טעות (חוזה)

טעות היא אחת מן העילות המאפשרות לבטל את החוזה, בשל פגם בכריתת חוזה.
עילת הטעות קמה כאשר אדם מתקשר בחוזה עקב טעות בתפיסת המציאות - ביחס לחוזה או ביחס לנסיבות שאפפו את כריתת החוזה.

עילת הטעות מנויה בפרק ב' לחוק החוזים:
14. (א) מי שהתקשר בחוזה עקב טעות וניתן להניח שלולא הטעות לא היה מתקשר בחוזה והצד השני ידע או היה עליו לדעת על כך, רשאי לבטל את החוזה.

(ב) מי שהתקשר בחוזה עקב טעות וניתן להניח שלולא הטעות לא היה מתקשר בחוזה והצד השני לא ידע ולא היה עליו לדעת על כך, רשאי בית המשפט, על פי בקשת הצד שטעה, לבטל את החוזה, אם ראה שמן הצדק לעשות זאת; עשה כן, רשאי בית המשפט לחייב את הצד שטעה בפיצויים בעד הנזק שנגרם לצד השני עקב כריתת החוזה.

(ג) טעות אינה עילה לביטול החוזה לפי סעיף זה, אם ניתן לקיים את החוזה בתיקון הטעות והצד השני הודיע, לפני שבוטל החוזה, שהוא מוכן לעשות כן.

(ד) "טעות", לעניין סעיף זה וסעיף 15 - בין בעובדה ובין בחוק, להוציא טעות שאינה אלא בכדאיות העסקה.

עקרונות בסיסיים

עילת הטעות מבוססת על כך שכדי להתקשר בחוזה דרושה הסכמה של שני הצדדים, המבוססת על הבנת תוכן החוזה והנסיבות שאפפו את כריתת החוזה.
העקרון הבסיסי העומד מאחורי הכרת החוק בפגם הטעות הוא האיזון בין הגנה מפני התקשרות בהסכם מחייב עקב טעות לבין שמירה על ביטחון העסקאות ויציבות מוסד החוזה.
האפשרות לטעון לפגם מבטאת את העובדה שהחוק הישראלי מבין שייתכן מצב בו נפלה טעות בחוזה ומאפשר היחלצות מחוזה זה היות שכפייתו על הצדדים נוגד את רצונם הראשוני ואת עקרון חופש החוזים. לעומת זאת, התנאים והסייגים להוכחת פגם הטעות מהווים התאמה של דיני החוזים לחיי המסחר והעסקים הדינמיים, הדורשים לעיתים התעלמות מפגמים קלים ברצון של צד לחוזה ואכיפת חיובי החוזה.

טעות של אחד הצדדים וטעות של שני הצדדים

סעיף 14 מבחין בין רמות שונות של טעות, כשההבדל ביניהן הוא ידיעה אודות הטעות או אי ידיעה, של הצד השני לחוזה. לדרגות אלה של הטעות ישנה משמעות בתוצאה הפגם.

טעות לא ידועה

סעיף 14(ב) לחוק מתייחס לטעות שהצד השני לחוזה לא ידע ולא היה עליו לדעת עליה. זוהי טעות אשר הצד השני לא היה מסוגל למנוע היות שלא היה מודע לה. על כן רמת חומרתה נמוכה מזו של טעות ידועה אשר אותה יכל הצד השני למנוע על ידי העמדת הטועה על טעותו.

תוצאות

תוצאות הפגם משתנות בין טעות ידועה לטעות שאינה ידועה. 
במצב של טעות ידועה ישנה אפשרות לביטול חד צדדי של החוזה בידי הצד הטועה. עליו לעשות זאת בהודעה לצד השני תוך זמן סביר לאחר שנודע לו על הטעות 
משמבוטל החוזה ישנה חובת השבה הדדית של מה שקיבל כל צד על פי החוזה. במקרה בו ההשבה איננה אפשרית או לא סבירה- יש להשיב את שווי התמורות שהועברו במסגרת החוזה. 
כן, במצב בו החוזה ניתן להפרדה לחלקים והטעות נוגעת רק לאחד מהם- ניתן לבטל את אותו חלק בלבד. אם ניתן להניח כי הטועה לא היה מתקשר בחוזה לולא העילה (שזהו אכן המצב של טעות יסודית) הוא רשאי לבחור בין ביטול החוזה כולו לבין ביטול חלקי.
במצב של טעות לא ידועה אין לצד הטועה אפשרות לבטל את החוזה לפי רצונו. במקרה זה עניין הביטול נתון לשיקול דעתו של בית המשפט, אשר רשאי, להיענות לבקשת הטועה ולבטל את החוזה. בנוסף לביטול החוזה יכול בית המשפט לחייב את הצד הטועה בפיצויים לצד השני עבור הנזקים שנגרמו לו בגין ההתקשרות בחוזה. 
בית המשפט יבטל את החוזה אם ראה לנכון לעשות כך לאחר ששקל שיקולי צדק שונים ואיזן ביניהם, כגון: חומרת הטעות, הפער בין התמורה שניתנה על ידי הטועה בגין טעותו לבין מה שקיבל בפועל, חומרת הפגיעה בטועה אם יוותר החוזה בעינו ואפשרויותיו לצמצם פגיעה זו. מנגד, ישקול בית המשפט את מידת הפגיעה במתקשר השני, את שינוי המצב שנוצר בינתיים, את מידת הפגיעה בצדדים שלישיים אם ישנם, את מידת הרשלנות של הצד הטועה ואת מועד הגשת התביעה לביטול (אם ישנו שיהוי משמעותי בינה לבין התרחשות הטעות ייטה בית המשפט לטובת הצד שאינו טעה. עניין זה ייבדק בטעות לא ידועה אך במסגרת שיקולי הצדק שכן חובת הביטול תוך זמן סביר איננה חלה מקום שבו בית המשפט הוא זה שמחליט על הביטול ולא הצד הטועה).
בנוסף לכך, לא ניתן לבטל חוזה על פי עילת הטעות, במקרה בו ניתן החוזה לתיקון, והצד השני לחוזה, בין אם ידע ובין אם לא ידע על הטעות, הודיע על נכונותו לתקן את החוזה לפני שבוטל.