google/wiki40b huggingface dataset:
סבסטיאן סוריה

קריירת מועדונים

סוריה התחיל את הקריירה שלו בליברפול מונטווידאו.
בשנת 2004 סוריה חתם באל-גארפה מליגת העל הקטרית. באל-גארפה, סוריה שיחק עונה אחת בה זכה באליפות המדינה כאשר כבש 14 שערים.
בקיץ 2005 חתם במועדון ספורט קטר. בקטר, סוריה שיחק 7 עונות במהלכן כבש 102 שערי ליגה וזכה עם הקבוצה בגביע כתר הנסיך בעונת 2008/2009. לאחר הזכייה, אודינזה, חטאפה ואתלטיקו מדריד הביעו עניין בסוריה שהחליט להאריך חוזה בקטר.
בקיץ 2012 סוריה חתם בלחוויאה. במהלך המשחק נגד פחטקור טשקנט במסגרת ליגת האלופות האסיאתיתי שנערך ב-9 באפריל 2013, סוריה הבקיע 9 שניות מפתיחת המשחק, השער המהיר אי פעם במסגרת אסיאתית.
בקיץ 2015 סוריה חתם בא-ריאן.

קריירה בינלאומית

סוריה נולד באורוגוואי ובשנת 2006 קיבל אזרחות קטרית, שאיפשרה לו לשחק בנבחרת קטר.
סוריה זכה עם הנבחרת הצעירה במדליית הזהב במשחקי אסיה בשנת 2006. ב-15 בנובמבר 2006 סוריה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-0 לאוזבקיסטן. ב-9 ביולי 2007 סוריה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד יפן במסגרת גביע אסיה בכדורגל 2007. סוריה הבקיע עוד שני שערים במהלך הטורניר ושלושת שעריו היו היחידים של קטר.
סוריה הוא שיאן ההופעות (123) ושיאן השערים (40) של הנבחרת בכל הזמנים.
הלן הייז

ביוגרפיה

הייז נולדה בוושינגטון די. סי. לקתרין אסטל הייז שעבדה בחברת תיירות, ולפרנסיס ואן אמום בראון, אשר עבד במספר עבודות.
היא הייתה קתולית ותומכת של המפלגה הרפובליקנית, אם כי היא לא הביעה דעתה בנושאי פוליטיקה, כמו אנשים אחרים בקהילה ההוליוודית באותה תקופה.
הייז כתבה שלוש אוטוביוגרפיות: "A Gift of Joy"‏, "On Reflection" ו-"My Life in Three Acts". בחלקם היא עוסקת בחזרתה לנצרות הקתולית (לאורך נישואיה עם מק'ארתור היא הכחישה את שייכותה לזרם, עקב היותו פרוטסטנטי וגרוש) ובמותה של בתה היחידה שנפטרה בגיל 19 ממחלת שיתוק ילדים. הייז ובעלה אימצו בן, ג'יימס מק'ארתור, אשר אף הוא עסק במשחק וכיכב בסדרת הטלוויזיה "הוואי 5-0".
הייז אושפזה מספר פעמים עקב מחלת האסתמה ממנה סבלה, אשר החמירה בעקבות האבק שהיה על הבמה. לבסוף סיבה זו הביאה אותה לפרוש מהתיאטרון. בשנותיה האחרונות הקדישה זמן רב לכתיבה ולגיוס תרומות לארגונים הנלחמים באסתמה.
ב-17 במרץ 1993, יום פטריק הקדוש, נפטרה הייז מאי ספיקת לב בנייאק, ניו יורק.

קריירה

הייז החלה את קריירת התיאטרון בשנת 1905 (בהיותה בת 5), במחזה "Miss Hawke's May Ball". מאז הופיעה במחזות רבים: בגיל 10 היא שיחקה בסרט הקצר "Jean and the Calico Doll", ועברה להוליווד רק כשבעלה המחזאי, צ'ארלס מק'ארתור, החל להיות מועסק שם. בשנת 1931 שיחקה בסרט הקולנוע הראשון שלה: "The Sin of Madelon Claudet", עליו גם זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, ובהמשך שיחקה בסרטים: "Arrowsmith", "הקץ לנשק" ו"Vanessa: Her Love Story".
ב-1935 היא חזרה לברודוויי, והופיעה במחזה "Victoria Regina" לצידו של וינסנט פרייס. ב-1953 הייתה הראשונה לזכות בפרס ע"ש שרה סידונס, וב-1969 זכתה בו בשנית. הייס שבה להוליווד בשנות ה-50, ושיחקה בסרטים כדוגמת "My Son John" ו"אנסטסיה" - עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב. ב-1970 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט האסונות "נמל תעופה". עוד שיחקה במספר סרטים של וולט דיסני, ביניהם "החיפושית דוהרת שוב" - עליו קיבלה מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב, "שוד הדינוזאורים הגדול" ו-"Candleshoe".
ב-1955 שונה שמו של תיאטרון פולטן, והוא נקרא על שמה של הייז. בשנות ה-80 חברה עסקית רצתה להרוס תיאטרון זה וארבעה נוספים, תוך כוונה לבנות במקומם בית מלון. הייז הסכימה לכך אף על פי שלא הייתה לה בעלות על המקום. בעקבות כך תיאטרון קטן בניו יורק נקרא על שמה - תיאטרון הלן הייז.
ב-1982, יחד עם חברתה ליידי ברד ג'ונסון, הקימה באוסטין, טקסס את המכון הלאומי לחקר פרחי הבר שכיום נקרא מכון פרחי הבר ליידי ברד ג'ונסון.
"פרס הלן הייז" מחולק בוושינגטון די.סי. על ביצועים משובחים בתיאטרון. להייז כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד בשדרה ה-6220.
חומרי ריח

חומרי ריח (באנגלית: Aroma compounds) הם תרכובות כימיות בעלות ריח. רוב חומרי הריח הידועים הן תרכובות אורגניות קטנות עם מסה מולקולרית של עד 300 גרם למול.
חומרי הריח עשויים להיווצר באופן טבעי על ידי אורגניזמים שונים (צמחים, בעלי חיים, פטריות וחיידקיים), והם עשויים להתקבל באופן מלאכותי (סינתטי) או מלאכותי-למחצה (חצי סינתטי) בתהליכי ייצור המבוססים על עקרונות של הכימיה האורגנית.
חלק מחומרי הריח עשויים להיות נעימים לאדם, וחלקם עשויים להיות מצחינים ומעוררי בחילה.

שימושים

חומרי ריח משמשים כתוספים בתעשיית המזון והמשקאות, בייצור של חומרי ניקוי והיגיינה (בייצור של סבונים, בשמים, קרמים ומשחות). כמו כן, הם משמשים גם כחומרי מילוי בהתקנים המשמשים להרחקת בעלי חיים מסוימים או למשיכתם (פרומונים), ובייצור של כלי נשק מסוג אל הרג המשמשים לצורכי פיזור הפגנות (כגון בואש - משאית המפזרת סילוני מים עם חומרי ריח מבחילים).
חומרי ריח מוספים למכלי גז בישול לצורך זיהוי בעת דליפה (כגון מתאנתיול).
רוברט רמאק

ביוגרפיה

רוברט רמאק נולד בפוזן (אז בתחומי ממלכת פרוסיה) למשפחה יהודית. בשנת 1838 הוא סיים לימודי רפואה באוניברסיטת ברלין.
בהיותו יהודי, נאסר עליו ללמד באוניברסיטה. הוא עסק במחקרים בתחום עצבים ופעילות הלב. בשנות ה-40 של המאה ה-19 הוא חקר שכבת נבט והוכיח שהיא כוללת שלוש שכבות, ונתן שם לכל שכבה. בשנת 1841 הוא חקר תאים והוכיח שגרעין התא קיים בכל תא. בשנת 1852 הוא הוכיח שתאים חדשים מופיעים כתוצאה מחלוקת גרעין התא.
לבסוף בשנות ה-40 של המאה ה-19, לפי אישור מיוחד מהמלך פרדיריך וילהלם הרביעי, קיבל רוברט רמאק אישור ללמד באוניברסיטה. למרות הישגיו, לא היה יכול להתמנות לפרופסור בגלל מוצאו היהודי. כאשר בסופו של דבר הוא מונה לתפקיד, הוא לא קיבל זכויות, שבדרך כלל מוענקות למקבל משרה זו.
ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות

ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות (בראשי תיבות, "ור"מ") הוא ארגון הגג של 22  המכללות האקדמיות הציבוריות בישראל. במסגרתו פועלים המוסדות לגיבוש מדיניות משותפת במגוון נושאים העומדים על סדר יומם של המכללות ובכלל זה: ייצוג המוסדות אל מול המועצה להשכלה גבוהה והות"ת, מעקב אחר ביצוע החלטות, כתיבת ניירות עמדה, ייצוג אל מול גורמי הכנסת והממשלה, קיום ימי עיון ועוד. 
הוועד הוקם בשנת 2006 ומורכב מועד מנהל בו חברים 22 נשיאי המוסדות וכן מאספה הכללית, בה חברים שלושה נציגים מכל מוסד: נשיא, מנכ"ל וסגן נשיא לעניינים אקדמיים. יו"ר הוועד הוא פרופ' שלמה בידרמן, נשיא המכללה האקדמית ת"א יפו,  ויו"ר פורום המנכ"לים הוא מר בני אלון, מנכ"ל המכללה האקדמית ת"א יפו.

ייחודן של המכללות האקדמיות הציבוריות

מרבית המכללות האקדמיות הציבוריות הוקמו בשנות ה-90, בעיקר בפריפריה, במטרה לתת מענה לביקוש להשכלה גבוהה ולחסמים שהציבו האוניברסיטאות באותה תקופה.
30% מהלומדים לתואר ראשון לומדים במכללות האקדמיות הציבוריות כ-58,434 סטודנטים ולתואר שני לומדים כ -2400 סטודנטים. הגידול המשמעותי ביותר במספרי סטודנטים בין תשע"ד לתשע"ה - 3.1% - נרשם במכללות האקדמיות הציבוריות. במכללות אלה שכר הלימוד מסובסד על ידי המדינה וזהה לשכר הלימוד באוניברסיטאות, בשונה מהמכללות הפרטיות בהן שכר הלימוד גבוה פי 3 ויותר. 
הפרישה הגאוגרפית של המכללות והתפישה החברתית שלהן מנגישה את ההשכלה הגבוהה לצעירים רבים - כ-25% מהסטודנטים מגיעים מאשכולות סוציאוקונומיים נמוכים - 4-1. 
בשנת 2010 הצליח הוועד לראשונה לשפר את תנאי ההעסקה של 1,600 חברי הסגל האקדמי הבכיר במכללות, ולהעניק להם בין השאר גמול עבור פעילות מחקרית.
סלע מעבדות תוכנה

היסטוריה

חברת סלע הוקמה בדצמבר 1990 על ידי דוד בסה וקרו (קרופיני) סגל.
בשנת 1992 נפתח מרכז ההדרכה הראשון בבית איילון ברמת גן. בשנת 1998 עברה החברה לבית סלע בבני ברק ושם מוקמו משרדיה ומרכז ההדרכה שלה.
בפברואר 2000, הפכה סלע לחברה ציבורית, תחת המיתוג "סלע גרופ", והנפיקה כ-35% מהון המניות שלה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 2001 הוקם הסניף הראשון של סלע מחוץ לישראל, בוושינגטון די. סי., במטרה להקים מערך שידורי רשת, בעיקר למטרות הדרכה. בשנת 2010 רכשו בעלי השליטה את הפעילות העסקית של החברה, ואילו השלד הבורסאי שנותר נמכר לחברת "די מדיקל". נכון לשנת 2019 יש לחברה סניפים גם בהודו ובקנדה.

פעילות החברה

החברה עוסקת בהדרכה ובפיתוח תוכנה. את פרויקט פיתוח התוכנה המשמעותי הראשון פיתחה החברה בשיתוף יבמ ישראל עבור המוסד לביטוח לאומי – פרויקט גבייה ללא שכירים (גל"ש).
בשנת 2006 החלה החברה לפתח ולייצא את ערכות Microsoft Official Curriculum הנמכרות במרכזי ההדרכה של מיקרוסופט ומשמשות כלומדה הרשמית לתכנים אלו במרכזי Microsoft Learning בעולם כולו. בין השנים 2010–2018 זכתה סלע שש פעמים בפרס השותף המצטיין של מיקרוסופט.
זרוע ההדרכה של החברה נקראת מכללת סלע, ובה שתי מחלקות: מכללה פרטית המיועדת לקהל הרחב, בה לומדים סטודנטים את מקצועות המחשב, ומחלקה עסקית, המספקת שירותי הדרכה לחברות וארגונים: קורסים, השתלמויות וכנסים לאנשי מקצוע.
עוד מקיימת המכללה השתלמויות מקצועיות קצרות בתחומים טכנולוגיים וימי עיון, בתים פתוחים וכנסים בהשתתפות מרצים מרחבי העולם. מאז שנת 1997 עורכת החברה בישראל מספר פעמים בשנה את כנס SELA Developers Practice שבו משתתפים מדי שנה יותר מ-1,500 אנשי פיתוח תוכנה ובדיקות תוכנה והוא כולל הרצאות וסדנאות בתחום.
בינואר 2019 הוכרה סלע על ידי מיקרוסופט העולמית כמוסמכת (Expert MSP (Managed Service Provider, ואחת מ-38 שותפות (Azure partners) בעולם.
יוסף קלינג

ביוגרפיה

יוסף קלינג החל את דרכו כמורה למוזיקה וכנגן בכנסייה. בשנת 1834 עבר לפריז והרויח למחייתו על ידי משחקי שחמט בקפה דה לה רז'אנס. בשנת 1837 עבר ללונדון.
בשנת 1836 פרסם קלינג בבטאון Le Palamède ניתוח שהתפרסם מאוד על סיומי צריח ורץ מול צריח. בניתוח זה השתמש הווארד סטאונטון בספרו משנת 1847. בשנת 1849 פרסם קלינג את ספרו The Chess Euclid שבו ליקט כ-200 בעיות שחמט . בשנת 1851 כתב ספר סיומי שחמט ביחד עם ברנרד הורביץ . בביקורת על הספר כתב טאסילו פון דר לאסה על ההבדלים בין בעיה לאטיוד: "העמדות באטיוד נבדלות מאלו של הבעיות בכך שהן טבעיות מאוד והגיוני להגיע אליהן בשלב הסיום של המשחק. בנוסף, יש לפעמים בעיה מאוד קשה שיש לפתור, והמטרה היא לאו דווקא להגיע למט אלא להגיע לעמדה עדיפה, או שקולה, ומספר המסעים איננו משנה כפי שהוא חשוב בפתרון בעיה."
בין השנים 1851–1853 פרסם קלינג אטיודים נוספים בעיתון The Chess Player. ביוני 1852 ייסד בלונדון את בית הקפה בו שיחקו שחמט בשם Kling's Chess שאותו נהג גם לבקר ויליאם אבנס. קלינג נשאר קרוב לעולם השחמט עד מותו והיה חבר כבוד במועדון השחמט של לונדון.
בעשיקה

בַּעשִׁיקַה (בערבית: بعشيقة, באנגלית: Bashiqa), לעיתים מכונה גם בַּאשִׁיקַה, היא עיירה אשורית במחוז נינוה שבצפון עיראק. שמה מגיע מאשורית, שפה ארמית חדשה והיא הלחם של המילים "בֶּת" ו"אַשִׁיקַה" שפירושן "בית האוהבים".
מרבית התושבים אשורים, יזידים, שבאקים ומעט ערבים מוסלמים.
העיר נשלטה על ידי ארגון המדינה האסלאמית בשנים 2014–2016 אולם שוחררה על ידי צבא עיראק באוקטובר 2016.
גבעות מקדונלד

גאוגרפיה

הגבעות הן סלעיות, חשופות מקרח.
הגבעות מצויות ממזרח לקרחון חבר העמים, ומצפון לעמק טיילור. 
שיא גובהן של הגבעות בהר קולמן, שגובהו 1,100 מטרים מעל פני הים. גובהן הממוצע של הגבעות 277 מטרים מעל פני הים.

מקור השם

שמן של הגבעות ניתן להן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1997. 
הגבעות נקראות על שם ויליאם ר. מקדולנד (William R. MacDonald), שהיה מנהל הפעילות הבינלאומית של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
סו-וויד

סו-וויד (בצרפתית: Sous-vide; "תחת ואקום") היא שיטת בישול מזון המתבצעת על ידי אטימתו בשקית פלסטיק ריקה מאוויר והנחתו באמבט מים - או בסביבה בעלת טמפרטורה מבוקרת - למשך זמן ארוך יחסית (בדרך כלל שעה עד 6 שעות, אך לעיתים אף 48 שעות או יותר).
ייחודה של השיטה הוא בבישול השווה שהיא מייצרת הן בשכבות המזון הפנימיות והן בחיצוניות, כך שחלקו החיצוני לא מתייבש ולא מתבשל יתר על המידה.
טמפרטורות הבישול בשיטה זו נמוכות בהרבה מאלה המקובלות בשיטות בישול אחרות; ובדרך כלל נעות סביב 60-55 מעלות צלזיוס לבשר, וגבוהות יותר עבור ירקות.

היסטוריה

השיטה תועדה לראשונה בשנת 1799 על ידי סר בנג'מין תומפסון ('הרוזן רמפורד'), למרות שבתיאורו הוא השתמש דווקא באוויר כאמצעי להעברת החום. השיטה התגלתה מחדש על ידי מהנדסים אמריקאים וצרפתים באמצע שנות ה-60 והתפתחה לשיטת שימור מזון מסחרית. השיטה אומצה בשנת 1974 על ידי ז'ורז' פראלו, שהשתמש בה עבור מסעדת טרואגרו, בעיר רואן שבצרפת. פראלו גילה כי כאשר בישלו באופן זה כבד אווז הוא שמר על מראהו ועל שומניו, והיה בעל מרקם יותר טוב. עוד חלוץ בשימוש בסו-וויד היה ברונו גוסו, שחקר לעומק את השפעות הטמפרטורות השונות על מיני מזון שונים והיה ידוע בכך שלימד שפים מובילים כיצד להשתמש בסו-וויד. בתור המדען הראשי של חברת Cuisine Solutions, גוסו חקר את זמני הבישול והטמפרטורות המתאימים לסוגי מזון שונים.

מאפייני השיטה

אטימת מזון בשקיות פלסטיק שומרת בצורה טובה יותר על המיצים והארומה שלו. כמו כן, הוספת תבלינים לתוך שקית הבישול גורמת לטעמים להשתלב טוב יותר מאשר בצורות בישול אחרות.
משום שהמזון נמצא במים הנשמרים בטמפרטורת המזון הרצויה בסוף הבישול - בדומה לבישול באמצעות בן-מארי - הוא לא יכול להתבשל יתר על המידה: ברוב שיטות הבישול הקונבנציונאליות (צלייה, אפייה וכו') המזון חשוף לחום גבוה בהרבה מהטמפרטורה הפנימית הרצויה עבורו, ולכן יש להרחיקו ממקור החום עוד לפני שהוא מגיע לטמפרטורה זו. לעומת זאת, כאשר מבשלים את האוכל בטמפרטורה אחידה, ניתן לשלוט בצורה מדויקת על מידת העשייה שלו. בנוסף, באמצעות שליטה בטמפרטורה ובמשך הבישול, ניתן לבשל בצורה אחידה מרכיבים בעלי צורה או עובי לא סטנדרטים.
בישול סו-וויד מבטיח אוכל עסיסי יותר, משום שבטמפרטורות הבישול הנמוכות דפנות התאים המרכיבים אותו לא מתפרקות. בנוסף, בבישול בשר, רקמות הקולגן הקשות מתמוססות והופכות לג'לטין - מבלי שהחלבונים בבשר יעברו דנטורציה ויגרמו לנוזלים להתנקז אל מחוץ לבשר.
מנגד, כאשר מדובר בירקות, בישול בטמפרטורות הנמוכות מנקודת הרתיחה של המים מאפשר לבשל אותם לגמרי (ואפילו לפסטר אותם) מבלי לפגוע במרקם הפריך שלהם.
מחקרים שהשוו בישול קטניות ודגניים במים לעומת בישולם בסו-וויד, מצאו כי הערכים התזונתיים של המוצרים נשמרים טוב יותר כשאלו מבושלים בסו-וויד.
 מנקודת מבט קולינרית, בישול המזון בסביבה חסרת אוויר הוא אמצעי ולא מטרה; אולם הוואקום מאפשר לאחסן את המזון, כשהוא אטום ובקירור, למשך זמן ארוך יחסית - מבלי שיתחמצן.
וילהלם פהרמבאכר

קריירה מוקדמת

פהרמבאכר נולד ב-19 בספטמבר 1888 בצווייבריקן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס פהרמבאכר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-4, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. פהרנבאכר נפצע במהלך הקרבות, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פהרמבאכר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1931 מונה פהרנבאכר למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי), וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 במרץ 1938 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-35. ב-10 באוגוסט 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-5, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פהרמבאכר מפקד הדיוויזיה ה-5, ופיקד עליה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה. במהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה השנייה. ב-24 ביוני 1940 קיבל פהרמבאכר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-25 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים, ומונה למפקד הקורפוס ה-7. במהלך מבצע ברברוסה לחם פהרמבאכר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עמו כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. ב-8 בינואר 1942 פרש פהרמבאכר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, וב-1 במאי 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-25 בצפון צרפת. במהלך הפלישה לנורמנדי לחם פהרמבאכר עם הקורפוס שבפיקודו בניסיון לבלום את בעלות הברית, ולאחר מבצע קוברה התבצר בלוריאן עד סוף המלחמה, וב-10 במאי 1945 נכנע לצבא האמריקני.

לאחר המלחמה

בשנת 1950 שוחרר פהרמבאכר מהשבי, ועבר למצרים שם עבד כיועץ צבאי. לאחר מכן חזר פהרמבאכר לגרמניה, והתגורר בגרמיש-פרטנקירכן עד למותו ב-27 באפריל 1970.
ליו האריה

ליו האריה (באנגלית: Leo the Lion) הוא דמות האריה השואג, המופיע בלוגו חברת סרטי הקולנוע ההוליוודית, MGM, כמו גם באחת החברות שהתאחדה ליצירת חברה זו, "סרטי גולדווין" בבעלות סמואל גולדווין. את הלוגו יצרו אולפני פאראמאונט, בבימויו של ליונל ס. רייס.
האריה שבלוגו לא צולם מרחוק. צילום הלוגו הצריך את צוות ההפקה לשהות ממושכות בצמוד לאריה. אמנם זה היה אריה מאולף מקרקס, אך קרבה כזו לאריה, היא עדיין מסוכנת. זאת ועוד, מאז 1916, סרטון הלוגו צולם שוב ושוב בעזרת שבעה אריות שונים, כדי שיעמוד בקריטריונים המשתפרים והולכים של צילומי הקולנוע. היו גם שנים שבהן הוצגו בתחילת סרטים שונים של MGM תצלומי לוגו עם אריות שונים. דהיינו, באותה שנה, לחלק מהסרטים היה לוגו עם אריה אחד ולחלק עם אחר.
למעשה, אף על פי שהלוגו מוכר בשם "ליו האריה", היה "ליו" שמו של האריה השביעי – זה שצולם בשנת 1957. לאריות שצולמו לפניו קראו "סלאטס" (1916) שלא שאג כי הייתה זו תקופת הסרטים האילמים, ג'קי (1928), טלי (1928), קופי (1932), טנר (1934) וג'ורג' (1956). בנוסף לאלו, בשנת 1983 הוחלפה השאגה המקורית של ליו, בשאגה של אריה נוסף, ששמו הפרטי אינו ידוע, ותמונתו לא צולמה. השאגה החדשה נשמעת בעת שנראית תמונתו של ליו.
מדעי המזון

מדעי המזון הוא תחום מדעי אשר עוסק בהיבטים הטכניים של מזון, מאיסופו על ידי החקלאי (באמצעות קטיף, בציר, שחיטה וכו') ועד לצריכתו על ידי הצרכן. מדעי המזון הוא אחד מתחומי האגרונומיה ובמרבית המקרים מדובר בתחום נפרד מזה של מדעי התזונה.
בין היתר, עוסקים מדעני מזון בפיתוח אמצעי מזון חדשים ותהליכי הפקתם, בחירת אמצעי האריזה, מחקרים בנושא חיי מדף, אך גם בניסויים מיקרוביולוגיים או כימיים. מדעני מזון אשר עובדים באוניברסיטאות עשויים לחקור נושאים יותר עקרוניים בהפקת המזון ותכונותיו של מצרך זה או אחר. בישראל ניתן ללמוד מדעי המזון במסגרת החוג לביוכימיה ולמדעי המזון של האוניברסיטה העברית, המהווה חלק מן הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה. ניתן גם ללמוד את המקצוע לתואר ראשון במכללת תל חי.
התפרצות

עלילה

ב-1967 נתגלה וירוס מסוכן במחנה שכירי חרב באפריקה. החשיפה נשמרת בסודיות וקבוצת חיילים מופקדת על השמדת המחנה עם הווירוס, בהם הקצינים בילי פורד (מורגן פרימן) ודונלד מקלינטוק (דונלד סאת'רלנד). 30 שנה מאוחר יותר, הווירוס מתפרץ שנית באפריקה. קולונל סאם דניאלס (דסטין הופמן) נשלח לאזור הנגוע במטרה לחקור. כשהוא וצוותו חוזרים הוא מדווח למפקדו בריגדיר-גנרל בילי פורד על התקרית ואף ממליץ להזהיר את ארצות הברית מפני הווירוס. פורד, שיודע שהווירוס לא חדש, מרגיע את סאם. בינתיים, ג'ימבו סקוט (פטריק דמפסי), סוחר בשוק השחור, מביא לארצות הברית קוף ששהה באזור הנגוע במטרה למוכרו. ג'ימבו מחליט לשחרר את הקוף כיוון שהוא לא הצליח למוכרו. הוא נדבק מהווירוס על ידי הקוף וכך הוא מתחיל להדביק את סובביו, ועיירה שלמה בשם סידר קריק בקליפורניה נדבקת בנגיף. הצבא מטיל על העיירה הסגר צבאי ואוסר על תושביה לצאת מתחומה. רובי קיאו (רנה רוסו), המדענית מהמרכז לבקרת מחלות ומניעתן ואשתו לשעבר של סאם, חוקרת את ההידבקויות, וסם מצטרף אליה תוך כדי הפרת הוראה מצידו של מפקדו בילי פורד. הם מגלים שהווירוס (שעבר בינתיים מוטציה) הופץ על ידי הקוף ועליהם לתפוס אותו, וכי מפקדיהם בילי פורד והגנרל דונלד מקלינטוק ידעו על הווירוס והסתירו את קיומו מתוך כוונה להפוך אותו לנשק ביולוגי. בינתיים גם רובי ועמיתו של סם, קייסי (קווין ספייסי) נדבקים מהווירוס באחד ממחקריהם. סאם ועוזרו הצעיר רס"ן סולט (קובה גודינג ג'וניור) גונבים מסוק ומצליחים להפר את הסגר הצבאי ולברוח מהעיירה במטרה למצוא את הקוף ולהשתמש בו לפיתוח תרופה. פורד שמנסה לסכל את תוכניותיו של סאם באמתלה של ביטחון לאומי, בעוד שגנרל מק'לינטוק, שלקח פיקוד על כוחות הצבא שבעיירה, מתריע על התפשטות הנגיף ברחבי ארצות הברית וממליץ ליועצי הנשיא להשמיד אותה על תושביה עם פצצת מימן כדי להיפטר מהווירוס. בסופו של דבר סאם ורס"ן סולט מצליחים למצוא את הקוף ולמגר את הווירוס, ולעצור את הפצצת העיירה על ידי שיתוף פעולה ברגע האחרון עם בילי פורד, שמדיח את הגנרל מק'לינטוק בעוון הסתרת מידע חיוני מהנשיא לגבי הווירוס.

הכנסות

הסרט זכה להצלחה כלכלית ענקית ביחס לתקציב 50 מיליון הדולר שלו. בשבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-13.4 מיליון דולר ודורג כסרט המכניס ביותר בשבוע הזה. הוא שהה עוד שבועיים בפסגה עד שהסרט "טומי בוי" החליף אותו. הסרט הכניס 67,659,560 דולר בארצות הברית ו-122,200,000 דולר ברחבי העולם.
בן ציון ויינר

שירותו הצבאי

ויינר נולד וגדל בקיבוץ דגניה א'. עם גיוסו לצה"ל התנדב ויינר לחטיבת הצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס שב לצנחנים ושימש במספר תפקידי פיקוד. לאחר מכן השתחרר מצה"ל. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד פלוגה במילואים בחטיבה 55, אשר סופחה לחטיבה 217. בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה, ובהם מפקד גדוד צנחנים במילואים. בשנים 1987-1984 פיקד על חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים. בשנים 1990-1987 שימש כמפקד הנח"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל פנה לעסקים.
סופה לנדבר

ביוגרפיה

לנדבר נולדה בעיר לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) שברוסיה הסובייטית לרעיה חיה וגירש לנדבר. עלתה לישראל בגיל 29 בשנת 1979 לעיר אשדוד. היא בעלת תואר שני בקלינאות תקשורת. בין השנים 1989–1996 כיהנה כחברת מועצת העיר אשדוד וכחברת דירקטוריון בחברה לפיתוח העיר אשדוד. התפרסמה כמורה לרוסית של שמעון פרס.
בשנת 1996 נבחרה לראשונה לכנסת מטעם מפלגת העבודה והייתה חברה בוועדות הכנסת. בכנסת ה-15 כיהנה כסגנית יושב ראש הכנסת, כיושבת ראש הוועדה לפניות הציבור, כחברה בוועדת העלייה והקליטה, בוועדת המדע והטכנולוגיה ובוועדת העבודה והרווחה.
לנדבר כיהנה במשך כשלושה חודשים (12 באוגוסט – 2 בנובמבר 2002) כסגנית שר התחבורה בממשלתו הראשונה של אריאל שרון.
בינואר 2006, בשלהי הכנסת ה-16, הושבעה בעקבות התפטרותו של אברהם בייגה שוחט, במסגרת גל התפטרויות בסיעת העבודה-מימד-עם אחד, וכיהנה בכנסת זו כחודש. לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הוצבה במקום השביעי ברשימת ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן. על מנת לאפשר את התמודדותה לכנסת ה-17, היא התפטרה מהכנסת ב-8 בפברואר 2006 ופינתה את מקומה לאורנה אנג'ל.
בבחירות לכנסת ה-17 נבחרה כחברת כנסת מטעם ישראל ביתנו, ושימשה בה שוב יושבת-ראש הוועדה לפניות הציבור. בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום החמישי ברשימת ישראל ביתנו לכנסת, ונבחרה שוב.
ב-11 ביולי 2006 ספגה לנדבר הערה מוועדת האתיקה של הכנסת, לאחר ש"נראתה במצלמות הבקרה של הכנסת, ביחד עם שתי עוזרותיה הפרלמנטריות, נכנסת לחדרה של חברת הכנסת רוחמה אברהם מספר פעמים, שוהה שם דקות ארוכות, כשלאחר מכן נראות עוזרותיה מוציאות חפצים מחדרה של אברהם".
לנדבר יזמה את חוק "בית חולים באשדוד" שנתקבל בכנסת ב-2002.
לנדבר פעלה למען גרגורי לרנר. היא דרשה מעל דוכן הכנסת להעניק לו חופשות מן הכלא וביקרה אותו בתאו. ב-2004 נחקרה על קשריה עמו ביאחב"ל.
בשנת 2009 מונתה לשרה לקליטת עלייה בממשלה ה-32 והמשיכה בתפקידה גם בממשלה ה-33. חברה בוועדת השרים לענייני חקיקה. לנדבר הייתה האישה במקום הגבוה ביותר ברשימת הליכוד ביתנו לכנסת ה-19.
לפני הבחירות לכנסת ה-20 מוקמה במקום ה-3 ברשימת ישראל ביתנו ונבחרה לכנסת.
במאי 2015, בעקבות הודעת יו"ר מפלגתה, השר אביגדור ליברמן, על אי-הצטרפות ישראל ביתנו לקואליציה המסתמנת בראשות בנימין נתניהו והתפטרות מידית מהממשלה, התפטרה יחד איתו.
במאי 2016, עם הצטרפות מפלגתה לקואליציה, מונתה לשרת העלייה והקליטה בממשלה ה-34.
ב-18 בנובמבר 2018 סיימה את תפקידה כשרת הקליטה על רקע התפטרות יושב ראש מפלגתה אביגדור ליברמן מהממשלה ופרישת סיעתה מהקואליציה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 לא הוצבה לנדבר ברשימת ישראל ביתנו.
לנדבר מתגוררת בעיר אשדוד. היא אלמנה ואם לבת.
בעז גאון

בעז גאון (נולד בשנת 1971) הוא עיתונאי ומחזאי ישראלי. יו"ר מרכז גאון באוניברסיטת בן-גוריון.

ביוגרפיה

נולד בבת ים לרחל ובני גאון, אח תאום של יואב גאון. כשהיה בן שש עבר עם משפחתו לרמת השרון. למד לימודי תיאטרון בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2000 נישא לאפרת מיכאלי, בת קיבוץ גבעת חיים. לאחר נישואיהם נסעו השניים ללונדון ללימודי תקשורת. באותה תקופה שימש כתב "מעריב" בלונדון ופרסם טור פוליטי שבועי בעיתון. בין השנים 2004 – 2006 שימש כתב "מעריב" בארצות הברית. כמו כן שימש תחקירן בתוכנית "עובדה" של אילנה דיין.
לאחר שובו מארצות הברית החל בפעילותו כמחזאי. בתחילה כתב מספר מחזות שהועלו בקריאה מבוימת וכן מחזה לפסטיבל עכו בשם "חזרה גנרלית", שזכה בפרס "המחזה הטוב ביותר". מאז החל בכתיבת מחזות לתיאטרון הרפרטוארי. 
בשנת 2006 העלה את המחזה "בואנוס איירס", המספר על תפקודו של שגריר ישראל בארגנטינה בתקופה שלאחר המהפכה הצבאית שהעלתה לשלטון את דיקטטורת ה"חונטה" בסוף שנות ה-70. המחזה הועלה מחדש בשם "ארגנטינה (מחזה)" בשנת 2011 בתיאטרון חיפה. בשנת 2008 עורר סערה כשהעלה את המחזה "השיבה לחיפה", על פי נובלה מאת ע'סאן כנפאני, בבימוי סיני פתר. בשנת 2009 העלה את המחזה "ברנז'ה" המשלב את שני העולמות שבהם הוא עוסק - מחזאות ועיתונאות. 
גאון פרסם מספר ספרים: בשנת 2008 פרסם את רשמיו ותובנותיו מתקופת שהותו בארצות הברית בספר "המקום שבו נגמרת אמריקה". ב-2009 פרסם (יחד עם אשתו, אפרת מיכאלי) את האנתולוגיה "פשוט זה לא", שבה כונסו מאמריהם של תשעה עשר כותבים ישראלים בנושא "משפחה". בין הכותבים, מלבד גאון ומיכאלי, גם ארנה קזין, רוני סומק, דן תורן, איאד ברגותי ויוסי שריד. בשנת 2014 זכה גאון במלגת פולברייט כדי להשתתף בתוכנית הכתיבה הבינלאומית של אוניברסיטת איווה, ארצות הברית.
מאז 2015 גאון הוא המנכ"ל ואחד המייסדים של חברת "wisdo.com", שמנגישה מידע מבוסס ניסיון לאנשים שמתמודדים עם מצבים משני חיים.
באוגוסט 2010 חתם גאון יחד עם עוד עשרות אמנים ושחקנים על עצומה שבה הודיעו על החרמת היכל התרבות באריאל ועל סירובם להופיע מעבר לקו הירוק.
גאון הוא יו"ר "מרכז גאון" לתרבות הלדינו, שהוקם באוניברסיטת בן-גוריון על שם סבו משה דוד גאון.
לבעז גאון ולאפרת מיכאלי בן ובת – יונתן ושירה. אחיו הוא הפרסומאי משה גאון, דודו הוא הזמר והשחקן יהורם גאון.