google/wiki40b huggingface dataset:
גל זיו

ביוגרפיה

גל זיו נולד וגדל בירושלים. בשירותו הצבאי שירת בצוות הווי פיקוד מרכז.
בשנת 1994 עבר לניו יורק, שם עבד ויצר כגיטריסט ומלחין. הוא התחיל את הקריירה שלו כנגן ג'אז, סיים תואר ראשון ב-Manhattan School of Music בג'אז, ותואר שני בקומפוזיציה קלאסית ב-Queens College.
בארצות הברית הלחין והקליט רבות לקולנוע, למחול ולתיאטרון והיה בין מקימי קבוצת המוזיקה החדשה Forecast Music.
בשנת 2004 שב לישראל, ושימש כמנהל תוכנית הג'אז וההלחנה בארגון מתא"ן, העוסק באיתור וקידום בני נוער מצטיינים באמנויות.
זיו הלחין שירי משוררים רבים ועבד עם משוררים מובילים כשמעון אדף, יקיר בן-משה, טל ניצן, איריס אליה כהן ועוד.
בשנת 2011 הוציא את האלבום "תל אביב צפה", לחנים לשירי משוררים עכשוויים, בהפקה משותפת עם גיל סמטנה.
בשנת 2016 הלחין והפיק את האלבום ומופע הילדים "האוצר" בהשתתפות דנה ברגר, אלון עדר, גדי רונן, יעל דקלבאום ועוד. שירי האלבום משולבים בסיפורים בהקראתו של יוסי מרשק.
האלבום מומן בהצלחה על ידי הקהל הרחב באמצעות אתר הדסטארט.
עיר בראי תקופה

מבוא

בן-אריה סוקר בו את מצב המחקר של העיר ירושלים, שראשיתו בתחילת המאה ה-19. ראשוניו היו החוקר אולריך יאספר זטצן, ואחריו אדוארד רובינסון. חלק מגילוי וחקירתה העיר נעשה למעשה על ידי ציירים, כגון דייוויד רוברטס וויליאם הנרי ברטלט. מיפוי העיר החל בעבודותיו של חוקר הטבע והרופא הגרמני זיבר בשנת 1818. בני העדות השונות ואנשי הקונסוליות הזרות הקימו ארכיוני מסמכים חשובים למחקר. וכן נעזרים החוקרים באגרותיהם של נוסעים, כגון העולים תלמידי הגר"א, ובחיבוריהם של חוקרים יהודים רבי אשכולות כגון רבי יהוסף שוורץ, מנחם מנדל מקאמיניץ, משה ריישר, אליעזר הלוי, ואברהם משה לונץ, וכן גם בספרי זיכרונות, למשל של יהושע ילין, אפרים כהן-רייס ויוסף ריבלין.
מיכאיל ברודסקי

ביוגרפיה

מיכאיל ברודסקי נולד בחרקוב. בשנת 1990 הוא זכה באליפות אוקראינה הסובייטית. לאחר התפרקות ברית המועצות הוא השתתף בתחרויות בינלאומיות שונות. 
במהלך הקריירה הוא ניצח במספר תחרויות שנערכו באירופה.
בשנת 2011 הוא מונה למאמן נבחרת הנשים של אוקראינה. תחת הנהגתו הנבחרת ניצחה באליפות העולם לנבחרות (בשנת 2013) ופעמיים זכתה במקום השלישי באולימפיאדות השחמט (ב-2012 וב-2014).
ברודסקי ממשיך להשתתף בתחרויות במקביל לאימון.
כונן גוגל

תמיכה בעברית

התוכנה זמינה כיום בעברית מלאה, אם כי עדיין קיימות בעיות של דו-כיווניות בפסקאות שבהן יש מעבר סימולטני בין שפות הנכתבות מימין לשמאל ומשמאל לימין.

היסטוריה

בעבר נקרא השירות Google Docs & Spreadsheets, והוא התמזג עם השירותים שקדמו לו: Writely ו-Google Spreadsheets.
Writely היה מעבד תמלילים מבוסס דפדפן. Writely פותח ויוצר על ידי חברת Upstartle. החברה הציע שירות עם מאפיינים מגוונים כתחליף לתוכנות וורד של מיקרוסופט או מעבד תמלילים של OpenOffice.org‏ Writer. בתחילת שנת 2006 רכשה גוגל את חברת Upstartle. כשגוגל רכשה את חברת Upstartle, ב-Upstartle היו ארבעה עובדים. ב-Writely נסגר שירות הרשמה עד שהועבר האתר לשרתים של גוגל. באוגוסט 2006 Writely שלחה הזמנות למשתמשים שהיו רשומים. זמן קצר לאחר מכן פתחה גוגל את השירות למשתמשים רשומים בגוגל. Writely תוכנתה ב-ASP.NET וגוגל תכנתה אותה מחדש.
בינתיים פיתחה גוגל את הגיליון האלקטרוני "Google Spreadsheets".
ב-10 באוקטובר 2006 מוזגו "Google Spreadsheets" ו-"Writely" למוצר אחד. שם השירות שונה ל-Google Docs, וגוגל הוסיפה לחבילת השירותים Google Docs כלי ליצירת מצגות.
כונן גוגל הוצג לקהל לראשונה על ידי גוגל ב-24 באפריל 2012. ב-28 ביוני 2012 יצאה גרסת Google Drive למכשירי אפל.
ג'ון מלהולנד

ביוגרפיה

מלהולנד נולד בקלוביס שבניו מקסיקו וגדל בבת'סדה שבמרילנד. ב-1978 סיים תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת פורדהאם והתגייס לצבא ארצות הברית. 
שירת כמפקד מחלקה רובאית בגדוד הרביעי של רגימנט החי"ר ה-20 בחטיבת החי"ר 193. לאחר מכן עבר לרגימנט החי"ר החמישי שהוצב בפנמה ושירת כמפקד מחלקה רובאית ומפקד מחלקה מסייעת בגדוד השלישי. התקבל לכוחות המיוחדים ושירת כמפקד צוות ומפקד פלוגה בקבוצת הכוחות המיוחדים החמישית בשנים 1984–1986. בתפקידו הבא הוצב שוב בפנמה ושימש קצין מבצעים בפיקוד הכוחות המיוחדים של פיקוד דרום. לאחר לימודים במכון לשפות ובמכללה לפיקוד ומטה של הצבא שירת בגדוד הראשון של קבוצת הכוחות המיוחדים השביעית. בשנים 1993–1993 שירת בכוח דלתא. 
ביוני 1996 מונה למפקד הגדוד הראשון של קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה שמפקדתו ביפן. בשנים 1998–2000 פיקד על גדוד במשרד לתמיכה צבאית, מיחידות איסוף המודיעין המסווגות ביותר. לאחר מכן למד במכללת המלחמה של הצבא.
ביולי 2001 מונה למפקד קבוצת הכוחות המיוחדים החמישית בפורט קמפבל שבקנטקי. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר מונה למפקד "כוח המשימה פגיון" שריכז כוחות מיוחדים מהזרועות השונות, היה הכוח האמריקאי הראשון שנשלח למלחמת אפגניסטן וסייע לברית הצפונית להפיל את משטר הטאליבן. במלחמת עיראק שימש מפקד כוח משימה משותף של בעלות הברית. באוגוסט 2003 מונה לראש המשרד לתמיכה צבאית בכווית. 
ביולי 2006 מונה למפקד פיקוד הכוחות המיוחדים הראשון, באוגוסט 2006 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. ביוני 2007 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז של ארצות הברית. בנובמבר 2008 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא. באוגוסט 2012 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית. ב-2014 פתח המפקד הכללי של משרד ההגנה חקירה בעניינו לאחר תלונות על העלבת פקודים במהלך תדריך ב-2014. הדוח קבע כי ההאשמות היו מבוססות, שמלהולנד חרג מכללי הצבא ומהתנהגות המצופה מקצין בכיר והמליץ למזכיר מחלקת הצבא לנקוט נגדו בצעדים משמעתיים. מלהולנד שימש מספר חודשים עוזר למפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית ובינואר 2015 מונה למנהל הפעולות הצבאיות בארגון ה-CIA. הוא השתחרר באוקטובר 2016.
לאחר פרישתו מהשירות הצבאי הקים חברת ייעוץ. 
מלהולנד נשוי למרים ואב לארבעה.
Dance Again... The Hits

רקע

האלבום יצא ב-20 ביולי 2012, הוא הכיל את להיטיה הגדולים של לופז ובנוסף סינגל חדש ומצליח (Dance Again). האלבום נחל הצלחה נאה במצעדים יחסית לאלבום להיטים והסתפק במקומות מכובדים של מקום 3 במצעד האיטלקי, 20 במצעד הבילבורד 200, 3 במצעד האלבומים הקנדי, ובעוד מצעדים רבים.
לשיר "Dance Again", שיצא כסינגל יחידי, יצא ווידאו קליפ מצליח שביומו הראשון גרף למעלה מ-3.7 מיליון צפיות. כיום, לשיר ישנם 400 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לשיר השישי הנצפה ביותר של לופז.

סינגלים

ב-2 באפריל 2012 יצא הסינגל היחידי מהאלבום "Dance Again" ששמו קרוי על שם האלבום. "Dance Again" הוא הסינגל השישי המצליח ביותר של לופז מבחינת צפיות, ואף הוא בין הסינגלים הכי מושמעים ומוכרים של לופז.
השיר זכה להצלחה נאה בעולם, וזכה בפרסים רבים כאשר הבולטים ביותר מביניהם הם, "השיר הטוב ביותר" של MTV אוסטרליה, וכדומה.
אל סייר דה קאן רוקה

אודות המסעדה

המסעדה נמצאת בז'ירונה, קטלוניה, ספרד, היא נוסדה ב-1986 בידי האחים חואן וג'וזף (פיטו) רוקה, בסמוך למסעדה המשפחתית של הוריהם שמגישה תבשילים מסורתיים.
האח המבוגר, חואן רוקה, הוא השף הראשי, האח האמצעי, ג'וזף רוקה, הוא הסומלייה. ב-1996 הצטרף אליהם האח הצעיר ג'ורג' (ז'ורדי) ונהיה אחראי על המתוקים. ב-2007 עברה המסעדה למבנה מודרני שהוקם במיוחד עבורה כמאה מטרים ממשכנה הקודם.
כיום (2010) עובדים במסעדה מעל 25 אנשים, בכללם פונטיין, אשתו של ג'וזף רוקה. במסעדה מקום ל-45 סועדים על פני 12 שולחנות בחדר שגודלו 80 מטר מרובע. גודלו של המטבח הוא 210 מטר מרובע וגודלו של המחסן הוא 250 מטר מרובע ובו למעלה מ-40,000 בקבוקי יין מכ-1,600 מותגים שונים. ב-2008, התפריט נע בין 80 אירו ל-95 אירו והמחיר הממוצע לסועד כולל משקאות היה בסביבות 120 אירו.
סגנון הבישול הוא "טכני-אמוציונלי". הוא אמוציונלי בניסיון לשחזר ארומות וטעמים אבודים בזכרונו של הסועד דרך התת-מודע (בדומה לשמיעת שיר ישן) שיזכירו לו זכרונות אישיים מהעבר. משתמשים בטכניקות בישול מסורתיות וגם חדשות, והצגה קפדנית של המנות.
ב-2013 דורגה המסעדה כמסעדה הכי טובה בעולם, והדיחה את מסעדת נומה הדנית.
הם יצרו כמה תבשילים וקינוחים המבוססים על בשמים ידועים, קינוח אחד מ-2008 מבוסס על הבושם 'אטרניטי' של קלווין קליין,
קרולינה הררה,

חברת הבשמים הקטלנית Puig,‏

'היפנוטיק פויזן' של דיור, בולגרי, 'טרזור' של לנקום, 'אנג'ל' של טיירי מוגלר ועוד.
מרטין סליגמן

מרטין א. פ. סֶליגמן (באנגלית: Martin E. P. Seligman; נולד ב-12 באוגוסט 1942 באולבני, מדינת ניו יורק) הוא פסיכולוג יהודי-אמריקאי, ממייסדי הפסיכולוגיה החיובית. טבע את המושג "חוסר אונים נלמד".

ביוגרפיה

סליגמן סיים תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ב-1964, וקיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה ב-1967. משנת 1976 משמש כחוקר ומרצה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה זו, ובה הוא מנהל את המרכז לפסיכולוגיה חיובית.
סליגמן פרסם כמאתיים מאמרים וכעשרים ספרים, בהם מספר ספרי "עזרה עצמית". ב-1998 נבחר לכהונה של שנה כנשיא האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה. הוא מייסד ועורך כתב העת המדעי "Prevention and Treatment Magazine".
המניע לפסיכולוגיה החיובית הוא ביקורתו של סליגמן על הפסיכולוגיה. לטענתו עיקר העיסוק של פסיכולוגים הוא בשאיפה להפחית השפעות פתולוגיות שונות, ולא בצדדים החיוביים של האדם. בנוסף הוא טוען כנגד תאוריות דטרמיניסטיות רווחות באקדמיה כמו התאוריה של מרקס, פרויד וניטשה. לפי סליגמן האמונה שגורלו של אדם מושפע מעברו בחיים היא שגויה. 
על פי מאמרו של סטיבן האגבלום, סליגמן מדורג במקום ה-13 ברשימת הפסיכולוגים המצוטטים ביותר בספרי פסיכולוגיה במאה ה-20.
סליגמן נשוי למנדי מק'קארתי ולהם שבעה ילדים.
כתב יד (כתב)

כתב יד הוא האופן שבו אדם כותב טקסט בידו, באמצעות עיפרון, עט, גיר וכדומה.

כתב יד מול דפוס

האבחנה בין טקסט מודפס לבין טקסט שנכתב בכתב יד חשובה בעיקר בתרבויות בהן קיים גם דפוס, למרות שגם בתרבויות לפני הגעת הדפוס היה הבדל בין כתיבה פורמלית ולא פורמלית.
לפני שהדפוס היה נגיש לכלל האוכלוסייה המונח כתב יד התייחס גם לעותק ידני של יצירה מקורית.
לעומת זאת, בעידן הדפוס נוספה משמעות הפוכה למונח כתב יד כאל מקור של יצירה כלשהי. במובן זה כתב יד יכול להיות גם מודפס.

סוגי כתב יד

כתב מחובר הוא כתב יד שבו האותיות מחוברות אחת לשנייה: הדבר נפוץ מאוד בשפות הנכתבות בכתב לטיני (למשל בגרמנית או אנגלית) או קירילי (למשל רוסית), ובערבית קיים חיבור בין האותיות גם בגרסאות מודפסות. 
כתב רהוט ("עגול") בעברית משמש כחלופה לכתב ה"מרובע" בכתיבה בכתב יד וישנם המחברים אותיות מסוימות, אך הדבר אינו שגור ככלל.

הבדלים בין אישיים והיבטים גרפולוגיים

לכתב ידם של אנשים שונים יש לעיתים קרובות צורה שונה, ויש הרואים קשר בין כתב היד ואישיותו של אדם. אמונה זו משמשת יסוד לתאוריות שונות, שהבולטת בהן היא זו העומדת ביסוד הגרפולוגיה. 
כתבי היד של לאונרדו דה וינצ'י מונים 13,000 דפים של טקסט ורישומים, כתובים, למרבה הפלא, בכתב ראי.
כתב ידו של אדם משתנה לעיתים במהלך השנים. גרשם שלום תיאר את התרשמותו מכתב ידו של ש"י עגנון:
בתחילה עוד יכולתי לפענח את כתב-ידו במכתביו ובסיפורים, שנתן בידי לקריאה ואף לתרגום. ברם כבר ניכרו אז נטיותיו לעשות את כתב-ידו לכתב-סתרים, המדהים את עיני הקורא. ברבות הימים הגיעו הדברים לידי כך, שמרת אסתר, שעה שביקשה לעשות לך טובה, צירפה תעתיק למכתביו, להקל עליך את מלאכת הפענוח של כתב-הרזים, שהיה דומה יותר לנקודות של זבובים מאשר לאותיות עבריות.
— גרשם שלום, דברים בגו, הפרק "ימי עגנון בגרמניה", עמ' 468, הוצאת עם עובד, 1975

בעיות וקשיים בכתב יד

כתב היד מחייב רכישה של מיומנות מוטורית לשם יצירתו.
מסיבה זו לאנשים בעלי בעיה גרפומוטורית או קושי בתיאום עין-יד יש בדרך כלל גם בעיה בכתב היד.
דיסגרפיה היא לקות למידה המאופיינת בפגיעה בכתב היד.
My Same

השיר

השיר נכתב על ידי אדל ומופיע באלבום הבכורה שלה, 19. השיר הופק על ידי ג'ים אביס, מפיק מוזיקלי אשר הפיק מספר שירים לאותו אלבום. השיר דורג במצעד הסינגלים הגרמני לאחר שהזמרת לנה מאייר-לנדרוט שרה אותו בתחרות כישרונות הגרמנית לאירוויזיון 2010. לנדרוט הוסיפה את השיר גם לאלבומה. השיר מופיע גם באלבום הווידאו של אדל, Live at the Royal Albert Hall.
Don't Worry, Be Happy

Don't Worry, Be Happy היא אמרה באנגלית וגם שמו של שיר מפורסם שפירושם "אל תדאג, היה שמח". את השיר כתב והלחין המוזיקאי האמריקאי בובי מקפרין והוא מבוסס על ציטוט של הגורו ההודי מהר באבא.

מקור האמרה

מהר באבא, אשר חינך לשמחת חיים, נהג להשתמש בביטוי זה פעמים רבות. במברקים ששלח לתלמידיו במערב נהג לצרף ביטוי זה. משנתו זכתה לפופולריות רבה בקרב ילדי הפרחים בשנות ה-60, אז השתרש הביטוי בעיקר בארצות הברית. הביטוי, כציטוט של באבא, הופיע על גלויות ואף כרזות רבות במהלך שנות ה-60 ופוסטרים שבהם נראה באבא עם חיוך רחב הפכו פופולריים גם כן.
מאוחר יותר גם הופיעו כרזות עם הסיסמה תחת ציור סמיילי, אשר זכו גם לגרסה סאטירית בה נראה הסמיילי עם כדור אקדח המפלח את ראשו, כאמירה נגד מנהגיהם חסרי האחריות של ההיפים, אשר עלולים להוביל לאסונות.

השיר

ב-1988, בעת שביקר בובי מקפרין במועדון הג'אז "Tuck & Patti" בסן פרנסיסקו, הבחין בכרזת "Don't Worry, Be Happy" אשר נתנה לו את ההשראה לכתוב את השיר. השיר פורסם באותה שנה וזכה לפופולריות עצומה. השיר, בסגנון א-קפלה, היה השיר הראשון מסגנון זה אשר היה בראש מצעד הפזמונים האמריקאי. עד היום הוא נחשב לשיר הא-קפלה המצליח ביותר בכל הזמנים. עם זאת, היה זה השיר הכמעט יחידי בו התפרסם מקפרין, ולאחריו התמקד בעיקר בקריירה מוזיקלית בתחום הג'אז והא-קפלה. 
על אף הצלחת השיר, מקפרין עצמו נותר מאוכזב: בתודעתם של רבים הוא נותר "זמר של להיט אחד", על אף שיצירתו המוזיקלית מגוונת ומרובה עד עצם היום הזה - גם אם מתמקדת בז'אנר הנישה הא-קפלה. על אף שהלהיט עצמו גם הוא ללא כל ליווי אינסטרומנטלי, ומקפרין שר בו את כל הקולות, הוא מעיד כי מדובר בשיר פשוט ביותר שהוקלט לאחר אלתור של כמה דקות:
"בתוך שעה גמרנו את השיר. כאילו, מי חשב שזה מה שיקרה?... זה לא שאני לא אוהב את השיר. כל השירים הם כמו ילדיי: את כמה מהם אתה מעדיף להשאיר בקרבתך, ואת השאר אתה רוצה לשלוח מהבית לקולג' כמה שיותר מוקדם. זה משגע אותי, כי זה הרושם שיש להרבה אנשים עליי. שואלים אותי 'מה עשית מאז?', 'לא שמענו ממך'. ואני אומר: 'לא הקשבתם'."
— מתוך אתר האינטרנט של בובי מקפרין
העובדה ששיר זה היה להיט גדול בו התפרסם מקפרין, שנעלם מאורות הזרקורים זמן קצר לאחר מכן, הובילה לשמועה סרקאסטית, שהפכה גם לאגדה אורבנית, הטוענת כי האיש ששר את "Don't Worry, Be Happy" התאבד. למעשה, השמועות על התאבדותו של מקפרין היו כה עקשניות, עד שהביאו לפרסום הכחשה באתר הרשמי של האמן. 
השיר הופיע או נוגן במקומות רבים וכן במספר סרטי קולנוע שהראשון שבהם היה "קוקטייל" בכיכובו של טום קרוז. חלק משימושיו הם לעיתים דווקא אירוניים הבאים להדגיש מצבים מסוימים כגון השמעתו בסרט "ג'ארהד" העוסק במלחמת המפרץ. הסרט גם השתמש בשיר באופן שלעג לג'ורג' בוש האב אשר השתמש בשיר בתעמולת הבחירות שלו לתפקיד נשיא ארצות הברית בשנה בה יצא השיר.
טעות נפוצה גורסת כי בוב מארלי הוא המבצע של השיר, בשל החפיפה בין ערכיו של מארלי לבין מסרו של השיר. אולם, למעשה, השיר פורסם כשבע שנים לאחר מותו של מארלי, ואין לו שום קשר אליו.
הקרב על תל חי (דרמת טלוויזיה)

אודות ההפקה

הרעיון לדרמת הטלוויזיה עלה במוחו של בשיעור של אתגר קרת בו השתתף במסגרת לימודיו לתואר הראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. התלמידים התבקשו לכתוב סיפור קצר. רסקין סיפור היתולי על קשיש ששרד את הקרב על תל חי ומספר שכאשר טרומפלדור אמר את המשפט "טוב למות בעד ארצנו" הוא כלל לא גסס, אבל מכיוון שהמשפט היה מוצלח הרגו אותו. בעקבות הבדיחה ערך רסקין תחקיר אודות הקרב על תל חי, בו התוודע לדמותה של דבורה דרכלר, שהייתה החלל הראשון בקרב. הוא החליט לספר את סיפור הקרב מנקודת מבטו של מתיישב אנונימי שמאוהב בדבורה דרכלר. זה היה סרט הגמר של רסקין במסגרת לימודי התואר הראשון שלו.
הסרט מצולם כמערבון מנקודת מבטן של הדמויות הלא מוכרות.
א-טייב צאלח

ביוגרפיה

צאלח נולד במחוז מרווה שבצפון סודאן. משפחתו הגיעה מרקע של חקלאים ומורי-דת, וכוונתו המקורית הייתה לעסוק בחקלאות, אולם הוא למד באוניברסיטת חרטום ולאחר מכן באוניברסיטת לונדון.  למעט ניסיון קצר כמנהל בית ספר, את רוב שנותיו העביר ברשות השידור הבריטית.
ספרו, "עונת הנדידה אל הצפון", פורסם לראשונה בערבית בשנות ה-60 המאוחרות בביירות, וצאלח הוכתר כ"גאון הספרות הערבית". בשנת 2001 זכה ספרו להיקרא על ידי האקדמיה לספרות ערבית בדמשק כ"רומן הערבי הטוב ביותר במאה העשרים". 
צאלח פרסם שלושה רומנים ואסופת סיפורים קצרים. הנובלה זן מתחתן עובדה לדרמה בלוב ולסרט קולנוע זוכה פסטיבל קאן על ידי הבמאי הכוויתי ח'אלד צדיק בסוף שנות ה-70. ספריו תורגמו ליותר מ-30 שפות.
בתחום העיתונות כתב צאלח במשך עשר שנים טור שבועי בעיתון הלונדוני היוצא לאור בשפה הערבית "אל-מג'לה". במהלך עבודתו ברשות השידור הבריטית סקר נושאי ספרות שונים תחת המחלקה לשידורים בערבית. לאחר מכן עבר לכהן כמנכ"ל משרד המידע בדוחה, בירת קטר. את עשר שנות עבודתו האחרונות העביר באונסק"ו בפריז, שם כיהן במשרות שונות, האחרונה שבהן הייתה נציג אונסק"ו למדינות המפרץ הפרסי.
אשר הירשברג

אשר הירשברג (1921–2002), היה הממונה על עידוד הסרט הישראלי במשרד המסחר והתעשייה משנת 1954 עד 1969.
בתפקידו קבע הירשברג אילו סרטים יזכו בתואר "סרט ישראלי" וממילא יקבלו הלוואות והחזרי מס על מכירת כרטיסים בקופות. מי שהפיקו סרטים שלא אושרו על ידיו לא יכלו לשרוד כלכלית. בנימוקיו לאישור או דחיית סרט מוצע התחשב גם במניעים ציוניים ומוסריים, וסרט שלא עמד בדרישותיו המחמירות נדחה. בין השאר עודד בראשית דרכם את מנחם גולן וג'אד נאמן, וקידם סרטי קולנוע זרים שהופקו בישראל. בין תפקידיו, עמד גם בראשה של המועצה לביקורת סרטים והיה ממונה על פקחים שסיירו בבתי הקולנוע ופיקחו על הקרנת יומני החדשות בשלמותם.
בראשית שנות החמישים של המאה ה-20, בתקופת הצנע, היה הירשברג דובר משרדו של שר הקיצוב, דב יוסף ושימש כ"מפקח על המזונות", אשר חינך את האזרחים כיצד לחסוך ולהסתפק במועט, בעזרתה של אשתו, השדרנית תחיה בת-אורן.
אשר הירשברג הוא אביה של הזמרת אסתר שמיר.
ספרייה אקדמית

ספרייה אקדמית היא ספרייה במוסד אקדמי ומיועדת הן עבור הסטודנטים והן עבור צוות ההוראה למחקר וללימוד. הספריות נחשבות כרכיב משמעותי בכל מוסד אקדמי ואיכות הספרייה ואוספיה היא אחד הקריטריונים להערכת איכות המוסד. הספרייה תכלול את כל החומר הנחוץ לסטודנטים עבור לימודיהם הפורמליים וכן חומר מחקרי עדכני ומקיף עבור לימודים מתקדמים, העשרה ומחקר.
הספרייה האקדמית מאופיינת באוסף גדול של ספרי לימוד וספרי עיון, מיעוט ספרות פופולרית, מספר רב של כתבי עת, בעיקר אקדמיים, מאגרי מידע רבים ואוספים מיוחדים ונדירים נוספים. קיטלוג ומיון החומרים מתבצעים ברמת פירוט גבוהה, כדי לאפשר מחקר ברמה אקדמית.
המבנה הארגוני של הספרייה האקדמית איננו אחיד. בחלק מהמוסדות ישנה ספרייה מרכזית אחת המשרתת את כלל המוסד. במקומות אחרים לכל פקולטה יש ספרייה עצמאית, ולעיתים לכל מחלקה ומכון מחקר ספרייה משלהם. גם במקרים של פיצול פיזי מנסים לאחד את קטלוג הספריות, על מנת להקל על הקורא ולמעט בכפילויות.
פעמים רבות מתמקדת ספרייה אקדמית, מרכזית או פקולטתית, בתחום ידע אחד או יותר, בהם רואה המדיניות האקדמית של המוסד את עיקר ומוקד העיסוק.
ספריות אקדמיות רבות כוללות מרחבים בגדלים שונים עבור למידה קבוצתית, תוך הסתייעות במשאבי הספרייה.
כביש 232

תוואי הכביש

מהמפגש עם כביש 10 ומעבר הגבול כרם שלום בצפון חולות חלוצה הכביש עובר בכיוון צפון מזרח בסמוך ליישובי חבל שלום ובתחומי מועצה אזורית אשכול, ממשיך בתחומי מועצות האזוריות שדות נגב ושער הנגב שם הוא נפגש בצומת סעד עם כביש 25 ובצומת שער הנגב עם כביש 34. לאחר-מכן הכביש ממשיך לכיוון צפון-מזרח נכנס למזרח העיר שדרות, וממשיך בתחומי המועצות האזוריות שער הנגב וחוף אשקלון. הכביש ממשיך לכיוון צפון-מערב דרך צומת גבעתי שעל כביש 35 וצומת הודיה שעל כביש 3 עד נקודת הסיום שלו בצומת אשכולות שעל כביש 4.

היסטוריה

חלקו הצפוני של הכביש (מניצנים עד לאזור ניר עם) נסלל בתקופת המנדט הבריטי. הכביש היווה ציר מרכזי ליישובי הנגב ועל השליטה עליו ניטשו מספר קרבות במהלך מלחמת העצמאות. חלקו הדרומי של הכביש נסלל בשנת 1951 כדי לחבר את יישובי הנגב המערבי: בארי, מגן, תל רעים, כיסופים, עין השלושה, נירים ויישובי מועצה אזורית מרחבים בכביש אורך. הכביש נמשך בסלילתו עד כביש הרעב בדרום. בשנים 1954-1955 הוארך הכביש עד ניר יצחק ובשנת 1959 הוארך הכביש מניר יצחק עד כרם שלום.
לאחר מלחמת ששת הימים נסלל בהמשך הכביש ליד כרם שלום כביש באורך כ-6 קילומטר שהתחבר לכביש החוף בסיני. כביש זה שימש את התנועה הישראלית לסיני בסוף 1969, כאשר בעקבות פיגועים רבים נחסם כביש 4 ברצועת עזה לתנועה אזרחית ישראלית. בעקבות זאת, הרחיב מע"ץ את הכביש.
באמצע שנות ה-80 נסלל כביש 10 וכן נסלל חיבור מהכביש, ליד סופה, אל רצועת עזה לכיוון מורג וגוש קטיף, אולם השימוש בו היה יחסית מועט בגלל ריחוקו ממרכזי האוכלוסייה בישראל. ביולי 1991 נחנך המשך כביש 242 מכיסופים לכביש 4 ורוב התנועה לגוש קטיף עברה לכביש 232, במיוחד לאחר הקמת הרשות הפלסטינית והעברת השלטון אליה ברצועת עזה. לאחר סגירת מעבר קרני ומעבר ארז, כלל המשאיות הנושאות סחורה המיועדת לרצועת עזה מופנות למעבר כרם שלום, דבר אשר יצר עומסי תנועה כבדים בכביש ועורר מחאה מצד תושבי חבל אשכול.
בשנים 2005-2019 נהרגו בכביש 44 אנשים בתאונות דרכים. בשנת 2014 החליטה הממשלה להרחיב את הכביש לדו נתיבי, ובשנת 2019 החלו העבודות ושודרגו 8.5 קילומטרים.
לילה וערפל

לילה וערפל (בגרמנית: Nacht und Nebel) הוא הכינוי שבו נודעה הוראה שהוציא הפיהרר של גרמניה הנאצית, אדולף היטלר, ב-7 בדצמבר 1941, שמטרתה הייתה ענישה מרתיעה של מתנגדי המשטר בשטחים שבשליטת גרמניה הנאצית, באמצעות עונשי מוות והעלמת מידע אודות האנשים שנאסרו. מכיוון שלא נמסר מידע על אודות האסירים, הם נעלמו כביכול ב"לילה וערפל".
במשפטי נירנברג נקבע שההוראה מהווה פשע מלחמה ופשע נגד האנושות, ויישומה היה אחד האישומים שבגינם נשפט, הורשע והוצא להורג וילהלם קייטל, ראש המטה הכללי של הוורמכט.
מכיוון שקייטל היה חתום על ההוראה היא מכונה לעיתים גם "צו קייטל".

מקור השם

הביטוי שאול מהמשורר והמחזאי הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה, שהשתמש בו לתיאור מעשים חשאיים. 
לפי סברה אחרת, הביטוי שאול מהאופרה "זהב הריין" של ריכרד וגנר, הנערץ על היטלר. דמות בשם אלבריך משתמשת בביטוי זה כלחש קסם היעלמות.

רקע

בעקבות פלישת הנאצים לברית המועצות הדללו כוחות הצבא בשטחים שנכבשו קודם לכן, וכן התגברה פעילות המחתרות הקומוניסטיות. הצבא הגרמני נאלץ להתמודד עם כמות הולכת וגוברת של פעילות נגד יחידותיו, ולכן חל גם גידול בכמות האסירים, המשפטים, עונשי המוות ועונשי המאסר.
היטלר סבר שפעילות הצבא נגד מתנגדי המשטר אינה מייצרת הרתעה בשל היותה מסורבלת, ואינה כוללת די עונשי מוות. מכיוון שוילהלם קייטל הבהיר שהצבא לא יסכים להטיל עונש מוות על כל חבר מחתרת, הוציא היטלר הוראה שתשאיר את הטיפול באסירים בידי הצבא רק באותם מקרים חמורים בהם מובטח שבית משפט צבאי יטיל עונש מוות תוך זמן קצר. שאר האסירים יועברו לשיפוט בבתי דין מיוחדים בגרמניה, וכדי להגביר את ההרתעה, לא יועבר כל מידע על מיקומם או גורלם.

מכתבים מלווים

במכתב מלווה לצו שהוציא קייטל נכתב שהפיהרר בדעה שכתגובה לפעילות נגד הרייך הגרמני עונשי מאסר, ואפילו מאסר עולם עם עבודת פרך, הם סימן של חולשה. הרתעה יעילה ומתמשכת תיתכן רק באמצעות עונש מוות, או השארת המשפחה והאוכלוסייה באי-ודאות לגבי גורלו של העבריין. מטרה זו מושגת בעזרת הגליה לגרמניה.
מזכר נוסף מהפיקוד העליון מציין גם שההרתעה תושג בזכות כך שהאסירים ייעלמו מבלי להותיר שריד, ולא יימסר כל מידע על גורלם או מיקומם.

יישום ההוראה

ההוראה יושמה בצרפת, בלגיה, הולנד, דנמרק ונורווגיה. אסירי לילה וערפל הובאו להישפט בבתי דין מיוחדים בקלן, דורטמונד, אסן, קיל ובברלין. יום הדיונים הראשון חל בספטמבר 1942, ונגזר בו גם גזר דין מוות ראשון. בשל הפצצות בעלות הברית, הועבר בית הדין של קלן לורוצלב (אז ברסלאו) ב-1943, ושל אסן לאופולה (אז אופלן) ב-1944. 
בסך הכל ידוע על כ-7,000 אסירי לילה וערפל, ולפחות כ-3,000 גזרי דין מוות. רוב הנידונים הידועים הוצאו להורג בגיליוטינה בקלן.
האסירים ששרדו שוחררו באפריל ובמאי 1945.

אחרי המלחמה

אחת ההאשמות שהועלו נגד קייטל במשפט הראשון של משפטי נירנברג, הייתה האחריות על יישום הוראת לילה וערפל.  התביעה ציטטה מתוך המכתב המלווה של קייטל את הדגש שניתן להרתעה באמצעות הסתרת מידע, כדי להוכיח שהיעלמות כפויה מהווה פשע בפני עצמה. בית המשפט אימץ את הטענה, וקבע שהוראת לילה וערפל היא פשע לא רק נגד האסירים עצמם, אלא גם נגד בני משפחותיהם. נקבע שביצוע ההוראה היווה פשע מלחמה המפר את אמנות האג. קייטל הורשע בכל סעיפי האישום, ונתלה ב-16 באוקטובר 1946.
במשפט השופטים, אחד ממשפטי נירנברג הנוספים, נקבע בנוסף שהיעלמות כפויה היא פשע נגד האנושות כיוון שהיא מפרה את עקרונות היסוד של המשפט הפלילי בכל המדינות התרבותיות.
אמנת רומא, שנכנסה לתוקף בשנת 2002 ומשמשת כמקור הסמכות לבית הדין הפלילי הבינלאומי, קובעת אף היא שהיעלמות כפויה היא פשע נגד האנושות.
גיירמו מרטינס

ביוגרפיה

מרטינס השתתף לראשונה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005, וסיים במקום עשירי בהטלת כידון בתוצאה של 72.68 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיים במקום תשיעי בהטלת כידון בתוצאה של 82.03 מטר. 
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשנת 2007 זכה מרטינס במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 77.66 מטר, ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו שנת 2011 קבע את שיאו האישי והשיא הקובני וזכה במדליית הזהב עם תוצאה של 87.20 מטר.

סגן אלוף העולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה מרטינס במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 86.41 מטר, אחרי אנדראס ת'ורקילדסן מנורווגיה (89.59 מטר) ולפני יוקיפומי מורקאמי מיפן (82.97 מטר). 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה מרטינס במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 84.30 מטר, אחרי מתיאס דה צורדו מגרמניה (86.27 מטר) ואנדראס ת'ורקילדסן (84.78 מטר).