google/wiki40b huggingface dataset:
ולדיסלב שלנגל

ביוגרפיה

שלנגל נולד בוורשה בשנת 1912 למאוריצי שלנגל - צייר, בונה תפאורות ומעצב כרזות לבתי קולנוע. את שיריו הראשונים פרסם בעיתונים שונים וכתבי עת לאחר סיום לימודיו בשנת 1930. בין היתר פרסם משיריו ביומון היהודי פולני "נַאש פּשֶגלוֹנְד" (Nasz Przegląd).. בשבועון הסאטירי "שְפילקי" (Szpilki) נהג לפרסם שירים ומאמרים מתובלי הומור בפולנית פשוטה. בעיתון המפלגה הסוציאליסטית הפולנית 'רובטניק' ובדו-שבועון 'סיגנאלי' שיצא בלבוב נהג לפרסם מאמרים פוליטיים.  טרם מלחמת העולם השנייה כתב גם מערכונים ופזמונים לקברט, לתיאטרון ולקולנוע תוך שיתוף פעולה עם מלחינים שונים. חלק מלהיטיו הפכו אותו לאחד היוצרים המוכרים בורשה טרם המלחמה.
לאחר הפלישה הנאצית לפולין ברח שלנגל עם אשתו מזרחה לביאליסטוק שהייתה בשליטה סובייטית, שם הצטרף לתיאטרון בובות מקומי. לאחר שהתפרקה ב-1940 להקת התיאטרון, הצטרף ללהקה אחרת בלבוב. עם פלישת הגרמנים לשטח הכיבוש הסובייטי שב עם אשתו לביתם שבוורשה אשר היה בשטח הגטו ברחוב ואליצוב 14. 
בגטו ורשה, המשיך לכתוב שירה ופרוזה, שהתפרסמו במועדון "Sztuka" (אומנות) ברחוב לשנו 2 שהיה מועדון פופולרי ויוקרתי בגטו, בו נהג לנגן גם ולדיסלב שפילמן. בין מופעי המועדון נודע בעיקר הקברט הסאטירי על חיי הגטו עם המשתתפים הקבועים, בהשתתפותו של שלנגל שכונה "העיתון החי". לאחר האקציה הגדולה מצא שלנגל עבודה כעובד-כפיה במפעל לייצור מברשות בגטו, ועבר עם אשתו לדירה ברחוב שווינטוירסקה 34, שם המשיך לכתוב שירים במרץ, אותם כינה 'שירים מסמכים'. הוא חידש את מופע העיתון החי אותו נהג להקריא בערבים ספרותיים. את שיריו כתב באמצעות עיפרון ולאחר מכן שכפל, כרך וחילק למאזיניו באמצעות מכונת כתיבה ונייר העתקה. פזמוניו זכו לפופולריות רבה בקרב יושבי הגטו, כשהם מתארים את האירועים והתחושות שרווחו בגטו. במהלך הגירושים לטרבלינקה ביטאו שיריו חשבון נפש נוקב עם בני האדם ועם אלוהים.
ב-8 במאי 1943 במהלך מרד גטו ורשה גילו הגרמנים את מחבואו של שלנגל, בבונקר של שמעון כץ ברחוב שווינטוירסקה 36 (בו הסתתרו גם לוחמי אצ"י). הוא נרצח יחד עם אשתו ששמה אינו ידוע, וכמאה ושישים יהודים נוספים שהסתתרו באותו בונקר. בן 31 היה במותו.

לאחר מותו

לאחר המלחמה נמצאו חלק משיריו של שלנגל במקומות שונים - עותק של חוברת משיריו, אותה הקדיש לחבר באופן אישי - שרדה את המלחמה. בחלקו השני של ארכיון עונג שבת אשר נמצא מתחת להריסות רחוב נובוליפיה נמצאו גם כן שירים של שלנגל מודפסים במכונת כתיבה, ושיר אחד - 'חפצים' בכתב ידו. גם בחלקו הראשון של ארכיון עונג שבת נמצאו שירים רבים, ללא חתימה, המיוחסים לשלנגל על ידי חוקרי המכון היהודי ההיסטורי בורשה.
בשנת 1977 יצא קובץ שיריו "אשר קראתי למתים: שירי גטו ורשה" בפולנית. ב-1987 ראה אור הקובץ בתרגום לעברית, בתרגומה של הלינה בירנבאום (בעצמה ניצולת שואה, ואמו של יעקב גלעד), וב-1990 בתרגום לגרמנית. בשנת 2003 הקימה בירנבאום יחד עם עדה הולצמן אתר אינטרנט לזכרו של שלנגל.
שירו "התחנה הקטנה טרבלינקה" שכתב בגטו ורשה, נכלל באלבומו של יהודה פוליקר "אפר ואבק". 
בשנת 2016 הפיקו והלחינו חברי להקת אל המשורר אלבום משיריו בשם "שני אדונים בשלג". האלבום כולל 11 שירים, אשר חלקם תורגמו על ידי הלינה בירנבאום וחלקם על ידי בעז אלברט חבר הלהקה.
בשנת 2017 פעילים מפולין וחברי להקת "אל המשורר" ביקשו לשמר את זכרו ואת ביתו בוורשה שעומד לפני הריסה
לינדזי פרייס

קורות חייה

לינדזי פרייס נולדה ב-6 בדצמבר 1976 בארקאדיה, קליפורניה לאם קוראנית ואב אמריקאי ממוצא גרמני-אירי. הוריה גדלו כאחים חורגים. אימה הייתה בילדותה יתומה קוראנית, ואומצה על ידי משפחה אמריקאית. יש לה אח גדול בשם בריאן.
פרייס החלה את הקריירה שלה בגיל 6 כאשר הופיעה בפרסומת ל"טויס אר אס". בגיל 8 היא ביצעה הופעת אורח בסדרה "Finder of Lost Loves". מ-1991 עד 1993, היא שיחקה בסדרה "כל ילדיי", ומ-1995 עד 1997, היא שיחקה בסדרה "היפים והאמיצים". לאחר מכן היא בסדרה בוורלי הילס 90210 ובגרסה האמריקאית של הסדרה הבריטית זיווגים. ב-1999 שיחקה בסרט "הפיצול הגדול" בכיכובה של ג'ודי גריר. 
ב-2005 הוציאה פרייס אלבום הנושא את שמה, ובאותה שנה הופיעה בסדרה פפר דניס. בשנים 2008–2009 הופיעה בסדרת הדרמה ליפסטיק בתפקיד המעצבת ויקטורי פורד. במחצית השנייה של 2009 הופיעה פרייס בסדרת הדרמה "איסטוויק", המבוססת על ספרו של ג'ון אפדייק, "המכשפות מאיסטוויק".

חיים אישיים

ב-31 ביולי 2004, נישאה פרייס לשון פילר בחוות סדלרוק, מליבו קליפורניה. הזוג התגרש בשנת 2007.
בשנת 2009 נישאה פרייס בשנית לשף האוסטרלי קרטיס סטון.
רביעיית רן

עונה ראשונה - 2008 (14 פרקים)

במרכז העלילה נמצא כתב טלוויזיה, העוקב אחר עצמו וארבעת האחים מאז לידתם ומתעד אותם אחת לשמונה שנים. הסדרה מתחילה בעת צילומי הפרק החמישי בסדרה על חייהם, כאשר האחים בני 32. הסדרה עוקבת גם אחר הוריהם ובני זוגם של האחים. עליהם להחליט אם להקים משפחה ולבחור בבורגנות או לבצע מרד נגד המוסכמות. במהלך הסדרה נחשפים חיים בעלי חזות בורגנית הנסחפים למערבולת שסופה בהרס או בהתחלה חדשה.

עונה שנייה - 2010 (15 פרקים)

העונה השנייה פוגשת את משפחת רן שנה לאחר מכן. אז הם כבר בני 33 וקצת, גיל ההתבגרות הסתיים סופית ורשמית, והם מוצאים את עצמם עם הבחירות שעשו וההשלכות על החיים שלהם, על הרביעייה, ועל המשפחה כולה.

הצלחת הסדרה והביקורות

הסדרה 'רביעיית רן' זכתה לביקורות לכאן ולכאן, ואף הייתה מועמדת לפרס הדרמה הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה. כמו כן, השחקנים מיכל ינאי ויפתח קליין היו מועמדים לפרס השחקן והשחקנית הטובים ביותר על דמויותיהם בסדרה.
הסדרה התמודדה מול מגוון תוכניות מרחבי אירופה, בתחרות הבינלאומית ליצירות טלוויזיה "ורד הזהב" (Rose d'Or), פרס יוקרתי הניתן מדי שנה בשווייץ ליצירות טלוויזיה בולטות, במסגרתה מוענקים מדי שנה פרסים לתוכניות מטעם רשות השידור השווייצרית, על פי קריטריונים של מקוריות, יצירתיות ואיכות.

ירון טן-ברינק, מבקר הטלוויזיה של "ידיעות אחרונות", כתב בסיום העונה הראשונה:
עם כל פרק שעבר... התגלו מעמקיה ורגישותה. מין קסם כזה, המורכב בעיקרו מדיאלוגים מלאים בכנות חדה ופוצעת, מתצוגת משחק מעוררת השתאות של הקאסט כולו ומעלילה רווית תחכום טרגי שנחשף בהדרגה. אם משקיעים בה זמן ומחשבה, גומלת 'רביעיית רן' באופן שבו מעט דרמות מתגמלות את צופיהן: היא מרגשת. באמת...
— מתוך "ידיעות אחרונות"
בערב עליית העונה השנייה, סמדר שילוני כתבה:
הרבה שתיקות ארוכות, הרבה זוויות צילום ליריות, הרבה הטחות אשם, הכל כדי שנתרגש, שניסחף פנימה. צר לי. למעט רגעים נקודתיים, שזורחים בדרך כלל בזכות משחק נוגע ללב, זה לא ממש עבד בעונה הראשונה, ולפחות על סמך שלושת הפרקים הראשונים, זה ממשיך לא לעבוד גם הפעם.
...שום דבר שקורה שם לא מצליח להפתיע, לנער, לעורר הזדהות. התחושה הכללית היא – למי אכפת? המתכון מכיל את המרכיבים של סדרה טובה, אבל איפשהו בשלב הערבוב והאפייה משהו התפקשש. המילים "נכונות" מדי. הסאבטקס מוחצן ולעוס מדי. אפילו הניכור צעקני מדי. לא נשאר מקום לצופה להיכנס ולמצוא את עצמו בפנים.
— מתוך "ynet" תרבות ובידור, 2 בפברואר 2010

מכירת הסדרה לגופי שידור בחו"ל

ב-22 בינואר 2010, בעת אירוע השקת העונה השנייה של הסדרה, הודיע סמנכ"ל התוכן של חברת yes, יונה ויזנטל, כי רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS רכשה את האופציה להפקת גרסה אמריקאית של הסדרה.
ב-3 בפברואר 2010 אושרה הפקת פיילוט לסדרה, שאם יעבור את אישור הרשת יעלה לשידור בעונת הסתיו הבאה בארצות הברית.
ליאת בנאי

ביוגרפיה

בשנת 1991 בגיל 16 שרה בנאי לראשונה בפני קהל, במסיבת פורים של בית הספר במועדון הטרויה בראשון לציון, שם היא ביצעה את השיר "טיפת מזל" של זהבה בן. הזמר אבי ביטר שנכח במקום הציע לבנאי להוציא אלבום.
ב-1995 הוציאה את אלבומה הראשון "נשיקה אחרונה".
ב-2012 השתתפה בעונה השנייה של חי ב-LA LA לנד.
ב-2016 השתתפה בעונה השלישית של 6 אימהות ששודרה במסגרת שידורי רשת בערוץ 2.
ב-2018 השתתפה בעונה החמישית של הכוכב הבא לאירוויזיון. כשבוע לאחר שידור האודישן הראשון בטלוויזיה, הודיעה בנאי על פרישתה מהתחרות.

חיים אישיים

בנאי נשואה לניסים עוז ולהם חמישה ילדים.
עמוס גפן

עמוס גפן (24 בספטמבר 1937 – 25 בינואר 1998) היה עיתונאי, עורך, מו"ל ומתרגם ישראלי.

הוצאה לאור של ספרות מדע בדיוני

עמוס גפן נולד ב-24 בספטמבר 1937 למשפחה אמידה שניהלה בתי חולים פסיכיאטריים. בשנות השישים היה גפן קשור להוצאת "מצפן " של מתתיהו תימור. הוצאת מצפן הוציאה לאור ספרי מתח ומערבונים קלסיים מתורגמים לעברית. את הפרויקט יזם גפן שהיה גם המתרגם הראשי (תחת שמו ותחת שמות בדויים כמו "ע. תירוש ") של ההוצאה. במסגרת מצפן הוא תרגם מספר ספרים מסדרת המלאך של לסלי צ'רטריס ושני קובצי סיפורי אימה ופנטסיה שנערכו בידי אלפרד היצ'קוק. במסגרת מצפן, שנת 1961 החל לתרגם ספרי מדע בדיוני מאנגלית לעברית, שהראשון בהם היה "שליטי הבובות" של רוברט היינליין (The Puppet Masters; הופיע בעברית תחת השם "הפלישה לכדור הארץ"). הוא המשיך ותרגם לעברית ספרי מדע בדיוני רבים, בהם של אלדוס האקסלי, פרדריק בראון, ארתור סי. קלארק, אייזק אסימוב, סמואל יוד (ג'ון כריסטופר), פרדריק פול, סיריל מ. קורנבלות', בריאן אולדיס, א. א. ון-ווגט ועוד.
במסגרת פעילותו כמתרגם המציא כמה תרגומים עבריים מרשימים למילים שגורות בתחום המדע הבדיוני. ידועה במיוחד המלה "חייזר", תרגומו ל-"Alien".
גפן היה ממייסדי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, והוצאת תירוש, אותה הקים וניהל, מוציאה לאור את כתב העת של האגודה, המימד העשירי. כיום מעניקה האגודה פרס על שמו - פרס גפן - לספרי וסיפורי הז'אנר המצטיינים בכל שנה, במתכונת פרס הוגו.

כתב העת בול

עמוס גפן היה כתב בכתב העת בול שהיה עיתון אנטי ממסדי שעסק בפורנוגרפיה ואקטואליה. עורכי בול הסתבכו בשערוריה פוליטית ושני עורכי העיתון ישבו בכלא באשמת ריגול. בזמן שעורכי העיתון, שמואל מור ומקסים גילן ישבו בכלא, גפן הפך לעורך העיתון בפועל. לאחר שחרור העורכים, גפן נשאר עוד תקופה בעיתון ואז עבר לעבוד ככתב בעיתון המתחרה העולם הזה. 
עמוס גפן היה נשוי למבקרת התיאטרון שוש אביגיל. דמותו מופיעה בסרט החטאים של אבי נשר, מבוסס על חייה של שוש אביגיל ואחותה.
ב-25 בינואר 1998 נפטר גפן בעקבות ניתוח שהסתבך.
קארל צ'רני

ביוגרפיה

צ'רני נולד בווינה למשפחה ממוצא בוהמי. הוא החל ללמוד פסנתר אצל אביו ובהמשך קיבל שיעורים אצל הומל, סאליירי ובטהובן. הוא היה ילד פלא, שהופיע לראשונה בפומבי בשנת 1800, בגיל 9, בנגינת קונצ'רטו לפסנתר של מוצרט. בשנת 1812 ניגן בביצוע בכורה בווינה את קונצ'רטו הקיסר מס' 5, של בטהובן.
כבר בילדותו נמשך להוראה ובגיל חמש-עשרה כבר היה מורה מבוקש. בין רבים אחרים לימד את פרנץ ליסט, שהקדיש לו שנים אחר כך את יצירתו "שנים-עשר אטיודים טרנסצנדטאליים". צ'רני היה בין המלחינים הראשונים שהשתמשו במילה "אטיוד" (תרגיל) ככותרת ליצירה.
צ'רני הלחין מספר רב של יצירות (עד אופוס 861), ביניהן מספר מיסות ותפילות אשכבה (רקויאם), הרבה סימפוניות, קונצ'רטי, סונאטות ורביעיות מיתרים. עם זאת, כיום כמעט אין שומעים אף לא אחת מיצירותיו המרובות והוא נודע כמעט אך ורק הודות למספר הניכר של יצירות להוראת הפסנתר שכתב, שרבות מהן נמצאות עד היום בשימוש, כמו "אמנות זריזות האצבעות" (גרמנית: Schule der Geläufigkeit).
חברת ההקלטות סיגנום הוציאה לא מכבר לפחות שלוש הקלטות של הסימפוניות והקונצ'רטי של צ'רני, ביניהם קונצ'רטו לארבע ידיים בדו מז'ור, בבחינת קריאת תִּגָּר על הדימוי שיצא לצ'רני כמחבר יצירות דידקטיות.
מקדש אתנה ניקה

מבנה

זהו מקדש בנוי שיש שהוא אמפי-פרוסטילוס (בעל טור עמודים קדמי ואחורי), טטרסטילוס (של ארבעה עמודים בכל צד). העמודים ומערכת הקורות הם בסדר האיוני. במחצית המאה השישית לפנה"ס, ניצב כאן מקדש בנוי עץ, עם פסל עץ של אתנה האוחזת בקסדה ובפרי הרימון. מבנה זה חרב בפלישה הפרסית של שנת 480 לפנה"ס. בניין האבן נבנה בחלקה האחרון של המאה החמישית לפנה"ס, בידי האדריכל קליקרטס, לאחר השלמת בניין הפרתנון. הבניין קטן מאוד. מידות אולם המקדש הוא 4.14 x 3.78 מ' בלבד.

תבליטים

עבודות אומנות נקבעו במקדש בשלושה מקומות: בשני גמלוני המקדש (שלא שרדו), באפריז ההיקפי, ובפנים החיצוניות של קיר המעקה המקיף את המקדש משלושה עברים. באפריז מופיע בחזית המזרחית, מעל הכניסה למקדש, מועצת אלי האולימפוס המורחבת (כולל למשל את לטו, אמן של ארטמיס ואפולו). באפריז בשלושת הצדדים האחרים מופיעים תיאורי מלחמות. יש שזיהו כאן מלחמות מיתולוגיות, ויש חוקרים שזיהו מלחמות היסטוריות (מרתון, קרב סלמיס, פלטיאה), שכן ניתן להבחין בלבוש הלוחמים כאשר היוונים הם עירומים, ואילו מכנסיים ארוכים מאפיינים את הלוחמים הפרסים.
התבליטים השלמים והיפים יותר הם אלה של מעקה האבן. הם מתארים את אתנה ניקה בגרסאות ובתנוחות שונות. הראשים והפנים של כל הדמויות הושחתו בעת העתיקה (איקונוקלאזם), אך מן היתר שרד הרבה. בולט כאן ה'סגנון העשיר' המאפיין את הפיסול בסופה של המאה החמישית לפנה"ס, הניכר בקפלי הבד הרבים בבגדיהן של הדמויות. ניקה מופיעה כאן פעמים רבות, תמיד מכונפת (לעומת הפסל חסר הכנפיים שבתוך המקדש). המפורסם שבתבליטים הוא של ניקה המתירה את סנדלה.

חפירות ושיקום

זמן קצר לאחר מלחמת העצמאות היוונית מעול השלטון העות'מאני, בשנת 1835, חשפו שני אדריכלים: אדוארד שאוברט וכריסטיאן הנסן את אבני המבנה ההרוס ובנו אותו מחדש בדיוק רב, בהדרכת סימני מַחברי המתכת המקשרים בין האבנים (אינם נראים מבחוץ). בשנים 1940-1936 המבנה פורק והוקם פעם נוספת וזה המבנה הקיים כיום. בשנים האחרונות הוסרו מהמבנה כל התבליטים והועברו למוזיאון האקרופוליס (נפתח ביוני 2009), ואילו במבנה שבשטח נקבעו העתקים.
דוריסקוס

דוריסקוס (ביוונית: Δωρισκος, בלטינית: Doriscus) הייתה עיר עתיקה בתראקיה, לחופו הצפוני של הים האגאי.

תולדותיה

העיר שכנה במישור רחב-ידיים בעל אותו שם, בשפך הנהר הֶבְּרוֹס (כיום מאריצה).
דוריסקוס נפלה לידי הפרסים ללא התנגדות בסביבות 522 לפנה"ס, במהלך מסע המלחמה של דריווש הגדול מלך פרס אל סקיתיה וסיפוח ארצות הים השחור לתחומה של ממלכתו. דריווש אף בנה במקום מצודה מלכותית והשאיר בה חיל מצב פרסי גדול.
הרודוטוס מספר כי במהלך מסע המלחמה של חשיארש הראשון אל ארץ יוון ב-480 לפנה"ס, הייתה דוריסקוס המקום הראשון בו סקר המלך הפרסי את צבאו לאחר שחצה את ההלספונטוס. לאחר כישלון המסע ליוון נותרה דוריסקוס המקום היחיד בתראקיה ובהלספונטוס שהפרסים הוסיפו לאחוז בו, למרות כל ניסיונות היוונים לסלקם.
העיר יחד עם תראקיה כולה נשארה חלק מן האימפריה הפרסית עד 330 לפנה"ס.
ההיסטוריון הרומי טיטוס ליוויוס מזכיר את המצודה (castellum) של דוריסקוס בתיאור מאורעות שנת 200 לפנה"ס, וכפי הנראה העיר לא הייתה קיימת יותר בימיו.
פרי-הג'ק

תיאור

הפרחים גדלים על גבי הגזע (קאוליפלורה). הפרי הגדל יוצא היישר מהגזע או מענף צידי. קליפתו החיצונית מגובששת וחרוצה בחריצים בכל חלקיה. הפרי מרובה זרעים העטופים בציפה בשרנית אותה נוהג האדם לאכול. צבעו הכללי של פנים הפרי הוא צהוב. טעמו ייחודי, ריחו חזק ואופייני ומרקמו סיבי עדין. פירות העץ הם מבין פירות המאכל הגדולים ביותר בעולם ומשקל פרי בודד יכול להגיע ל-36 ק"ג (ויותר), אורך של 90 ס"מ ולקוטר של 50 ס"מ. בארצות שונות במזרח הרחוק הוא נחשב לפרי עממי וזול, וניתן למוצאו בכל קרן רחוב. בנוסף זהו עץ אופייני בחצרות בתים. 
פרי-הג'ק נחשב לפרי הלאומי של בנגלדש.

בישראל

העצים הראשונים הובאו לארץ בשנות השלושים ונטעו ברחובות ובצריפין. נשאו פירות כמה עונות אך לבסוף מתו עקב הזנחה. כיום גדלים בארץ שני עצים בגן האיקלום שבפקולטה לחקלאות ברחובות ומספר עצים בודדים בסביבות הכנרת. עץ נוסף נמצא באזור עתלית בכניסה הצפונית במקום שבו נמצאים עצי הוושינגטוניה הגבוהים, זכר לחוות הניסיונות של אהרונסון שהייתה באזור.
את פרי המאכל ניתן להשיג משומר בצורת לפתן או בצורה קפואה בחנויות המוכרות מצרכים מהמזרח הרחוק לאוכלוסיית העובדים הזרים כמו החנות "מזרח ומערב" בירושלים. הפרי הטרי אינו משווק בישראל נכון לשנת 2010.
אלי לוזון

חיים אישיים

לוזון נשוי לסיגל ואב לשלושה ילדים. מתגורר בנתניה.
לוזון הוא לבקן.
ארץ האש

גאוגרפיה

הארכיפלג מורכב מהאי הראשי, האי הגדול של ארץ האש, ומקבוצה של איים קטנים יותר. האי הגדול מחולק בין שתי מדינות: 38.57% מהשטח שייך לארגנטינה, ו-61.43% ממנו שייך לצ'ילה. את הארכיפלג מחלקת תעלת ביגל, שנמצאת מדרום לאי הראשי. האיים הגדולים ביותר מדרום לתעלת ביגל הם הוסטה ונברינו.
אנגבנד

אנגבנד (אנגלית: Angband, מסינדארין: תופת הברזל) הוא מקום בדיוני המופיע בספריו של ג'.ר.ר. טולקין. אנגבנד היה מעוזו הגדול של שר האופל מורגות' בעידן הראשון לעלות השמש. אנגבנד שוכנת ממש בצפון מערב הארץ התיכונה.

גאוגרפיה

בצפון מערב הארץ התיכונה, מעבר לארד לוין, שכנו בלריאנד והארצות שמצפון לה. מצפון לרמת דורתוניון המהווה את גבולה הצפוני של בלריאנד, שכנו מישורי ארד גלן (החבל הירוק) הרחבים והירוקים. מצפון להם ישבה "דור דידלות" - ארץ צלמוות - ארצו של מורגות. שם, תחת הרי הברזל (ארד אנגרין) הקפואים, כרה מורגות' את משכנותיו, מערותיו וצינוקיו העמוקים. ממערב הייתה היתלום.

הקמת אנגבנד

ראשיתה של אנגבנד הייתה במלחמות שניהל מורגות' עם שאר הולאר בזמן תהליך יצירת העולם. לאחר שהולאר התבצרו להם בארץ אמן המערבית, הקים מורגות' - שמעוזו העיקרי היה אז באוטומנו, מצודה בצפון מערב הארץ התיכונה, למשמר מפני פלישה של הולאר לארצו של מורגות'. שם המקום נקרא אנגבנד ומתכונתו הייתה אולמות, מפחות וצינוקים, נשקיות, קסרקטינים ומחילות ומרתפים, בהם שכנו משרתי מורגות' וצבאו ושם כלא את אסיריו.

חורבן אנגבנד

לאחר שהולאר גילו כי העלפים נעורו במזרח הארץ התיכונה, החליטו לצאת למלחמה במורגות' במטרה להגן עליהם. במהירות נחתו צבאות הולאר על אוטומנו ואנגבנד, החריבו אותן והביסו את השוכנים בהן ולקחו את מורגות' כאסיר לארץ אמן. אוטומנו נהרסה עד היסוד, אך הרס אנגבנד לא היה יסודי ורק החלקים העליונים נהרסו. צבאו של מורגות' ויצוריו נותרו במפלסים התחתונים, מחכים לשובו של אדונם.

העידן הראשון

לאחר שעכר את אושרה של הממלכה הברוכה, נמלט מורגות' והסילמרילים בידו ושב לארץ התיכונה. שם שיקם את הריסות אנגבנד ובנאה מחדש. מעליה הקים את הרי תנגורודרים (הרי העריצות) ולהם שלוש פסגות. הרי תנגורודרים שימשו כצריחים למשמר ומושב צבא ואחסון נשק. תחת מצוקי תנגורודרים היו שערי אנגבנד.
זמן לא רב לאחר מכן, שבו הנולדור לארץ התיכונה בניסיון להשיב לידיהם את הסילמרילים. במשך מאות שנים התכתשו עם צבאות מורגות' ללא הפוגה עד כי הובסו אחד לאחד. בשנת 510 לעלות השמש, שלח מורגות צבא גדול מאנגבנד והביס את ממלכת הנולדור האחרונה שעוד עמדה על תילה. אז בטח מורגות' בחוסן אנגבנד וחשב כי מעתה לא יקום איש בפניו.

חורבן אנגבנד

כמעט שש מאות שנה לאחר עלות השמש, התחוללה מלחמת החרון. לאחר שאארנדיל הספן הצליח להגיע לארץ אמן ושטח לפני הולאר את תחינתם של עלפים ובני אדם - להצלה מידיו של מורגות', יצאו צבאות הולאר מארץ אמן ונחתו על חופי הארץ התיכונה. אז הסתערו צבאות הולאר על אנגבנד ונלחמו בצבאותיו של מורגות'. לאחר שהסתיים הקרב הגדול, הובסו כוחותיו של מורגות' תבוסה ניצחת ומורגות' נכבל ונלקח משם על ידי צבאות הולאר ואנגבנד נשמדה. לאחר הקרב שקעו תחת גלי הים כל בלריאנד והארצות שמצפון לה. עמם שקעה בים אנגבנד החרבה.
טיאגו פריירה דוס סנטוס

קריירה

טיאגו התחיל את הקריירה שלו בקוריטיבה ולאחר מכן נדד בקבוצות שונות מהליגות הנמוכות בברזיל.
בקיץ 2010 עזב לראשונה את ברזיל וחתם בא.א.פ. פאפוס מליגת העל הקפריסאית במדיה שיחק שנה אחת בה כבש רק שער אחד ב-13 משחקים.
לקראת עונת 2012 חתם באולסן יונדאי מליגת העל של קוריאה הדרומית. לאחר עונה אחת חזר למולדתו בה שיחק לשנה אחת.
בקיץ 2014 חזר לליגה הקפריסאית כאשר חתם באוטלוס אתינו והיה מלך השערים של המועדון בליגה עם 10 שערים, אך בתום העונה ירד המועדון לליגה השנייה וטיאגו עזב את המועדון.
בתחילת עונת 2015/2016 חתם בליירסה מליגת העל הבלגית ובינואר 2016 חתם במכבי נתניה. אך שוחרר חודש אחרי זה.
ב-1 בפברואר 2016 חתם בג'ובנטוס.
ביוני 2017 חתם באובון UMT יונייטד מליגת העל התאילנדית עד לסיום העונה, בה כבש 7 שערים ב-15 משחקי ליגה.
בינואר 2018 חתם בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
אמיר קריאף

קורות חייו

אמיר קריאף נולד בחיפה שם גדל עד שעבר עם הוריו לנתניה, בה עברה עליו נערותו, בצבא שירת במודיעין. הוא בן להורים יוצאי תוניס, הבכור במשפחתו ולו שתי אחיות. מגיל שש עשרה שיחק קריאף בקבוצת החובבים של תיאטרון נתניה, בניהולו של הבמאי חנן יבין. הפעם הראשונה שקריאף שיחק בתיאטרון, עוד לפני שלמד משחק, הייתה בעקבות מודעה שקרא בעיתון על כך שמחפשים שחקנים להצגה "אמדאוס" בתיאטרון חיפה, הוא הופיע כסטטיסט.
הלך ללמוד משחק בבית צבי. גרי בילו שהפך לחברו ומדריכו עד למותו, השפיע עליו רבות. בתום לימודי המשחק שיחק קריאף במשך שנה בתיאטרון הספרייה.
קריאף שיחק בתחילה בתיאטרון חיפה, בניהולו של רוני פינקוביץ', כעבור שנה שיחק את יאגו ב"אותלו" של שייקספיר ושיחק גם בתפקיד הראשי של אסף בהצגה "מרחב מוגן". אחר-כך שיחק במשך שנתיים בתיאטרון בית ליסין. התיאטרון הבא בו שיחק היה תיאטרון הקאמרי, בו עבד כשמונה שנים. כששיחק בקאמרי טילפן רמי דנון אל קריאף, איתו שיחק ביחד בעבר בהצגה "ציד המכשפות" והודיע לו שהוא כתב לכבודו מחזה ביחד עם אמנון לוי בשם "הצמה של אבא". כעבור חצי שנה, בינואר 2004, הועלתה ההצגה והיא רצה מאז כחמש מאות פעמים בקאמרי, תורגמה לסינית והוצגה בתיאטרון העם בבייג'ינג ביולי 2007. ההצגה עוסקת במשפחה ספרדיה כשאב המשפחה עזרא ספיר, לשעבר ספדייה (איציק כהן) שוכב על ערש הדווי, ואשתו (גאולה נוני), בנו הבכור (אלון דהן) ובתו (תחיה דנון) סועדים אותו. מאידך, בנו הצעיר אמיר (אמיר קריאף), שלא עמד בציפיותיו של אביו, נעדר. אמיר מגדל צמה, לומד רפואה סינית, כדי להתרחק ממשפחתו ומשורשיו המזרחיים והוא הולך לפסיכולוג שלו (אלי גורנשטיין) ושם הוא מגלה שהוא קשור מאוד למשפחתו והולך להתפייס עם אביו.
מאז שנת 2009 אמיר קריאף משחק בתיאטרון באר-שבע. הוא היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן בתפקיד המשנה בשנת 2010, על תפקידו בהצגה "החולה המדומה". בבאר שבע גם גילם את דמותו של גליליאו גליליי במחזה "גליליאו" פרי עטו של ברטולד ברכט בבימויו של עידו ריקלין. קריאף מועמד על תפקידו ב"גליליאו" לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן ראשי לשנת 2012.
נכון למאי 2012, קריאף משחק בארבע הצגות בתיאטרון באר-שבע: הוא משחק את ד"ר טומי דואני בהצגה "בוגד", משתתף בהצגה "הכל אודות חוה"; מגלם את דמותו של הרוזן ממונטה כריסטו בהצגה "הרוזן ממונטה כריסטו", פרי עטו של אלכסנדר דיומא האב, בבימויו של עידו ריקלין ומשחק את בעלה של נורה (אביטל פסטרנק) בהצגה "נורה" מאת אינגמר ברגמן. במהלך אותה שנה החל לשחק במחזמר "פרח השכונות", פרי עטו של קובי אוז, בתפקיד עמיליהו.
קריאף משתתף במופע האלתורים "פרוביזורי", ביחד עם אורי גוטליב, יעל לבנטל, אלון נוימן, דרור קרן, משה פרסטר וערן איווניר.
ב-2014 החל לדבב את דמותו של בלי-אפ בסדרת האנימציה "זאק וקוואק" בערוץ ניק ג'וניור. ב-2016 החל לדבב את דמותו של ג'ימבו בסדרת האנימציה "מטוסי על" בערוץ הופ!.
בשנת 2018 החל לשחק בסדרת הדרמה של כאן 11, "פמת"א" את דמותו של אופיר ברגמן, לצידם של חן אמסלם-זגורי, אושרי כהן ושלמה בראבא.
הוא מרבה לקריין, היה קריין חסויות של קשת והשתתף בפרסומות רבות ברדיו ובטלוויזיה.
קריאף עובד גם כצלם ועורך צילום ווידאו.
יחידת מיטב

היסטוריה

עם הקמת צה"ל הוקמה יחידת "קֶלֶט", יחידת הקליטה והמיון. במלחמת העצמאות שימש מחנה יונה כבסיס הקלט הראשון. בהמשך היחידה שכנה במחנה צריפין והייתה באחריות אגף משאבי אנוש במשרד הביטחון. יחידת "קלט" הייתה אחראית על קליטת חיילים, והייתה מופרדת מן "המכון הפסיכוטכני הצבאי" - היחידה האחראית על המיון והאבחון. בסוף שנות ה-50 אוחדו הקלט ויחידת המיון, הועברו מצריפין למחנה תל השומר ויצרו את "בסיס הקליטה והמיון". בשנת 1966 הועברה האחריות על מיון ושיבוץ ממשרד הביטחון לצה"ל, והיחידה עברה לשיפוט הצבא.

לשכות הגיוס

תחת יחידת מיטב נמצאות לשכות הגיוס, הפרוסות ברחבי הארץ (תל השומר, באר שבע, טבריה, חיפה וירושלים). לשכות הגיוס אמונות על תהליך המיון לשירות ביטחון, הכולל צו ראשון, קביעת פרופיל רפואי, שיבוץ במקצוע צבאי וכיוצא בזה.
YUM

YUM‏ (קיצור של Yellowdog Updater, Modified) היא תוכנת מערכת ניהול חבילות מבוססת שורת פקודה, למערכות הפעלה של לינוקס המשתמשות בחבילות תוכנה בפורמט RPM.
התוכנה מבוססת קוד פתוח, ומופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. התוכנה בבסיסה בעלת ממשק שורת פקודה, אך בהמשך פותחו לה ממשקים גרפיים בעלי פונקציונליות דומה.
פותחה על ידי סת' וידאל וקבוצת מתנדבים נוספת, כשכתוב מלא של Yellowdog Updater (בקיצור YUP) קודמתה, כדי לטפל בחבילות הפצת הלינוקס רד האט, שהיו בשימוש מחלקת הפיזיקה של אוניברסיטת דיוק. בהמשך התקבלה התוכנה בהפצות Red Hat Linux, פדורה, CentOS, והפצות רבות נוספות מבוססות RPM, כולל Yellow Dog Linux, שהייתה ההפצה המקורית בה הוחלף YUP ל-YUM.
ניהול באמצעות YUM, מתבצע בעזרת החבילות yum-updatesd ,yum-updateonboot, ו-yum-cron או PackageKit‏.
ארגון (יסוד)

תכונות

ארגון הוא גז חסר צבע וריח בצורתו הגזית והנוזלית והוא מסיס במים פי 2.5 מחנקן או חמצן. 
לא ידוע על קיומן של תרכובות ארגון בטבע. 
בשנת 2000 דיווחו מדענים מאוניברסיטת הלסינקי על ייצור התרכובת HArF. ארגון יכול ליצור עם מים מבנה שבו אטום ארגון כלוא ברשת מולקולות מים. חישובים תאורטיים וסימולציות מחשב חוזות קיום אפשרי של תרכובות ארגון יציבות, אבל בינתיים לא נמצאה דרך לייצר אותן באופן סינתטי.

היסטוריה

מקור השם ארגון הוא מהמילה היוונית: Argos שמשמעותו "לא פעיל". השם הוענק ליסוד על ידי ויליאם רמזי. היסוד התגלה לראשונה על ידי הנרי קוונדיש ב-1785 כאשר ערך ניסוי. קוונדיש לא הקדיש זמן ומחשבה ליסוד שמצא, ואף לא היה בטוח כי יסוד הוא, והתעלם ממנו כליל. הארגון זוהה רק ב-1894 על ידי הכימאים הבריטים לורד ריילי (Lord Rayleigh) וויליאם רמזי.

צורה בטבע

הארגון מרכיב כ-0.934% מאטמוספירת כדור הארץ והוא הגז האציל הנפוץ ביותר על פניו. הוא מופק כשמנזלים אוויר ומפרידים את מרכיביו. אטמוספירת מאדים מכילה 1.6% ארגון. גשושית המחקר "הויגנס" גילתה נוכחות ארגון באטמוספירת טיטאן (ירחו הגדול ביותר של שבתאי).
דמיטרי סניאבין

ביוגרפיה

סניאבין נולד בכפר במחוז קלוגה במשפחת אצילים שהיו קשורים עם הצי הרוסי. אביו היה מושל של קרונשטט. בשנת 1773 הוא נרשם לבית ספר לקציני הצי בסנקט פטרבורג. בשנת 1780 קיבל דרגות קצונה והחל לשרת בצי. בשנת 1780 השתתף במערכה צבאית בחופי פורטוגל. בשנת 1783 הועבר לצי של הים השחור. לקראת תחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) היה עוזר של מפקד הצי בים השחור. במהלך מצור אוצ'קוב תמך בכוחות היבשה ופיקד על מספר פעולות צבאיות. קיבל פיקוד על מספר ספינות ובלט בקרב כף קאליאקרה.
לקראת תחילת הלחימה עם צרפת פיקד על אוניית קו "הפטר הקדוש" והשתתף במערכה של הצי בים התיכון בפיקוד פיודור אושקוב. במערכה זו השתתף בכיבוש האיים היוניים. עם סיום המערכה, בשנת 1800 מונה למפקד נמל חרסון.
בשנת 1805 קיבל דרגת סגן-אדמירל. בשנת 1805 בראש כוח של 6 ספינות יצאה מים הבלטי לים התיכון. בהגעת לים התיכון קיבל פיקוד על כל הכוחות של הרוסים באזור. במערכה זו לחם נגד צרפת. עם תחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806-1812) עבר עם הכוח של 9 ספינות לים האגאי והחל במצור על דרדנלים. במאי 1807 ניצח את הצי הטורקי באזור דרדנלים. ב-1 ביולי 1807 ניצח בקרב חשוב באזור הר אתוס. כתוצאה מניצחונות אלו, המצור הימי על קונסטנטינופול נמשך ולרוסים הייתה שליטה מלאה בים האגאי. בהתאם לחוזה טילזיט עזב את האזור והחל בהפלגה לים הבלטי. בעקבות תחילת המלחמה עם אנגליה ספינותיו נעצרו בליסבון והוא נאלץ להעביר אותם לבריטים. בהתאם לתנאי ההסכם, הספינות הועברו לנמלים בריטים לכל זמן המלחמה. באוגוסט 1809 קיבל רשות לעבור עם כל הספינות לריגה. עם חזרתו לרוסיה בספטמבר 1809 לא הסתדר עם אלכסנדר הראשון. בשנת 1811 הועבר לפיקוד על נמל טאלין.
במהלך מלחמת 1812 ביקש לחזור לפעילות צבאית אך לא קיבל תשובה חיובית. באפריל 1813 עזב את השרות. 
בשנת 1825 הוחזר לשרות וקיבל פיקוד על הצי הבלטי. בשנת 1826 קודם לדרגת אדמירל.
בשנת 1830 חלה ונפטר באביב 1831. הוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.