google/wiki40b huggingface dataset:
קימה

קימה או קומאי (Cumae) הייתה עיר נמל יוונית עתיקה בקמפניה שבאיטליה, מול האי איסקיה.

היסטוריה

קימה נוסדה בסביבות 750 לפנה"ס והיוותה את המושבה הצפונית ביותר והעתיקה ביותר של ההלנים באיטליה גופה. העיר שישגה ופרחה במאות ה-7 וה-6 לפנה"ס. קימה העמידה שורה של מושבות בת כגון נאפולי ולמעשה השתלטה על החוף הקמפני.
קומאי הייתה בין הגשרים העיקרים להעברת התרבות היוונית, כולל האלפבית, ליושבי קמפניה והאטרוסקים. מאז נוסדה קומאי התנהלו קשרים מסחריים ענפים בינה לבין האטרוסקים, אך לאחר שהעיר גדלה ושגשגה היא הפכה לבת-תחרות לאטרוסקים מה שהוביל להתפתחותה של יריבות ביניהם.
האטרוסקים, יחד עם ילידי האזור, ניסו מספר פעמים לכבוש את העיר, אולם ללא הצלחה. תבוסות אטרוסקיות לקימה בשנים 524 לפנה"ס ו 504 לפנה"ס עצרו את התפשטותם בקמפניה. ניסיונם האחרון של האטרוסקים לשבור את כוחה של העיר היוונית, בקרב קומאי בשנת 474, הסתיים במפלה גמורה, כאשר כוחותיהם המשולבים של קימה ושל היירון הראשון טיראן סירקוזה הכו אותם שוק על ירך.
העיר, יחד עם רוב קמפניה, נכבשה על ידי הסאמניטים בסוף המאה ה-5 לפנה"ס. במהלך המאה ה-4 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרפובליקה הרומית. העיר שמרה על נאמנותה לרומא במהלך המלחמה הפונית השנייה והדפה את התקפותיו של חניבעל בהצלחה. במהלך מלחמת האיטלקים ברומא שפרצה בשנת 91 לפנה"ס הייתה קימה העיר הראשונה שתושביה זכו באזרחות רומית.
קרב ימי נוסף נערך באזור העיר בין ציי סקסטוס פומפיוס ואוקטביאנוס בשנת 38 לפנה"ס.
לאחר התמוטטותה של האימפריה הרומית עברה העיר ידיים רבות, בין השאר, האוסטורגותים, הביזנטים והנורמנים.
העיר נהרסה בשנת 1205 על ידי נאפולי.
פסקל ורליין

קריירה מוקדמת

ורליין נולד בעיר זיגמרינגן לאב גרמני ולאם ממאוריציוס. בשנת 2003 החל להשתתף במרוצי קארטינג בהם התמודד במגוון קטגוריות עד לשנת 2009. בשנת 2010 עבר להתמודד בקטגוריית החד-מושבי לאחר שהשתתף באליפות הפורמולה מאסטר'ס של ארגון ה-ADAC. ורליין סיים את האליפות במקום השישי לאחר שהשיג ניצחון במרוץ זקסנרינג וסיים במהלך העונה עוד שלוש פעמים בפודיום. בעונת 2011 זכה ורליין באליפות לאחר שניצח ב-5 מרוצים במהלך העונה במסלולים אושרסליבן, זקסנרינג, זולדר, נורבורגרינג ואירו ספידווי לאוזיץ. בעונת 2013 החל להשתתף באליפות פורמולה 3 האירופית ובסוף העונה סיים במקום השני בטבלה.

DTM

בשנת 2013 ערך ורליין את הופעת הבכורה שלו במרוצי ה-DTM כאשר התחרה עבור קבוצת מרצדס AMG במכונית ה-C קופה DTM. בעונת 2014 הפך לנהג הצעיר ביותר שהשיג פול פוזישן והפך לנהג הצעיר ביותר שניצח ב-מרוץ בסבב ה-DTM לאחר שניצח במרוץ שנערך במסלול אירו ספידווי לאוזיץ. את עונת 2014 סיים במקום השמיני בטבלת הנהגים. עונת 2015 הייתה עונת שיא מבחינתו כאשר בגיל 20 הפך לנהג הצעיר ביותר שזכה באליפות ה-DTM לאחר שניצח במרוצים שנערכו בנוריסרינג ובמוסקבה, סיים במקום השני במרוצים בהוקנהיימרינג ובאוסטריה והשיג פודיום בנורבורגרינג.

פורמולה 1

בספטמבר 2014 הודיעה מרצדס AMG כי החתימה את פסקל ורליין לשמש כנהג המבחן והגיבוי של נהגי הקבוצה ניקו רוזברג ולואיס המילטון לעונת 2015.

2016: מנור רייסינג

בפברואר 2016 הודיעה מרצדס כי ורליין יושאל לקבוצת מנור רייסינג ויחתום על חוזה לשנה אחת על מנת לשמש כנהג הקבוצה לצידו של ריו הריאנטו לעונת 2016 בפורמולה 1. את מרוץ פתיחת העונה שהתקיים במלבורן אוסטרליה סיים ורליין במקום ה-16, ואת המרוץ הבא בבחריין סיים במקום ה-13. את הישג השיא שלו רשם ורליין בגרנד פרי אוסטריה לאחר שסיים במקום העשירי.

2017: סאובר

בינואר 2017 חתם בקבוצת סאובר. פציעה במהלך מרוץ האלופים גרמה לו להחמיץ את יום המבחנים הראשון שהתקיים במסלול בברצלונה והוחלף על ידי אנטוניו ג'ובינאצי. הוא שב ולקח חלק ביום המבחנים השני שהתקיים באותו המסלול. בעקבות הפציעה נאלץ להחמיץ גם את שני המרוצים הראשונים בעונה, בהם הוחלף על ידי ג'ובינאצי. בגרנד פרי הספרדי סיים במקום השמיני וצבר נקודות ראשונות בעונה. בגרנד פרי אזרבייג'ן צבר נקודה נוספת, האחרונה עד לסיום העונה. את העונה סיים במקום ה-18 בדירוג הנהגים.

פורמולה אי

בעונת 2018 שב להתחרות עבור מרצדס ב-DTM. לקראת סיום העונה הודיע כי בסיומה יעזוב את מרצדס. באוקטובר חתם בקבוצת מהינדרה המתחרה באליפות הפורמולה אי.
יעקב לורברבוים

ביוגרפיה

רבי יעקב היה בן הרב יעקב משה (- כ"ד שבט התק"ל, 1770), צאצא למשפחת רבנים מיוחסת, ונינו של רבי צבי הירש אשכנזי מחבר הספר "חכם צבי". אביו, ר' יעקב משה לורברבוים (בן ר' נתן, בנו של בעל "חכם צבי"), נפטר בטרם נולד, והוא גדל בבית רבי יוסף תאומים אב בית דין בורשטין. בהמשך הוא למד אצל רבי משולם איגרא מטיסמניץ. 
בתחילה כיהן כרב במנוסטריץ', ובשנת 1791 התמנה לרב בקאלוש שבמזרח גליציה, בה כתב רבים מספריו. היה אב בית הדין של קאלוש ובשנת 1809 התמנה לרבה של ליסא. בתקופת כהונתו גדלה הישיבה בעיר במאות תלמידים.
בשנת 1821 עזב בפתאומיות את ליסא, ונסע לגליציה. השערות רבות נאמרו בעניין, החל מבעיות עם פרנסי העיר, ועד המלחמה ברפורמה. אך מתברר כי נסע על מנת לגרש את אשתו, ומאחר ומכר את נכסיו לא יכול היה לשוב לליסא מכיוון והיה נחשב נתין זר, בשל כך חזר שוב לקאלוש, משם נסע ללבוב. בשנת 1828 התקבל לרב בסטרי (Stryi) שבגליציה (מאז פירוק ברית המועצות באוקראינה), שם נפטר בכ"ה באייר תקצ"ב (25 במאי 1832). 
רבי יעקב נודע במלחמתו חסרת הפשרות נגד היהדות הרפורמית. במלחמתו שיתף פעולה עם רבי עקיבא איגר מפוזנא, ורבי משה סופר ה"חת"ם סופר" מפרשבורג, עמם היה בקשרים חמים. תלמידיו המפורסמים היו רבי צבי קלישר ורבי אליהו גוטמכר - שניהם ממבשרי הציונות.
פרסומו לדורות בא מספריו ההלכתיים, ובעיקר מספריו "חוות דעת" ו"נתיבות המשפט". לאחר שפרסם את "נתיבות המשפט" בו הוא משיג על דברי הספר קצות החושן, פרסם רבי אריה לייב הלר - בעל ה"קצות החושן", קונטרס בשם "משובב נתיבות", בו הוא משיב על השגותיו של רבי יעקב. רבי יעקב לא טמן ידו, וכתב מהדורה חדשה בה הוא משיב על השגותיו של בעל "קצות החושן" על ספרו. מהדורה זו נקראה לאחר פטירתו "יאיר נתיב". ספרים אלו, ובעיקר שני הראשונים, התקבלו כספרי יסוד בעולם התורני כולו.
לוח מודעות

לוח מודעות הוא רהיט במבנה ציבור או ברחוב שעל פניו ניתן לפרסם הודעות מודפסות לציבור. לדוגמה, פרסום מודעות לקנייה או מכירה, הכרזה על אירועים או מתן מידע.
לוחות מודעות עשויים לעיתים קרובות מחומרים כדוגמת שעם או עץ במטרה לאפשר הוספה והסרה נוחה של מודעות מהם באמצעות נעצים.
מקומות ציבוריים שכיחים להימצאות לוחות מודעות הם אוניברסיטאות, תחנות רכבת, קיוסקים, מסדרונות ומעברים הומי אדם, חדרי לובי ומטבחונים. כמו כן קיימים לוחות הממוקמים ברחוב וכן במקומות מאולתרים כעצים, קירות, עמודי חשמל ופנסי תאורה.
בקיבוצים, בעת שחדר האוכל שימש כמרכז חיי הקהילה השיתופית, לוח המודעות בחדר האוכל היה אמצעי הקשר להודעות קהילתיות לגבי פעילויות חברתיות, שיבוץ לתורנויות, גיוסים עונתיים וכדומה.
בהשאלה, קיימים לוחות מודעות באתרי אינטרנט שבהם ניתן להשאיר או למחוק מסרים על מנת שאנשים אחרים יוכלו לצפות בהם. כיום, את מקום לוחות המודעות המסורתיים ירשו פורומים באינטרנט המהווים תחליף גלובלי לפלטפורמה הישנה.
דודו מזח

ביוגרפיה

פרופ' דודו מזח, יליד 1955 חיפה, ישראל. בוגר המחלקה לאמנות 1983, האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ירושלים. מזח מלמד באקדמיה בצלאל משנת 1986. עמד בראש היחידה והמסלול לווידאו וניו מדיה בין השנים 1994–2006. בין השנים 2009–2017 עמד בראש המחלקה “לאמנויות המסך” בבצלאל. בספטמבר 2017. מזח הציג תערוכת יחיד במוזיאון ישראל ותערוכות יחיד נוספות בגלריות מובילות וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות בארץ ובעולם.

יצירתו

במקביל לעיסוקו כאמן, עיצב מאות תפאורות לתוכניות טלוויזיה, תיאטרון ומופעי במה החל משנת 1995 ועד היום. יצירתו במניפה רחבה ומגוונת של מדיות המקיימת זיקה והשפעה ישירה בין תחומי העיסוק השונים אשר מפרים זה את זה. עבודות הווידאו שלו מצולמות ברובן מהחלון ומתחקות אחר נקודת המבט של מעשה הציור, מעלות שאלות והקשרים בין ציור קולנוע וצילום סטילס. המבט החוצה אל הנוף האורבני הוא תעתוע המסמן את פנימיותו של האמן העומד מאחורי המצלמה. המיצבים, הפיסול, הציור והווידאו שלו עוסקים בשאלת מצבו של היחיד בחברה באמצעות אובייקטים ודימויים הלקוחים מחיי היום יום.
רשימה חלקית של תוכניות טלוויזיה שעבורן עיצב מזח תפאורה הן: "לילה גוב" המיתולוגית. דן שילון מארח, עובדה עם אילנה דיין, תוכניות הסיום של הישרדות, אולפני חדשות ותוכניות הבקר, יצפאן, "חי בעשר" עם יאיר לפיד. ולאחרונה תוכניות כמו: ״רשת כלכלית, "X FACTOR ישראל',  The Voice ישראל ו-BIG PICTUER.
במסגרת חגיגות המאה לאקדמיה בצלאל, בשנת 2006 מזח הפיק את כנס הבוגרים לדורותיו. הגה, אצר, והפיק את תערוכת האקדמיה בצלאל 100/טרמינל 1, בנמל התעופה.
The Tonight Show

The Tonight Show (טונייט שואו, בתרגום חופשי: תוכנית הלילה) היא תוכנית האירוח המרכזית של רשת הטלוויזיה האמריקנית NBC. משודרת ברציפות מספטמבר 1954, והיא תוכנית הבידור הוותיקה ביותר בארצות הברית. המנחה הנוכחי של התוכנית הוא ג'ימי פאלון, שהחל להנחות אותה ב-17 בפברואר 2014, ויחד עמו (עוד מה"לייט נייט" הקודם) מפיק התוכנית לורן מייקלס.
מנחי התוכנית הקבועים בעבר היו סטיב אלן בשנים 1954 - 1957, ג'ק פאר בשנים 1957 - 1962, ג'וני קרסון בשנים 1962 - 1992, ג'יי לנו בשנים 1992 - 2009 ושוב ממרץ 2010 עד 6 בפברואר 2014, וקונאן או'בריאן בשנים 2009 - 2010.
התוכנית נוצרה על ידי נשיא הרשת פאט ויבר, אביה של השחקנית סיגורני ויבר. המנחה הראשון של התוכנית היה סטיב אלן, שהנחה תוכנית אירוח לילית בערוץ הטלוויזיה המקומי של NBC בניו יורק משנת 1953. התוכנית הראשונה שודרה ב-27 בספטמבר 1954, וארני קובאקס הנחה אותה כמנחה אורח מאוקטובר 1956. מינואר עד יולי 1957 התוכנית שונתה לפורמט חדשות, בהנחיית ג'ק לסקולי ואל קולינס. השינוי פגע באחוזי הצפייה, וביולי 1957 התוכנית שבה לפורמט אירוח, בהנחיית ג'ק פאר. מאפריל עד ספטמבר 1962 הנחו אותה מנחים אורחים, לרבות גראוצ'ו מרקס. מאוקטובר 1962 עד מאי 1992 הנחה אותה ג'וני קרסון.
לאחר החלפתו של לנו בקונאן עלתה תוכנית חדשה בהנחייתו של לנו בערוץ לפני הTonight Show, בעקבות תוכניתו החדשה של לנו בעלת הרייטינג הנמוך ירדו נתוני הרייטינג של התוכניות שלאחריו, כולל הTonight Show בהנחייתו של קונאן, ולכן קיימה NBC ועדה שרצתה להזיז את ה-Tonight Show ליום למחרת ובכך לפנות מקום לתוכניתו של לנו, קונאן התנגד להזיז את התוכנית ממשבצת השידור המקורית שלה אותה החזיקה עוד מיסודה כיוון שטען שזה יפגום בזיכיון שלה. בעקבות כך פרץ סכסוך בין קונאן לNBC שבסופו פרש קונאן מהתוכנית. לאחר פרישתו של קונאן נערכו הפגנות ענק ברחבי ארצות הברית כנגד NBC ולנו. קונאן קיבל תמיכה רבה ולבסוף קיבל תוכנית משלו בשם CONAN בערוץ TBS.
במאי 1992 החל להנחות את התוכנית ג'יי לנו, שהיה חלק מצוות התוכנית לצד קרסון. לנו פרש ב-2009 והחליפו קונאן אובריין, ג׳יי לנו חזר להנחות אותה ב-2010 אולם סיים את תפקידו באופן סופי בפברואר 2014. בשנים 1995–2010 הוביל את להקת התוכנית קווין יובנקס, ובשנותיה האחרונות ריקי מיינור. מאז פברואר 2014 מנחה התוכנית הוא ג'ימי פאלון.
התוכנית המקורית צולמה בעיר ניו יורק, וארכה 90 דקות. במאי 1972 עברה התוכנית לעיר ברבנק שבקליפורניה, ובשנת 1980 קוצרה לשעה. בפברואר 2014 חזרה התוכנית לניו יורק. התוכנית משודרת בימים שני עד שישי, בשעות 23:35 - 00:35 בלילה.
נועם מזרחי

ביוגרפיה

נועם מזרחי קיבל בשנת 2000 תואר ראשון במקרא, בשנת 2002 קיבל תואר שני ובשנת 2008 קיבל תואר דוקטור במקרא, שלושתם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט שלו עשה בהנחיית אבי הורביץ מן החוג למקרא ולשון עברית. לאחר סיום הדוקטורט, יצא מזרחי לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת גטינגן. עם שובו ארצה בשנת 2012 זכה במלגת אלון של המועצה להשכלה גבוהה והתמנה לחבר סגל בחוג ללימודי התרבות העברית ואחר כך בחוג למקרא באוניברסיטת תל אביב.
מזרחי מתמחה במחקר פילולוגי של הספרות העברית הקדומה. עיקר עניינו הוא בהיבטי הנוסח והלשון של ספרי המקרא ושל התרגומים העתיקים שלהם ושל מגילות מדבר יהודה. בין מפעליו המחקריים הכין מהדורה חדשה של 'שירי עולת השבת', אסופת תפילות לשבת שעותקים מקוטעים שלה נתגלו בין המגילות מקומראן וממצדה והיא מייצגת את אחד מגופי השירה המיוחדים שנוצרו בעברית בעת העתיקה.
נכון לשנת 2019, משמש נועם מזרחי כראש החוג למקרא באוניברסיטת תל אביב וחבר באקדמיה הצעירה הישראלית.

פרסים

מזרחי זכה במלגת רוטנשטרייך מטעם ות"ת בלימודי הדוקטורט, היה עמית רוטשילד בפוסט-דוקטורט, וזכה למענקי מחקר מטעם קרן הזיכרון לתרבות יהודית, הקרן הלאומית למדע, שירות החילופין האקדמי הגרמני ועוד. הוא גם זכה להכרה ולהוקרה על כישורי ההוראה שלו, ואף נבחר לרשימת מצטייני רקטור ההוראה באוניברסיטת תל אביב בשנת 2015.
התחנה המרכזית הישנה של תל אביב

היסטוריה

ב-21 במרץ 1938 התקבלה החלטה בעיריית תל אביב לפתוח בשטח הגובל מצפון מערב לשכונת הפועלים "נווה שאנן" תחנת אוטובוסים מרכזית ראשונה בתל אביב. התחנה נועדה להחליף את מסופי האוטובוסים שהיו מפוזרים ברחבי העיר, ובייחוד את המסוף הגדול של אגד, שהיה בקצה המערבי של שדרות רוטשילד. המיקום החדש נבחר גם בין השאר בשל הקרבה לתחנת הרכבת תל אביב דרום.
המניע העיקרי להקמת התחנה בשטח זה היה העובדה שהאוטובוסים העירוניים חנו באזור זה ממילא באותן שנים, שכן כיכר המושבות הסמוכה היוותה צומת תחבורתי שבו עברו וחנו חלק ניכר מן האוטובוסים בעיר. 
בינואר 1940 נבנו רציפי התחנה לצד בניין מודרניסטי, שתכננו האדריכלים נחום זלקינד וורנר יוסף ויטקובר. בניית התחנה הושלמה בדצמבר 1941 והיא החלה לפעול במאי 1942. היא נחשבה אז לתחנה המרכזית המתקדמת בארץ, וכללה מבני שירות מתקדמים, מעברים תת-קרקעיים בין הרציפים ושירותים ציבוריים שנמצאים באזור הטרמינל. עם השנים, נוספו עוד קווי אוטובוס ונוצר גודש תחבורתי באתר התחנה. מסיבה זאת, התפשטו תחנות האוטובוסים אל הרחובות הסמוכים למבנה התחנה. כך הפך כל האזור למרכז תחבורתי עמוס.
ב-1947 הוטל על התחנה עוצר למשך יום אחד. במלחמת העצמאות שימשה התחנה נקודת היציאה לשיירות לירושלים ואף הופצצה על ידי מטוסים מצריים ב-18 במאי 1948 בהפצצה נהרגו 42 אנשים.
ב-1963 החל להתגבש הפרויקט היזמי הידוע כמתחם "התחנה המרכזית החדשה של תל אביב". לאחר פתיחת התחנה המרכזית החדשה ב-18 באוגוסט 1993, רוב תנועת האוטובוסים והמוניות עברה ממנה. בתחנה נשארו מספר קווים של דן ושל אגד, אך גם פעילות זו הצטמצמה בהדרגה לטובת התחנה המרכזית החדשה. לאחר מכן הפך רובו של המתחם לחניון לאוטובוסים ולמכוניות. בנוסף, המשרדים בתחנה הוסבו למשרדים של חברת האוטובוסים "אגד", וב-2001 נהרסו שלושה רציפים של התחנה. 
אזור התחנה הפך למרכז מסחרי שוקק חיים של עובדים זרים.
ביולי 2009 שלחה עיריית תל אביב-יפו בולדוזרים בכוונה להרוס את רציפי התחנה המרכזית ולמחוק את המבנה ההיסטורי שלה מעל פני האדמה. הבניין ניצל והריסתו נמנעה בעקבות צו מניעה שהוציאו בעלי חנות עיתונים שהייתה ממוקמת במנהרה התת-קרקעית שמתחת לרציפים.
ב-31 ביולי 2009 נסגרה התחנה המרכזית הישנה בתל אביב באופן סופי, לאחר שקווי האוטובוסים האחרונים של אגד שעוד יצאו ממנה עד אז (קווים 83, 84, 85 לראשון לציון דרך בת ים, 90, 91, 97 לחולון וקו 96 לאזור) הועברו לתחנה המרכזית החדשה, מסוף וולפסון בחולון ומסוף ארלוזורוב בתל אביב.
באוגוסט 2009 פורסמה תוכנית להקמת מבנה חדש לבית הספר "מנשר לאמנות" בבניין ששימש בתור המשרדים של התחנה המרכזית הישנה וכיום מיועד לשימור בתור מבנה באוהאוס.
מאז ינואר 2011 פועלת במבנה התחנה וברחבת הרציפים, זירה של מפגשי תרבות המכונה "המרכזית". הזירה הוקמה על ידי קבוצת האמנים "שביל החלב" שהמשיכה את פעולתה במקום תחת השם "המרכזית". הקבוצה מקיימת במקום פעילות קהילתית ואמנותית מתמשכת ממנה נוצרו שני אירועי תרבות בהם לקחו חלק מאות יוצרים ואלפי מבקרים: "פתוחה לרגל שיפוצים" ו"הסלון העצמאי - טאבו".
ב-2017 הוקם בבניין ששימש בתור המשרדים של התחנה המרכזית הישנה אשכול גנים ותחנת משטרה, ובמקום שבו היו הרציפים הוקמה גינה ציבורית עם דשא גדול, מתקני משחקים מוצללים ומגרש כדורסל, וכן מגרש חנייה.

רחובות מסביב לתחנה

הרחובות מסביב לתחנה קרויים על שם חבלי הארץ: "רחוב הגליל, רחוב הנגב, רחוב השפלה, רחוב השרון, רחוב השומרון", רחוב נווה שאנן.

מבנים מפורסמים באזור התחנה

מימול בניין הטרמינל של התחנה ברחוב הגליל שכן בעבר "בית הספר לנהיגה של אגד". בסמוך אל רציפי התחנה ברחוב השומרון נמצא "בית רוק", בית באר מן המאה ה-19.
ריכרד קאופמן

ביוגרפיה

ריכרד יצחק קאופמן (Richard Kauffmann) נולד בעיר פרנקפורט שבגרמניה בשנת 1887, בן להיינריך יצחק, סוחר, ולהלנה לבית בליוויס. למד ציור באקדמיית שטדל ואצל האנס פון האייק בעיר דכאו. למד אדריכלות בבית הספר הדוכסי בדרמשטדט ובבית הספר הטכני הגבוה במינכן, אצל תיאודור פישר (כמו גם האדריכל אריך מנדלסון). שם גם נפגש לראשונה עם תחום בינוי הערים שהיה אז בראשית התהוותו. עד גיוסו לצבא הגרמני ב-1915, ניהל משרד אדריכלות בפרנקפורט. התמחותו הייתה באדריכלות בסגנון הבינלאומי. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל לאחר שהוזמן על ידי ארתור רופין - מנהל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית, לבצע תוכניות אב ליישובים חקלאיים ועירוניים העתידים לקום בישראל, בהם גם תוכנית בסיסית לעיר תל אביב שהיוותה בסיס רעיוני לתוכנית גדס, שהוכנה על ידי פטריק גדס.
בשנת 1922 נישא לבת-שבע גלב, והיה אב לרות ואסתר.
מ-1920 ועד 1932, עת פתח משרד עצמאי בירושלים, שימש קאופמן בשני תפקידים מרכזיים: אדריכל חברת הכשרת היישוב ואדריכל המחלקה להתיישבות של ועד הצירים. קאופמן הגה והוציא לפועל, כמעט כמבצע יחיד, את המערך התכנוני של הקיבוץ והמושב. תכנן עשרות קיבוצים ומושבים, שהידועים בהם הם עין חרוד, כפר יהושע ונהלל שבנוי בצורת עיגול שבמרכזו בתי מגורים ונחלות חקלאיות המסתעפות ממנו בצורה של חרוטים. קאופמן שימש אף כמתכנן של שכונות מגורים עירוניות רבות, לרבות תכנונן של הערים רמת גן, עפולה והרצליה, שכונות הדר הכרמל, נווה שאנן, כרמל מרכזי ובת גלים בחיפה וחלקים משכונות הגנים רחביה, תלפיות, בית הכרם וקריית משה בירושלים.
הקו המרכזי בתוכניותיו היה ניסיון לשלב את רעיון עיר הגנים של אבנעזר הווארד, ככלי ביטוי לאידאות החברתיות שעמדו בבסיסו, עם האידאות של ההתיישבות החקלאית הציונית ועם דרישות המוסדות המיישבים ואף המתיישבים עצמם. רעיון עיר הגנים הועלה במקור במטרה להתמודד עם תהליך העיור המואץ שחל בעקבות המהפכה התעשייתית שיצר בעיות של צפיפות אוכלוסין, זיהום ובעיות חברתיות כגון ניכור חברתי ופשע. בארץ ישראל, בה לא היו קיימות בעיות אלו, ביקש קאופמן לענות על הצרכים האידאולוגים של התנועה הציונית: שינוי אופיו של העם היהודי בדרך של חזרה לטבע, פיזור אוכלוסין ככלי לייהוד הארץ והתבדלות מהתרבות המקומית של ערביי ארץ ישראל. קאופמן הושפע ברעיונותיו ועבודתו מזרם הנאו קלאסיציזם ואף ניתן לזהות אצלו נטייה קלה למונומנטליות. עם זאת, תוכניותיו התאימו עצמן לתנאי הסביבה והקרקע.
ב-1990 הוציא השירות הבולאי בול המראה אחת מעבודותיו (בית ספר בקיבוץ דגניה) כחלק מסדרת בולים על אדריכלות בישראל.
במושב כפר יהושע שבעמק יזרעאל, שתוכנן על ידי קאופמן, קיימת שדרת הנצחה לזכרו, ובמרכזה פסיפס אומנותי, שבו משולבים שמות עשרות היישובים והשכונות שתכנן.
נאוה סמל

ביוגרפיה

סמל נולדה ב-15 בספטמבר 1954 ביפו למרגלית (מימי) לבית ליקוורניק וליצחק ארצי, ניצולי השואה. אחיה הבכור הוא הזמר שלמה ארצי. רחל סבתה מצד אמה, הייתה אחותו של הרב מאיר שפירא מלובלין.
שירתה בגלי צה"ל והשתחררה ב-1974.
קיבלה תואר שני בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב. פרסמה שישה-עשר ספרים וארבעה מחזות. במרכז יצירתה עומדים גיבורים ילידי הארץ המתמודדים עם הזהות הישראלית ועם צלקות העבר, בעיקר מהשואה. הרבתה לעסוק בנושא הדור השני לשואה.
בנוסף לספרים, כתבה מחזות ויצירות נוספות, ותרגמה לעברית מספר רב של מחזות. בשנת 2004 עובד ספרה "צחוק של עכברוש" לאופרה.
יצירותיה של סמל תורגמו וראו אור בארצות רבות. היא זכתה בפרס "סופרות מאגן הים בתיכון" בצרפת ב-1994, בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 1996, ובפרס "אשת השנה בספרות של תל אביב" ב-2007. סמל פרסמה גם ספר פנטזיה לילדים ולנוער - "מעופפת" (Taking Wing) תחת שם העט הואן בי. לנדי (Huan B. Landi) ב- 2016.
סמל הייתה חברת הוועד המנהל של מכון משואה, המכון ללימודי השואה בקיבוץ תל יצחק, וכיהנה במשך שנים כחברת הנהלת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.

בין השנים 1993–2013, כיהנה כחברת הנהלה של המועצה הציבורית של מוזיאון יד ושם בירושלים, ובהמשך סייעה לניצולי שואה במסגרת חברותה בהנהלת קרן הרווחה לטובת ניצולי שואה.
הייתה נשואה לנעם סמל, המנכ"ל לשעבר של התיאטרון הקאמרי, ולהם שלושה ילדים. התגוררה בתל אביב.

נפטרה בתום מאבק של כחצי שנה במחלת הסרטן ב-2 בדצמבר 2017. ביום למחרת נקברה בבית העלמין קריית שאול.
ביגפוט ג'וניור

עלילה

הסרט מספר על אדם (בדיבוב העברי של ניר פרץ) כי שהיה תינוק אביו נעלם. כאשר קורות התפתחויות משונות כגוון גדילת הרגליים וצמיחת השיער בין לילה, אדם מחליט לחפש את אביו לפי כתובת חרוטה על חתיכת עץ. הוא מגיע ליער ופוגש את אביו, ביגפוט האגדי (בדיבוב העברי של צביקה פורמן) הוא מגלה שהוא יכול לרוץ מהר, לדבר עם חיות, ולרפא פצעים ושברים. בינתיים גאון מרושע בשם וולאס (בדיבוב העברי של איציק כהן) תופס את אביו של אדם (לאחר שגילה את סוד צמיחת השיער) וכל החיות עוזרות לאדם להחזיר את אביו.
שוק ספיטלפילדס הישן

שוק ספיטלפילדס הישן (באנגלית: Old Spitalfields Market) הוא מבנה שוק מקורה בשכונת ספיטלפילדס שברובע טאוור האמלטס של העיר לונדון בסמוך לסיטי של לונדון. השוק, הקדום בשוקי לונדון הפעיל כיום, החל לפעול בשנת 1638 ובשנת 1991 עבר למבנה חדש.

היסטוריה

שוק ספיטלפילדס החל לפעול באתר בשנת 1638 עת שהמלך צ'ארלס הראשון נתן רישיון לסוחרים למכור בשר, עופות ו"שורשים" בשדות ספיטל (Spittle Fields - מילולית "ספיטל פילדס") - אזור כפרי מחוץ לתחומי העיר לונדון באותה עת. 
השוק הפסיק את פעולתו בתקופת "חבר העמים של אנגליה" תחת שלטונו של אוליבר קרומוול, וחזר לפעול בעקבות צו מלכותי של המלך צ'ארלס השני לאחר השבת המלוכה.
המבנה שהוקם, בין הרחובות קריספין (Crispin Street) במערב, לם (Lamb Street) בצפון, רד ליון (Red Lion Street) במזרח וסמטת פאטרנוסטר (Paternoster Row) בדרום, המשיך לשאת את השם "ספיטלפילדס" (שדות ספיטל")
מבני השוק הוקמו בין השנים 1885–1893 בתכנונו של האדריכל ג'ורג' שרין עבור רוברט הורנר, בעל השטח. עלות הבנייה הגיעה ל-80,000 ליש"ט. בשנת 1920 הועברה הבעלות לתאגיד העיר לונדון. המבנה הורחב בשנת 1926 לכיוון מערב, תוך שהוא עולה על שטחי רחוב קריספין ורחוב גאן (Gun Street). 
בשנת 1991 עברה מכירת הירקות והפירות הסיטונאית לשוק ספיטלפילדס החדש. מבנה השוק הישן הפך לאתר תיירות ובו ממכר עתיקות ומוצרי אופנה. דיירים המתגוררים בחלק המערבי של השוק התנגדו לעבודות הפיתוח של חלק זה שהוצעו על ידי תאגיד לונדון. בעקבות מאבק משפטי, בו זכה התאגיד, מונה האדריכל נורמן פוסטר לתכנן מחדש את החלק המערבי של השוק, וזה שופץ, הוקמו בו אתרי הסעדה וחנויות, ושוק עבודות יד שמכונה כיום "שוק הסוחרים" (Traders Market).
פולרקרייס 18

היסטוריה

חברי הלהקה נפגשו בבית הספר התיכון, שם הקימו את הלהקה "Jack of all Trades" ב-1998 כאשר היו בני 13.
ב-2004, שינו את שם להקתם לפולרקרייס 18. הז'אנרים של הלהקה הם: פופ, סינת'פופ ודאנס. הלהקה מתאפיינת בסגנונה המיוחד המשלב נעימות, אלקטרוניקה, קטעי רוק וקולות רקע.
עד היום הלהקה הוציאה שלושה אלבומים: "Polarkreis 18" ב-2007, "The Colour Of Snow" ב-2008 ו- "Frei" ב-2010. האלבום "The Colour Of Snow" היה להצלחה במכירות והגיע למקום ה-14 ברשימת האלבומים הנמכרים בגרמניה. הסינגל הידוע ביותר שלהם הוא "Allein Allein", ("לבד לבד"), שצעד בפסגת המצעדים הגרמניים מ-31 באוקטובר 2008 עד ל-4 בדצמבר 2008, והפך ללהיט גדול בכל רחבי אירופה. השיר מוקלט בהופעה חיה, כאשר רוב מילותיו מושרות באנגלית, ורק הפזמון "אליין אליין" מושר בגרמנית, כשאליו מצטרף הקהל. עוד סינגל מצליח מהאלבום "The Colour Of Snow" הוא הסינגל הנושא את שם האלבום, שהגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הגרמני.
לסינגל "Allein Allein" נוצרו גרסאות כיסוי ורמיקסים רבים אך הבולט ביניהם הוא של להקה דנית בשם Nephew שהפך ללהיט בתחנות הרדיו בדנמרק.
הלהקה פורקה בשנת 2012.

פירוש שם הלהקה

פירושו של שם הלהקה הוא "חוג הקוטב 18". יש לשם מקורות סותרים. לפי מקור אחד מדובר בשם אקראי שנבחר בעת ההקלטות. בראין שנתן לודוויג, אחד מחברי הלהקה, למגזין הנוער ראש 1, אמר שהשם מסמל את סגנון המוזיקה של הלהקה.
קבוצת מנדלברוט

היסטוריה

קבוצת מנדלברוט היא אחד הנושאים הנחקרים בתחום הפרקטלים, שהחל לתפוס תאוצה בתחילת המאה ה-20, אשר מאבותיו ניתן למנות את פייר פטו וגסטון ג'וליה. קבוצת מנדלבורט תוארה לראשונה על ידי המתמטיקאי רוברט ברוקס בשנת 1978. בשנת 1980 גילה בנואה מנדלברוט את הקבוצה תוך ביצוע אנימציות של קבוצת ג'וליה במחשב, וכתב מאמר ראשוני בו היא נכללה. בשנת 1985 פרסמו שני מתמטיקאים נוספים מאמר נרחב על קבוצה זו, וקראו לה על שם מנדלברוט. בהמשך, הפכה קבוצת מנדלבורט לאובייקט מחקר בסיסי בתורת המערכות הדינמיות המרוכבות.
החל משנת 1985 הפך עניין שרטוט קבוצת מנדלבורט למושא עניינם של רבים, וגם פורסמו אלגוריתמים לשרטוט הקבוצה ותמונות צבעוניות שלה.

הגדרה

קבוצת מנדלברוט מוגדרת באופן הבא: לכל מספר מרוכב c, אפשר להגדיר באופן רקורסיבי סדרה, שאיברה הראשון , והמשכה מחושב על-פי הכלל . הסדרה עשויה להיות חסומה או בלתי-חסומה, תלוי בערכו של c.
קבוצת מנדלברוט מורכבת מן המספרים  שעבורם הסדרה  חסומה. מנקודת מבט שונה במקצת, לכל c, מוגדרת קבוצת ג'וליה  כשפה של קבוצת הנקודות  שעבורן הסדרה  חסומה (כאשר ). ג'וליה ו-Fatou הוכיחו שאם הסדרה  חסומה (כלומר c שייכת לקבוצת מנדלברוט) אז  קשירה, ואם היא אינה חסומה, אז  בלתי קשירה לחלוטין. משפט זה מוביל להגדרה שקולה נוספת של הקבוצה: זהו המקום הגאומטרי הקשיר של משפחת הפולינומים , כלומר אוסף הנקודות עבורן קבוצת ג'וליה המתאימה היא קשירה.

הצגת הקבוצה כפרקטל

את קבוצת מנדלברוט מתארים במישור המרוכב שבו הצירים מייצגים את החלק הממשי והמדומה של כל מספר. הנקודות השייכות לקבוצה (כלומר, הערכים של c שעבורם הסדרה  חסומה) נצבעות בשחור, וכל נקודה אחרת מקבלת צבע התלוי במספר האיברים בסדרה שערכם המוחלט קטן ממספר מסוים - 2 בדרך כלל.

הכללה

את קבוצת מנדלברוט ניתן להכליל באופן הבא: במקום להביט בפונקציה  ולהציב בה ערכים, מביטים בפונקציה הכללית , עבור  ממשי כלשהו. כאשר  מספר שלם, המשפט אודות הקשר בין הגדרה זו להגדרה בעזרת קבוצת ג'וליה נשאר תקף. 
כאשר  משתנה, ניתן לשרטט את הקבוצה ולקבל תמונה שונה בכל פעם. כך למשל, כאשר  נמצא בין 0 ל-5 (כמו בתמונה המצורפת), ניתן לראות את קבוצת מנדלברוט "נולדת" מכלום ומתפתחת.

קירוב לפאי בעזרת קבוצת מנדלברוט

שימוש נוסף של קבוצת מנדלבורט הוא האפשרות לקרב את פאי בעזרת מונחים וכלים מנושא זה. כידוע, המספר  הוא המספר הממשי הגדול ביותר בקבוצת מנדלבורט; עוד ידוע כי כל פעם שהסדרה  חסומה, אז היא קטנה מ-2 בהכרח. כעת, לכל מספר ממשי , מסמנים ב- את מספר הפעמים שיש לבצע את האיטרציה עד שעוברים את 2, כלומר המספר הראשון כך ש-.
מסתבר שככל שמתקרבים ל-, הסדרה מתארת באופן קרוב יותר את הספרות בפיתוח העשרוני של פאי. במינוח פורמלי, הסדרה  מתכנסת ל-.
נקודות נוספות בקבוצת מנדלברוט אשר מאפשרות לקרב את פאי כוללות נקודות הנמצאות על התפר בין הצורות של הקבוצה. עבור נקודות כאלו, המסלול אשר בעזרתו שואפים אל הנקודה משתנה ולרוב איננו כולל מספרים ממשיים.

הסבר אינטואיטיבי אודות הקשר בין קבוצת מנדלברוט לפאי

עבור הפונקציה הממשית , הישר  משיק לפונקציה; לכן, בעת הפעלת התהליך של סדרת מנדלברוט, נוצרת מעין פונקציית מדרגה תחומה בין הפרבולה לבין הישר, אשר שואפת בגובהה אל  אך לא מגיעה. לעומת זאת, בפוקנציה , הישר  לא משיק אל הפרבולה, ולכן נוצרת ביניהם פונקציית מדרגה. במובן מסוים, פאי הוא את ה"זמן" שלוקח לאותה פונקציית מדרגה לעבור את .
הסבר נוסף כלהלן: כאמור לעיל, הפונקציה הממשית  עוברת את . צורת הגרף סביב ערך זה (בטווח) מתקרבת לצורה של פונקציית הטנגנס ככל שאפסילון קטן יותר. הקשר של פונקציה זו לפאי מעולם הטריגונומטריה ברור.