שראו בה אידיאה מולדת), תוך שהיא מוכיחה שליטה מעולה בארגומנטציה הלוקיאנית, ומסבירה כי "אלוהים הוא מושג הבנוי מהרבה אידיאות מורכבות" (Occasional Thoughts p.60).

תרומה

בכתביה דוחה מאשם את החיבור בין דת לבין מוסר, וטוענת בזכות מוסר טבעי-פרגמטי, מחוץ לשליטת הממסד הדתי – רק באמצעות החופש, ניתן להגיע לערכים. עמדתה ביחס לחינוך הייתה ליבראלית: היא טענה בזכות חינוך שווה לנשים, תוך הדגשת חשיבותן של אימהות ונשים בכלל, בהתפתחות המוסרית והחברתית של ילדים. עמדותיה בנושאי מוסר וחינוך נשים, השפיעו ללא ספק על הגותו של ידידה ג'ון לוק, ומאוחר יותר, על הנרטיב הפמיניסטי שהחל בדרישה לחנוך נשים, בעבודתה של מרי וולסטונקראפט.

לקריאה נוספת

Broad, Jacqueline, Women Philosophers of the Seventeenth Century, Cambridge: Cambridge University Press, 2002
ארבעה בנים

"ארבעה בנים" הוא מדרש המופיע בכמה מקומות בספרות חז"ל ונקבע בהגדה של פסח. המדרש מפרט ארבעה סוגי בנים: חכם, רשע, תם ושאינו יודע לשאול, שעל פי המדרש דיברה התורה עליהם, במצווה לספר את סיפור יציאת מצרים, וחילקה בסוגי התשובות, המתאימות לכל אחד מהם.
כוכב לכת תשיעי (משוער)

התאוריה

ב-20 בינואר 2016 פרסמו האסטרונומים קונסטנטין בטיגין ומייקל בראון מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה מאמר ובו טענו כי מצאו עדות לכוכב לכת תשיעי במערכת השמש. באמצעות מודלים מתמטיים ממוחשבים של מסלולי גופים טרנס-נפטוניים מרוחקים, בעלי מאפיינים מיוחדים, הם הסיקו שישנה סבירות גבוהה מאוד לכך שגוף כלשהו השפיע על המסלולים הללו. לפי המודל שבנו, זמן ההקפה של כוכב הלכת על פי חישוביהם הוא כ-10–20 אלף שנים, והפריהליון שלו, הנקודה הקרובה ביותר לשמש במסלולו סביבה, היא כ-200 יחידות אסטרונומיות. המסלול אקסצנטרי מאד והוא נמצא רוב הזמן רחוק הרבה יותר מהשמש, במרחק של בין 600–1200 יחידות אסטרונומיות. מסתו לפי המודל היא 5 עד 10 מסות ארץ והוא דומה בגודלו לענק הגזים נפטון.
באוקטובר 2016, פורסם כי חוקרים סבורים שכוכב הלכת התשיעי הזה השפיע גם על ציר הנטייה של השמש.
לאחר החיזוי, פורסמו מספר מחקרים תאורטיים המסבירים את היווצרותו האפשרית: כוכב לכת חוץ שמשי שהיגר למערכת השמש, היווצרות במקום בו הוא נמצא כיום במנגנון של אי יציבות כבידתית או כוכב לכת תועה שנלכד בכבידה של מערכת השמש.
במאי 2018 פורסם מחקר לפיו התגלה כי מסלולו של האסטרואיד BP₅₁₉ 2015  עשוי להיות מושפע מכוכב לכת, מה שמהווה ראייה נסיבתית נוספת לקיומו של כוכב לכת זה.
צ'אק (סדרת אנימציה)

העלילה

לפני מאה שנים הטיל מאסטר זקן ביצת זהב קסומה אשר יכולה לשנות אותו לכוחות של חיות רבות (כמו ברדלס, קרנף או חפרפרת) ואז הוא הלך למדבר כדי לשעות את שארית חייו, צ'אק - תרנגול לוחם יהיר ולא יוצלח מוצא עם חבריו את ביצת הזהב של המאסטר ומשתמש בה נגד אויביו שרוצים לגנוב את הביצה.

כוחות ביצת הזהב

1.אגרוף קרנף:כוח עוצמתי.
2.שריון ארמדיל:שריון עמיד וחזק מאוד.
3.נחש גומי:סופר גמישות.
4.עכבר פצפון:יכולת להתכווץ מאוד.
5.עיני נץ:ראיית על.
6:עטלף על קולי:שמיעת על.
7.בואש מצחין:יכולת הפצת סופר סירחון.
8.דג מעופף:יכולת שחייה והשיחה תחת המים.
9.מהירות צ'יטה:סופר מהירות.
10.חפרפרת בסיבוב:יכולת חפירה בלי קושי.
11.רגלי עכביש:יכולת טיפוס על קירות.
12.זיקית נעלמת:יכולת בלתי נראות.
סיפורי הרכבות

הקלטות וילברט אודרי

העיבוד המוקלט הראשון ביותר היה מיני-אלבום בגודל 7" שסופר על ידי וילברט אודרי עצמו, בליווי "רעשי רקע מקטרים אמיתיים". 
הקלטה זו, שהופצה בשנת 1957 על ידי Chiltern Records, הכילה שני סיפורים - "יום הכיף של אדוארד" ו"אדוארד וגורדון" - מתוך הספר הראשון בסדרה, "שלושת קטרי הרכבת". הקלטה זו נדירה מאוד.

הקלטות ג'וני מוריס (Delysé)

ההקלטות הזמינות הראשונות סופרו על ידי ג'וני מוריס והופצו בתחילת שנות השישים על ידי חברת ההקלטות Delysé. כל תקליט הכיל שני סיפורים מתוך 11 ספרי "סדרת הרַכבות" הראשונים. ההקלטות הופצו בפורמט מונו. 
על הצד הקדמי של עטיפת התקליט הוצג איור מקורי מתוך הסיפור בספר המקורי. ואלו על הצד האחורי, הייתה רשימה של ההקלטות הנוספות, בנוסף להקדמה מהכומר וילברט אודרי:
אבי היה חובב רכבות וגידל אותי בהתאם. ביתנו בבוקס שבווילטשייר היה ליד הקו הראשי של מסילת גרייט וסטרן, וכשהקשבתי למשאות הכבדים ששרכו את דרכם במעלה ההר, היה לי די קל לדמיין את הקטר הראשי והאחורי מדברים זה עם זה, ומבחינתי, קטרי קיטור פיתחו אישיות.
לכן, כשבני חלה בחצבת בגיל 3 סיפרתי לו את הסיפורים האלה כדי לשמח אותו. בהתחלה הם לא נכתבו, והמצאתי אותם על הדרך. אלא שנאלצתי לספר אותם לעיתים כל-כך קרובות, תוך השתדלות להשתמש באותן המילים, ששנינו כבר ידענו אותם בעל-פה. 
רק מאוחר יותר, בהצעתה של אשתי, התחלתי לכתוב אותם, על מנת שגם ילדים אחרים, חוץ משלנו, יוכלו ליהנות מהם. - הכומר ו. אודרי - (תרגום חופשי)
גם המדבקה על התקליט הייתה מיוחדת, עם קטר אדום מחייך על רקע כחול-לבן. המדבקה תוכננה בקפידה על מנת שציר הפונוגרף עבר דרך "אף" הקטר. לא נעשה ניסיון לעצב את הקטר על מנת שייראה כמו אחד מאלה מהסיפורים.

הקלטות Decca ו-Argo

בשנות השבעים הופצו הסיפורים באלבומי 12" על ידי Decca Records כחלק מסדרת "עולם סיפורי הילדים". כל תקליט הכיל את הסיפורים משני ספרים שלמים, ספר אחד בכל צד. ההערות על העטיפה הכילו את אותו הציטוט מהכומר ו. אודרי (ראו לעיל). איורי העטיפות נלקחו ישירות מהספרים המקוריים. 
שמונת הספרים הראשונים הוקלטו מחדש על ידי ג'וני מוריס. ההקלטות המקוריות מ-Delysé שימשו מחדש. 
Decca היו גם בבעלות תווית ה-Argo, הידועה בשל אלבומיה והקלטות אחרות. הקלטות חדשות נוצרו עבור שישה מספרי "סדרת הרַכבות" הבאים, החל מאדוארד הקטר הכחול. סיפורים אלו סופרו על ידי וילי ראשטון והרווחים בין הרצועות הכילו רעשי קיטור ודיזל. 
לימים הופצו האלבומים בקלטות שמע באותן התוויות. הקלטות הופקו על ידי פיטר ג'ונסון, ו-Kaye & Ward Ltd ו-Third Man Music זוהו כבעלי היצירות.
לאחר מכן הקליט וילי ראשטון את שאר הספרים (עד #26 - "קטרי הרכבת הקלה") בתווית Argo. הקלטות אלו מעולם לא הופצו בוויניל, ורק בקלטות שמע.

הקלטות מייקל אנג'ליס

הקלטה חדשה הופצה ב-CD על ידי BBC Audiobooks במרץ 2006. היא הכילה עיבודים של שלושת ספרי סדרת הרַכבות הראשונים, וסופרה על ידי מייקל אנג'ליס. 6 הקלטות הופצו בסדרת המשך זו, וכל אחת הכילה שלושה ספרים מ"סדרת הרַכבות". 
התקליטורים משקפים יותר את סדרת הטלוויזיה, "תומס הקטר וחברים", מאשר את ספרי "סדרת הרַכבות". הדבר בא לידי ביטוי מהעטיפה, שעשתה שימוש בצילומים מהסדרה, מסגנון הקריינות ומהשימוש בחלק מהשירים מסדרת הטלוויזיה במהלך הסיפורים.

הקלטות אחרות

היו אלבומים אחרים שהכילו סיפורי "סדרת הרַכבות", אולם רובם התבססו על סיפורים שנכתבו מחדש בעבור סדרת הטלוויזיה.
מדע על הבר

מדע על הבר הוא מיזם חברתי-תרבותי שיזם יבשם עזגד, מנהל המחלקה לתקשורת ופרסומים, ואוצר האמנות של מכון ויצמן למדע, ברחובות, ישראל.
המיזם החל בשנת 2010, בשם "בירה, מדע ומצב רוח", כמחווה של מכון ויצמן לעיר רחובות, במלאת 120 שנה לייסוד העיר. במסגרת זו, יצאו כ-35 מדעניות ומדענים בכירים ותלמידות ותלמיד מחקר (לתואר שלישי), ממדרשת פיינברג של מכון ויצמן למדע, לברים ולפאבים בעיר רחובות, ושוחחו עם הבליינים על שאלות מדעיות פתוחות, ועל החידושים העכשוויים בחזית המדע העולמית. במקביל יצאו תלמידות ותלמידי מחקר לכיכר מרכזית בעיר רחובות, וקיימו בה סדנאות לילדים שבהן יצרו קומיקס מדעי, ברוח הסדרה ננו-קומיקס, שמפיק מכון ויצמן למדע, בעריכת יבשם עזגד.
המיזם זכה להצלחה מסחררת, לכיסוי תקשורתי בישראל ובעולם. בעקבות זאת, מדענים, אנשי תרבות ופוליטיקאים הציבו למארגנים אתגר: האם אפשר לקיים מיזם דומה בתל אביב?
במענה לאתגר זה, החליט עזגד, בתמיכתו של נשיא מכון ויצמן למדע, פרופ' דניאל זייפמן, לקיים אירוע בתל אביב – תחת שם מותג חדש: מדע על הבר. באירוע זה – שלווה בקמפיין פרסום יצירתי - יצאו 70 מדעניות ומדענים ממכון ויצמן למדע לברים בתל אביב. כל השיחות מתקיימות בברים השונים באותה שעה, בעת ובעונה אחת, וההשתתפות בהן אינה כרוכה בתשלום. ההצלחה הסוחפת של האירוע הובילה לשינוי משמעותי בתרבות הבילוי בתל אביב בפרט, ובישראל בכלל. מכון ויצמן למדע רואה בזה פרויקט דגל, ומדע על הבר הפך לחלק מהמשימות הבולטות בקשרי הקהילה והתרבות של המכון. עשרות רבות של פרויקטים דומים הולכים בעקבות היוזמה ומקיימים אירועים שונים "על הבר" (רופאים על הבר, משפט על הבר, מהנדסים על הבר, אקדמיה על הבר, מקרא על הבר, שיחות על הבר, חברי כנסת על הבר, שוק ההון על הבר, קבלה על הבר, קרבי על הבר ועוד). אוניברסיטאות ומכוני מחקר החלו לקיים פרויקטים דומים בעקבות "מדע על הבר" של מכון ויצמן למדע, ובהם: הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, וכן גם מכללות אקדמיות אחדות (בניהן, סמינר הקיבוצים, המרכז הבינתחומי הרצליה והמכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון). אירועים דומים ברוח זו מתקיימים גם בלונדון, בבוסטון, בפנמה סיטי, ובמקומות נוספים בעולם.
מעת לעת מצטרפים אל המדענים אמנים, שחקני תיאטרון, אוצרים, משוררים וסופרים, לשיחות שמתמקדות בקשרים בין מדע לתחומים נוספים של תרבות ואמנות. כך למשל השתתפו בשיחות אלה המשוררים אגי משעול, רחל חלפי, וצבי עצמון; הסופר והדרמטורג רועי חן, הסופר והמסאי חיים תדמון, הציירים אליהו אריק בוקובזה, גיא גולדשטיין ודורית פלדמן; זמרת הסופרן יעלה אביטל, שחקני התיאטרון יחזקאל לזרוב, לוסי דובינצ'יק, אפרת בן צור, נועה קולר, ליליאן רות, אלון פרידמן, ודורון תבורי מתיאטרון גשר.
מדע על הבר מתקיים בתל אביב מדי שנה, בשיתוף מכון ויצמן למדע, המגזין "טיים אאוט תל אביב", בית הספר חמד"ע, ולעיתים גם בשיתוף עם עיריית תל אביב; והוא האירוע הגדול והמוביל בתחום זה.
מורן לביא

ביוגרפיה

מורן לביא נולדה בכפר סבא וגדלה ברעננה. עד גיל 15 שיחקה טניס מקצועי ברמת השרון. לביא דורגה בעשירייה הראשונה בטניס נשים. לאחר שהגיעה להשיגים בולטים בטניס החליטה לפרוש לטובת הכדורגל, מכיוון שחיפשה לעסוק בספורט קבוצתי. כאשר החלה ללמוד בחטיבת "יהונתן", פגשה במאמן אשר מסינג, שחקן עבר בקבוצת הכח עמידר רמת גן, לאחר שראה את יכולות המשחק שלה הפנה אותה למאמן אלון שרייר ומאז היא משחקת כדורגל.

קריירה

לביא זכתה באליפות בתי הספר בקטרגל עם בית ספרה, תיכון "מור מטרו ווסט" רעננה. באותו העת היא שיחקה בקבוצת הפועל רעננה. ב-1998, שנה אחרי שהצטרפה לליגת הנערות בכדורגל, נפתחה ליגת הנשים הראשונה בישראל, מאז היא משחקת בקבוצת אס"א תל אביב. היא שיאנית ההופעות בנבחרת הנשים והשחקנית הוותיקה ביותר בליגת הנשים בישראל.
בשנת 2002 נסעה לביא ללימודים ב- TCU Texas Christian University בטקסס שם למדה עד לשנת 2006. במסגרת לימודיה שיחקה במשך ארבע שנים בקבוצה המצטיינת של המכללה וסיימה את התואר שלה ביחסים בינלאומיים ואנתרופולוגיה בהצטיינות.
בתום לימודיה, בקיץ 2006, נסעה לביא לאיסלנד שם שיחקה במשך חודשיים בקבוצה Haukar המדורגת בליגה השנייה כדי לנסות ולהעלות את הקבוצה ליגה. 
לביא שיחקה ארבע עונות ברציפות במוקדמות ליגת האלופות העולמית לנשים. בעונת 2012 זכתה קבוצתה במקום הראשון במשחקי המוקדמות, שם הבקיעה לביא גול נגד קבוצה מפורטוגל. הנבחרת עלתה לאליפות והגיעה לאחת מ-32 הקבוצות הטובות באירופה, שם הפסידה לאלופת איטליה בשני המשחקים. זהו השלב הגבוה ביותר בליגה העולמית, אליו הגיעה קבוצת כדורגל לנשים ישראלית. 
בקיץ הנוכחי תשחק לביא בפעם החמישית ברציפות במוקדמות ליגת האלופות.
כיום, משחקת לביא באס"א תל אביב ועובדת כרכזת פרויקטים באתנה באיגוד הטניס. משנת 2011 לביא היא קפטנית נבחרת ישראל.
גילגמש

גילגמש (במקור בילגמש 𒄑𒉈𒂵𒈩) היה, על פי רשימת המלכים השומרית, מלכהּ החמישי של העיר ארך. לפי "עלילות גילגמש", הוא היה אל למחצה.

ביוגרפיה

תקופת שלטונו של גילגמש מתוארכת לסביבות אמצע האלף השלישי לפני הספירה. הוא נחשב, על־פי רוב המקורות, כבנו של המלך הקודם, לוגלבנדה, אם כי ברשימת המלכים השומרית נאמר דווקא כי אביו היה "רוח", מה שמוביל חוקרים רבים לשער כי הוא היה זר שתפס את השלטון בכוח. אמו, על־פי האגדה, הייתה האלה נינסון.
בתקופת מלכותו, הרחיב את גבולות שלטונו, וכבש בין השאר את העיר כיש לאחר שהביס את המלך אגא.
בשמו של גילגמש נקשרו אגדות רבות, והוא זכור בעיקר בזכות האפוס עלילות גילגמש, שהוא גיבורו. אפוס זה, שהוא מהיצירות המוקדמות ביותר של התרבות האנושית, מספר על ידידותו עם אנכידו, איש הפרא שנברא על ידי האלים במטרה להוות מתחרה שווה־כוח לגילגמש, בעקבות תפילותיהם של בני ארך, המתלוננים על שלטונו העריץ של גילגמש. על אף שאנכידו מופיע לראשונה כיריבו של גילגמש, לאחר שהשניים נלחמים זה בזה, ההערכה שהשניים רוחשים האחד לשני מביאה אותם להתיידד זה עם זה. הם מבצעים ביחד מעללי גבורה רבים ונלחמים ביצורים מופלאים שונים, עד אשר הם פוגעים בכבודה של האלה איננה, וכתוצאה מכך אנכידו נופל למשכב ומת. גילגמש, המוכה צער על מות ידידו, נעשה מוטרד מהמחשבה על מותו שלו, ויוצא למסע במטרה לבקש לעצמו חיי אלמוות.
במסעו הוא פוגש בדרכו את אחד מאבות אבותיו, אותנפישתים (המקביל בסיפורו לנח התנ"כי) שאכן זכה בעצמו לחיי אלמוות. אותנפישתים מספר לגילגמש את סיפור המבול, ומנחה אותו כיצד יוכל להשיג חיי אלמוות גם הוא. בהתאם להנחיותיו, גילגמש מוצא את הצמח אשר אכילתו תאפשר לו לחיות לנצח, אבל הוא נגנב ממנו על ידי נחש בטרם הוא מספיק לאכול ממנו, והוא נאלץ להשלים עם גורלו כבן-תמותה, וחוזר לעירו ארך. האפוס מסתיים בתיאור מותו של גילגמש.
בלוח הראשון ב"עלילות גילגמש" מפנה אותנו המספר אל תיבת הלוחות העשויה נחושת עם טבעת ארד, שבתוכה טמן גילגמש את הלוחות המספרים את עלילותיו, למען הדורות הבאים. התיבה היא 'מגילת היסוד' שנטמנה באבן הפינה של חומת העיר ארך, החומה הגדולה שאותה בנה גילגמש.
אביגיל קובארי

ביוגרפיה

קובארי נולדה בירושלים למשפחה דתית, הוריה יהודים ילידי ארצות הברית, דור שני לניצולי השואה. היא האחות הקטנה מבין ארבעה ילדים והשלישית שיצאה בשאלה. בילדותה למדה באולפנה. בבת מצווה שלה עלתה לתורה מול מניין נשים. אמהּ, חנה לוינסקי קובארי, השפיעה עליה רבות: ״אמא שלי היא פמיניסטית בתוך הקהילה הדתית. להיות פמיניסטית דתייה, זה להתנגד כל הזמן לממסד שלך״. לאחר שירותה הצבאי עברה לתל אביב כדי לעסוק במוזיקה. בסביבות 2013, לאחר שחזרה מטיול בהודו, החלה תהליך של יציאה בשאלה עליו אמרה: ״הרגשתי שהטיול רוקן את הדתיות שלי ממשמעות. אם גדלתי עם האמונה שאלוהים שלי הוא הקדוש ברוך הוא, והוא שווה ליהדות והכל זו מקשה אחת – פתאום התחלתי להרגיש שזו בעצם המצאה אנושית. מאז אני עוברת תהליך איטי מאוד.״
קובארי בוגרת לימודי תואר ראשון באמנות והוראה ממכללת סמינר הקיבוצים ומטפלת באיור ודה, שיטה הוליסטית שמקורה בהודו.

מוזיקה

בתיכון קובארי שרה בלהקת הרוק הירושלמית 'השכן של הפולקע' שהקימו חברים שלה מבני עקיבא. הלהקה הצטרפה לפרויקט להקות צעירות של הפאב הירושלמי הצוללת הצהובה. היא החלה ללמוד ברימון אך פרשה לאחר שנה וחצי, בגיל 23, ובהמשך סיפרה ש״החינוך הכי חשוב שקיבלתי שם היה איך אני לא רוצה להישמע ואיך אני לא רוצה להיראות על במה״. לאחר מכן השתתפה בסדנה לכתיבת שירים בהנחיית דן תורן ומאיר גולדברג.
במהלך לימודיה ברימון הכירה את זיו זק ובשנת 2013 הקימה איתו את להקת האינדי רוק קובארי; הלהקה מורכבת ממאור אלוש (בס וקולות), לירן פרידמן (גיטרות וקולות), איתי כפיר (תופים), זיו זק (עיבוד, הפקה וחשמלית) וקובארי על תקן סולנית, כותבת שירים ומלחינה.
בשנת 2014 יצא אלבום הבכורה של הלקה, "דת בית אלוהים אהבה".
בשנת 2016 יצא אלבומם השני, ״פיל שמן", אשר נכתב במהלך מסע רגלי באירופה, בעקבות פרידה.
בשנת 2018 יצא אלבומם השלישי, ״בת זקונים״, שהופק בתמיכת פרס לעידוד יצירה מטעם אקו"ם. האלבום זכה לביקורות אוהדות בתקשורת ובמסגרתו הופקו קליפים לשירים "פסים צהובים" ו"איילות". במהלך השנה השתתפה הלהקה בפסטיבל אינדינגב; בן שלו כתב על ההופעה כי ״יש אצל קובארי פער מעניין בין טקסטים שנכנסים באומץ לפינות היותר מחוספסות של הנפש לבין הבעה ווקאלית נקייה וצלולה. היא לא צריכה לצרוח כדי להיות נוקבת, ויש באישיות היצירתית והבימתית שלה, לצד הרגישות, גם יסוד ממזרי וחופשי.״

משחק

בשנת 2016 קובארי הפציעה לראשונה בתוכנית הטלוויזיה אורי ואלה בכיכובם של שלמה בראבא ודינה סנדרסון. הבמאי יובל שפרמן פגש את קובארי כשהיא מילצרה בבית קפה ולאחר מכן הזמין אותה לעשות אודישן. היא שיחקה את זוהר, סטודנטית לאמנות וחברתה הטובה של אלה, המזמינה אותה להתגורר איתה ועם אורי בביתם. בפרק מס' 6 היא שרה דואט ביחד עם אורי (בראבא); השיר ״נשבעתי לחזור אליך״ נכתב על ידי גל תורן שגם השתתף בסדרה בתפקיד אורח.
בשנת 2017 הפיקה סרט סטודנטים קצר בשם ״סימונה ועדן״.
בשנת 2018 קובארי כיכבה בסרט פרה אדומה לצד גל תורן ומורן רוזנבלט. היא שיחקה את בני, נערה דתיה בת 17 שמתגוררת עם אביה (תורן) בהתנחלות בסילואן ומתאהבת ביעל (רוזנבלט), בת שירות לאומי. קובארי זכתה על הופעתה בסרט בפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים. במהלך אותה שנה, השתתפה קובארי בסרט גאולה המספר את סיפורו של מנחם (משה פולקנפליק) אלמן חרדי ואב לגאולה, ילדה חולת סרטן בת 6 (אמילי גרנין); היא משחקת את שרהל'ה, בת השכנים שמסייעת לו כבייביסיטר.

חיים אישיים

קובארי רווקה ומתגוררת בתל אביב.
ז'וזואה יהודה

ביוגרפיה

ז'וזואה יהודה נולד באימפריה הרוסית ושם משפחתו היה "קולדריאנסקי" (Koldriansky). במלחמת העולם הראשונה התגייס ולחם במסגרת הגדודים העבריים.
ז'וזואה יהודה היה פעיל בוועד הציוני של ציריך וייסד את כתב העת Revue juive בז'נבה. בקיץ 1947 לקח חלק בועידת סליסברג.
הוא כתב ספרים בצרפתית וגם עזר לפנאיט איסטרטי בלימודי הצרפתית והושיט לו סיוע כספי. השניים כתבו יחד את הספר "משפחת פרלמוטר".
גלריה סאצ'י

היסטוריה

הגלריה פעלה באתרים אחדים. הראשון בצפון לונדון בגדה הדרומית, לאחר מכן על יד נהר התמזה, ולבסוף בשכונת צ'לסי, במרכז לונדון, המיקום הנוכחי שלה.
האוסף המקורי של הגלריה כלל יצירות אמנות רבות, בעיקר של אמנים בריטים ואמריקאים. אחר כך, הציגה הגלריה יצירות ואוספים מרחבי העולם, בין השאר אמנות סינית. 
סאצ'י מכר הרבה פריטים מאוסף האמנות האמריקנית שלו, והשקיע בדור חדש של אמנים בריטיים, חלקם אמנים אוונגרדיים, חלקם מקבוצת "אמנים בריטים צעירים" (YBAs), אותם סאצ'י מממן, מציג ומקדם. ראשית המגמה הזו של הגלריה החלה בתערוכה ומיצג של יצירות האומן דמיאן הירסט בשנת 1988. אמנים ידועים אחרים שמציגים אצלו הם: ג'ני סאוויל, שרה לוקאס, גאווין טורק, ג'ייק ודינוס צ'פמן ורחל ויטריד (Whiteread). לצדם מוצגות עבודות של אמנים צעירים מרחבי העולם, כגון ישראל, אפריקה ודרום אמריקה.
הצלחתה של הגלריה הביאה לשיתוף פעולה בינה לבין בית המכירות הפומביות פיליפס דה פורי (Phillips de Pury) והגלריה הועברה לבניין גדול בצ'לסי. 
הכניסה לגלריה בחינם, מלבד אירועים מיוחדים שהכניסה אליהם בתשלום.
אלוף בן

ביוגרפיה

בן נולד ברמת השרון ב-1965 בשם אלוף בומשטיין, לעתידה ולמשורר אריה סיון. סבו, חיים בומשטיין, עבד בעיתון "הזמן" בווילנה. אלוף בן נקרא על שם אחיה הצעיר של אמו, אלוף (לופי) הורביץ, שנהרג במבצע חץ שחור ב-1955. שירת בצה"ל בחיל המשטרה הצבאית.
החל לעבוד ברשת המקומונים "העיר" ב-1986, אז עיברת את שם משפחתו מבומשטיין לבן. בתקופת עבודתו ב"העיר" הפכה כתבה שלו, שנאסרה לפרסום על ידי הצנזורה, על חילופים צפוים בראשות המוסד לבסיס לבג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי. בין שאר הכתבות שפרסם ב"העיר" ניתן למנות את התחקיר הראשון על הונאת "הפנסיה הגרמנית", את הראיון הראשון עם עמוס לוינברג, קצין המודיעין שנשבה במוצב החרמון ומסר לשוביו הסורים את סודות רבים, סיפור גירוש ערביי מג'דל (אשקלון) בשנת 1950 ותחקיר על הפיכתו של הוועד למען החייל לארגון כלכלי שמספק שירותים לצה"ל.
בשנת 1989, עבר לעיתון "הארץ", שם פרסם זמן קצר לאחר מכן את פרשת השחיתות של תא"ל רמי דותן מחיל האוויר. בן עבד בעיתון במגוון תפקידים, בהם עורך לילה, כתב תחקירים, ראש מערכת החדשות וכתב לענייני ביטחון. משנת 1993 עד תחילת 1997 היה כתב מדיני, אז התמנה לראש מערכת החדשות, ושב לתפקיד כתב מדיני ביוני 1999, תפקיד אותו מילא עד סוף שנת 2007. ככתב מדיני סיקר שישה ראשי ממשלה, את תהליכי השלום עם הפלסטינים, סוריה וירדן, האינתיפדה השנייה, ההתנתקות מעזה, מלחמת לבנון השנייה ותוכנית השלום של אהוד אולמרט. בן צפה את כישלון פסגת קמפ-דייוויד בטור שפרסם ביולי 2000 ערב פתיחתה, אך הודה בטעותו על שלא זיהה את התפנית בעמדתו של אריאל שרון לפני שהודיע על תוכנית ההתנתקות.
בשנת 2008 זכה ב"מלגת שיף" כחוקר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
בשנים 2009 - 2011 שימש ככתב מדיני וכעורך עמוד הדעות של הארץ במקביל לעבודתו כפרשן מדיני, עד שב-1 באוגוסט 2011 מונה לעורך הראשי של העיתון והחליף בתפקיד את דב אלפון. מאמריו התפרסמו בעיתונים בינלאומיים כמו "ניו יורק טיימס", "גרדיאן", "פוריין אפיירס" ו"ניוזוויק". כעורך פרסם בין השאר מספר כתבות על הבוררות בין מדינת ישראל לאיראן בעניין חברת קו צינור אילת אשקלון ומאמר דעה בו טען שעמדתו המדינית של ראש הממשלה בנימין נתניהו היא מאמץ רב שנים למיגור התנועה הלאומית הפלסטינית. כעורך ראשי פרסם את מאמרו מעורר המחלוקת של גדעון לוי "הרעים לטיס" שמתח ביקורת על מוסר הלחימה של צה"ל בהפצצת עזה בעת מבצע צוק איתן.
החל מ-1 בספטמבר 2017 הוא משמש גם העורך הראשי של דה-מרקר.
נשוי לדנה פלד (בתם של דליה וישראל פלד), ולהם בן ובת. כמו כן יש לו בת מזוגיות קודמת עם העיתונאית ראלי סער.
הארמייה ה-41 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה במאי 1942 על בסיס היחידות של חזית קלינין. היא השתתפה בקרב רז'ב השני. במהלך נובמבר 1942 היא כותרה, אך חלק משמעותי של יחידותיה הצליחו לפרוץ את המצור. במהלך שנת 1943 יחידות הארמייה קיבלו תגבור והמשיכו בלחימה במרחב רז'ב. לאחר סיום הקרבות הבאזור, יחידותיה הועברו לטובת ארמייה ה-39 ו-ארמייה ה-43 ומפקדת הארמייה הועברה לעתודה.
ג'ימי מרין

תחילת הקריירה

מרין נולד וגדל בשכונת טיבאס בפרובינציה של סן חוסה שבקוסטה ריקה, והחל את קריירת הנוער שלו עם דפורטיו סאפריסה, הקבוצה המעוטרת ביותר בליגת העל של קוסטה ריקה. ב-6 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בניצחון 3–2 נגד דפורטיבו כרמליטה. ב-23 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד מוניציפל פרז זלדון. ב-18 במאי 2016 עבר מרין לארדיאנו בחוזה לשלוש שנים והושאל מיד לבלן. ב-31 באוקטובר, כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 2–3 על אוניברסידאד דה קוסטה ריקה. מרין ערך את הופעת הבכורה שלו עבור ארדיאנו ב-9 בינואר 2017, וכבש בניצחון 0–2 על מוניציפל פרז זלדון.

הפועל באר שבע

ב-12 ביוני 2019 סיכם מרין את תנאיו לשלוש עונות במדי הפועל באר שבע מליגת העל. ב-25 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0–0 עם בית"ר ירושלים. ב-1 בספטמבר 2019 כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון קבוצתו 3–0 על הפועל חדרה.

נוער

מרין זומן לנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20, על מנת להשתתף באליפות העולם של קונסקאף עד גיל 20 שנערכה בשנת 2017. בנוסף, זומן על ידי המנג'ר מרסלו הררה לנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20 על מנת להשתתף גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בשנת 2017. ב-7 ביולי 2018, הוא נכלל בסגל נבחרת קוסטה ריקה עד גיל 21, לקראת הטורניר מרכז אמריקה וקריביים שנערך בשנת 2018.

בוגרים

ב-16 ביוני 2017, נכלל מרין בסגל הזמני של 26 שחקנים לגביע הזהב של CONCACAF. עם זאת, הוא לא נכלל בסגל האחרון של 23 השחקנים. אך, ב-15 ביולי הוא הוזמן לסגל בעקבות פציעות של שחקני הנבחרת. ב-28 באוגוסט 2018, הוזמן מרין לנבחרת לצמד המשחקים נגד דרום קוריאה ויפן. ב-7 בספטמבר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 0–2 נגד יפן.
משהו קרה

מקור השם

השורה "משהו קרה" מופיעה פעמים רבות לאורך הספר בהקשרים שונים. לרוב, השורה מופיעה בעת הצגת הניגוד בין העבר להווה. למשל, כשבובי משווה בין הנער האופטימי שהוא היה פעם לבין עצמו בהווה, הוא אומר "כנראה שמשהו קרה לי מתישהו".

עלילה

בובי סלוקום הוא אמריקאי בגיל העמידה, העומד בפני קידום מקצועי על חשבון חברו בעת התרחשות הסיפור. סיפור המסגרת של הספר מתאר את התלבטויותיו של בובי לגבי הקידום, אולם עיקר הספר הוא תיאורים של חייו של בובי באופן כללי. לספר כמה חלקים עיקריים (מלבד פרולוג ואפילוג קצרצרים):

"המשרד שאני עובד בו"

בחלק זה מתאר בובי את יחסי העבודה במשרד שבו הוא עובד. מושם דגש על פחד הדדי ששורר בין כל העובדים בחברה, ועל הצביעות שרווחת בה. לאורך כל הספר לא מסופר באיזה סוג חברה מדובר, ומה היא מטרתה.
על פי תיאורו של בובי, נראה שעיקר ההוויה בחברה אינו העסקים או המוצרים של החברה, אלא ה"אווירה החברתית" ויחסי האנוש בתוך החברה, הכוללים מאבקי כוח קטנוניים, וגם רשת ענפה של רומנים ותככים רומנטיים.

"אשתי אומללה"

בחלק זה מתאר בובי את חיי הנישואים שלו ושל אשתו, ואת חיי המשפחה שלו. אשתו של בובי היא עקרת בית, וניכר שהיא משועממת. מושם דגש על הניגוד בין יחסיהם הסוערים של בני הזוג בתחילת היכרותם לבין יחסיהם האפורים בנקודת הזמן שבה מתרחש הסיפור. 
בנוסף, מושם דגש על הפחד מגירושים ומהחיים לבד. פחד זה מוביל לכך שבני הזוג אינם נפרדים, אף על פי שהם אינם מאושרים יחד.

עברו של בובי

הספר מחולק לחלקים על פי חייו של בובי בהווה, אבל לכל אורך הספר יש גלישות רבות לתיאורים של העבר ותחזיות לגבי העתיד. עיקר תיאורי העבר עוסקים בילדות של בובי, וגם בתקופה קצרה במהלך נעוריו, שבמהלכה עבד בחברת ביטוח. מתוארים היחסים הרומנטיים בינו לבין וירג'יניה, עובדת אחרת בחברת הביטוח. בובי נוסטלגי מאוד לגבי תקופה זו, ומרבה לתאר את געגועיו לעבר בכלל ולווירג'יניה בפרט.

סגנון

הספר כתוב כולו בגוף ראשון, כאשר בובי הוא המספר וגם הדמות הראשית. הספר כתוב בסגנון זרם התודעה, ותיאורו של בובי "קופץ" מנושא לנושא כל הזמן. לעיתים קרובות בובי עובר מתיאור ההווה לתיאור העבר, משם לביקורת כללית על החברה ומשם שוב לתיאור ההווה.
בניגוד ל"מלכוד 22", ספרו הקודם של הלר, ש"זיגזג" בין הומור אבסורדי לבין קטעים "אפלים" ואירונים, ב"משהו קרה" כמעט אין קטעים מצחיקים או אבסורדיים, והוא דיכאוני ברובו. לעיתים קרובות מתוארת בדיחה או משחק מילים בסגנון "מלכוד 22", ומיד אחריה נכתב "חה חה" סרקסטי. 
השימוש בסוגריים רווח מאוד לאורך הספר. לעיתים קרובות מתואר דיאלוג בין בובי לדמות אחרת, והוא חושף את מחשבותיו באמצעות הסוגריים. (לעיתים השימוש בסוגריים בא להדגיש את הצביעות של בובי או של אחרים). יש בספר גם קטעים ארוכים באופן יוצא דופן (לעיתים באורך כמה עמודים) המוכלים בתוך סוגריים. הדבר מקשה על המעקב אחרי זרם התודעה של בובי, כי הקורא כבר שוכח על מה בובי דיבר "לפני שהתחילו הסוגריים".

ביקורות

הספר לא זכה להצלחה המסחררת שזכה לה "מלכוד 22", אך גרף ביקורות חיוביות רבות. ניכרה הפתעה בקרב המבקרים מהסגנון השונה.