עמק יהושפט

עֵמֶק יְהוֹשָׁפָט הוא עמק קטן בירושלים בין הר הזיתים לעיר דוד שנוצר כתוצאה ממפגש בין שני יובלים של נחל קדרון. בעמק מבני קבורה מתקופת בית ראשון והוא חלק מהאזור המכונה גם האגן הקדוש הכולל את הר הבית והר הזיתים.

שמות העמק

עמק יהושפט ידוע גם בשמות עמק השווה או עמק המלך. תושביה הערביים-נוצרים של ירושלים קוראים לעמק בשם "וָאדִי סִית מַרְיַם" (בעברית: עמק הגברת מרים) על שם מרים, אם ישוע, שאת מקום העלאתה השמיימה מציינת המסורת הנוצרית האורתודוקסית, על אם הדרך ירושלים-יריחו באזור גת שמנים. 
על פי אחת ההשערות שמו הערבי של אחד מהיובלים של נחל קדרון היוצר את עמק יהושפט "ואדי ג'וז" - המתורגם לעברית כ"נחל האגוז" - הוא שיבוש של השם "יהושפט" מתוך קיצור של השם המופיע במפות הצלבניות (בצרפתית) "ואלי אוף ג'וזפאט".

עמק יהושפט במקורות

שמו של העמק נלקח מנבואת אחרית הימים בספר יואל: "וְקִבַּצְתִּי אֶת כָּל הַגּוֹיִם וְהוֹרַדְתִּים אֶל עֵמֶק יְהוֹשָׁפָט וְנִשְׁפַּטְתִּי עִמָּם שָׁם עַל עַמִּי וְנַחֲלָתִי יִשְׂרָאֵל אֲשֶׁר פִּזְּרוּ בַגּוֹיִם וְאֶת אַרְצִי חִלֵּקוּ" (יואל ד' ב'), ולאחר מכן: "יֵעוֹרוּ וְיַעֲלוּ הַגּוֹיִם אֶל עֵמֶק יְהוֹשָׁפָט, כִּי שָׁם אֵשֵׁב לִשְׁפֹּט אֶת כָּל הַגּוֹיִם מִסָּבִיב" (יואל ד' י"ב). על תיאור זה כתב יחזקאל קויפמן: 
אין הגוים עולים על ירושלים, כמו בחזונות ישעיה, מיכה וזכריה. כל שכן שאין שום דמיון בין חזון יואל ובין חזון גוג ומגוג של יחזקאל, אין כאן גויים באים מן הצפון... אין הם שמים מצור על ירושלים, ואין הם תוקפים את ערי יהודה. הם נקבצים אל עמק יהושפט, שהוא בוודאי מקום חזוני. הם באים כאילו למלחמה, אבל מין רוח מביאה אותם אל "עמק יהושפט" - אלוהי המשפט. שם יושב אלוקים לשפוט אותם. זהו דימוי חדש של יואל: האלוהים אינו מופיע "כמפקד צבא מלחמה" או כ"גיבור ביום קרב".

במסורת הנוצרית

במקרא עצמו לא קיימת מקבילה המזכירה את עמק יהושפט שבעזרתה יהיה ניתן לזהות את מקומו הגאוגרפי של עמק יהושפט. הזיהוי הראשון של עמק יהושפט עם נחל קדרון נמצא באונומסטיקון של אוסביוס, "עמק יהושפט נמצא בין ירושלים והר הזיתים"
הנוסע מבורדו, הצליין הנוצרי שעבר בארץ ישראל בשנת 333, היה הראשון שציין את מקום עמק יהושפט בחלקו העילי של נחל קדרון במהלך המאות הראשונות לספירה קיבל עמק יהושפט מקום מיוחד במסורת הנוצרית. מיקומו של מתחם גת שמנים, הממלא תפקיד חשוב בסיפור שעותיו האחרונות של ישו, הוא בעמק יהושפט. לאחר מכן, במסורת המוסלמית זיהו את העמק עם מקום המשפט וקראו את שמו - עמק יהושפט.
על רקע גיבוש זיהויו של העמק והתקדשותו של עמק יהושפט במסורת הנוצרית ועל רקע של סכסוכים בין היהדות והנצרות על דריסת רגל בהר הזיתים ניתן להבין את מאמר חז"ל במדרש שוחר טוב "ואין עמק ששמו יהושפט, ומהו עמק יהושפט? שישפוט הקב"ה את הגויים"."

במסורת המוסלמית

מסורת מוסלמית עתיקה מזהה את עמק יהושפט עם א-סהירה עם חלקו העליון של נחל קדרון - עמק יהושפט ומצביע על מגמת קבורה של מוסלמים בערוץ הנחל. נוסע מוסלמי פרסי שכתב בשנת 1047: "בצאתך מהחראם הנאצל משתרע לפניך עמק נרחב  המכונה א-סהירה, שהוא - כך נאמר - מקום תחיית המתים. ושבו יתאסף כל המין האנושי. לכן לשם באים אנשים מכל העולם ונשארים בירושלים עד שבא עליהם המוות, זאת כדי שכשיגיע היום המיוחל בידי האל יתעלה וישתבך יהיו הם נחים בקבריהם נכונים ומחכים."
המסורת המוסלמית - ייתכן תוך הסתמכות על מסורות יהודיות ונוצריות מוקדמות יותר - מספרת כי ביום תחיית המתים יימתח גשר מעל עמק יהושפט אל הר הבית ועליו יעברו הקמים לתחייה למקום משפטם. על פי המסורת המוסלמית פתחו של גן עדן ופתחו של הגיהנום שניהם נמצאים בירושלים - בצדו הדרומי של עמק יהושפט נמצא שער הגיהנום. הנוסע הפרסי מספר "נשמעים לפי עדויות תושבי המקום זעקות שבר של יושבי הגיהנום. אבל אני עצמי הלכתי לשם להאזין, ולא שמעתי דבר".

עמק יהושפט בימינו

על עמק יהושפט בתחילת המאה העשרים מסופר 
בימים הראשונים לבואו ירושלימה היה טיאו יחיאל מהלך ברחובותיה... לעתים היה צופה בעיניו מעל החומה נשען אל שרידי דפנותיו של בית-הכנסת על שם הרמב"ן, צופה ומביט אל עמק יהושפט ונחל קדרון. אילו ירקות לא הצמיח עמק שחור ודשן זה, שהפרוהו מי-המדמנות של כל ירושלים! פלגים פלגים זרמו מי-המדמנות, ביתרו שבילים, נקוו בתלמים, ניערו גבעולים שמוטים וחפפו ראשיהם של בצלים, שומים, עגבניות ומלפפונים.
שלט של עיריית ירושלים קובע כי העמק מכונה "נחל אגוז", תרגום של השם הערבי "ואדי ג'וז", שמקורו בקיצור השם האנגלי "Valley of Josaphat" (עמק יהושפט).