google/wiki40b huggingface dataset:
מלון פלסטין

מלון פלסטין (בערבית: فندق فلسطين), הוא מלון הממוקם בכיכר פירדוס בבגדאד, בירת עיראק. המלון, שכולל 18 קומות, מהווה מקום לינה מועדף בקרב עיתונאים ואנשי מדיה זרים. המלון משקיף על נהר החידקל, והוא נמצא למול מלון שרתון קריסטל גרנד אישתר, אף הוא בכיכר פירדוס.
המלון נבנה במהלך שנת 1982 על ידי ממשלת עיראק, ונכלל ברשת מלונות היוקרה הבינלאומית לה מרידיאן, בשם מלון פלסטין מרידיאן (באנגלית: Palestine Meridien Hotel). במהלך שנת 1991, ובעקבות הסנקציות שהטיל האו"ם על עיראק בשל מלחמת המפרץ, לה מרידיאן החליטה לוותר על אחזקתה במלון, אשר לאחר מכן שינה את שמו למלון פלסטין.
החל מימי מלחמת המפרץ, והמשך בימי מלחמת עיראק ושלטון הכיבוש האמריקאי במדינה, המלון הפך לאחד ממקומות הלינה המועדפים עבור צוותי עיתונות זרים, אשר סיקרו את המצב במדינה.

תקרית ה-8 באפריל 2003

במהלך פלישת כוחות הקואליציה לבגדאד, ב-8 באפריל 2003, טנק אמריקאי ירה פגז על המלון, מה שהוביל למותם של שני עיתונאים ולפציעתם של שלושה נוספים. ב-27 במאי 2003, הוועדה להגנה על עיתונאים (CPJ), פרסמה דו"ח חקירה אודות התקרית. לאחר ראיונות עם עשרות עיתונאים שהיו במקום, הוועדה קבעה כי העובדות מצביעות על כך שההתקפה על עיתונאים אמנם לא נעשתה במכוון, אך עם זאת, מדובר במחדל שהיה ניתן למניעה. עוד נקבע כי בכירים בפנטגון, כמו גם המפקדים האמריקאים בשטח בבגדד, ידעו כי המלון היה מאוכלס בעיתונאים, ונמנעו ככל הניתן מפגיעה בו.

תקרית ה-24 באוקטובר 2005

ב-24 באוקטובר 2005, מערבל בטון ששימש כמשאית תופת התפוצץ ליד המלון לאחר שפרץ את החומה הסובבת אותו. הפיצוץ הרס את הלובי של המלון.
קרוסין

קרוסין או קרוסן, הקרוי בלשון העם ובתחנות הדלק בישראל "נפט", הוא נוזל דליק חסר צבע שמתקבל מזיקוק נפט בטמפרטורות של 150 °C ו-275 °C. הקרוסין מורכב בעיקר מפחמימנים בעלי 12 עד 15 אטומי פחמן, אשר נפרדים מהנפט בערך בטמפרטורות אלו. בעבר היה שימוש רב בקרוסין כדלק להסקה (עד היום הוא משמש להסקה מרכזית בארצות הברית וקנדה ובמקומות שונים בעולם) ולעששיות נפט אולם כיום הוא משמש בעיקר כדלק למנועי סילון ולמנועים רקטיים. השם "קרוסין" מגיע מהמלה היוונית "קרוס" (κερωσ, שפירושה "שעווה").
בדרך כלל זיקוק קרוסין ישירות מנפט גולמי מצריך טיפול ביחידת Merox או ב-hydrotreater כדי להוריד את רמת הגופרית שבו ואת פוטנציאל האיכול שלו. ניתן לזקק קרוסין גם על ידי שימוש ב-hydrocracker, שבו "משדרגים" את המרכיבים של הנפט הגולמי שאחרת היו טובים רק לדלק.
שימוש בקרוסין לבישול נעשה רק בתנורים ניידים ובמדינות מתפתחות, שם הוא בדרך כלל גם מזוקק ברמה נמוכה יותר. יש המשתמשים בו גם כדי לפלות כינים מהשיער, אך זהו טיפול מכאיב שעלול לגרום נזק לעור.
דלק מטוסי סילון, המכונה גם "דלק סילוני" (דס"ל), הוא קרוסין שעומד בתקנים מחמירים יותר, בעיקר ב"נקודת העשן" וטמפרטורת הקפיאה.
בתעשייה, הקרוסין משמש חומר גלם להפקת אתילן, פרופילן ופחמימנים ארומטיים. כמו כן הוא משמש כדלק בתעשיית הקרמיקה והזכוכית וכממס - בסינתזה של PVC, למשל.
פרטי גילוי הקרוסין לוטים בערפל ואין ודאות לגבי זהות מגלהו. על תואר זה מתחרים אנשים משלוש מדינות שונות - הרוסים טוענים כי מזקקי הקרוסין הראשונים היו האחים דובינין, אשר החלו בזיקוקו עוד בשנת 1823; הפולנים טוענים, כי מגלה הקרוסין הוא איגנצי לוקאשביץ', ואילו האמריקאים טוענים שמגלה הקרוסין הוא הרופא הקנדי אברהם גסנר, שגילה אותו בשנות ה-40 של המאה ה-19.
יורגן הברמאס

ביוגרפיה

האברמאס פרץ אל הזירה האינטלקטואלית הגרמנית בשנות ה-50 עם ביקורת רבת השפעה על הפילוסופיה של מרטין היידגר. הוא למד פילוסופיה וסוציולוגיה תחת התאורטיקנים הביקורתיים מקס הורקהיימר ותיאודור אדורנו במוסד למחקר חברתי שבאוניברסיטת יוהאן וולפגנג גתה שבפרנקפורט, אך עקב קרע בין השניים קיבל את הסמכתו במדע המדינה באוניברסיטת מרבורג תחת וולפגנג אבנדרות'. באופן יוצא דופן, לגבי הזירה האקדמית הגרמנית באותה תקופה, נקרא לשמש כפרופסור שלא מן המניין לפילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, תפקיד בו החזיק עד שחזר לפרנקפורט למשרה מן המניין.
בשנת 1971 קיבל משרה במכון מקס פלאנק שבשטארנברג (ליד מינכן) ועבד שם עד שנת 1983, שנתיים לאחר שפרסם את עבודתו הגדולה, התאוריה של פעולה תקשורתית (The Theory of Communicative Action). לאחר מכן חזר האברמאס לתפקידו בפרנקפורט ולראשות המכון למחקר חברתי. מאז שפרש מפרנקפורט בשנת 1993, המשיך האברמאס לפרסם רבות.
משה טייטלבוים

ביוגרפיה

נולד לרבי חיים צבי טייטלבוים בעל "עצי חיים", רבה ואדמו"רה של סיגט ולברכה סימה (בתו של רבי שלום אליעזר הלברשטאם) בעיר סיגט אשר בהרי מרמרוש ברומניה, ונקרא משה על שמו של זקנו בעל "ישמח משה". מצד אמו הוא נין לר' חיים מצאנז וצאצא לר' שניאור זלמן מלאדי.
בן 11 שנים היה רבי משה טייטלבוים כשנפטר אביו וכעבור שלושה חודשים נפטרה גם אמו. מאז התייתם גדל בבית סבו, האדמו"ר מרצפרט. בהגיעו לגיל 13 נסע ללמוד בעיר קראלי אצל דודו רבי יואל טייטלבוים שלימים נודע כאדמו"ר מסטמאר. בבחרותו הוסמך לרבנות על ידי רבי שאול בראך רבה של קאשוי. לאחר תקופה הוכתר לרבה של הקהילה החרדית בעיר סנטה שביוגוסלביה, ובשנת ת"ש השתקע בה. התחתן עם לאה, בת דודו רבי חנוך העניך מאיר אב"ד קערעצקי, חתן בעל הקדושת יום טוב, ונולדו להם שלושה ילדים.
בימי השואה בחודש אייר תש"ד (אפריל 1944) נלכדו כל יהודי העיר והרב ומשפחתו עמם, ושוגרו למחנה ההשמדה אושוויץ. הם הגיעו לשם ביום השני של חג השבועות ובו ביום נרצחו אשתו ושלושת ילדיה. הוא עצמו נשלח למחנה עבודה במחנה טרגליץ, לעבודה במפעל לזיקוק בנזין. קרוב לשנה הועסק שם בעבודת פרך בתנאים קשים. כאשר כוחות ארצות הברית הפציצו את המחנה, כדי לשבש את אספקת הדלק לגרמנים, ביקשו הגרמנים לחסל את שרידי האסירים והעלום על רכבת לטרזינשטט, שהופצצה בידי מטוסים אמריקנים. רבים מהאסירים נהרגו והאחרים המשיכו רגלית מהלך מספר ימים עד טרזינשטט. המחנה שוחרר באייר תש"ה (אפריל 1945) בידי הצבא האדום. כן היה במחנה בוכנוואלד.
לאחר המלחמה שב לסיגט וניסה לארגן מחדש חיי דת בקרב שארית הפליטה. במהלך התקופה בה שהה בסיגט נישא בשנית לבתו של רבי אהרן טייטלבוים מוואלווא. הוא חשש מהשלטון הקומוניסטי החדש והיגר לארצות הברית. שם נפגש עם דודו רבי יואל, שניצל אף הוא מהמלחמה. התיישב בבורו פארק, בה הקים בית כנסת "עצי חיים סיגוט" על שם אביו.
אחר פטירתו של רבי יואל בשנת תשל״ט, 1979, הוא נותר כמועמד הסביר ביותר לרשת את דודו הערירי ששלוש בנותיו מתו בחייו. עם זאת, נחשב כמנהיג פסיבי בניגוד לאופיו הסוער של רבי יואל, וכמו כן לא היה קנאי כל כך ונטה לסגנון הנהגה ריכוזי יותר, כשל אדמו"רים מחצרות אחרות. הרבנית האלמנה אלטא פייגא טייטלבוים התנגדה לירושה ונפתח סכסוך ממושך, כשגורמים בממסד הוותיק ומעט מהחסידים מתרכזים סביבה תחת הכינוי "בני יואל". לבסוף התקבל על ידי עיקר הממסד הגבאי והרוב הגדול של החצר, והתמנה לאדמו"ר ביום השנה למות דודו. התנגשויות אלימות עם ה"בני יואל" הוסיפו להתחולל לאורך כל תקופת כהונתו, אם כי הם לא התפלגו רשמית.
חיבר ספר בשם "ברך משה" על התורה ומועדים. בשנותיו האחרונות חלה במחלת אלצהיימר. שני בניו התעמתו ביניהם על הירושה החזויה: אהרן הבכור נחשב כנגוע בשל נישואיו עם בת לשושלת ויז'ניץ האגודיסטית-ציונית, לסמכותן מדי וכמכשול לפיוס עם ה"בני יואל", בעוד שהבן הצעיר יקותיאל יהודה החל לצבור תמיכה. אביהם השיב את הצעיר מירושלים לוויליאמסבורג בתשנ"ט, 1999, במה שהסתמן כמינויו ליורש העצר, אם כי תומכי הבכור טענו שהמהלך נבע מהאלצהיימר ומתככיו של הגבאי הראשי משה פרידמן ("גבאי"). רבי משה נפטר בכ"ו בניסן תשס"ו (24 באפריל 2006), והוטמן בעיר מונרו סמוך לדודו רבי יואל. לאחר פטירתו הוכתרו שני בניו, הרב אהרן והרב יקותיאל יהודה לאדמו"רים, לשניהם חצרות ענק.
גלוריה (ויוואלדי)

גלוריה, 589 RV, היא אחת משלוש הלחנות שכתב אנטוניו ויוואלדי לטקסט של Gloria in excelsis Deo מתוך תפילת המיסה. שתי היצירות הנוספות ממוספרות ברשימת ריום RV 588 ו-RV 590, כשהאחרונה אבדה ולא קיימת בימינו. מס' 589 היא המוכרת והמבוצעת ביותר מבין יצירותיו הדתיות של ויוואלדי.
הוא הלחין את היצירות כנראה ב-1715, בעת שלימד מוזיקה בבית היתומות "פיו אוספדאלה דלה פייאטה" בוונציה. לפני הגלוריה נועדו להתבצע יצירות אחרות, קצרות יותר, המהוות מעין הקדמה. המוטטים 637, 639 בוצעו לפני RV 588 והמוטטים 640 ו-642 – לפני RV 589. בשתי הגרסאות ניכרת השפעה של הגלוריה של המלחין ג'ובאני מריה רוג'יירי (Giovanni Maria Ruggieri). הגלוריה שלו ממוספרת כנספח 23 ברשימת ריום (RV Anh.23).

הקלטות ותפוצה

כמו שאר יצירותיו של ויוואלדי, הלחנות הגלוריה לא היו ידועות לציבור הרחב עד שנת 1939, אז ארגן אלפרדו קאזלה את "שבוע ויוואלדי" בסיינה, ובו הושמעה היצירה בגרסה RV 589 מחדש לראשונה. מאז היא זכתה לפופולריות רבה ולהשמעות רבות באירועים דתיים, כולל של חג המולד. לעומתה, RV 588 ויצירות דתיות אחרות שלו זכו להתייחסות מועטה יותר.
כמו יצירות אחרות מתקופת הבארוק, מבוצעת היצירה לעיתים בביצוע אותנטי, ואף בביצועים בהם כל תפקידי הקולות בוצעו על ידי גברים וילדים, כדי להידמות כמה שיותר למקור.
שימוש בחלקים מהיצירה נעשה גם בכמה סרטים, בהם הסרט "ניצוצות" על חייו של הפסנתרן דייוויד הלפגוט.
נוף עתאמנה אסמאעיל

נוף עתאמנה אסמאעיל (בערבית: نوف عثامنة اسماعيل; נולדה ב-27 בפברואר 1981) היא ערבייה-ישראלית, דוקטור למיקרוביולוגיה, שפית, יועצת קולינרית וזוכת העונה הרביעית של תוכנית המציאות "מאסטר שף" בשנת 2014.

ביוגרפיה

נוף עתאמנה אסמאעיל נולדה בבאקה אל גרביה לאם מורה לעברית ולאב רופא, כבת הבכורה למשפחה מוסלמית בת שלושה ילדים. היא למדה בבית הספר יסודי בישובה ובתיכון למדה ב"תיכון חדרה". למדה לתואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב, והמשיכה לתואר שני במיקרוביולוגיה, כאשר את השנה השנייה בתואר למדה באוניברסיטת המדינה של אוהיו שבארצות הברית. את תואר הדוקטור במיקרוביולוגיה ימית קיבלה מהטכניון.
בשנת 2014 התמודדה בתוכנית הריאלטי "מאסטר שף", והגיעה בה למקום הראשון. תוכנית הגמר שודרה בשידור חי וזכתה לרייטינג גבוה של 42.7%.
לאחר זכייתה בתוכנית שינתה את עיסוקה. היא החלה לייעץ למסעדות בהכנת תפריטים מן המטבח הערבי, יצרה מתכונים ושיתופי פעולה מסחריים עם חברות שונות, בהן סוגת וטרה ולחברות מן המגזר הערבי, החלה לקיים סדנאות ללימוד בישול בסגנון המטבח הערבי המודרני, ומופיעה כשפית אורחת באירועים ובמסעדות.
במהלך שנת 2016 חברה למעדנייה כשרה בקיבוץ ניר אליהו, שילבה בתפריט אוכל ערבי מסורתי עם מאפיינים מודרניים, והחלה לבשל במקום באופן קבוע. 
משנת 2015 משמשת נוף עתאמנה אסמאעיל כמנהלת האמנותית של פסטיבל א-שאם שהחל בשנה זו, מתקיים מאז בעיר התחתית בחיפה בכל שנה בחודש דצמבר, ומוקדש למטבח השאמי.
נוף עתאמנה אסמאעיל נשואה ואם לשלושה.
רוזיגליטזון

תופעות התרופה

במקרה של אי ספיקת לב התרופה לא ניתנת, היות שהיא גורמת לאגירת נוזלים.
בלופילדס

היסטוריה

שודדי ים אירופאים נהגו לשהות באזור נהר אסקונדידו כמקום לתיקון ספינותיהם וחידוש האספקה שלהם. אחד מהם, הולנדי בשם אברהם בלאופלט, בחר במקום כבסיס לפעילותו באזור ושם העיר הנוכחי נובע משמו (משמעות השם "בלופילדס" באנגלית היא "שדות כחולים", בדומה למשמעות השם בלאופלט).
ב-1633 החלה התיישבות של נתינים אנגלים, וכעבור קמה עשרות שנים האזור הפך למושבה בריטית מבוססת בשם חוף מוסקיטו, כשבלופילדס משמשת כבירתה. האנגלים גם כרתו ברית עם בני המיסקיטו המקומיים, חימשו אותם, ועזרו להם לדכא קבוצות ילידיות אחרות. עם זאת, הספרדים טענו לריבונות על האזור ואילצו את הממלכה המאוחדת לוותר עליו בסוף המאה ה-18. למרות זאת, בני המיסקיטו ניסו לשמור על עצמאותם ועם קבלת העצמאות של המושבות הספרדיות באזור ב-1821 הם חידשו את בריתם עם הבריטים.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 בריטניה הכירה רשמית בממלכת מיסקיטו כמדינת חסות שלה, ובירתה הייתה בבלופילדס. לאחר לחצים מצד ניקרגואה נחתם ב-1860 חוזה מנגואה, לפיו הבריטים יעבירו להם את האזור, בתנאי שניקרגואה תשמור על האוטונומיה של המיסקיטו. ב-1894 ניקרגואה סיפחה את האזור סופית, ובלופידלס הפכה להיות בירת מחוז סלאיה.
ב-1986 פוצל המחוז לאזור האוטונומי של הדרום האטלנטי, שבירתו נותרה בלופילדס, ולאזור האוטונומי של הצפון האטלנטי, שבירתו היא פוארטו קבסס.

חינוך

בבלופילדס נמצא קמפוס של אוניברסיטת האזורים האוטונומיים של החוף הקריבי הניקרגואי.

תחבורה

במשך זמן רב העיר לא הייתה מקושרת בכביש למערב ניקרגואה, וגם עכשיו קיימת רק דרך עפר לעיר אל רמה.
הדרכים בהם כן ניתן להגיע לעיר הם דרך נמל התעופה בלופילדס, הנמצא במרחק של כ-2 קילומטרים מהעיר ואשר מציע טיסות למנגואה וערים אחרות בניקרגואה, או בסירה דרך נהר אסקונדידו מאל רמה.
יה"ב 230

יחידת הנדסה ובחינה 230 (יה״ב 230) הייתה יחידה צבאית בחיל האוויר הישראלי אשר עסקה בתחומי ההנדסה, המחקר ובחינה של חלקים תעופתיים. 
היחידה שכנה במבנה היסטורי אשר שימש את השייח' אבו כביר, באבו כביר, יפו, בסמוך למכון לרפואה משפטית. בשנת 2001 היחידה הועברה לבסיס תל נוף תחת יחידת האחזקה האווירית 22 כתחום חומרים.

היסטוריה

מיד לאחר הקמת המדינה הוקמה יחידת מחקר 230 שהכילה מעבדות דלק ושמנים במסגרת חיל המדע של צבא ההגנה לישראל. המבנה שנבחר לאכלס את המעבדות היה ביתו של שייח׳ אבו כביר, בשכונה שנקראה על שמו ביפו.
תוך זמן קצר היחידה סופחה לחיל האוויר והוקם ענף מצ״ד 3 אשר היה אחראי על ייצור חלקי חילוף למטוסי חיל האוויר. היחידה, בנוסף לעיסוק בתחומי הכימיה והדלק החלה לעסוק בייצור פריטים בבתי המלאכה המקומיים. שמה של היחידה שונה ליחידת ייצור ומחקר 230 (יצמ״ח 230)
היחידה עסקה כבר בשנותיה הראשונות בפרויקטים חשובים שהיו בלב העשייה של להק הציוד בחיל האוויר - ייצוא חלקי מבנה למטוס המוסקיטו. בעוד שהתכן ההנדסי וביקורת האיכות התבצעו ביחידה, הייצור בוצע בתעשיות אזרחיות ולעיתים גם ביחידה יא״א 22.
לאחר מלחמת ששת הימים, עם הטלת האמברגו הצרפתי על מכירת כלי נשק למדינת ישראל, הצורך בייצור פריטים באופן עצמאי גדל באופן משמעותי. זה היה ״תור הזהב״ של היחידה, שגדלה באופן משמעותי והייתה מקור כמעט בלעדי לחלקי חילוף למטוסי חיל האוויר מתוצרת צרפת.
בשנת 1978 הגיע ליחידה המיקרוסקופ האלקטרוני הראשון והוכנה התשתית לעיסוק בחקר כישלונות ותאונות אוויריות.
בשנת 1982 נבנתה המעבדה לבדיקות מכניות המאפשרת ביצוע ניסויי מתיחה והתעייפות לפריטים. זהו למעשה המבנה האחרון שנבנה בשטח היחידה.
בשנת 1987 הוקם גף אבטחת איכות ביחידה שהיה אחראי לבחינת כלל הפריטים הבטיחותיים בחיל.

מבנה היחידה

היחידה התחלקה לגפים על פי תחומי העיסוק המקצועיים:
גף חומרים וחקירות (חו״ח) - עיסוק בתחומי החומרים המתכתיים, תהליכי ציפוי, חקר כישלונות וניסויים מכניים. הגף התפצל בשנת 2000 לשני גפים: גף חומרים ותהליכים (חו״ת) וגף חקירות.
גף דלק וכימיה - עיסוק בתחומי הכימיה והאל מתכות - דלקים, שמנים, צבע, גומי וכיוצ״ב.
גף הנדסה - עיסוק בתכן מכני של חלקים תעופתיים ובתכן חוזר (Reverse Engneering)
גף אבטחת איכות - עיסוק בבחינה של פריטים מרכש וייצור לפני הכנסתם למלאי חיל האוויר וביצוע אבטחת איכות לפרויקטים.
גף תכנון פיקוח ייצור (תפ״י) - ניהול ומעקב אחר תהליכים הייצור ביחידה ומחוצה לה.
גף ניהול - אחריות על כלל נושאי הפרט והניהול ביחידה ובכלל זה חדר אוכל, שלישות, רכב, חינוך ועוד.
במאי קולנוע

במאי קולנוע הוא אדם שתפקידו לקחת תסריט ולבצע עמו סרט קולנוע. פעילות זו קרובה לזו של במאי טלוויזיה, אך שונה ונפרדת מזו של במאי תיאטרון.
לבמאי הקולנוע תפקיד מרכזי ביצירתו של סרט קולנוע, ולו ההשפעה העיקרית על אופיו של הסרט. מובן שהבמאי זוכה למקום של כבוד ברשימת יוצרי הסרט, המופיעה בתחילת הסרט ובפרסומים אודותיו. לעיתים פורץ סכסוך בין הבמאי, כוכב הסרט והאולפן, שגורם לכך שהבמאי אינו רואה בסרט את המוצר שלו התכוון, ומסרב לחתום עליו. בשנים 1969–1999 היה נהוג בארצות הברית, במקרה כזה, שהבמאי חותם בשם אלן סמית'י. בחלק ממדינות אירופה, הבמאי נתפס לעיתים גם כמחברו של הסרט.
הבמאי נותן כיוון לשחקנים ולצוות ויוצר חזון כולל שדרכו הסרט בסופו של דבר הופך למובן. הבמאים צריכים להיות מסוגלים לפתור את ההתנגשויות שבין החזון היצירתי לבין הגבולות התקציביים של הסרט. לאדם יש מסלולים רבים בשביל להפוך לבמאי. אחת הדרכים היא בדרך של למידה מקצועית - במסגרת בתי ספר לקולנוע ובמסגרת החוג לקולנוע באוניברסיטה או במכללה. כמה מהבמאים התחילו כתסריטאים, עורכי סרט (כמו טים ברטון) או שחקנים. במאי קולנוע אחרים אינם למדו בבתי ספר לקולנוע כמו סטיבן ספילברג שיצר סרטים קצרים עוד בנעוריו.
לבמאים שונים יש גישות שונות ומרובות ביחסם לעבודת הבימוי. חלקם מתווים קו עלילה כללי ונותנים לשחקנים לאלתר דיאלוג, ואילו אחרים שולטים בכל היבט, ודורשים מהשחקנים והצוות לעקוב אחר ההוראות במדויק. במאים מסוימים גם כותבים באופן חלקי או מלא את התסריט.
מהבמאים הבולטים בהיסטוריה: האחים כהן, וודי אלן, קתרין ביגלו, גיירמו דל טורו, לוק בסון, ספייק ג'ונז, גרטה גרוויג, רומן פולנסקי, רוברט זמקיס ,אליה סולימאן, סטנלי קובריק ,סטיבן ספילברג, אלפרד היצ'קוק, מרטין סקורסזה, וס אנדרסון, קוונטין טרנטינו, כריסטופר נולאן.
מהבאים הבולטים בישראל בימינו: אבי נשר, שבי גביזון, רמה בורשטין, ארי פולמן, מייסלון חמוד, יוסף סידר, ניר ברגמן, ג'ולי שלז, דרור שאול, דובר קוסאשווילי, שירה גפן, יובל שפרמן, טליה לביא, עילית זקצר, ערן קולירין, רם נהרי, מיכל בת-אדם, קרן ידעיה, טל גרניט ושרון מימון.
פרשת חקת

הפטרה

ההפטרה היא בספר שופטים, פרק י"א, פסוקים א'-ל"ג (התימנים מסיימים בפסוק מ'). בהפטרה מתואר סיפורו של יפתח הגלעדי ומלחמתו בבני עמון. לפני המלחמה נותן יפתח סקירה היסטורית, הכוללת גם את המלחמה נגד סיחון ועוג המתוארת בפרשה.
בשנים מסוג השג פרשת חקת נקראת בראש חודש תמוז היוצא בשבת וביום ראשון ועל כן נהוג לקרוא את הפטרת "השמים כסאי" במקום ההפטרה הרגילה של פרשת חקת.  בחו"ל, כשקוראים חקת ובלק ביחד, מפטירים בשל בלק.
שרק 4-D

עלילה

הסרטון עוסק  בירח-הדבש של שרק ופיונה. תלוניוס, העוזר של לורד פרקוואד מהסרט הראשון, חוטף את פיונה. במהלך מרדפם אחרי לורד פרקוואד, מגיעים שרק וחמור לבית הקברות בו קבור לורד פרקוואד. רוחו של פרקוואד מופיעה ומבשרת כי פיונה צריכה למות, על מנת שתינשא לו ובכך הוא יהיה המלך של עולם המתים. דרקונית, אשתו של חמור מגיעה להציל את שרק וחמור. תלוניס מנסה להרוג את פיונה, שניצלת על ידי דרקונית, חמור ושרק. דרקונית יורה אש ברוחו של לורד פרקוואד וזה מתפוצץ. שרק, פיונה וחמור רוכבים על דרקונית לירח הדבש של שרק ופיונה.
הסרטון נקרא שרק 4D למרות שהוא בתלת ממד. הממד הרביעי הוא המים, הרוח והאפקטים הנוספים שמרגיש הקהל שיושב באולם וצופה בסרט בזמן שהדברים מתרחשים על המסך. הסרט הופץ ב-DVD, בו לא ניתן להוסיף את הממד הרביעי, לכן הוא נקרא שרק 3D.
התזמורת הסימפונית חיפה

היסטוריה

התזמורת נוסדה בשנת 1950 על ידי המלחין והפסנתרן פרנק פלג והמורה לכינור צבי רוטנברג. 
פרנק פלג שימש כמנהלה המוזיקלי של התזמורת במשך עשר שנים, ובמקביל שימש כמנצח קבוע גאורג זינגר. אחריו כיהנו כמנהלים מוזיקליים או מנצחים ראשיים סרג’ו קומיסיונה, אבי אוסטרובסקי, מנדי רודן, שמואל פרידמן, יובל צליוק, דן פוגל, ליאור שמבדל, אורי טפליץ, אורס שניידר, סטנלי ספרבר, כריסטיאן מנדיאל ונעם שריף. 
משנת 2013 משמש המנצח והפסנתרן הסיני שו צ'ונג בתפקיד המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת. זאת הפעם הראשונה שבה מוזיקאי סיני משמש בתור מנהל מוזיקלי של תזמורת בישראל. צ'ונג סיים את תפקידו באוגוסט 2019.
המנצח רועי אופנהיים משמש בתור מנצח הבית וממלא מקום המנהל המוזיקלי של התזמורת. 
באפריל 2004 התארגנה התזמורת מחדש ביזמתו של ראש עיריית חיפה, יונה יהב. צעד זה הביא להפיכתה של התזמורת הסימפונית מגוף פרטי לכזה השייך לחברה העירונית "אתוס". 
במהלך שנותיה של התזמורת ניצחו עליה מנצחים ידועי שם כמו אריך ברגל, יואל לוי, פול קפולונגו, גבריאל כמורה, סידני הארט, ג'ון נלסון, גילברט ורגה, אוריאל סגל ורונלד זולמן. עם התזמורת הופיעו סולנים כגון הנריק שרינג, אידה הנדל, עברי גיטליס, בוריס בלקין, דניאל בארנבוים, שירה רבין, מישה מייסקי, קלוד פרנק, ג'רמי מנוחין, ג'רהרד אופיץ ואריה ורדי. 
מנכ"ל התזמורת, מאז 2008, הוא מוטי איינס.
לתזמורת הסימפונית חיפה מסונפות  גם תזמורת הביג בנד חיפה, האופרה חיפה ומקהלת "בת שיר".

פעילות

בעשור השני של המאה ה-21, בתזמורת הסימפונית חיפה חברים 65 נגנים המהווים שילוב של נגנים צעירים ומנוסים, עולים חדשים, עולים ותיקים ומוזיקאים שגדלו והתחנכו בישראל. התזמורת ערכה סיורים בצרפת, שווייץ, בלגיה, גרמניה, ואיטליה, והשתתפה בפסטיבלים בינלאומיים בקורסיקה, דיסלדורף, בזאנסון ולייאג'. במהלך שנת 2014 יצאה התזמורת הסימפונית חיפה לסיור קונצרטים בן 8 שבועות ברחבי ארצות הברית.
בנוסף לפעילותה השוטפת, עורכת התזמורת קונצרטים בבקרי יום שישי במסגרת הסדרה "קלאסי לשישי" וקונצרטים מוסברים לכל המשפחה במסגרת הסדרה לכל המשפחה. מלבד זה, התזמורת עורכת  קונצרטים בבתי ספר, קונצרטים תחת כיפת השמיים וקונצרטים מיוחדים נוספים במסגרות שונות כגון ארגונים התנדבותיים, חגיגות ופסטיבלים ברחבי ישראל.
OMIM

OMIM (ראשי תיבות באנגלית של Online Mendelian Inheritance in Man, "תורשה מנדלית באדם - באינטרנט") הוא אתר אינטרנט המהווה בסיס נתונים מקוון המכיל את כל המחלות התורשתיות הידועות באדם.
תחילתו של הפרויקט בספר, "Mendelian Inheritence in Man", אשר יצא בשנה 1966 ונערך על ידי ויקטור א. מק'קוזיק (Victor A. McKusick), פרופסור לגנטיקה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, ארצות הברית. הספר הוא תולדה של שנים רבות של איסוף נתונים, ותרומתו למחקר הגנטי ולארגון המידע הרב שהצטבר במהלך השנים גדולה לאין שיעור. הספר יצא במהדורתו ה-12 בשנת 2004.
במהלך שנות ה-90 של המאה העשרים הושקה גרסת האינטרנט של הספר. המאגר העצום, המהווה חלק ממאגר Entrez של מכון הבריאות הלאומי של ארצות הברית (NIH), מכיל מידע טקסטואלי רב על כל מחלה תורשתית שהיא. המידע מקושר למאמרים מדעיים, למפות גנטיות ולנתונים ביואינפורמטיים רבים השמורים כולם במאגר Entrez. ניתן להוריד את מאגר OMIM כולו אל המחשב האישי כקובץ טקסט.
מצר ברנספילד

מצר ברנספילד (באנגלית: Bransfield Strait) הוא מצר ים ברוחב של כ-100 ק"מ ובאורך של כ-500 ק"מ המשתרע בין איי שטלנד הדרומיים לבין חצי האי האנטארקטי.

היסטוריה

המצר נקרא בשמו בשנת 1825 על ידי איש הצי המלכותי ג'יימס ודל על שמו של אדוארד ברנספילד שמיפה את איי שטלנד הדרומיים בשנות העשרים של המאה ה-19.

תיאור

האגן התת-ימי שמתחת לפני מצר הוא באורך של כ-400 ק"מ ועומקו כ-2 ק"מ. הוא נוצר כבקע לפני כ-4 מיליון שנים. המשך היווצרות הבקע גרמה לרעידות אדמה ולפעילות געשית. מקרקעית המצר מתנשאת שרשרת הרים תת-ימיים ממוצא געשי שחלקם עדיין פעילים.
שרדאן שאקירי

קריירה

שאקירי נולד בחבל קוסובו למשפחה מוסלמית ממוצא אלבני, שהיגרה בינקותו בשנת 1992 לשווייץ.
הוא החל את הקריירה שלו בגיל 8 כאשר הצטרף לקבוצת הילדים של אוגסט, שם שיחק שנתיים עד שהצטרף למחלקת הילדים של פ.צ. בזל. בשנת 2007 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, שם שיחק שנתיים עד שעלה לקבוצת הבוגרים.
שאקירי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון ב-12 ביולי 2009 כשנכנס כמחליף במשחק נגד סנט גאלן. את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כבש ב-9 בנובמבר נגד נשאטל גזמאקס במשחק שהסתיים בתוצאה 4-1 לטובת בזל. בעונה זו היה שאקירי שותף לזכיית קבוצתו בדאבל. בעונה שלאחר מכן זכה עם בזל באליפות נוספת, ובעונה שלאחר מכן זכה פעם נוספת עם קבוצתו בדאבל.
ב-9 בפברואר 2012 הודיעה בזל על כך שבתום העונה יעבור השחקן לשורות באיירן מינכן אשר שילמה תמורתו 11.6 מיליון אירו. שאקירי חתם על חוזה לארבע שנים תמורת כ-2 מיליון אירו לעונה. שאקירי ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון ב-20 באוגוסט כשעלה כמחליף במשחק הגביע נגד רגנסבורג שהסתיים בניצחון 4-0 לטובת קבוצתו. שאקירי כבש את השער השני ובישל שני שערים נוספים. בתום העונה זכה עם הקבוצה בטרבל: אליפות הבונדסליגה, הגביע הגרמני וליגת האלופות.
ב-8 בינואר 2015 באיירן מינכן הודיעה שהעבירה את שאקירי בהשאלה לשורות אינטר מילאנו תמורת 2 מיליון יורו עד סוף העונה, יחד עם אופציה לרכישה בקיץ עבור 12 מיליון יורו.
ב-11 באוגוסט 2015 עבר לקבוצת סטוק סיטי בעבור 12 מיליון יורו. בתום עונת 2017/18 נשרו שאקירי וסטוק אל הצ'מפיונשיפ. ב-13 ביולי 2018 חתם שאקירי בליברפול לחמש שנים.

נבחרת שווייץ

שאקירי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ ב-3 במרץ 2010 במשחק הידידות נגד נבחרת אורוגוואי שהסתיים בניצחון אורוגוואי בתוצאה 3-1. שאקירי נכלל בסגל נבחרתו במסגרת מונדיאל 2010. ב-7 בספטמבר 2010 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד נבחרת אנגליה במסגרת מוקדמות יורו 2012 שהסתיים בתוצאה 3-1 לטובת אנגליה. ב-6 בספטמבר 2011 כבש שאקירי שלושער בניצחון נבחרתו בתוצאה 3-1 על נבחרת בולגריה. שאקירי נכלל גם בסגל הנבחרת במסגרת מונדיאל 2014, וכבש שלושער בניצחון של שווייץ על הונדורס 0-3 בשלב הבתים.
ב-25 ביוני 2016, בשמינית גמר יורו 2016, במשחק נגד פולין, הבקיע שאקירי שער בבעיטת מספרת מקצה הרחבה, שער שקבע שוויון 1-1 והביא את המשחק להארכה, שבסופו הפסידה שווייץ בפנדלים.
שאקירי נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2018 וכבש את שער הניצחון בניצחון של שווייץ על סרביה 1-2 בשלב הבתים.