google/wiki40b huggingface dataset:
נושאת המטוסים קייב

היסטוריה

הספינה נבנתה במספנות צ'רנומורסק שבעיר מיקולאייב בשנים 1970 - 1975. ב 28 בדצמבר 1975 היא הורדה מהמבדוק למים בטקס חגיגי. בפברואר 1977, לאחר השלמת סדרת הניסויים והכשרת הצוות היא נכנסה באופן רשמי לשיבוץ הקרבי של הצי הצפוני של ברית המועצות. הבסיס הצבאי של סברומורסק הוגדר כנמל האם שלה.  
בשנים 1977 – 1982 ביצעה נושאת המטוסים קייב 10 משימות באוקיינוס האטלנטי ובים התיכון. באוקטובר 1981 הייתה ספינת הדגל של הכוח הימי המאוחד של ברית ורשה במהלך התרגיל "מערב 81" – התרגיל הרב חילי הגדול ביותר שביצעו צבאות הגוש המזרחי. 
בדצמבר 1982 הוחזרה למספנות צ'רנומורסק לצורך שיפוץ, אשר הסתיים רק בנובמבר 1984. לאחר מכן חזרתה לשירות פעיל בצי הצפוני. לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 הועברה לצי הרוסי. השירות של קייב בצי הרוסי היה קצר. הספינה הייתה במצב מכני גרוע מאוד, כיוון שמסיבות כלכליות לא עברה שיפוץ מאז שנת 1984. בנוסף לכך לא היו ברוסיה מספנות מתאימות לביצוע השיפוץ – מספנות צ'רנומורסק, בהם נבנתה, היו עתה בבעלותה של אוקראינה העצמאית. כל הסיבות הללו הביאו את מפקדת הצי להחלטה להוציאה מן השירות ב-30 ביוני 1993. בשנת 1996 היא נמכרה כגרוטאה לחברה סינית, אשר שיפצה אותה והציבה בעיר טיינג'ין כמתקן בפארק שעשועים ימי.

חימוש הספינה

לפי הגדרתה הייתה "קייב" סיירת כבדה נושאת המטוסים, מה שאפיין את חימושה הכבד לעומת נושאות המטוסים שהיו אז בציי המערב. לכן גם כמות כלי הטיס הייתה מועטה ביחס לנושאות המטוסים האמריקאיות והבריטיות.
צבי חרמון

צבי חרמון (1912–1996) היה נציב בתי הסוהר, עוד כששירות בתי הסוהר היה תחת חסות משטרת ישראל, מ-1952 ועד 1958.  
נולד כצבי אוסטפלד בגרמניה וגדל בעיר המבורן (כיום חלק מדויסבורג). חרמון היה עובד סוציאלי ורב ליברלי בהכשרתו, קצין מבחן ובעל תואר דוקטור בתחום הפנולוגיה (תורת הענישה). ב-1938 עלה לארץ ישראל. למד בבית הספר לשירות סוציאלי שהקימה סידי ורונסקי. ב-1942 עבר לחיפה והפך אחר כך לקצין המבחן היהודי הראשון בעיר. לאחר הקמת המדינה עבר לעבוד במשרד הסעד והיה מנהל המדור לשיקום נוער. 
בספטמבר 1952 מונה לנציב בתי הסוהר, תוך שהוא מתנה את הסכמתו לקבל את התפקיד בכך שהוא לא יהיה אחראי לביטחון בו, לטענתו, הוא אינו מבין. לאחר שמונה לנציב בתי הסוהר חרמון שינה נהלים בשירות בתי הסוהר שהיו מושרשים מתקופת המנדט הבריטי והכניס לראשונה עובדים סוציאלים וגורמים חינוכיים. חרמון הנהיג חופשות לאסירים; הקים מחלקה פסיכיאטרית לאסירים הסובלים ממחלות נפש ומרכז מיון אסירים בכלא רמלה; וביטל את השימוש באלה אצל הסוהרים. ב-1954 קבע תשלום לאסירים תמורת עבודתם. הגישה הכללית הפכה להיות גישה שיקומית. 
ב-1958, בעקבות מרד אסירים בכלא שאטה קבעה ועדת חקירה בראשות יצחק בן אהרון, שחרמון "לא עמד באחריות הכללית המוטלת עליו" וכי למרות ששר המשטרה התריע בפניו על המצב הביטחוני הירוד בבתי הסוהר לא פעל לתיקון הליקויים. הוועדה קבעה שלאור אי הסכמתו להיות אחראי לנושאי ביטחון לא היה מקום למנותו לנציב בתי הסוהר. עם זאת, ציינה הוועדה לחיוב את עבודתו בשטחים אחרים. בעקבות זאת, באוקטובר 1958, מונה אריה ניר לנציב בתי הסוהר וחרמון הועבר לתפקיד המנהל המדעי המרכז למיון, הסתכלות ומחקר של בתי הסוהר, וכן ליועץ למשרד המשטרה לענייני טיפול בעבריין ושיקומו, ללא שינוי בדרגתו. בשנת 1964 היה חבר בהנהלה של הוסטל לאסירים משוחררים בנתניה. החלפת תפקידים זו הביאה לשינוי מהותי בגישת השירות לאסירים, ובמדיניות שירות בתי הסוהר וסדרי העדיפויות בו. גישתו הטיפולית-שיקומית של חרמון שבה והתממשה עם הקמתו של בית סוהר חרמון הקרוי על שמו.
בשנת 1959 היה מראשוני חברי הסגל של המכון לקרימינולוגיה, שהוקם במסגרת הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, ועמד בראש מחלקת העונשין.
תל תאומים

היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1982 כיישוב הרחבה לשלושת יישובי "ביכורה": רוויה, רחוב ושדי תרומות. אוכלוסיית היישוב נבנתה, ברובה הגדול, מילדיהם של תושבי שלושת היישובים.
שם היישוב ניתן בגלל תל תאומים (תל א-תום) הנמצא בו. זה תל יישוב עתיק למן התקופה הכנענית הקדומה ועד לימי שיבת ציון ובתקופות הרומית והביזנטית. בחתך שנגרם עקב פעילות דחפור נחשפו בתל שכבות יישוב אחדות ובהן קירות בנויים ושכבות שרפה.
שלושה תלים חלשו על גזרת עמק בית שאן במלחמת העצמאות: תל שלם (תל רדע'ה) מדרום לטירת צבי, תל מגדע (מוג'דה) ליד שלוחות ותל תאומים (תל א-תום). התלים נתפסו על ידי לוחמי היישובים ללא קרב לאחר שחיל המשלוח העיראקי נטש אותם. לאחר מספר ימים הוחזרו הלוחמים אבל לקראת ביקור משקיפי האו"ם לקביעת הגבולות, הוחלט לתפוס אותם שוב  כדי לקבוע עובדות בשטח. הכוחות לא ידעו שהעיראקים תפסו בחזרה את התלים בנגוד להסכם הפסקת האש.
אור ל-1 באוגוסט 1948 יצאו שלוש מחלקות לכבוש את התלים. מניר דוד יצאה מחלקה בפיקודו של משה שטורמן לכבוש את תל מגדע. המחלקה נתקלה באש ממנה נהרגו משה שטורמן וחייל נוסף. משה שטורמן נהרג בסמוך למקום בו נהרג אביו, חיים שטורמן, ב-1938.
משדה אליהו יצאה מחלקה לכבוש את תל א-תום אך נתקלה באש ושניים מאנשיה נהרגו.
מטירת צבי יצאה מחלקה לכבוש את תל שלם אך נתקלה באש ונסוגה. לאור העובדה שהתלים לא נתפסו ושמשקיפי האו"ם עומדים להגיע, הוחל בהפגזת מרגמות של התלים. העיראקים נטשו את התלים בגלל ההפגזה והם נתפסו ללא קרב.
על פסגת תל תאומים הוקמה פרגולת תצפית ולידה שלט המספר על הקרב.
דן אלון (אמן)

ביוגרפיה

אלון נולד ב-11 באוגוסט 1982 בנתניה, שם גם גדל. הוא למד בתיכון "אורט גוטמן" במגמת אמנות. לאחר תום לימודיו אלון גויס ושירת במשטרה הצבאית בכלא קציעות. אחרי שחרורו מהצבא ב-2004, התחיל לפרסם קומיקס פרי עטו בבלוג בשם "שום פלפל ומין אנאלי" ובפנזינים שונים. במקביל לפרסום עבודותיו באופן עצמאי זה, התחיל לימודים לתואר ראשון בשנקר בית הספר לאמנות ועיצוב, במסלול של תקשורת חזותית.
לאחר גמר לימודיו ב-2008, התחיל אלון להשתתף בתערוכות יחיד וקבוצתיות במסגרת גלריות לאמנות ומוזיאונים בארץ והיה חבר בגלריות השיתופיות חנינא ו-p8. במקביל התחיל לעבד סיפורים קצרים פרי עטו, ושל יוצרים אחרים לנובלות גרפיות. דוגמה לנובלה זו היא הספר "התנהגויות היסטריות" מ-2010 אשר בו הציג אלון את גרסתו ליצירותיהם של אתגר קרת ושהם סמיט בשנים 2012-2014 למד בתוכנית ללימודי המשך במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
משנת 2006 הוא פעיל בתחום הקומיקס והאמנות הפלסטית. עם פעילותו בתחומי הקומיקס ניתן למנות מספר ספרים כגון: "הסיכוי האחרון של סיסיל", "You're my Wish" ו"התנהגויות היסטריות", אשר פורסמו בפסטיבלי קומיקס, חנויות ספרים נבחרות ובמסגרת תצוגות במוזיאונים בארץ ובעולם; דוגמת הפסטיבל הבינלאומי לקומיקס ואמנות באנגולם, צרפת והפסטיבל הבינלאומי פומטו בלוצרן, שווייץ. אלון פרסם את עבודותיו בעיתונים ובכתבי עת שונים, בהם ידיעות אחרונות, מעריב וכתב העת מסמרים. כתב העת "מילים ללא גבולות" בניו יורק, "צווישן" בפולין ועוד.
בתחום הציור והאמנות הפלסטית החל מ-2010 בתצוגות יחיד ותצוגות קבוצתיות בגלריות אמנות באזור תל אביב יפו, מוזיאון הקומיקס בחולון ועוד. ב-2013, הוציא יחד עם המוזיקאי שני ברונר אלבום בשם "שני ימים ולילה" אשר הוצג כמה פעמים בהופעה חיה בארץ ובמוזיאון הקומיקס בבזל.
ששטוס

הפורמט הישן (1994 – 1997)

בשנים אלו בכל תוכנית השתתפה כיתה אחת בלבד, אשר התחרתה על זמן וניקוד קבוע. בשנים 1994–1997 "ששטוס" הייתה פינה יומית במסגרת תוכנית הדגל של הערוץ, "הכיתה המעופפת", ואילו בשנת 1997 "ששטוס" הייתה תוכנית נפרדת וחד-שבועית. בכל אחת משנים אלו העונה נקראה על-פי מספרה ("ששטוס 1", "ששטוס 2", "ששטוס 3" וכו').

הפורמט החדש (1998 – 2014)

בפורמט זה, "גביע ששטוס", שונו כללי המשחק, ומעתה ששטוס הפך לטורניר בו השתתפו מדי תוכנית לפחות שתי כיתות, ולא אחת. השינוי המשמעותי היה בשיטת הניקוד: לא עוד שיטת ניקוד קבועה על זמן, אלא שיטת ה"מפתחות". כל כיתה שניצחה במשימה קיבלה מפתח, אותו בחר "קפטן" הכיתה שהצמיד אותו לאחת מדלתות "קיר הגורלות", מבלי שהוא יודע כמה נקודות מסתתרות מאחוריה. רק בסוף התוכנית המנחים, על-פי הוראות שקיבלו מעורכת התוכנית באוזניה, סובבו את דלתות "קיר הגורלות" ואט-אט נגלו הנקודות העומדות לזכות כל כיתה. זו שקבלה ניקוד גבוה יותר - עלתה שלב.
פורמט זה החל בשנת 1998 ב"ששטוס 5", והשימוש בו נמשך עד העונה האחרונה ב-2014. המקור לשם הרשום על הפורמט: "גביע ששטוס" הוא בכך שהכוונה הייתה שבכל שנה הכיתה הזוכה תקבל גביע. דבר זה קרה רק בשנה הראשונה לקיום הפורמט, ואחר-כך כבר לא ניתן ה"גביע".
בשנת 2011 ב"ששטוס 18" שונה מעט הפורמט של התוכנית, בעקבות המעבר של ערוץ הילדים לאולפני צילום אחרים. האולפן הייחודי של התוכנית בוטל ואולפן ההנחיה הראשי הוסב גם לצילום תוכניות ששטוס, וקיר הגורלות הפך לווירטואלי.
אליאנץ

היסטוריה

תאגיד אליאנץ נוסד בברלין בשנת 1890 והעתיק מטהו למינכן בשנת 1949. עוד בשלהי המאה ה-19 פתח התאגיד סניף בלונדון. עם תום מלחמת העולם השנייה חזר התאגיד לפעילות באופן הדרגתי. בשנות ה-50 נפתח סניף בפריז, ובשנות ה-60 נפתחו משרדים לניהול עסקי החברה באיטליה. בשנות ה-70 החלה החברה לפעול במדינות נוספות: הולנד, ספרד, ברזיל וארצות הברית. בשנות ה-80 רכש התאגיד חברות ביטוח בבריטניה ובאיטליה ובכך חיזק את נוכחותו במדינות אלה. בשנת 1991 רכש התאגיד את חברת הביטוח Fireman's Fund בארצות הברית, ובשנת 1998 את חברת הביטוח הצרפתית Assurances Générales de France. בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 החל התאגיד פועל בצורה נרחבת יותר באסיה ורכש חברות ביטוח בקוריאה הדרומית ובסין. בתחילת המאה ה-21 חיזק התאגיד אף את פעילותו בתחום ניהול השקעות ורכש מספר חברות בתחום זה בקליפורניה.
בשנת 2001 רכש אלינץ את בנק דרזדנר, בנק גרמני גדול. בנק זה נמכר בשנת 2009, ב-5.5 מיליארד אירו, לבנק Commerzbank שהוא הבנק השני בגודלו בגרמניה, ואלינץ ממשיכה להחזיק ב-14% מהון המניות של הבנק המאוחד. על פי הערכות, רכישת בנק דרזדנר הניבה לאלינץ הפסד של כ-30-35 מיליארד אירו, על רקע המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008. איחוד פעילות ניהול ההשקעות של בנק דרזדנר ואליאנץ יצרה את Allianz Global Investors. ב-13 באוקטובר 2006 עבר התאגיד איגוד מחודש תחת חוק החברות של האיחוד האירופי, והוא היום חברה אירופית (SE - Societas Europaea).
נכון לשנת 2010 תאגיד אליאנץ פעיל ביותר מ-70 מדינות בעולם ומעסיק למעלה מ-150,000 עובדים. שלוחותיו השונות של התאגיד מנוהלות ממטה Allianze SE, במינכן. לאליאנץ למעלה מ-60 מיליון לקוחות עם מגוון גדול של שירותים פיננסיים בתחומי ביטוח רכוש ותאונות, ביטוח חיים ובריאות, ניהול השקעות ובנקאות.

תמיכה במפעלי ספורט

אליאנץ תמכה כלכלית בהקמת אצטדיון הכדורגל אליאנץ ארנה במינכן, אשר בנייתו הושלמה בשנת 2005.
מאז שנת 2007 אליאנץ היא התומכת הכלכלית בקבוצת הכדורגל הפולנית גורניק זאבז'ה.
מאז שנת 2000 אליאנץ היא תומכת כלכלית בקבוצת המירוצים ויליאמס F1 בקטגוריה פורמולה 1.
בשנת 2017 נחתם הסכם בין אליאנץ לקבוצת הכדורגל יובנטוס, אשר רכשה את זכויות השם של האצטדיון של המועדון ל-5 עונות תמורת 75 מיליון יורו. ב-1 ביולי 2017 שונה שם האצטדיון באופן רשמי ל"אצטדיון אליאנץ".
שפירין

שפירין היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור.
העיירה שפירין נזכרת בשורה ה-27 בכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן ציר, דותן, יצת, כפר יהודית, כפר כסדיה, פנטאקומוותה, שילתה, עננין ובלעם עלייתה.
הצעת הזיהוי המקובלת ליישוב הקדום היא בחורבה הקרויה ח'רבת א-שיח' ספירין שבין בקעת סאנור וג'נין, כ-4 ק"מ ממזרח לקבטיה.
ח'וסרו ושירין

ח'וסרו ושִירִין (בפרסית: خسرو و شیرین; ח'סרו ו שירין) הוא שמו של רומן טרגי פרסי מפורסם. לב העלילה הוא סיפור אהבה ממקור פרסי המופיע בחלק מהפואמות ההיסטוריות־אפיות של השאהנאמה. סיפורם של ח'וסרו ושירין מבוסס על דמויות היסטוריות שמשוררים פרסים מתקופה מאוחרת יותר שיוו להן אופי רומנטי. לעיתים נקרא הסיפור גם "שירין ופַרְהָאד".

בתרבות הפרסית

אזכורים רבים מופיעים לאגדה גם בשירתם של משוררים פרסים אחרים, כגון פרוחי, קטרן, מסעוד סעד סלמן, עות'מן מח'תארי, נאצר ח'וסרו ועוד. נט֗אם אלמלכ ציין כי האגדה הייתה סיפור פופולרי בתקופתו.

גרסתו של נט֗אמי

על אף שהסיפור היה ידוע עוד לפני נט֗אמי, הוא הביא את הסיפור לרמתו הרומנטית הגבוהה ביותר. בניגוד לשאהנאמה, המתמקד בהיסטוריה, במלכותו ובקרבותיו של ח'וסרו, נט֗אמי החליט להתמקד בהיבט הרומנטי של הסיפור.
כאשר ביקש הסולטאן הסלג'וקי ארסלן מנט֗אמי שיר אהבה אפי מבלי לפרט עוד, נט֗אמי בחר את סיפורם של ח'וסרו ושירין, המתרחש באזורו ומבוסס לפחות בחלקו על עובדות היסטוריות, על אף שכבר בתקופה זו היה הסיפור עטוף בהילה של אגדה.
המעשייה על ח'וסרו ושירין ידועה מאוד

ולמען האמת, אין סיפור מתוק יותר מזה
— ההקדמה לח'וסרו ושירין
רווחת הסברה כי זוהי אחת מיצירותיו הטובות ביותר של נט֗אמי, וכי כתיבתה נמשכה 16 שנים; אשתו, אפק, מתה זמן קצר לאחר השלמת היצירה. ליצירתו זו של נט֗אמי היו עוד גרסאות חדשות רבות.
מלבד פירדוסי, שירו של נט֗אמי הושפע גם מאסעד גורגאני ומשירו ויס וראמין המדבר על דברים דומים.
ציון מרילי

קריירה

מרילי החל את דרכו בכדורגל במחלקת הנוער של מועדון הפועל ירושלים. ב-1974, בהיותו בן 17 בלבד, הוא קודם לקבוצה הבוגרת של ירושלים, ושיחק בה יחד עם אחיו, יצחק. אולם, בשל העובדה שאחיו שיחק גם הוא כמגן שמאלי, מרילי לא קיבל דקות משחק רבות. לאחר פציעה קשה שעבר אחיו של מרילי שהכריחה אותו לפרוש מכדורגל, הוא קיבל דקות משחק רבות יותר מהמאמן אמציה לבקוביץ'.
מרילי שיחק בהפועל ירושלים במשך כעשר שנים, והיה משחקני ההגנה הבולטים של הקבוצה. הוא כיהן כקפטן של הפועל ירושלים מאז שנת 1978. בעקבות יכולתו הטובה היה מרילי מועמד למעבר למספר מהקבוצות הבכירות בכדורגל הישראלי.
באמצע עונת 1983/1984 עבר מרילי למכבי חיפה. הגעתו של מרילי לחיפה הכניסה תנופה בקבוצה, והוא לקח חלק חשוב בזכייתה באליפות ישראל הראשונה בתולדותיה. הוא אף בישל בבעיטת קרן את שער הניצחון של משה סלקטר במשחק האחרון מול מכבי רמת עמידר, שהעניק לקבוצה את האליפות. בעונת 1984/1985 הוא זכה באליפות שנייה ברציפות. תחת המאמן שלמה שרף, היה מרילי אחד ממנהיגי הקבוצה במכבי חיפה, והיה בועט העונשין הקבוע שלה.
למרות זאת, החמצת בעיטת עונשין של מרילי מול הפועל פתח תקווה התבררה לבסוף כקריטית באובדן האליפות של חיפה ב-1986. באותה שנה עמד מרילי בפני עזיבה לקבוצת הפועל תל אביב, אך לבסוף נשאר במכבי חיפה. בעונת 1988/1989 זכה מרילי עם קבוצתו באליפות השלישית בקריירה, תוך שכבש לזכותה חמישה שערים במהלך העונה. ב-1990, לאחר שבע שנות משחק במכבי חיפה, החליט שלמה שרף לשחרר את מרילי מהקבוצה בשל גילו המבוגר, ובכך שם סוף לקריירה שלו.
בנבחרת הלאומית של ישראל שיחק מרילי בין השנים 1985 ו-1987. הוא השתתף עם הנבחרת בטורניר מוקדמות מונדיאל 1986, ובסך הכול ערך 6 הופעות במדי הנבחרת וכבש שער אחד.
גשר מוראנדי

היסטוריה

הגשר תוכנן על ידי ריקארדו מוראנדי. תכנון הגשר דומה מאוד לתכנון גשר גנרל רפאל אורדנטה, הנמצא בצפונו של אגם מרקאיבו במערב ונצואלה, אשר תוכנן כמה שנים קודם לכן על ידי מוראנדי. בשנת 1964 התמוטט הגשר חלקית, לאחר שמכלית שחלפה בסמוך התנגשה בו. הגשרים מעוגני הכבלים שתכנן מוראנדי מאופיינים במיעוט עוגנים, לעיתים שניים לכל נקודת עיגון, כאשר העוגנים בדרך כלל בנויים מבטון דרוך, שלא כמו כבלי הפלדה הנפוצים יותר.
התושבים המקומיים באזור כינו את הגשר בשם "גשר ברוקלין".

בנייה ותחזוקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הוויאדוקט נבנה בין השנים 1963 ל-1967 על ידי חברת בנייה איטלקית. אורכו היה 1,182 מטרים, וגובהו 45 מטר בגובה פני הדרך, עם עמודים תומכים בגובה של 90 מטר עשויים בטון מזוין. הוא נפתח לתנועה ב-4 בספטמבר 1967 במעמד נשיא איטליה ג'וזפה סראגאט.
הגשר היה נתון לעבודת שיקום מתמשכת החל משנות ה-70 עקב הערכה שגויה של השפעת צמיגות הבטון בעת תכנון הגשר. גם בשנות ה-80 וה-90 נדרשו עבודות נוספת על מנת להתגבר על ליקויים בבנייתו.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 דרך A10 נעשתה פקוקה מאוד. מועצת העיר ג'נובה ביקשה הצעות לשיפור זרימת התנועה דרך העיר, ובשנת 2009 הועלתה הצעה להסיט את התנועה דרך מחלף חדש שיבנה מצפון לעיר. במסגרת מחקר ראשוני, החברה האמונה על בניית כבישים מצאה כי בגשר חולפים 25.5 מיליון כלי רכב בשנה, כאשר בשלושים השנים שקדמו, גדלה התנועה פי ארבעה, ובשלושים השנים הבאות היא צפויה לגדול ב-30% בשלושים השנים הבאות. על פי המחקר, נפח התנועה בגשר עם תנועה עומדת בשעות השיא יוצרים לחץ ניכר בגשר, המביא לצורך בעבודות תחזוקה נרחבות. המחקר הראה כי מבחינה כלכלית עדיף לבנות גשר חדש צפונית למיקומו הנוכחי.
דו"ח שהוזמן בידי החברה המפעילה את כביש האגרה שעל הגשר בשנת 2017 הצביע על ליקויים בתחזוקתו.
בשנת 2016 קרא הפרופסור אנטוניו ברנצ'יץ מאונברסיטת ג'נובה להחליף את הגשר בגשר חדש, לאור כשלים בתכנונו, ועלויות התחזוקה הרבות שלו כתוצאה מכך.

התמוטטות הגשר

ב-14 באוגוסט 2018 בשעה סמוך לשעה 11:30, בעת סופת גשמים עזה, התמוטט קטע של כ-200 מטרים מן הגשר. הגשר קרס מעל נהר, אזור מגורים ואזור תעשייה. כ-35 מכוניות ומספר משאיות צללו מטה בעקבות הקריסה. בזמן שבו קרס הגשר בוצעו בו עבודות תחזוקה.
בעקבות התמוטטות הגשר נהרגו 43 בני אדם ו-14 נפצעו. רוב ההרוגים הם אזרחי איטליה, אך מספר תיירים נהרגו אף הם באסון.
ב-28 ביוני 2019 נהרסו שרידי הגשר בפיצוצים מבוקרים.
ג'ני טומסין

ביוגרפיה

טומסין נולדה בעיר לידס שבאנגליה. תפקידה הגדול הראשון היה בשנות השבעים של המאה העשרים כשהצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים" של רשת LWT בתפקיד רובי, עוזרת הטבחית בבית משפחת בלאמי.
היא שיחקה בסדרה מ-1972 עד לסיומה ב-1975, בסך הכל הופיעה ב-41 פרקים. אחרי סיום הסדרה תוכננה סדרת ספין-אוף בהשתתפותה של טומסין יחד עם הדמויות של מר הדסון וגברת ברידג'ס. אבל התוכנית לא יצאה לפועל בשל מותה של השחקנית אנג'לה באדלי. אחר כך הופיעה טומסין בטלוויזיה בעיקר בשיחות על התקופה בה השתתפה בסדרה "על אדונים ומשרתים" ועל הקשיים במציאת עבודה במשחק.
ב-1985 כיכבה טומסין בתפקיד אורח בשני פרקים בשם "Revelation of the Daleks" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בדמות טאסמבקר. היא שיחקה באופרת הסבון "אמרדייל" בשני תפקידים שונים. בשנים 1981 ו-1982 שיחקה בתפקיד נעמי טולי, בתו של אנוך טולי, שנהרגה בתאונה. תפקידה השני היה בדמות נורין בל שנהרגה ב-2006. זה היה תפקידה האחרון.
בקולנוע השתתפה בסרטים "The Adventures of Barry McKenzie" (מ-1972), "מיסטר קווילפ" (1975), "צרות עם מרגלים" (1987) ו-"Just Ask for Diamond" (מ-1988).

חיים אישיים

טומסין נפטרה ב-3 בינואר 2012 ממחלת לב.
אידאל מקסימלי

בתורת החוגים אידאל מקסימלי של חוג הוא אידאל (אמיתי) שהוא מקסימלי ביחס לסדר ההכלה - כלומר, אינו מוכל באף אידאל גדול יותר (פרט לחוג עצמו). חוג המנה ביחס לאידאל מקסימלי הוא חוג פשוט, כלומר אין לו אף אידאל לא טריביאלי. במקרה הקומוטטיבי, חוג המנה הוא שדה.
לפי הלמה של צורן, כל אידאל בחוג עם יחידה (או אפילו חוג שיש בו אידמפוטנט שונה מאפס כלשהו) מוכל באידאל מקסימלי (זהו "משפט קרול", 1929). חוג שיש לו אידאל מקסימלי אחד בלבד נקרא חוג מקומי.
כל אידאל מקסימלי הוא אידיאל ראשוני.

הגדרה

יהי R חוג. אידאל אמיתי I הוא מקסימלי אם אין אידאל אמיתי J המכיל אותו ממש.

אידאלים חד-צדדיים

באותו אופן ניתן להגדיר אידאל שמאלי מקסימלי להיות אידאל שמאלי (אמיתי) שאינו מוכל באף אידאל שמאלי אחר. זה שקול לכך שמודול המנה R/I הוא R-מודול שמאלי פשוט. (וכן לאידאלים ימניים).
לאידאלים שמאליים מקסימליים תפקיד חשוב בתורת המבנה של חוגים פרימיטיביים. חיתוך כל האידאלים השמאליים המקסימליים הוא הרדיקל של ג'ייקובסון.

דוגמאות

בחוגים בעלי ממד קרול 1 (ובפרט, בכל חוג דדקינד), כל אידאל ראשוני (שונה מאפס) הוא מקסימלי. לכן בחוג השלמים, האידאלים המקסימליים הם אלו הנוצרים על ידי מספרים ראשוניים.
אם F שדה סגור אלגברית, אז כל אידאל מקסימלי של האלגברה האפינית של הפולינומים
 הוא מן הצורה
; בשפה גאומטרית, פירושו של דבר שכל יריעה אפינית אי-פריקה ממימד 0 היא נקודה. אם n>1, לא כל אידאל ראשוני הוא מקסימלי.
דוגמה פתולוגית. בחוג ללא יחידה , האידאל  הוא מקסימלי, אבל חוג המנה הוא חוג בלי יחידה בן שני איברים, שבו הריבוע של כל איבר הוא 0 (ולכן זה אינו שדה).
חולה אהבה

הפקה

העונה הראשונה שודרה בערוץ 4 הבריטי והפכה זמינה בנטפליקס בארצות הברית החל מאפריל 2015, וסומנה כתוכן נטפליקס מקורי. בעקבות הצלחת הסדרה אישרה נטפליקס עונה שנייה של 8 פרקים, ללא מעורבות של ערוץ 4. עונה זו הפכה זמינה בנטפליקס בנובמבר 2016. הסדרה מצולמת בגלאזגו. לאחר שעברה הסדרה מערוץ 4 לנטפליקס שונה שם הסדרה מ"Scrotal Recall" ל-"Lovesick".

ביקורת

העונה השנייה של הסדרה קיבלה ציון של 100% באתר Rotten Tomatoes עם דירוג ממוצע של 9 מתוך 10, בהתבסס על 6 ביקורות.
ג'נין פירו

ג'נין פירו (באנגלית: Jeanine Ferris Pirro; נולדה ב-2 ביוני 1951) היא פרשנית טלוויזיה אמריקאית, תובעת מחוזית ושופטת לשעבר, והייתה מועמדת מטעם המפלגה הרפובליקאית לכהונה בסנאט של ארצות הברית ולמשרת התובע הכללי של מדינת ניו יורק.

ביוגרפיה

פירו נולדה באלמירה, ניו יורק. בת להורים שהיגרו מלבנון. פירו סיפרה כי בילדותה נהגו ילדים ללעוג לה על מוצאה המזרח-תיכוני וקראו לה בכינויי גנאי שונים, אך כיום היא גאה בזהותה המזרח-תיכונית ומחוברת מאוד לתרבות הלבנונית.
שימשה כשופטת בבית משפט במחוז וסטצ'סטר במדינת ניו יורק, ובהמשך כתובעת המחוזית של המחוז בשנים 1994–2006.
ב-2006 הציגה את מועמדותה בבחירות לסנאט של ארצות הברית על המושב של מדינת ניו-יורק, שהיה מאויש על ידי הילרי קלינטון, אשר התמודדה על כהונה שנייה. פירו לא נבחרה להיות המועמדת הרפובליקאית.
בהמשך שנת 2006 היא התמודדה למשרת התובע הכללי של מדינת ניו-יורק, אך הפסידה למועמד הדמוקרטי, אנדרו קואומו שהיה שר השיכון בממשלו של הנשיא ביל קלינטון.
דונלד טראמפ, שלימים נבחר לנשיא ארצות הברית, היה בין התורמים לפירו הן במסגרת התמודדותה לסנאט, והן במסגרת התמודדותה למשרת התובע המחוזי. 
פירו הנחתה את התוכנית "השופטת ג'נין פירו", תוכנית ריאליטי בית משפט, בשנים 2008–2011. התוכנית שודרה ברשת The CW.
בשנת 2011 היא החלה להגיש את התוכנית השבועית "Justice with Judge Jeanine" בערוץ פוקס ניוז, והיא משמשת גם כפרשנית במספר תוכניות של הערוץ.
פירו נישאה ב-1975 לאלברט, לוביסט, ונולדו להם בן ובת. ב-2007 הם נפרדו, וב-2013 הושלם תהליך הגירושים שלהם.
טטיאנה ליסנקו (אתלטית)

ביוגרפיה

ליסנקו נולדה בבטאייסק שבמחוז רוסטוב, רוסיה.

2004

באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה ליסנקו במקום 19 ביידוי פטיש בתוצאה של 66.82 מטר.

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה במוסקבה, ב-15 ביולי 2005, שיפרה ליסנקו ביידוי פטיט את שיא העולם של הרומנייה מיכאלה מלינטה ב-99 ס"מ והעמידה אותו על 77.06 מטר. 
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה ליסנקו במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 72.46 מטר. המדליה הומרה למדליית כסף בשנת 2013, לאחר שבת ארצה אולגה קוזנקובה שזכתה במדליית זהב (75.10 מטר) נפסלה בשל אימרוץ. במדליית הזהב זכתה לבסוף ייפסי מורנו מקובה (73.08 מטר) ובמדליית הארד זכתה מנואלה מונטברון (71.41 מטר).
בתחרות שנערכה בז'וקובסקי שבמחוז מוסקבה ב-24 ביוני שבה ליסנקו ושברה את השיא העולמי, שנילקח ממנה והעמידה אותו על 77.41 מטר. חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטאלין, אסטוניה ב-15 באוגוסט שיפרה אותו בשלישית והעמידה אותו על 77.80 מטר.

אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכתה ליסנקו במדליית זהב עם תוצאה של 76.67 מטר, לפני בת ארצה גולפיה חנפייבה (74.50 מטר) וקמילה סקולימווסקה הפולניה (72.58 מטר).

שימוש באימרוץ

ביולי 2007 כשלה ליסנקו בבדיקת סמים לאחר שנמצאו בדמה חומרים אסורים (6α-methylandrostendione). היא הושעתה לשנתיים ושיאה העולמי שנקבע בסוצ'י ב-26 במאי אותה שנה, 78.61 מטר, נפסל.

2009

ליסנקו חזרה להתחרות לאחר ההשעיה ביולי 2009. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה אותה שנה היא סיימה במקום שישי עם תוצאה של 72.22 מטר.

2010

באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה ליסנקו במדליית כסף עם תוצאה של 75.65 מטר, אחרי בטי היידלר (76.38 מטר) ולפני אניטה ולודרצ'יק (73.56 מטר).

אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה ליסנקו במדליית זהב בתוצאה של 77.13 מטר, לפני בטי היידלר (76.06 מטר) וז'אנג וונשיו המסין (75.03 מטר).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ליסנקו במדליית זהב לאחר שקבעה שיא אולימפי של 78.18 מטר. מדליה זו נשללה ממנה ב-2016 לאחר הרשעה באימרוץ.

2013

באליפות העולם שנערכה במוסקבה, שברוסיה בשנת 2013 זכתה ליסנקו בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בשיא רוסיה ובשיא אליפות חדש של 78.80 מטר, לפני אניטה ולודרצ'יק שקבעה שיא פולין חדש של 78.46 מטר וז'אנג וונשיו (75.58 מטר).

2016

באפריל 2016 התפרסם שבדיקה חוזרת של דגימת דם שנילקחה מליסנקו בשנת 2005 נמצאה חיובית לשימוש בסמים אסורים והיא הושעתה מידית.
איסמאעיל עומאר גואלה

ביוגרפיה

גואלה הוא בנו של עמר גואלה, מורה ופקיד בחברת הרכבות שהניחה את מסילת הרכבת בין ג'יבוטי לאתיופיה. תחת חסותו של דודו, נשיאה הראשון של ג'יבוטי, החל גואלה את דרכו בשירות המודיעין המיוחד. כשפרש דודו מהנשיאות, הוא סימן את גואלה ליורשו, בבחירות שככל הנראה זוייפו, אך זכו לתמיכתה הלא מסויגת של צרפת.
בדצמבר 2000 הוא פיטר את מפכ"ל המשטרה יאסין יאבה, שזמן קצר לאחר מכן ניסה להוציא לפועל הפיכה כושלת. בבחירות לנשיאות שנערכו בג'יבוטי ב-8 באפריל 2005 היה גואלה מועמד יחיד, ולאחר שזכה ל-100% מקולות המצביעים הושבע לכהונה של שש שנים.
הוא נבחר מחדש לתפקידו בבחירות בשנת 2011 וב-2016.
אאוסוציאליות

אאוסוציאליות (באנגלית: Eusociality, נגזרת של המילה היוונית εὖ, טוב) היא הרמה הגבוהה ביותר של ארגון חברתי בעולם החי. היא מוגדרת על ידי המאפיינים הבאים: שיתוף פעולה בגידול צאצאים (כולל גידול צאצאים של אחרים), מושבה שבה גדלים בניהם של מספר דורות זה אחר זה, חלוקת עבודה בין קבוצות יצרניות ובלתי יצרניות. חלוקת העבודה יוצרת קבוצות המפגינות התנהגות התמחותית בחברת בעלי החיים, שלעיתים נקראות "קאסטות". 
אאוסוציאליות נבדלת ממערכות חברתיות אחרות בכך שבה מאבדים פרטים בקאסטה אחת, בדרך כלל, את היכולת לבצע לפחות אחת ממטלותיהם או התנהגויותיהם של יחידים בקאסטות אחרות. 
אאוסוציאליות קיימת בחרקים מסוימים, בסרטנאים וביונקים. היא נצפתה ונחקרה בעיקר בדבוראים (נמלים, דבורים וצרעות) ובטרמיטים. במושבה יש הבדלי קאסטות (מעמדות ותפקידים): מלכות וזכרים פוריים הם המתרבים, בעוד שחיילים ופועלים עובדים יחדיו כדי ליצור סביבת מחיה המיטיבה עם תהליך הרבייה. גם מספר יונקים הם מינים אאוסוציאליים, בהם החולד העירום וחולד דמאראלנד. גם מיני שרימפים הם אאוסוציאליים. הסוציוביולוג אדוארד וילסון  טען שבני אדם הם מין אאוסוציאלי, אבל הטיעון שלו הופרך על ידי ביולוגים אבולוציוניים, שציינו שבקרב בני אדם אין חלוקה פיזיולוגית שמקורה גנטי של עבודה יצרנית, ושכל חלוקה כזו היא במקורה תרבותית.
אובחנו מספר דרגות של חברתיות בבעלי חיים, שנמצאות על רצף שבין אאוסוציאליות מלאה לבין מינים שהם יחידאים. בנוסף, מינים רבים מוגדרים כמינים קדם-חברתיים - מינים שהפרטים בהם חיים בבדידות בדרך כלל, אבל פועלים יחדיו למען מטרה משותפת - וכן דרגות נוספות של שיתוף פעולה, שנמדדות בין היתר בממדי שיתוף הפעולה, במשך הזמן שבו הוא מתקיים, באופני חלוקת העבודה וכן ברמת ההשקעה.