סטפאן אודראן

קריירה

נולדה וגדלה בוורסאי בשם קולט סוזן דשוויל (Colette Suzanne Dacheville) למשפחה בה האב היה רופא. למדה משחק אצל שארל דולן, טניה בלשובה (צר'), רנה סימון  ומישל ויטולד (צר').
החלה לשחק בקולנוע בתפקידים זעירים ב-1957 ו-1958. ב-1959 זכתה לפרסום ראשון בעת ששיחקה בתפקיד משנה כבלונדינית חושנית בסרטו הבולט של קלוד שברול, "הדודנים" (Les cousins), אחד מסרטי הגל הצרפתי החדש הבולטים, שזכה אף להצלחה מסחרית. שנה לאחר מכן שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "הנשים הטובות" (Les bonnes femmes) כדמות הקומית; אחת מארבע הצעירות הפריזאיות הבוררות את דרכן בחיים. הסרט נחשב כבעל חשיבות ב"גל החדש", אך נכשל מסחרית.
עד 1968 המשיכה ושיחקה בתפקידים חשובים אך לא ראשיים, בעיקר בסרטיו של קלוד שברול, שלו נישאה ב-1964. בין הבמאים האחרים שבסרטיהם שיחקה באותה תקופה היה גם אריק רוהמר (בסרטו שיצא למסכים ב-1962, "Le Signe du lion").
ב-1968 שיחקה לראשונה בתפקיד ראשי בסרטו של שברול "Les biches". בסרט גילמה אודראן אשת חברה מבוססת המתחרה מול המאהבת שלה על אהבתו של גבר (ז'אן-לואי טרנטיניאן). הסרט זכה לפרסום בין היתר הודות לנועזותו ולהצגה של יחסים לסביים בו. על משחקה בסרט זכתה אודראן בדוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. סרט זה היה הראשון בסדרת סרטים של שברול הנחשבים כבולטים במיוחד ביצירתו. המבקר האמריקאי וינסנט קנבי תיאר אותם כ"תרגילים שנונים ופרוורטיים, סוחפים ביופיים, העוסקים באהבה, רצח, אשמה ופיצוי". בארבעה מהסרטים הללו שיחקה אודראן בתפקידים הראשיים: "האישה הבוגדנית" (1969), "הקצב" (1970), "הקרע" (1970) ו-"Juste avant la nuit".
לאחר שהשתתפה במספר סרטים של במאים אחרים, שלא זכו להצלחה מרשימה, שיחקה אודראן ב-1972 בסרטו הסוריאליסטי של הבמאי הספרדי לואיס בונואל, "סוד הקסם הבורגני". אודראן גילמה יחד עם ז'אן-פייר קאסל (ששיחק מולה כ"נבל" ב"הקרע") זוג בורגני שביתם הכפרי הוא אחד ממוקדי ההתרחשויות בסרט. הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. על תפקידה בסרט זכתה אודראן בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
הסרט הבולט הבא שבו השתתפה, הפעם בתפקיד משנה, היה סרטו המצליח של קלוד סוטה "ונסן, פול, פרנסואה והאחרים" (Vincent, Paul, François, et les Autres) משנת 1974. ארבעה גברים בגיל העמידה מבלים יחדיו בכפר בכל סוף שבוע בעיקר על מנת לדון אודות חייהם. הסרט הציג כמה מגדולי השחקנים של הקולנוע הצרפתי באותה עת, כגון מישל פיקולי, איב מונטן וז'ראר דפארדיה. ב-1978 שיחקה בסרטו של שברול "נערה ושמה ויולט" (Violette Nozière) בתפקיד אמה של ויולט נוזייר (שגולמה על ידי הכוכבת העולה איזבל הופר). הסרט נסב סביב חייה של פושעת שסיפורה התפרסם ערב מלחמת העולם השנייה אחרי שרצחה את אביה ואמה ניצלה מאותו ניסיון רצח. הסרט היה אפל ועשיר בתיאורים פסיכולוגיים. על משחקה בסרט זה זכתה אודראן בפרס סזאר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. 
ב-1980 השתתפה בתפקיד משנה בסרטו של הבמאי האמריקאי סמואל פולר "האדומה הגדולה ה-1", שתיאר את קורותיהם של חמישה חיילים מדיוויזיית הרגלים הראשונה של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. אודראן גילמה בסרט חברת מחתרת בבלגיה שנכלאה בבית חולים לחולי נפש ומסייעת לחיילים האמריקאים. ב-1981 שיחקה כאשתו הבוגדנית של פיליפ נוארה בסרטו של ברטראן טברנייה "Coup de Torchon", בו כיכבה גם איזבל הופר. הסרט זכה להצלחה בצרפת ואודראן הייתה מועמדת על משחקה לפרס סזאר לשחקנית המשנה. ב-1983 שוב הייתה מועמדת לפרס סזאר לשחקנית המשנה; הפעם על משחקה בסרטו של הבמאי, אלן ז'סואה, "Paradis pour tous". ב-1984 הייתה מועמדת שנה שנייה ברציפות לאותו פרס על השתתפותה בסרטו של הבמאי קלוד מילר , "Mortelle Randonnée (film) ". ב-1984 אף השתתפה במיני-סדרה הטלוויזיונית האמריקאית המצליחה, "בתו של מיסטראל" , על פי ספרה של ג'ודית קרנץ.
ב-1987 כיכבה בסרטו המצליח של הבמאי הדני גבריאל אקסל, "החגיגה של באבט". אודראן גילמה בסרט את דמותה של באבט, פליטה מההתקפה על הקומונה הפריזאית ב-1871 המגיעה לכפר קטן בדנמרק, אל ביתן של שתי אחיות מבוגרות ונוצריות אדוקות. הן מקבלות אותה כסוכנת הבית שלהן. היא זוכה בכסף בהגרלה ומחליטה להוציא את כספי הפרס על סעודה חגיגית. המאכלים המשובחים והיין המוגש לאחיות ולאורחיהן המבוגרים והמאופקים גורמים להם להיפתח אל החיים. הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ב-1992 שיחקה בסרטו של שברול "בטי" (Betty), בו גילמה אלכוהוליסטית מבוגרת הלוקחת תחת חסותה אלכוהוליסטית צעירה (מארי טרנטיניאן) שהושלכה לרחוב על ידי משפחת בעלה.
עד סוף שנות ה-90 המשיכה אודראן לשחק בסרטים ובסרטי וסדרות טלוויזיה, לרוב בתפקידי משנה. לאחר מכן מיעטה בהופעות בסרטים. ב-2008 שיחקה בסרטה של הבמאית אן פונטיין, "La fille de Monaco" (הנערה ממונקו), לצד פבריס לוקיני, רושדי זם ולואיז בורגואן. בסרט היא שיחקה בתפקיד אישה מבוגרת הנאשמת ברצח מאהבה.

חיים אישיים

אודראן הייתה נשואה במשך זמן קצר לשחקן הקולנוע ז'אן-לואי טרנטיניאן. ב-1964 נישאה בשנית, לבמאי קלוד שברול שבסרטיו הרבתה לשחק. לשניים נולד בן ב-1963, תומא שברול, שחקן קולנוע במקצועו. שברול ואודראן התגרשו ב-1980.

ב-1971 נמנתה אודראן עם 343 נשים שחתמו על מניפסט ה-343, מנשר שכתבה סימון דה בובואר שחתמו עליו 343 נשים (רבות מהן מפורסמות) שביצעו הפלה (עבירה פלילית בצרפת באותה עת) ותמך בזכות הנשים לבצע הפלה. ב-2009, בעת שהתראיינה באמצעי התקשורת הצרפתיים לרגל צאת ספרה האוטוביוגרפי "Une autre façon de voir la vie" (בתרגום חופשי: "דרך נוספת להסתכל על החיים"), אמרה כי היא מצטערת על ההפלה שביצעה וכי כיום לא הייתה חוזרת וחותמת על המנשר, שכן הפלה היא דבר נורא.
נפטרה בפריז ב-27 במרץ 2018 בגיל 85.