google/wiki40b huggingface dataset:
זבולון בריט

הרב זבולון ליב בריט (בכתיב יידי: באריט; נפטר ב' בסיוון ה'תרס"ג, 28 במאי 1903) היה רב ופובליציסט ליטאי, רבן של עיירות וערים ליטאיות רבות, האחרונה שבהן פלונגיאן.

ביוגרפיה

נולד לרב יום טוב ליפמן, על שמו הוא מכונה ברי"ט - בן רבי יום טוב, ולעיתים: ר' זבולון ליפמן. צאצאיו דבקו בשם ליפמן כשם משפחתם, בנו יצחק אייזיק מרדכי ליפמן, היה אביו של חוקר תולדות יהודי ליטא והעיר קובנה דוד מתתיהו ליפמן שנספה בשואה.
הרב בריט היה תלמידו של מהרי"ל דיסקין, נודע כבקי גדול בהלכה ובספרות חז"ל. לצד בקיאותו בתורה היה ידען גדול בהוויות העולם וניצל את ידיעותיו לפולמוסיו עם כותבים לא-דתיים בעיתונות היהודית. לפי סקירה שהתפרסמה לאחר פטירתו בירחון החרדי "הפלס" הוא פרסם גם מאמר אנטי-ציוני חריף בעילום שם מחשש שיבולע לו. גם הרב חיים ברודי מצטט אותו בחייו כאנטי-ציוני אולם חוגים דתיים ציוניים ראו בו חובב ציון בשל ידידותו עם הרב צבי הירש קלישר, ואברהם יעקב סלוצקי אף פרסם בשמו דברים בשבח בנין ארץ ישראל.
שימש כרב בעיירות וערים רבות, בהן: דרשונישוק, גודלבה (גודלעווע), פיליפובה (פיליפּאָווע) , וקראזש. בעשרים שנותיו האחרונות כיהן כרבה של פלונגיאן ובה נפטר ונקבר.
כתביו הרבים לא נדפסו, הוא מצוטט בספרי בני דורו כמו שו"ת מגן שאול לרב שאול קצנלנבוגן משילעל. מלבד מאמרי הפובליציסטיקה שפרסם בעיתונים כמו "המגיד" והירחון "הפלס", כתב הרב בריט גם בכתבי עת תורניים כמו "יגדיל תורה" האודסאי. חלק מחידושיו התורניים משוקעים בספרו של חתנו, הרב דב משה בן יחיאל מיכל נאמיאט שכיהן אף הוא כרבן של קרוז' ופלונגיאן.
צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן

צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן (בהולנדית: Internationale Vierdaagse Afstandsmarsen Nijmegen) היא אירוע ספורט עממי של צעדה בת ארבעה ימים המתקיים מדי שנה בניימכן שבהולנד.
הצעדה נפתחת ביום שלישי השלישי בחודש יולי, ונמשכת ארבעה ימים רצופים של הליכה (למרחקים של 30–50 ק"מ מדי יום), ולצדה אירועי תרבות שונים. זהו אירוע הצעדה הגדול ביותר בעולם. 
במסגרת האירוע מוזמנים לוחמי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה לציין את השתתפותם בשחרורה של הולנד מן הכיבוש הנאצי. משתתפים מבריטניה, קנדה, ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד, פוקדים באופן קבוע את הצעדה. בשנות ה-50 וה-60 שלחה אף ישראל משלחות רשמיות לצעדה.
בעקבות צעדה זו נערכה גם בישראל צעדת ארבעת הימים.
רוברטו פירמינו

קריירת משחק

פירמינו החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של פיגיירנסה, אליה הצטרף בשנת 2008, כשהיה בן 17. בגילאי הנוער שימש בעיקר כקשר אחורי. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת רשם ב-24 באוקטובר 2009, מספר שבועות לאחר יום הולדתו ה-18, כשעלה כמחליף בהפסד הביתי 2-1 לפונטה פרטה במסגרת ליגת המשנה הברזילאית. כשלושה חודשים אחר כך כבר צורף באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת. בסיום עונת 2010 בליגת המשנה, העפילה פיגיירנסה חזרה לליגה הבכירה לאחר היעדרות של שתי עונות. פירמינו תרם שמונה שערי ליגה ב-36 הופעות בדרך למקום השני בליגה.
בדצמבר 2010 חתם פירמינו בקבוצת הופנהיים מהבונדסליגה, והצטרף אליה כחודש לאחר מכן, עם פתיחת חלון ההעברות. הוא הספיק לערוך 11 הופעות ליגה במהלך עונת 2010/2011, ולכבוש שלושה שערים.
החל מעונת 2011/2012, הפך פירמינו לחלק חשוב ממערך הקישור בהופנהיים. החל מאותה עונה הוא פתח כמעט בכל משחקי הליגה של הקבוצה, והיה לבורג מרכזי בקבוצה. לשיא פריצתו הגיע פירמינו בעונת 2013/2014. הוא כבש 16 שערי ליגה ב-33 הופעות, והיה למלך שערי הליגה של קבוצתו באותה עונה, ורביעי בכל הבונדסליגה. על הישגיו אלו זכה פירמינו בתואר פריצת העונה בבונדסליגה.
ב-23 ביוני 2015, בזמן שפירמינו שהה עם נבחרתו בקופה אמריקה 2015, הגיעה קבוצתו להסכמה על מכירתו לליברפול האנגלית. ב-4 ביולי, כשבועיים לאחר מכן, הושלמה העסקה עם השלמת הבדיקות הרפואיות וקבלת רישיון העבודה של השחקן. סכום ההעברה הוערך בכ-41 מיליון אירו, ובכך הפך פירמינו לשחקן הייצוא היקר ביותר בתולדות הבונדסליגה, כשניפץ את שיאו של אדין דזקו (מוולפסבורג למנצ'סטר סיטי ב-2010, תמורת כ-37 מיליון אירו). פירמינו קיבל את המספר 11. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג כבר במחזור הראשון של עונת 2015/2016, כשעלה כמחליף ל-12 דקות בניצחונה של קבוצתו 1-0 על סטוק סיטי. בינואר 2016 כבש את שערו הראשון בליברפול בניצחון 4-1 על מנצ'סטר סיטי. בתום העונה פתח בהרכב קבוצתו לגמר הליגה האירופית 2016, בו נוצחה ליברפול 3-1 על ידי סביליה.
לאחר שליברפול החתימה את השחקן מוחמד סלאח ביוני 2017 ונתנה לו את המספר 11, פירמינו קיבל את המספר 9.

נבחרת ברזיל

ב-23 באוקטובר 2014 קיבל פירמינו את זימון הבכורה שלו לנבחרת ברזיל ממאמן הנבחרת דונגה, לקראת צמד משחקי ידידות מול טורקיה ואוסטריה. במשחק הראשון, מול טורקיה ב-12 בנובמבר, רשם פירמינו את הופעת הבכורה שלו, כשעלה כמחליף ל-17 דקות. במשחק השני מול אוסטריה שישה ימים אחר כך, כבש פירמינו את שער הבכורה שלו בנבחרת, בדרך לניצחונה של ברזיל 2-1.
דונגה זימן את פירמינו לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2015. פירמינו שותף בכל ארבעת משחקיה של ברזיל בטורניר, ולמעט משחק הפתיחה, בכולם פתח בהרכב. הוא אף כבש שער אחד, בניצחון 2-1 על ונצואלה בשלב הבתים, משחק שהבטיח לברזיל את ראשות הבית.
בשמינית מונדיאל 2018 כבש שער בניצחון 2:0 על מקסיקו.

סטטיסטיקות

נכון ל-10 במרץ 2019
הרברט קליין

ביוגרפיה

קליין נולד בוורוצלב שבפולין. בשנת 1941 זכה באליפות גרמניה לנוער במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.1 דקות. במלחמת העולם השנייה הוא התגייס לצי הגרמני בקיל ובשנת 1943 נפל בשבי הבריטי, ממנו חזר למינכן גרמניה במרץ 1948.

אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1950 זכה קליין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:38.6 דקות, לפני מוריס לוסיין מצרפת (2:40.9 דקות) ובנט רסק משוודיה (2:43.8 דקות).

שיאן עולם

בתחרות שנערכה במינכן ב-9 ביוני 1951 קבע קליין שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.3 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של ג'ו ורדור מארצות הברית (2:28.3 דקות). 
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה קליין במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:35.9 דקות, אחרי ג'ון דייוויס מאוסטרליה בשיא אולימפי חדש של 2:34.4 דקות ובואן סטספורת' מארצות הברית (2:34.7 דקות).
באולימפיאדת מלבורן (1956) השתתף קליין במשחה ל-200 מטר חזה, אך נפסל כבר בשלב המוקדמות.
קליין נפטר במינכן ב-24 בספטמבר 2001 בהיותו בן 78.
מנזר דיר אנטוניוס

מנזר דיר אנטוניוס (בקופטית: אָנְבָּה אָנְטוּניוּס) הוא מנזר ברובע הנוצרי השייך לעדה הקופטית, סמוך לתחנה התשיעית בדרך הייסורים. המנזר, הבנוי על גג כנסיית הקבר, סמוך למתחם דיר אל סולטאן, מנציח את שמו של אנטוניוס הקדוש, הראשון מהקופטים שיצא להתבודד כנזיר במדבר. במתחם הקופטי חיים כ-20 נזירים שמוצאם במצרים. ראשית המנזר במבנים שהיו קשורים לקפלת הלנה שבכנסיית הקבר, והוא נזכר בכתבי עולי רגל. המנזר שוקם ב-1875 בסיוע קופטים אמידים ממצרים, על-מנת להכשיר בו מגורי נזירים ואכסניית צליינים. ב-1912 הפך המקום רשמית למושב הארכיבישוף הקופטי של ירושלים ולמרכז הפטריארכיה הקופטית של העיר.
במתחם שלוש כנסיות: כנסיית הלנה, מעליה כנסיית סנט אנטוניוס ומעליה כנסיית הבתולה. בקומה הרביעית נמצאים מגורי הארכיבישוף הקופטי של ירושלים וטרקלין לקבלת אורחים.

כנסיית סנט הלנה

בכנסייה אולם מאורך מעוטר באיקוניות בהן ג'ורג' הקדוש ו"הבשורה". מתחתיה שוכן "בור הלנה" (או בריכת הלנה) - מאגר מים גדול אליו מובילות 51 מדרגות. הכנסייה שוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20. טקסים מתקיימים במקום מדי יום ה'.
 מדיה וקבצים בנושא כנסיית סנט הלנה בוויקישיתוף

כנסיית סנט אנטוניוס

כנסייה זו היא הכנסייה המרכזית של המתחם וצמודה לכנסיית הקבר מצפון. הכנסייה הוקמה ב-1903 והוקדשה לבזילאוס, הפטריארך הקופטי הראשון של ירושלים, שהתמנה לתפקידו ב-1266. בשנת 1960 עברה הכנסייה שיפוץ נרחב. זוהי אחת הכנסיות הקופטיות הבודדות שפתחן פונה מזרחה. שוכנת ליד תיכון טרה סנטה.

כנסיית הבתולה

הכנסייה היא חדר במתחם בו אירע אירוע מוזר וניסי בו התגלתה מרים לסטודנטים בשנת 1954. יעקובוס, הארכיבישוף של ירושלים, הקדיש את החדר לכנסייה. במקום פרסקאות מודרניים ואיקוניות של מרים. כיוון שמרים התגלתה ביום שני בבוקר, נערך טקס במקום בכל יום שני בבוקר.
מייקל אוליבר

קריירת שיפוט

אוליבר נולד באשינגטון, נורת'מברלנד והוא שופט כדורגל מאז גיל 14. הוא התקדם במהרה בדרגות. הוא הפך לשופט הצעיר ביותר בפרמייר ליג כאשר שפט משחק בין פולהאם לפורטסמות' בינואר 2010.
ב-2013 הוא שפט את גמר גביע הליגה באצטדיון ומבלי וגם את חצי גמר הגביע האנגלי ובכך הפך לשופט הצעיר ביותר שהגיע למעמד הזה. שנה לאחר מכן הוא גם שפט את מגן הקהילה האנגלי בין מנצ'סטר סיטי לארסנל. בשנת 2015 אוליבר שפט את גמר אליפות העולם עד גיל 17 בצ'ילה. ב-28 בפברואר 2016 אוליבר שפט את גמר גביע הליגה בין ליברפול למנצ'סטר סיטי.
בשנת 2016 הוא שפט לראשונה משחק בליגת האלופות. הוא שפט בשלב הבתים את ספורטינג ליסבון נגד לגיה ורשה.
ב-14 במרץ 2018 אוליבר שפט את משחק שמינית גמר ליגת האלופות בין באיירן מינכן לבשיקטש.
ב-11 באפריל 2018 אוליבר שפט את משחק הגומלין של רבע גמר ליגת האלופות של ריאל מדריד נגד יובנטוס. עד לדקה התשעים יובנטוס הובילו 0–3 מצב שהיה מביא את המשחק להארכה. בדקה ה-92 אוליבר שרק לפנדל שנוי במחלוקת לטובת ריאל מדריד מה שגרם לכעס אצל שחקני יובנטוס ושוערה של יובנטוס ג'אנלואיג'י בופון הורחק עקב התנהגותו בעקבות ההחלטה. ריאל כבשו את הפנדל ויובנטוס הודחו מהטורניר. בעקבות החלטה זו קיבלו אוליבר ואשתו איומים על חייהם
ב-19 במאי 2018 אוליבר שפט את גמר הגביע האנגלי בין צ'לסי למנצ'סטר יונייטד המשחק הסתיים בתוצאה 0–1 לצ'לסי.
אן-לאור פולי

רקע

פולי נולדה בלומה, טוגו, לז'ולייט ריימן ואמה פולי, שהיה מפיק טלוויזיה ורדיו. היא למדה משפטים בפריז, ועבדה בתור יועצת משפטים לאונסק"ו.
היא לא למדה קולנוע, אך שאבה השראה מעבודתן של הבמאית הגואדלופית-צרפתייה שרה מולדורור, וכן של הבמאית והאתנולוגית הסנגלית סאפי פיי. שתי היוצרות היו חלוצות כנשים בתחום הקולנוע האפריקאי, ופולי הרגישה מחויבות גם היא לתרום לסיפור סיפורים אפריקאים מנקודות מבט של אפריקאים, וסיפורים של נשים מנקודת מבטן של נשים. גם בעבודתה המשפטית היא מתמחה בנושאים אפריקאים. הסרטים שלה עוסקים, בהתאם, בנושאים סוציו-פוליטיים אפריקאים, והיא יצרה עד כה כ-20 סרטים תיעודיים. בין 1997 ל-2006, נבחרה פולי למועצת המנהלים של FEPACI, הפדרציה הפאן-אפריקאית לקולנוענים. היא הצטרפה בספרות הקולנועית-ההיסטורית לשורת הנשים החלוצות בקולנוע אפריקאית בשל גוף עבודתה, אשר נחשב כ"משנה מודעות", בשל הייצוג של נשים אפריקאיות כ"בעלות הכוח לייצר שילובי אישיות... ואידאולוגיה" אשר "אינן מבוססות על אלו של נשים אירופאיות".
סרטה הראשון של פולי, Le Gardien des Forces משנת 1992, מתאר את חייו ועבודתו של כומר וודו בשם סיקאבי, הגישה שלו והסיבות לעבודתו, ושל משפחתו אליו, ומשווה בין המסורתי למודרני בתרבות הטוגולזית. על פי סיקאבי, הוא חושף את "הכוחות של העולם" בוודו שלו, ומשתמש בכך כדי להביא לשינוי. הסרט זכה בפרס סרטי הנשים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במונטריאול.
ב-1994 פולי זכתה במדליית כסף בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו עבור סרטה התיעודי Femmes aux yeux ouverts (נשים עם עיניים פקוחות).
הסרט מתעד נשים מבנין, בורקינה פאסו, מאלי, וסנגל המדברות על חייהן.
רצף הפתיחה של הסרט, השני שלה, מראה אישה צעירה מסתכלת למצלמה, ומדקלמת את השיר:
A good woman should obey her husband at all times,

A good woman should not know how to read,

A good woman's eyes should not be open.
את השיר כתבה מוניק איבודו מבורקינה פאסו, אחת הנשים המתוארות בסרט.
 הנשים בסרט מדברות על הדרכים בהן הן מתמודדות עם בעיות שונות בתרבויות שלהן: בשבעה פרקים, הסרט עוסק בנושאים של כריתת הדגדגן, נישואים כפויים, HIV/איידס, מאבק, הישרדות, כלכלה ופוליטיקה. הסרט מתאר את הפרדוקס שבו לנשים יש אחריות גדולה על הישרדות ורווחת משפחותיהן, ניתנת להן אך מעט יכולת להחליט דברים חשובים.
הסרט של פולי משנת 1996, Les Oubliées (הנשים הנשכחות), הוא סרט תיעודי על אנגולה. אחרי עשר שנים של מאבק לעצמאות, המלחמה באנגולה נמשכה עוד עשרים שנים נוספות. הסרט בוחן את המניעים של הלוחמים, אשר היו מקושרים למלחמה הקרה, התערבות קובנית והמשטר הגזעני בדרום אפריקה.
בסרט, פולי שוב מאפשרת לנשים לספר את הסיפורים שלהן, ומאפשרת להן לספק נקודת מבט ייחודית של נשים לגבי הסכסוך.
הסרט שלה משנת 1998, Sarah Maldoror ou la nostalgie de l'utopie (שרה מלדורור או נוסטלגיה לאוטופיה) הוא מחווה ליוצרת הקולנוע שרה מלדורור, אשר יצרה את הסרט הקלאסי Sambizanga ‏(1972).
סטיבן דיליין

ביוגרפיה

דיליין נולד בקנזינגטון, לונדון לברידג'ט (לבית קורוון) וג'ון דיליין (מנתח אוסטרלי). הוא למד היסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטת אקסטר, ולאחר מכן הפך עיתונאי ב-Croydon Advertiser. לאחר שקרא כיצד השחקן טרבור איב עבר מאדריכלות למשחק, ומאחר ולא היה מרוצה מהקריירה שלו, החל ללמוד בבית הספר הישן לתיאטרון של בריסטול.
דיליין עובד כשחקן תיאטרון ובין הופעותיו הידועות ניתן למנות את ארצ'ר ב-The Beaux Stratagem (מחזה של ג'ורג' פארקוואר), פריור וולטר במלאכים באמריקה, המלט, קלוב במחזהו של סמואל בקט, "סוף משחק", הדוד ואניה, הנרי ב"הדבר האמיתי" של טום סטופרד, שזיכה אותו בפרס טוני.
כשחקן טלוויזיה וקולנוע הופיע כהורציו בסרט המלט (1990) יחד עם מל גיבסון. הוא שיחק בסרט ברוכים הבאים לסראייבו (1997), ובסרט משחקי ריגול ‏ (2001). בשנת 2002 הופיע בסרט השעות כלנארד וולף, בטרילוגית סרטי גול! כגלן פוי. בשנת 2008 הופיע במיני סדרה ג'ון אדמס, והיה מועמד לפרס אמי. בשנת 2009 זכה בפרס באפט"א על משחקו ב-The Shooting of Thomas Hurndall. משנת 2011 עד 2015 גילם את סטאניס באראתיאון במשחקי הכס. בשנת 2017 יופיע לצידו של גארי אולדמן בסרט "השעה האפלה ביותר".

חיים אישיים

בניו, מהשחקנית נעמי וירת'נר הם השחקנים פרנק דיליין (הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם, אימת המתים המהלכים) ושיימוס דיליין. אחיו הצעיר של סטיבן, ריצ'רד דיליין, אף הוא שחקן.
משה קהירי

משה קהירי (אפריל 1914 - 6 בדצמבר 1996) היה אסיר ציון וחבר במועצת העירייה הראשונה של באר שבע.

ביוגרפיה

משה קהירי נולד בשנת 1914 בפורט סעיד שבמצרים. אחד משבעה אחים, לאב יליד טורקיה שהיגר למצרים ולאם ילידת חאלב, סוריה. קהירי למד בבית הספר יהודי במצרים וספג את הרעיון הציוני. בשנת 1935, עם סיום לימודיו, עלה לארץ ישראל עם אמו ושניים מאחיו. בארץ חבר לחלוצי המפעל הציוני ועסק בפעילויות להגשמת החזון.
בשנת 1938 חזר לפורט סעיד, על מנת לקדם שם את הגשמת החזון הציוני. באוקטובר 1941 נישא בפורט סעיד, ונולדו לו ששה ילדים. בשנת 1948 נתפס על ידי השלטונות המצריים ונכלא במחנה עבודה בשל פעילותו הציונית. בתום שמונה עשר חודשי מאסר, הצהיר על וויתור על נתינותו המצרית, גורש ממצרים ונאסרה עליו כניסה אליה עד סוף ימיו.
השלטונות המצרים נתנו לו ארכה של 48 שעות לעזוב את מצרים. במהלך ארבעים ושמונה שעות הארכה, ביוני 1950, עלו קהירי ומשפחתו ארצה. קהירי הוכרז כעציר ציון על פועלו למען הקמת המדינה. לימים התיישב בבאר שבע והפך חבר בוועד העולים ובהסתדרות העובדים. קהירי היה סגנו של ראש עיריית באר שבע הראשון, דוד טוביהו. וחבר במועצת העירייה הראשונה ונכח בישיבתה הראשונה שהתקיימה ב-28 ביוני 1951,  
קהירי נפטר ב-6 בדצמבר 1996. בבאר שבע קיים רחוב על שמו כהוקרה על תרומתו ליישוב היהודי בארץ ועל פועלו למען העיר באר שבע, רחוב משה קהירי בשכונת רמות.
אגסילאוס (מדינאי)

אגסילאוס (ביוונית: Ἀγησίλαος; המאה ה-3 לפנה"ס) היה נואם ומדינאי ספרטני בולט שהכשיל למעשה את הרפורמות שניסה ליזום אגיס הרביעי.

ביוגרפיה

פלוטארכוס מתאר את אגסילאוס כ-"נואם רב עוצמה אם כי נשי ורודף בצע בגלוי." אחותו נישאה למלך האוריפונטידי אאודומידס השני וילדה לו את אגיס הרביעי. אגיס תכנן רפורמה מקיפה שנועדה לשנות לחלוטין את המצב בספרטה. אגיס רצה לזכות בתמיכת אמו לשם כך, שכן היא הייתה אשה עשירה ורבת השפעה בספרטה. אולם ידע שהיא לא תסכים לעשות זאת. על כן הוא פנה אל אגסילאוס אחי אמו בבקשת עזרה. אגסילאוס לא התלהב מהרעיון של אחיינו, אולם הוא היה שקוע בחובות כבדים ושמיטת החובות שתכנן אגיס קרצה לו. על כן הוא הסכים למהלך ויחד עם אגיס שכנע את אחותו לתמוך בכספה בתוכניותיו של בנה.
בהמשך מונה אגסילאוס לראש האפורים ותמך בשמיטת החובות שארגן אגיס. אולם לאחר שהתוכנית עברה הוא עיכב את אגיס מלבצע את שאר הרפורמות המתוכננות. למזלו שליט הליגה האכאית אראטוס מסיקיון ביקש מאגיס לבוא לסייע לו נגד האיטולים. אגסילאוס תמך בהצעה וקיווה כך להשהות את ביצוע התוכניות הנוספות של אגיס. הוא הושאר כעוצר בספרטה בזמן שאגיס יצא למסע. אולם הוא שלטונו היה מושחת ורודני, ומתנגדו של אגיס לאונידס השני חזר לספרטה וביצע הפיכה. אגסילאוס נמלט מהעיר יחד עם בנו היפומדון.
עקרון העקביות

במשחק מיקוח בו ישנם יותר משני שחקנים, פתרון מקיים את עקרון העקביות (consistency) אם לאחר סיום המשחק כל זוג שחקנים שמחליט לחזור לבורר על-מנת לערער על חלקם בהסכם, ימצא שהבורר, הפוסק לפי מושג הפתרון , יחליט שלא לשנות את התוצאה.

ניסוח פורמלי

משחק מיקוח עם  שחקנים הוא זוג  שבו: היא קבוצה קמורה קומפקטית ולא ריקה. היא נקודת אי-הסכמה. יש  המקיימת .
בדומה למקרה של שני שחקנים, פתרון הוא פונקציה המתאימה לכל משחק מיקוח נקודה . המשמעות היא שנקודה היא תוצאת המשא ומתן רק אם כל השחקנים יסכימו לשתף פעולה. לא נלקחת בחשבון אפשרות שקואליציה חלקית של שחקנים תשתף פעולה ותשיג לעצמה תוצאה שעדיפה לה על-פני .
קיים פתרון יחיד , עבור משפחת משחקי המיקוח עם  שחקנים, המקיים את עקרונות הסימטריה, היעילות, הקווריאנטיות תחת טרנספורמציות אפיניות, והאי-תלות באפשרויות לא רלוונטיות. הנקודה  היא הווקטור  ב-  שעבורו שטח המלבן ה- ממדי  מקסימלי.
Taking Chances

רקע והפקה

בשונה מאלבומיה הקודמים, בנוסף למוזיקת הפופ שאפיינה את אלבומיה הקודמים, האלבום הכיל גם מוזיקת רית'ם אנד בלוז ורוק, וכלל עבודה עם מפיקים שונים, בניהם: ג'ון שנקס, הזמרת לינדה פרי, בן מודי (חבר להקת אוונסנס לשעבר), הזמר ני-יו, צ'אק הרמוני, טריקי סטיוארט ועוד.  
האלבום זכה לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה שטענו כי "לא נלקחו בו סיכונים למרות הכל".

הצלחה

האלבום זכה להצלחה רבה כאשר נמכר ב-3.1 מיליון עותקים ב-2007 בלבד, ומכר בסך הכל 3.7 מיליון עותקים בעולם. הוא הגיע לעשירייה הפותחת במידנות רבות ולמקום הראשון במדינות כמו קנדה, שווייץ ודרום אפריקה ולמצעד האלבומים הכללי של אירופה. 
בארצות הברית גם האלבום זכה להצלחה כאשר מכר 1.1 מיליון עותקים במדינה והגיע למעמד פלטינה. בקנדה מכר 400 אלף עותקים והגיע למעמד פלטינה מרובעת.

סינגלים

הסינגל הראשון מהאלבום בעל אותו שם "Taking Chances", יצא בספטמבר 2007 והגיע למקום ה-12 במצעד האירופאי הרשמי ולמקום ה-9 בקנדה. בינואר 2008 שוחרר הסינגל השני "Eyes on Me" בבריטניה בלבד אך לא הצליח במדינה בשל היעדר קליפ. 
הסינגל השלישי מהאלבום היה "A World to Believe In" אשר שוחרר ביפן בלבד במקביל ל-"Eyes on Me" שם הגיע למקום השמיני. הסינגל האחרון מהאלבום היה "Alone" אשר שוחרר בצפון אמריקה במאי אותה שנה אך לא הצליח לשחזר את הצלחת השירים הקודמים. 
בפברואר 2008 יצאה דיון לסיבוב הופעות עולמי לקידום האלבום תחת השם "Taking Chances World Tour". זה גם היה סיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה מאז 1999 במהלכו ביקרה ב-5 יבשות שונות וגרפה 280 מיליון דולר מה שהופך אותו לסיבוב ההופעות ה-7 המרוויח ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21, לסיבוב ההופעות השני הנשי המרוויח ביותר לעשור הזה ולאחד מסיבובי ההופעות הנשיים המרוויחים ביותר בהיסטוריה.
פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש

עלילה

בסיום הסרט הראשון, הספן ג'ון סמית (דונל גיבסון) נפרד מהילידים האינדיאנים ומהנערה פוקהונטס (אירן בדרד), כשהוא פצוע בחזהו; פוקהונטס מוותרת על אהבתה אליו לטובת עמה, ולא מצטרפת אליו במסעו חזרה לארצו, אנגליה. בנוסף מסתיים הסרט בהשלכתו של המושל המרושע רטקליף (דייוויד אוגדן סטיירס) כבול לספינה, כשהמלחים ובראשם החובל הצעיר תומאס תופסים את הפיקוד. 
בסרט השני מותקף ג'ון סמית בספינתו על ידי חיילים הטוענים שנשלחו לתופסו בהוראת המלך ג'יימס (ג'ים קאמינגס). לאחר מרדף של רטקליף, יועץ המלך, הוא מודיע לכולם שהרג את ג'ון.
במקביל, פוקהונטס מתגעגעת לג'ון, וחברתה נקורמה מפצירה בה לשכוח אותו. ג'ון רולף (בילי זיין), דיפלומט צעיר אנגלי, נשלח למושבה המתפתחת באמריקה על ידי המלך ג'יימס, כדי לבקש מהצ'יף לבוא לאנגליה להידברות, אך נתקל בסירוב מצד המנהיג; לעומתו, בתו פוקהונטס נענית לכך, בעקבות עמדותיה ורצונה להביא לשלום. בעודה מלווה בבריון אינדיאני וברולף, היא מפליגה לאנגליה. 
בדרכם לאכסניה בלונדון הם פוגשים ברטקליף, הטוען שהם מסתירים זהב מהמלך ג'יימס. רולף מנסה להביא את פוקהונטס להידברות לפני המלך, אך רטקליף הנבל מתערב ומציע להביאה אל נשף גדול העומד להתקיים בקרוב. פוקהונטס מנסה ללמוד את כללי ההתנהגות בארמון המלוכה הבריטי ולהתלבש בלבוש מערבי, ורולף מלמד אותה לרקוד; הם מתאהבים. בערב הנשף פוקהונטס מצליחה להתלבש ולהתנהג בהתאם לכללים הנהוגים במקום, אך רטקליף משבש את המצב וגורם לפוקהונטס לנזוף במלך ולהיעצר, עוד לפני שאמרה את דבריה לגבי עמה.
רולף פוגש בדמות מכוסת ברדס המציעה לו לשחרר את פוקהונטס. השניים יוצאים למבצע חילוץ שבסופו הם משחררים את פוקהונטס; הדמות העלומה מתגלה כג'ון סמית.
פוקהונטס חוזרת בבגדיה המקוריים לארמון המלך הנדהם, לצד ג'ון. הם מגלים למלך שרטקליף שיקר לו, והמלך אומר שלצערו הוא כבר הפליג כדי להילחם באינדיאנים. ברגע האחרון מותקפות אניותיו של רטקליף והוא מובס. כשרטקליף חוזר לחוף, המלך ג'יימס, שמחכה לו שם עם חייליו, מצווה על חייליו לאסור את רטקליף על שקריו. רטקליף נאסר על ידי חיילי המלך ונלקח לכלא. 
המלך מעניק לג'ון ספינה משלו, והוא מגלה שעליו לוותר על פוקהונטס למען הרפתקאותיו. רולף מצטרף במפתיע להפלגתה של פוקהונטס לאמריקה, והם מתנשקים בספינה.
לואיק פרין

קריירה

פרין החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של פ.צ פריגנאו הצרפתית. לאחר כשנה עבר למחלקת הנוער של פ.צ צ'ארלס לה וגילנטה. בשנת 1997 פרין עבר למחלקת הנוער של סנט אטיין שם שיחק כ-6 שנים. בעודו בן 18 חתם פרין בקבוצה הבוגרת של המועדון לשנתיים בהן שיחק בתור מחליף. בשנת 2005 קיבל פרין את חולצת ההרכב בקבוצה, ועם השנים הפך לאחד השחקנים הבולטים בקבוצה. כיום, פרין משמש בתור קפטן ונחשב לבלם מהטובים  בכל הזמנים בקבוצה.

נבחרת לאומית

בשנת 2003 זומן פרין לנבחרת צרפת עד גיל 18 ושיחק בה פעמיים ואף כבש שער. שנה לאחר מכן זומן לנבחרת צרפת עד גיל 21 בה רשם 4 הופעות. בשנת 2015 זומן פרין על ידי המאמן דידייה דשאן לסגל נבחרת צרפת במשחקי הידידות נגד נבחרת אלבניה ונגד נבחרת שוודיה. לאור פציעתו של הבלם ממאדו סאקו זומן פרין בשנית למשחקי הידידות, הפעם נגד נבחרות גרמניה ואנגליה. פרין טרם שיחק משחק רשמי במדי הנבחרת.
שרלוטה, ארכידוכסית אוסטריה

ביוגרפיה

שרלוטה נולדה ב-1 במרץ 1921 בטירת פרנז'ן שבשווייץ. אביה היה קרל הראשון, קיסר אוסטריה ואמה הייתה זיטה, נסיכת בורבון-פארמה, בתם של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ומריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. שרלוטה נולדה לאחר שהוריה כבר הודחו מהשלטון בעקבות מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1921 זמן קצר לאחר לידתה, ניסו הוריה לתבוע מחדש את כתר ממלכת הונגריה מידי מיקלוש הורטי, אולם הם נעצרו ונשלחו לגלות באי מדיירה השייך לפורטוגל. בפברואר 1922 הצטרפו שרלוטה ואחיו אליהם במדירה. באותה שנה נפטר קרל, חודש לאחר יום הולדתה הראשון של שרלוטה.
המשפחה עברה לספרד, ולאחר מכן לבלגיה. בעקבות הקרב על בלגיה ב-1940 נמלטה המשפחה לארצות הברית ולקנדה. ב-1942 שרלוטה קיבלה תואר בכלכלה מאוניברסיטת לוואל, ולאחר מכן המשיכה ללימודים באוניברסיטת פורדהאם. ב-1943 החלה לעבוד במנהטן כעובדת סעד תחת השם שרלוט דה בר. ב-21 ביולי 1956 היא נישאה בפקינג שבגרמניה המערבית לגאורג, דוכס מקלנבורג. לאחר נישואיה עזבה את עבודתה כעובדת סעד ועברה לגור בגרמניה. בעלה נפטר ב-6 ביולי 1963, לא היו להם ילדים. היא עצמה נפטרה במינכן ב-23 ביולי 1989, ארבעה חודשים לאחר מות אמה, בגיל 68.
בידגושץ'

תולדות העיר

העיר מוזכרת לראשונה בתעודות מהמאה ה-13, ובשנת 1346 העניק לה קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, זכויות עיר, ומסר אותה למשפחת אצולה פולנית. מעת לעת נכבשה העיר בידי אבירי המסדר הטבטוני.
עם השנים הפכה העיר למרכז מסחר אזורי, בשל הימצאותה על נתיבי יבשה ומים חשובים, ובשנת 1594 העניק לה המלך זיגמונט השלישי ואזה היתר להוציא מטבעות.
באמצע המאה ה-17 ניזוקה העיר כתוצאה מהקרבות עם האימפריה השוודית, והשתקמה רק בשלהי המאה ה-18 תחת שלטון פרוסיה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 התפתחה העיר וגדלה, והוקמו בה בתי חרושת רבים. אחרי מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בשטחי פולין העצמאית, הגם שישבה בה אוכלוסייה גרמנית גדולה.

יהודי בידגושץ'

עם הענקת זכויות עיר לבידגושץ' הותר ליהודים להתיישב בה, ויהודיה הראשונים עסקו בסחר תבואות עם גדנסק. בשנת 1555, בעקבות לחץ אנשי הכנסייה המקומית, גורשו היהודים מהעיר.
יהודים שבו להתגורר בעיר רק עם סיפוחה לפרוסיה בשנת 1772. מראשית המאה ה-19 התקיימה בעיר קהילה עצמאית, עם בית כנסת ובית עלמין, אשר פרשה חסותה גם על מספר מעיירות הסביבה.
במהלך המאה ה-19 נטלו היהודים חלק פעיל בחיי המסחר בעיר, וזאת חרף הגבלות שונות שהוטלו עליהם. בשנת 1873 נמנו בעיר כ-2,100 יהודים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייסו רבים מיהודי העיר לצבא הגרמני, והתבלטו כפטריוטים גרמניים. לאחר המלחמה, היגרו יהודים רבים מהעיר לגרמניה.
פעילות ציונית התקיימה בעיר מסוף המאה ה-19, ובין מלחמות העולם פעלו בה מפלגות ותנועות נוער ציוניות. בשנות השלושים סבלו יהודי העיר מגל האנטישמיות בפולין, שבא לידי ביטוי בחרם על עסקי יהודים, בביזת דוכני יהודים בשוק, ובקריאות לסילוק היהודים ממוסדות הציבור והחינוך בעיר. טרם מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-3,000 יהודים.
בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ובתגובה על פגיעת פולנים מהעיר בחלק מתושביה הגרמנים, רצחו חיילי הורמכט כ-3,000 מתושבי העיר, פולנים ויהודים. זמן קצר לאחר מכן גורשו יהודי העיר הנותרים לגנרלגוברנמן, ורכושם הוחרם. גירוש היהודים מהעיר לווה במעשי התעללות והשפלה, ולאחר השלמתו, הוכרזה העיר באופן רשמי כ"נקייה מיהודים".
מטלית רצפה

מטלית רצפה או סחבה היא כינוי של בד, בדרך כלל מפלנל, המשמש לניקוי רצפות. כיום מיוצרות מטליות רצפה גם ממיקרופייבר, הן בעלות יכולת ספיגה גבוהה, סחיטה קלה, אינן מותירות סיבים והינן עמידות יותר מהמטליות הוותיקות, אך יקרות יותר.
המטלית, מונחת על מגב (לעיתים עם התקן להצמדתה למגב) להקלה על פעולת הניקוי. ניקוי הרצפה מתבצע כשהמטלית ספוגה במים ו/או חומר ניקוי המתאים לסוג המרצפת.
מרצפות טרצו (בלאטות) ניתן לשטוף באמצעות מים בלבד, או מים עם חומר ניקוי. יש השוטפים מרצפות מסוג זה באמצעות שפיכת מים, גריפתם במגב ללא מטלית ולבסוף מעבר במגב ומטלית יבשה, לשם ייבוש הרצפה.
לאריחי קרמיקה וגרניט פורצלן משתמשים לרוב במטלית שנטבלה במים עם חומרי ניקוי ייעודיים, למניעת שריטות ושימור הברק.
לניקוי ריצוף פרקט משתמשים במטלית לחה, ללא שפיכת מים.
אוניית הפילוסופים

אוניית הפילוסופים (ברוסית: Философский пароход) היה מבצע גירוש של אנשי רוח, רופאים וסופרים מרוסיה הסובייטית שבוצע לפי הנחיית ולדימיר לנין במהלך סוף שנת 1922.
עמוד המלך זיגמונט

העמודים

העמוד הראשון נבנה בשנת 1644 והוחלף בשנת 1887. העמוד השני הופל ונהרס במלחמת העולם השנייה ב-1944. העמוד השלישי, שהוצב ב-1949, ניצב כיום מספר מטרים מהמקום בו ניצב העמוד השני (בעוד העמודים המקוריים מוצגים בטירה המלכותית).