google/wiki40b huggingface dataset:
אפרים איש-כישור

ביוגרפיה

נולד בשם אפרים שפינדלמן בפונימון (Poniemuń) שבפולין (כיום Panemunė, במערב ליטא). בצעירותו התחנך חינוך כללי לצד חינוך עברי. בצעירותו היגר לאנגליה, ושימש מורה לעברית במזרח העיר לונדון. שם החל גם בפעילות ציבורית לקידום הרעיון הציוני, והיה חבר באגודת "חובבי ציון" באנגליה. בשנת 1887 השתתף בעריכת העיתון הציוני היידי "המצפה". בשנת 1891 היה עורך העיתון "די יִידישע נאַציונאַלציַיטונג" ('העיתון הלאומי היהודי'), ובמסגרתו התנגד בפומבי לתוכניות הברון הירש להתיישבות יהודית שלא בארץ ישראל. בביקורו של בנימין זאב הרצל באנגליה סייע לו בכינוס האספה הראשונה במדינה של התנועה הציונית.
בשנת 1896 ייסד את ארגון "המכבים הקדמונים" – ארגון מסדרי ציוני, שמטרותיו היו הושטת עזרה לחברים הנתונים בצרה, בדומה לארגונים בריטיים דומים של עזרה הדדית, ועמד בראשו (בתפקיד המצביא העליון, High Commander).
בשנת 1897 השתתף כציר בקונגרס הציוני הראשון. לאחר מכן היגר לארצות הברית, שימש מורה לעברית וייסד בה את חברת הביטוח "יהודה". בשנת 1939 עלה לארץ ישראל ובשנותיו האחרונות הצטרף לצה"ר.
בערב ראש השנה ה'תש"ו הדליק נרות חג בביתו ונכווה בפניו וגופו מאש שתפסה בבגדיו. ב-23 בספטמבר 1945 נפטר בבית החולים "שערי צדק" ונקבר בהר הזיתים. (קברו של איש-כישור נהרס בתקופת ירושלים החצויה וכיום מצוין בפלָטת בטון פשוטה, ללא כל שם.)
בתו שולמית איש-כישור (Sulamith Ish-kishor;‏ 1896–1977) הייתה סופרת בארצות הברית.
הבנק האירופאי לשיקום ולפיתוח

הבנק האירופי לשיקום ולפיתוח (באנגלית: European Bank for Reconstruction and Development או בראשי תיבות: EBRD) הוא מוסד פיננסי בינלאומי שנוסד בשנת 1991 והנהלתו יושבת בלונדון. הבנק נמצא בבעלות משותפת של 67 מדינות, ושני ארגונים- בנק ההשקעות האירופי (EIB) והאיחוד האירופאי. הבנק שייך לקטגוריה של בנקים אזוריים לפיתוח ומטרתו הראשונית של הבנק הייתה להעניק סיוע לשיקום כלכלי ופיתוח במדינות מרכז ומזרח אירופה ולסייע להן לעבור לכלכלות שוק. עם השנים הרחיב הבנק את אזורי פעילותו למדינות בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, וכיום הסיוע מוגדר עבור מדינות אשר "מחויבות לעקרונות הדמוקרטיה" ונועד לעודד אותן לעבור לכלכלת שוק פתוח ולסייע בקידום התחרותיות והיזמה הפרטית.
הבנק האירופאי לשיקום ופיתוח הוא מוסד נפרד מבנק ההשקעות האירופי (EIB) שמקדם את מדיניות מדינות האיחוד האירופאי ונמצא בבעלותן, והוא מוסד נפרד מהבנק לפיתוח של מועצת אירופה (CEB – Council of Europe Development Bank) המקדם את סוגיית הפליטים באירופה.

מקורות מימון

המדינות הבאות תורמות למימון פעילותו של הבנק: אוסטריה, אוסטרליה, איטליה, איסלנד, אירלנד, ארצות הברית, בלגיה, בריטניה, גרמניה, דנמרק, דרום קוריאה, האיחוד האירופי, בנק ההשקעות האירופי, הולנד, טורקיה, יוון, יפן, ישראל, לוקסמבורג, מלטה, מצרים, מקסיקו, מרוקו, נורווגיה, ניו זילנד, סין, ספרד, פורטוגל, פינלנד, צ'כיה, צרפת, קנדה, קפריסין, שוודיה, שווייץ.
הרווח הממוצע של ה-EBRD עומד על 5-6% מהון המניות, כאשר בשנת 2015 הרווח עמד על 780 מיליון יורו. מדיניות הבנק אוסרת על חלוקת דיבידנדים לבעלי המניות, והרווחים משמשים ברובם למענקים ופרויקטים העומדים בראש סדר עדיפויות הבנק.

הבנק וישראל

מדינת ישראל היא אחת מהמדינות המייסדות של ה-EBRD והיא מוגדרת כמדינה תורמת שאינה זכאית להלוואות.
כיום אגף הכלכלן הראשי במשרד האוצר הוא האמון על הקשר השוטף מול הנהלת הבנק. זאת בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה בשנת 2017 להעביר את הנציגות בבנקים מבנק ישראל למשרד האוצר. נכון לשנת 2017, נציגה של ישראל במועצת הנגידים הוא שר האוצר משה כחלון. בנוסף לזאת, יעל מבורך היא הנציגה של מדינת ישראל בדירקטוריון הבנק (Board of Directors). החברות בדירקטוריון הבנק מסייעת בהתקשרות מול הבנק ומאפשרת לישראל לקחת חלק משמעותי בהחלטות ההנהלה הקשורות בעיצוב פני הבנק ומדיניותו.
ישראל מחזיקה ב-195,080 מניות (המהוות 0.66% מכוח ההצבעה הכללי) והיא חברה בקבוצה (Constituencies) ביחד עם אוסטריה, קפריסין, קזחסטן, מלטה ובוסניה והרצגובינה. יעל מבורך משמשת בתור Alternate Director של הקבוצה במועצת המנהלים, ובתור הנציגה הישראלית בבנק.
בחלוקה אזורית השקעות הבנק הישראליות התחלקו כך ש-43% היו בפרויקטים ברומניה, 31% בפרויקטים בפולין ו26% בהשקעות בקזחסטן. בחלוקה נושאית, 58% מההשקעות היו במוסדות פיננסיים, 25% בתעשייה וחקלאות ו-17% באנרגיה.
פורד אסקורט

הרכבה בישראל

במדינת ישראל הורכבו 27,500 יחידות של פורד אסקורט (מהדור הראשון והדור השני). "פורד אסקורט" דור ראשון, בין השנים 1968–1975 הורכבו 14,400 יחידות, "פורד אסקורט" ("ברנדה", דור שני) בין השנים 1975–1982 הורכבו 13,100 יחידות ההרכבה בוצעה על ידי חברת אוטוקרס בראשות יצחק שובינסקי, במפעל החברה בנצרת עילית. ההרכבה החלה בינואר 1968 ונמשכה עד 1981.
מהדור הראשון של הפורד אסקורט הורכבו רכבים בעלי מנועי 1,100 סמ"ק, בתצורת 2 דלתות, ותמסורת ידנית. מחיר היחידה בשנת 1970 היה במדינת ישראל 14,575 ל"י. מהדור הראשון הורכבו 14,905 יחידות, כולל 400 טנדרים.
מהדור השני של הפורד אסקורט הורכבו רכבים בעלי מנוע 1,100 סמ"ק ו-1,300 סמ"ק. רוב המכוניות יוצרו בתצורת 4 דלתות ורק 150 יחידות בתצורת 2 דלתות. סך הכל הורכבו 12,700 יחידות. בשנת 1976 - הורכבו 3,801 יחידות. באפריל 1981 יצאה מהמפעל בנצרת עילית הפורד אסקורט האחרונה שהורכבה בארץ.

במשטרת ישראל

"פורד אסקורט" שימשה כרכב מבצעי במערך הסיור, התנועה, הבילוש והחקירות וכרכב מפקדים, משנת 1972 ועד 1978. דגמי האסקורט נרכשו במקביל לפורד קורטינה, וסימלו את מעבר המשטרה למכוניות מתוצרת פורד, לאחר הלארק והקונטסה. הן הורכבו החל בסוף שנות ה-60 במפעלי תעשיות רכב בנצרת עילית, ממכלולים שנרכשו בגרמניה או אנגליה ועם מנועי 1.1 ליטר או 1.3. במקביל לתפעולה כניידת מבצעית, שמשה האסקורט 1.1 גם כרכב שירות למפקדים בדרגות ניצב-משנה וסגן-ניצב. מכוניות המפקדים נרכשו בצבע לבן או כחול כהה, ואילו ניידות מבצעיות נצבעו בצבעי המשטרה.

מכונית השנה באירופה

בשנת 1981 זכתה הפורד אסקורט במקום הראשון בתחרות מכונית השנה באירופה עם 326 נקודות.
פיאט פנדה זכתה במקום השני עם 308 נקודות, ואוסטין מטרו זכתה במקום השלישי עם 255 נקודות.

ניצחונות בראלי

דגם פורד אסקורט RS1800, אשר השתתף במרוצי ראלי בין השנים 1975–1981, הגיע ב-20 תחרויות למקום הראשון.
בין התחרויות: ראלי לומברד 24 (1975), ראלי ספארי 25 (1977), ראלי אקרופוליס 24 (1977), ראלי האגמים 1000 (27) (1977), ראלי השוודי הבינלאומי ה-28 (1978), ראלי מלבורן (לברזיל) (1981).
טומי לי ג'ונס

ביוגרפיה

ג'ונס נולד במחוז סאן סאבה, טקסס ללוסיל מארי ולקלייד ג'ונס, והוא טקסני מהדור השמיני לסבים ממוצא צ'רוקי.] לאחר לימודי התיכון (שכעת הוא בין חבר המנהלים), ג'ונס החל בלימודי מלגה באוניברסיטת הרווארד שם היה שותפו לחדר של אל גור. ג'ונס סיים בהצטיינות בשנת 1969 עם תואר באנגלית.
ג'ונס עבר לניו יורק במטרה להפוך לשחקן. הוא החל לשחק בברודוויי ובטלוויזיה בסדרות כדוגמת "המלאכיות של צ'רלי" ואת תפקידו הקולנועי הראשון בסרט סיפור אהבה משנת 1970. בין השנים 1971–1975 גילם ג'ונס את דמותו של ד"ר מארק טולנד באופרת הסבון "לחיות את החיים". בשנת 1978 כיכב בסרט הקולנוע "רעם הנודד", ובשנת 1977 כיכב לצד לורנס אוליבייה בסרט "בטסי".
בשנת 1980 קיבל ג'ונס מועמדות ראשונה לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "בתו של כורה פחם". בשנת 1981 הוא כיכב לצד סאלי פילד בסרט הקומדיה "מעבר לרחוב האחורי". בשנת 1983 הוא זכה בפרס האמי על תפקידו בסרט קולנוע המבוסס על ספרו של נורמן מיילר, "שירת התליין". באותה שנה שיחק גם פיראט בסרט הרפתקאות בשם "נייט והייז". בשנת 1989 גילם את דמותו של קפטן וודרו קול במיני סדרה יונה בודדה. על משחקו במיני סדרה הוענקו לג'ונס פרס אמי לשחקן הטוב ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
במהלך שנות ה-90, השתתפותו בסרטים שוברי קופות כ"הנמלט", "באטמן לנצח", "הלקוח" (לפי ספרו של ג'ון גרישם) ו"גברים בשחור" הביאה לג'ונס תהילה רבה ומעמד של שחקן מוביל בהוליווד. בשנת 1991 זכה למועמדות ראשונה באוסקר על תפקיד שחקן המשנה ב-"JFK תיק פתוח". תפקידו בסרט "הנמלט" זיכה אותו באוסקר ובגלובוס הזהב ובמועמדות לפרס באפט"א שנתיים לאחר מכן.
בשנת 2005, עשור לאחר שג'ונס ביים את סרטו הראשון (סרט טלוויזיה בשם "הבחורים הטובים"), הוא ביים את סרטו השני, "שלוש הלוויות של מלכיאדס אסטרדה", שהוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן וזיכה אותו בפרס השחקן הטוב ביותר.
בשנת 2007, ג'ונס השתתף בשני סרטים נוספים, "ארץ קשוחה" ו"בעמק האלה" שזיכה אותו במועמדות נוספת לאוסקר.
ב-2012 זכה בפרס גילדת שחקני המסך, בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסרט קולנוע, על תפקידו בסרט "לינקולן".

חיים אישיים

נישואיו הראשונים של ג'ונס לקייט לרדנר נמשכו מ-1971 עד 1978. יש לו שני ילדים מנישואיו השניים לקימברלי קלוהי, אוסטין לאונרד (נולד ב-1982) וויקטוריה קפקה (נולדה ב-1991). ב-19 במרץ 2001, נישא ג'ונס בשלישית לדון לורל.
מייקל טרי

חייו

לימודיו העיקריים של מייקל טרי התנהלו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, ומורו לכינור ולוויולה היה אפרם צימבליסט. בגיל 20 הופיע לראשונה ברסיטל בקרנגי הול בניו יורק ואחר כסולן בכינור ובוויולה עם תזמורות חשובות, ביניהן: תזמורת פילדלפיה, תזמורת בולטימור, הפילהרמונית של לוס אנג'לס ותזמורת ניו ג'רזי. כחבר מייסד בשלישיית מרלבורו וברביעיית גוארנרי, הופיע ברחבי העולם והקליט יותר מ-80 יצירות מוזיקה קאמרית. בין אלה בולטות עשר רביעיות וחמישיות פסנתר עם ארתור רובינשטיין. טרי היה חבר בסגל המורים של מכון קרטיס למוזיקה, הקונסרבטוריון למוזיקה של בארד קולג', בית הספר מנהטן למוזיקה, בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת מרילנד ואוניברסיטת רטגרס. הוא הופיע דרך קבע בבית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו.
טרי ניגן בוויולה מסביבות 1750 של דומניקוס בוזאן מוונציה, איטליה ובוויולות מתוצרת בונה הכינורות המודרני, הירושי איצוקה היפני.
פיאצה דל קמפו

פיאצה דל קמפו (באיטלקית: Piazza del Campo) הוא המרחב הציבורי הראשי של העיר סיינה שבאיטליה, ואחת הכיכרות הגדולות באירופה של ימי הביניים. מסביב לפיאצה נמצאים הפלאצו פובליקו עם הטורה דל מנג'ה, מגדל הפעמונים שלו, ומבנים נוספים. זו אחת הסיבות לכך שאונסקו מכירה בסיינה כהתגלמות אידיאלית של עיר מימי הביניים.  
האזור הפתוח היה בעברו שוק שהוקם לפני המאה ה-13 באזור משופע, סמוך למפגש של שלושה יישובים שהתמזגו והפכו לעיר סיינה.
האתר אינו שוכן על חורבות פורום רומי, כפי שנהוג לחשוב לפעמים. הרחבה נסללה בשנת 1349 בלבנים אדומות בצורת אדרה של דג המסודרות בעשר שורות, אשר מחלקות את הפיאצה לתשעה אזורים שונים, הסובבים את פתח ה"גבינונה" (gavinone אזור הניקוז הראשי) מול הפלאצו פובליקו. החלוקה לתשע מסמלת את שלטון התשעה (נובצ'י), שהקימו את הקמפו ושלטו בעיר סיינה בימי הביניים, בתקופת הזוהר שלה, בשנים 1292-1355. מגדל טורה דל מנגיה מתנשא מעל הכיכר וגובהו 102 מטרים עד קצה מוט הברק. נבנה בין השנים 1325 עד 1348, והוא בנוי מלבנים טיפוסיות בצבע טרקוטה ומעליו טרפנטין לבן. בבסיס טורה דל מנגיה, נמצאת קפלת פיאצה שנבנתה בין השנים 1352 עד 1376 לכבוד הבתולה מרי (לה מדונה), המודה לה על הרחקת ההשפעות של "המגפה השחורה" משנת 1348.  
הכיכר הייתה ונשארה מוקד החיים הציבוריים של העיר. מהפיאצה יוצאים אחד עשר רחובות צרים ומוצלים לתוך העיר. כיום הכיכר עדיין מארחת אירועים מרכזיים, פעילויות סביב הקרנבל בפברואר ובקיץ הממשלה המקומית מארגנת יוזמות רבות בחוץ בערב, תחת הכוכבים. עם זאת במהלך היום, זהו אזור ייחודי בו מגיעים התיירים לשבת, אחרי שהלכו ברחובות הרומנטיים של סיינה, סיירו בדואומו ובמוזיאונים הרבים שלה.
מרוץ הסוסים הדו-שנתי המפורסם, פאליו, נערך בהיקף הפיאצה.
הלגיון השלושה עשר גמינה

בתקופת הרפובליקה הרומית

הלגיון השלושה עשר גמינה גויס בשנת 57 לפנה"ס על ידי הגנרל הרומי יוליוס קיסר, במהלך המלחמה בגאליה, לקראת הפלישה לאדמות הבלגים. קיסר מזכיר את קיומו של הלגיון בתיאוריו על קרב סאביס (57 לפנה"ס), ומציין כי הוא נכח במצור על גרגוביה (52 לפנה"ס). כפי הנראה הלגיון גם נכח במצור על אלסיה (בערך 52 לפנה"ס).
הלגיון התלווה לקיסר בעת שזה חצה את הרוביקון במלחמת האזרחים בשנת 49 לפנה"ס. 
חייליו נותרו נאמנים לקיסר במהלך מלחמת האזרחים, והם השתתפו בקרב דירכיום (48 לפנה"ס) ובקרב פרסלוס (48 לפנה"ס). בתום הניצחון המכריע על כוחותיו של פומפיוס בקרב פרסלוס, נשלחו חיילי הלגיון השלושה עשר חזרה לאיטליה. בשנת 46 לפנה"ס הם נקראו חזרה לשירות והשתתפו בקרב תאפסוס ובקרב מונדה (45 לפנה"ס). לאחר קרב מונדה, פיזר קיסר את הלגיון והעניק לאנשיו אדמות באיטליה.

בתקופת הקיסרות הרומית

הלגיון מוזכר שוב בשנת 41 לפנה"ס, בעת שהוא הוקם מחדש על ידי יורשו של קיסר, אוגוסטוס, כדי לשים קץ לכיבושה של סיציליה על ידי בנו של פומפיוס, סקסטוס פומפיוס. לאחר שהובס פומפיוס, הלגיון תחת אוגוסטוס לחם בקרב אקטיום (31 לפנה"ס) כנגד כוחותיו של מרקוס אנטוניוס. לאחר מכן נשלח הלגיון לאיליריקום. בשנת 15 לפנה"ס בערך, הועבר הלגיון לפאנוניה, שם נאלץ להתמודד עם מרידות מקומיות.
לאחר תבוסת הכוחות הרומאים בקרב יער טויטובורג (שנת 9 לספירה), נשלח הלגיון כתגבורת לאאוגסבורג, לוינדוניסה (Vindonissa), ולבסוף לרייטיה, כדי להגן מפני התקפות אפשריות נוספות של השבטים הגרמאניים.
במהלך מלחמת האזרחים של שנת ארבעת הקיסרים (69 לספירה), תמך תחילה הלגיון השלושה עשר בקיסר אותו, ולקח חלק בקרב בדריאקום (נקרא גם קרב קרמונה). לאחר מכן תמך הלגיון באספסיאנוס כנגד ויטליוס.
בשנת 86, תחת שלטונו של הקיסר דומיטיאנוס (96-81) פלשו כוחות מדאקיה לתחומי האימפריה הרומית. שנתיים מאוחר יותר, קובץ כוח רומי גדול בן תשעה לגיונות - לרבות הלגיון השלושה עשר - שפלש לדאקיה.
הלגיון השתתף במלחמות דאקיה (102-101, 106-105), ובתום המערכה נשאר באפולום (כיום אלבה יוליה ברומניה) כחיל מצב. הלגיון השלושה עשר נותר שם עד אשר פונתה דאקיה.
הלגיון השלושה עשר תמך במושל פאנוניה עילית, לוקיוס סוורוס, שצעד לעבר רומא בסוורוס בשנת 193 כדי להדיח את דידיוס יוליאנוס, שזכה לתמיכת המשמר הפרטוריאני בבירה והוכתר לקיסר. מספר יחידות מהלגיון נלוו לסוורוס לרומא, ומאוחר יותר לחמו בפיקודו כנגד יריביו. ייתכן כי הלגיון גם השתתף במערכה של סוורוס כנגד האימפריה הפרתית.
טקס פרסי אוסקר ה-85

זוכים ומועמדים

המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-85 הוכרזו ב-10 בינואר 2013 בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס על ידי מנחה הטקס סת' מקפרלן והשחקנית אמה סטון.
הסרטים עם מירב המועמדויות היו "לינקולן" עם 12 מועמדויות ואחריו הסרט "חיי פיי" עם 11 מועמדויות.
היילי לנגלנד

ביוגרפיה

לנגלנד נולדה באירוויין שבקליפורניה. בתם של מישל, ילידת הפיליפינים וג'וף מסן קלמנטה שבקליפורניה. החלה להתאמן בגלישת שלג בגיל חמש, התחרתה לראשונה בגיל שבע ומגיל 13 מתחרה באופן מקצועני. 
השתתפה באולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016) וסיימה שמינית בתחרות הסלוסטייל ותשיעית בתחרות החצי צינור. במשחקי האקסטרים חורף באותה שנה זכתה במדליית ארד בתחרות הסלופסטייל. ב-2017 זכתה במדליית זהב בתחרות הביג-אייר במשחקי האקסטרים חורף שהתקיימו באספן. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) סיימה במקום השישי בגמר תחרות הסלופסטייל ובמקום ה-14 במוקדמות הביג אייר ולא העפילה לגמר.
הלל גבע

פרופ' הלל גבע הוא ארכאולוג ישראלי שביצע חפירות רבות בירושלים. מנהל החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.

ביוגרפיה

גבע למד ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית. בתחילת שנות ה-70 הוא השתתף במחקר של מערות קבורה בהר הצופים. במשך שנות ה-70 וה-80 הוא השתתף בחפירות שערך נחמן אביגד בהרובע היהודי. במהלך חפירות אלו היה גבע מהדוחפים את העמדה שירושלים של ימי בית ראשון הגיעה עד למגדל דוד.
בנוסף, חפר גבע באזור מגדל דוד ובניגוד למקובל פקפק בטענה שהלגיון העשירי פרטנסיס שכן במגדל דוד, אף על פי שבחפירות במקום נמצאו רעפים ולבנים עם טביעות חותם של הלגיון, שכן טביעות של הלגיון נמצאו בכל רחבי העיר ולעומת זאת בחפירות מגדל דוד לא נמצאו מבנים כלשהם של הלגיון.
בשנים 2003–2006, חפר גבע מתחת לבית הכנסת החורבה מטעם האוניברסיטה העברית והחברה לפיתוח הרובע היהודי, לקראת שחזור בית הכנסת. בחפירות אלו גילה קשת שלמה שזוהתה כשער רחוב שהתפצל מהקארדו מהתקופה הביזנטית.
מכהן כמנהל החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
אל סלוודור במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של אל סלוודור למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט: התעמלות, חתירה, טניס שולחן וסיף. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים בתחרויות.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה אל סלוודור עד כה והיא מנתה שמונה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפים. המשלחת זכתה במדליית כסף בענף השחייה בתחרות שחייה חופשית ל-400 מטר נערים. כמו כן, המשלחת הגיעה להישג בענף הרכיבה בה סיימה במקום הרביעי בתחרות היחידים. המשלחת השתתפה גם בענפים היאבקות, חתירה וטריאתלון בהם סיימה במקומות האחרונים.
תמרון מעבר ירחי

תמרון מעבר ירחי (באנגלית: Trans Lunar Injection  ובקיצור TLI) הוא תמרון אסטרונאוטי המשמש לשליחת חלליות אל הירח.
מסלול מעבר טיפוסי אל הירח דומה למסלול הוהמן, אך גם מעברים באנרגיה נמוכה נמצאים בשימוש. למשימות חלל קצרות, ללא הפרעות ממקורות חיצוניים מלבד מערכת כדור הארץ והירח, מסלול הוהמן מהיר הוא יותר מעשי.
חללית מבצעת תמרון TLI כדי להתחיל מסלול מעבר אל הירח ממסלול חנייה נמוך סביב כדור הארץ. תמרון ה-TLI, המבוצע על ידי הפעלת מנוע, מגביר את מהירות החללית ומשנה את מסלולה ממסלול לווייני נמוך למסלול אליפטי גבוה, עם אפוגיאה הקרובה לרדיוס מסלול הירח סביב כדור הארץ. התמרון מתוזמן כך שהחללית תגיע לאפוגיאה בערך באותו זמן בו הירח מגיע לאותה נקודה במסלולו. כאשר מגיעה החללית לאפוגיאה, היא נלכדת בשדה הכבידה של הירח ומבצעת יעף היפרבולי על פני הירח.
במידה ורוצים להכניס את החללית למסלול סביב הירח, על החללית לבצע הפעלת מנוע נוספת בעת ביצוע היעף, שתאט את מהירות החללית ותגרום לה ל"הילכד" סביב הירח.
במקרים מסוימים ניתן לתכנן תמרון TLI כך שהחללית תבצע "לופ" סביב הירח ותחזור לכדור הארץ. מסלול זה נקרא "מסלול חזרה חופשית", והוא מאפשר לשלוח חללית להקיף את הירח ולחזור לכדור הארץ בעזרת בעירת מנוע יחידה (זאת שמוציאה אותה ממסלול כדור הארץ אל עבר הירח). אפשרות מסלול החזרה החופשית מוסיפה משנה בטיחות למשימות מאוישות המשוגרות אל הירח. מסלול זה אכן שימש את משימת אפולו 13 שנתקלה בקשיים במהלך טיסתה אל הירח באפריל 1970, והשתמשה במסלול החזרה החופשית על מנת לחזור לכדור הארץ.
החללית הראשונה שהשלימה בהצלחה תמרון TLI היא הגשושית הסובייטית לונה 1, ב-2 בינואר 1959. החללית המאוישת הראשונה שהשלימה את התמרון, ובכך הפכה לחללית המאוישת הראשונה שעזבה את שדה הכבידה של כדור הארץ, הייתה החללית אפולו 8 האמריקאית, ב-21 בדצמבר 1968.
הגשושית בראשית הגיעה לירח בצורה זו.
SAT

ציונים

כשבועיים לאחר הבחינה מתקבלים הציונים. כל נבחן מקבל 6 ציונים: מתמטיקה (הטווח נע בין 200-800), קריאה (200-800), חיבור (2-12) וכתיבה (200-800), כאשר האחרון נקבע ע"פ ציון משוקלל של ציון החיבור ושני פרקי הכתיבה בבחינה.
הציון הממוצע במתמטיקה הוא 515, בקריאה 501 ובכתיבה 493. הממוצע של המתקבלים לאוניברסיטאות ה"מובילות" (הרווארד, ייל, פרינסטון וכדומה) הוא כמובן גבוה בהרבה - על-פי מחקר של חברת "פרינסטון רוויו" מאוגוסט 2009, ממוצע ה-SAT בעשרת המוסדות המובילים היה כ-2300 (סכום שלושת התחומים).

הכנה למבחן

עשרות חברות ברחבי העולם עוסקות בקורסי הכנה וספרים ללימוד עצמי. בתחום חומרי ההכנה ל-SAT, שלוש חברות מתחלקות בכ-90% מהשוק: Barrons‏, Kaplan ו"פרינסטון רוויו". ניתן גם למצוא תוכנות ומשחקים להכנה, מכשירי PDA ללימוד עצמי, יישומונים לטלפונים חכמים, ואפילו קיימים משחקי נינטנדו ופלייסטיישן ללימוד SAT. בישראל יש מספר חברות מקומיות העוסקות בהכנה ומומחה אחד.

SAT-II

קיים גם מבחן נוסף - SAT Subject Test (מבחן SAT נושאי) - אשר נקרא גם SAT-II. מבחן זה עוסק בנושא ספציפי מהתיכון והוא אינו חובה ברוב האוניברסיטאות. ניתן להיבחן במבחן SAT-II בנושאים מדעיים, ספרות ושפות.
M48 פטון

רקע

עוד לפני כניסתו לשרות היה ברור שה-M47 פטון הוא רק מגשר פער נוסף, ומתוך רצון לפתח טנק חדש שאינו מבוסס על ה-M26 פרשינג באופן כל כך נרחב, המשיכו האמריקאים בתוכנית פיתוח נוספת, שפעלה במקביל לזו של ה-M47. תוכנית זו נועדה לייצורו של טנק משוריין יותר מקודמו, חמוש בתותח דומה, אך בעל משקל קטן יותר. 
ה-M48 היה שונה מאוד מקודמו, אך למרות זאת הוא קיבל את השם פטון. ב-1953, רק שנתיים אחרי תחילת הפיתוח, נכנס הטנק לשירות הצבא האמריקאי.

M48

ההבדלים הבולטים לעין בין ה-M48 ל-M47 הם בצריח ובתובה. הצריח היה מעגלי יותר וגדול יותר, ועיצובו היה בעל תכונות מיגון טובות משל קודמו. בשל ההגדלה נסגרו הפערים המסוכנים בין התובה לצריח, שהיוו "מלכודות" לפגזי חודר שריון . גם מיקום הצריח השתנה והוזז מעט לקדמת הטנק. החלק האחורי של הצריח הכיל ציוד קשר ומערכות אחרות, ושימש כמשקל נגד לקנה התותח. בכל אלה ניכרת השפעה של טנקים סובייטיים על העיצוב. השינוי העיקרי בתובה היה ביטול מקלע החזית. הדבר ביטל את הצורך במקלען והקטין את הצוות לארבעה. הצוות היה ממוגן על ידי שריון בעובי של בין 25–120 מילימטר. המשקל עלה מעל לצפוי והגיע לכ-45 טון. המנוע היה מנוע בנזין זהה לזה של ה-M47, מה שהיווה בעיה חמורה. המהירות הייתה נמוכה מידי וטווח הפעולה היה 115 ק"מ. ה-M48 הראשונים היו לא אמינים ומיד החל ייצור גרסאות משופרות.

M48A1

הטנקים מגרסה זו עברו שינויים קלים שנועדו להגביר את האמינות, אבל הם גם עברו שינוי אחד נראה לעין: על הצריח נוסף צריחון מפקד, שבו הוצב מקלע 12.7 מילימטר. הצריחון סיפק הגנה למפקד ואיפשר ירי מדויק במקלע, אך המקלע עצמו לא היה אמין כמו מקלעי ה-7.62, מה גם שהצריחון לא איפשר שדה ראייה טוב.

M48A3

מנועו של ה-M48 נותר בעייתו הגדולה ביותר גם בגרסת ה-A2. המנוע אומנם שיפר את הביצועים, אך עדיין היה בעייתי, במיוחד מבחינת הטווח (260 קילומטר). בעיה זו תוקנה ב-M48A3, על ידי החלפת המנוע במנוע דיזל בן 750 כ"ס, שסיפק טווח פעולה של 465 קילומטר, ללא ירידה בביצועים. צריחון המפקד שונה והוכנסו בו חרכי תצפית של זכוכית חסינת כדורים, בנוסף לכמה שיפורים אחרים. כל השיפורים נעשו בטנקים קיימים, ולא יוצרו חדשים.

M67

ה-M67 היה טנק להביור, ששימש את האמריקאים במלחמת וייטנאם. התותח הוחלף בלהביור שירה נאפלם בוער למרחק של כמה מאות מטרים.

M48 בצבאות העולם

טנקי M48 שירתו לא רק בצבא האמריקאי אלא גם בצבאות אחרים בכל העולם. גרמניה, יוון, טורקיה, איראן, ירדן, לבנון, תאילנד ומדינות נוספות אימצו את ה-M48 והמשיכו בשיפור הטנק באמצעים שונים, כגון מערכות בקרת אש ממוחשבות, מיגון ריאקטיבי, מערכות מיסוך, מערכות פינוי מוקשים ועוד.
שירטוקו

גאוגרפיה

אורכו של חצי האי שירטוקו הוא כ-70 ק"מ ורוחבו בבסיסו הוא 25 ק"מ. הוא הולך ונעשה צר ומסתיים בצפון בכף שירטוקו. חצי האי נוצר מפעילות געשית והוא שוכן בגבול סגירה בין הלוח הפסיפי שהרים את הלוח הצפון-אמריקאי. לאורך מרכזו של האי ניצבים מספר הרי געש בשורה, והם שירטוקו-דאקה (知床岳 הנישא לגובה של 1254 מטר), שירטוקו-יוזאן 知床硫黄山 שגובהו 1562 מטר), רואסו-דאקה (羅臼岳 בגובה של 1661 מטר), אוֹנבטסו-דאקה (遠音別岳 המגיע לגובה של 1331 מטר) ואוּנבטסו-דאקה (海別岳 שגובהו 1419 מטר).
משני צדדיו של חצי האי שוכנים שני היישובים העיקריים באזור - אוטורו בחוף המערבי וראוסו (羅臼) בחוף המזרחי. מצפון לאוטורו משתרעים צוקים שגובהם 60 עד 120 מטר, וצפונית להם שוכנים חמישה אגמים קטנים הידועים כ"חמשת אגמי שירטוקו". בשל הפעילות הגעשית באזור מצויים בו מספר מעיינות חמים.

החי

חצי האי ומימי הים שסביבו מצטיינים בעושר ביולוגי ומשלבים בין מינים האופייניים לאי סחלין מצפון ולאי הונשו מדרום. הטופוגרפיה המורכבת והבדלי מזג האוויר בין החוף המזרחי של חצי האי לחופו המערבי, הביאו להיווצרות בתי גידול שונים.
הדגה בחופיו של שירטוקו כוללת 223 מיני דגים, מהם עשרה מיני סלמונאים (Salmonidae). שבעה מיני לווייתנאים מאכלסים את חופי חצי האי, וביניהם לווייתן מינקי, ראשתן גדול-ראש, ופוקנת דאל (Phocoenoides dalli). נפוצים פחות הם הלווייתן הצפוני ולווייתני מקור קטנים.
על אוכלוסיית היונקים היבשתיים נימנים 28 מינים ובכלל זה אריה ים שטלר (Eumetopias jubatus) ודוב החום המאכלס את חצי האי בצפיפות גבוהה יחסית של עד 35 פרטים לכל 100 קמ"ר. שטח המחיה של כל פרט הוא כ-15 קמ"ר בממוצע, ושטח זה נחשב למצומצם במיוחד בקנה מידה עולמי.
264 מיני עופות מצויים בשירטוקו שהבולטים שבהם הם ינשוף הדגים בלקיסטון (שם מדעי Bubo blakistoni), עיטם לבן-זנב ועיטם שטלר (שם מדעי Haliaeetus pelagicus). המין האחרון מונה כ-5,000 פרטים בכל העולם וכמעט מחצית מהם חורפים בשירטוקו.

הצומח

חצי האי מיוער עד לגובה של 800 מטר שלאורכו משתרע קו גבול העצים, והצמחייה ערוכה בשלוש רצועות בהתאם לגובה הטופוגרפי. ברצועה התחתונה צמחייה האופיינית לאקלים ממוזג קר והיא כוללת עצי אלון, אדר וטיליה יפנית (Tilia japonica). ברצועה העלית נמצאת צמחייה סובארקטית שבה עצי אשוח, ועצים אורניים. הרצועה השלישית היא רצועת מעבר הכוללת מינים משתי הרצועות הנ"ל.
נערי העיתונים

עלילה

הסרט נפתח בהצגת הקשיים בחיי נערי העיתונים, הנאלצים לקום בכל בוקר ולצאת למכור עיתונים ברחבי ניו יורק כדי להרוויח את לחמם. ג'ק קלי, המנהיג חבורה של מחלקי עיתונים, פוגש בדייוויד ובאחיו הצעיר לס. שני האחים יצאו למכור עיתונים כדי לפרנס את משפחתם, לאחר שאביהם נפצע ואיבד את מקום עבודתו. ג'ק ודייוויד נהפכים לשותפים, ולאחר שג'ק מלמדם כיצד למכור עיתונים הם מארחים אותו בביתם, שם הוא פוגש באחותם שרה אשר מוצאת חן בעיניו. לאחר שג'ק עוזב את ביתם הוא שר על חלומו לברוח מניו יורק אל סנטה פה.
ג'וזף פוליצר, בעליו של העיתון אותו מוכרים נערי העיתונים, מחליט להעלות את המחיר בו קונים מחלקי העיתונים את עיתוניו, ובכך להגדיל את רווחיו על חשבונם של נערי העיתונים. למחרת, כשנערי העיתונים שומעים את הבשורה המרה, ג'ק ודייוויד מחליטים לפתוח בשביתה במטרה לבטל את הגזרה. נערי העיתונים משחיתים את עמדת החלוקה של העיתונים והורסים את כל העיתונים שבה כמחאה, אך במהלך האירוע קראצ'י, נער עיתונים נכה שאינו מסוגל לברוח, נתפס ונשלח לבית מחסה לעבריינים צעירים. המחאה של נערי העיתונים תופסת את תשומת לבו של עיתונאי בשם דנטון, אשר מסקר את מהלך האירועים ומסייע לנערים.
נערי העיתונים מארגנים אספה באולם שבו מופיעה מדה לרקסן, כוכבת וודוויל המיודדת עם ג'ק קלי, אך המשטרה אורבת להם מחוץ לאספה ומצליחה לעצור רבים מנערי העיתונים במהומה שמתפתחת. ג'ק נאלץ לבחור בין מאסר בבית המחסה לעבריינים, או הצטרפות לאנשיו של פוליצר במטרה לשבור את השביתה. נערי העיתונים מאוכזבים מכך שג'ק בוחר לבגוד בהם ומצטרף אל פוליצר, אולם בשעה שחייו של דייוויד בסכנה הוא נחלץ לעזרתו ובכך מפר את הבטחתו לפוליצר וצפוי לחזור למאסר.
ג'ק, דייוויד, שרה, לס ודנטון מפיצים כרוזים במטרה לארגן הפגנה של אלפי ילדים ונערים עובדים כנגד ניצולם. להפגנה אכן מגיעים אלפים רבים, ולמול מפגן כוח שכזה נאלץ פוליצר לקבל את דרישותיהם של נערי העיתונים. בנוסף, מנהל בית המחסה לעבריינים נעצר בגין התעללות, וכל העצירים משוחררים, לרבות קראצ'י. ג'ק זוכה לחנינה, ומחליט לבסוף להגשים את חלומו ולנסוע לסנטה פה.
בעוד נערי העיתונים עצובים ומנסים להתרגל לחיים בלי ג'ק, הוא מפתיע אותם כשהוא מחליט לחזור למען מי שהוא השאיר בניו יורק. הוא ושרה חולקים נשיקה, וחיי נערי העיתונים שבים למסלולם.

המחזמר

בשנת 2012 עלתה על במת ברודוויי גרסת המחזמר של הסרט, כשאת העיבוד בגרסת התיאטרון למוזיקה ולמילים ביצעו גם הפעם אלן מנקן וג'ק פלדמן, עם לברית מאת הארווי פירסטיין. בניגוד לסרט, המחזמר קצר שבחים ואף זכה בשני פרסי טוני של שנת 2012, על הפסקול ועל הכוריאוגרפיה.