google/wiki40b huggingface dataset:
מסב

מֵסַב (מכונה גם לגר) הוא אלמנט מכני המאלץ תנועה יחסית בין שני חלקים. מטרת המיסב היא הורדת החיכוך והשחיקה הנובעים  מתנועה זאת. דוגמאות לתנועה לא מאולצת במסב יכולות להיות תנועה קווית בכיוון הצירי או תנועה סיבובית בכיוון המשיקי. 
דוגמאות נפוצות לשימוש במיסבים הם חיבור ותמיכת צירים במערכות מכניות. בדוגמה הנתונה הציר הוא גוף אחד שמחובר למיסב והמערכת המכנית הוא הגוף השני.
קיימות שתי שיטות עיקריות להקטנת החיכוך והשחיקה: סיכוך על ידי סיכה והחלפת חיכוך קינטי בחיכוך בגלגול, על ידי הוספת אלמנטי גלילה. מפה נהוג לסווג את המיסבים למסבי החלקה ומסבי גלילה.
כמו כן, ניתן לסווג מיסבים על ידי כיוון ההעמסה ודרגות החופש הלא מאולצות.

מסב החלקה

מיסבי החלקה מורכבים משתי טבעות. הקטנת החיכוך בין הטבעות נוצרת על ידי הפרדה שלהן בעזרת הסיכה. 
תת סוג נפוץ של מיסבי החלקה הם מיסבים הידראוליים. במיסבים אלו נוצרת שכבת זרימה המפרידה בין הטבעות.  
דוגמה למיסב הידראולי נפוץ היא מיסב Michell המשמש  לתמיכת עומס צירי במכונות גדולות הסובבות במהירות קבוע, כגון טורבינות וגנרטורים תעשייתים.

מסב גלילה

מיסב גלילה מקטין את החיכוך בין טבעות המיסב על ידי הפיכת החיכוך הקינטי לחיכוך בגלילה. בנוסף לטבעות ולגופי הגלילה, המיסב מכין מכלאה שמטרתה היא שמירת מרחק קבוע בין גופי הגלילה.
ארבעה סוגי גופי גלילה נפוצים הם: כדורים, גלילים, קונוסים וחביות. המיסבים הנפוצים בתעשייה הם המיסבים הכדוריים (Deep groove ball bearings). יתרונם של מיסבים אלו מאפשרים להעביר עומס שקול בכיוון משתנה.
המיסבים והקונים דורשים הגדרה של כיוון העומס השקול אך מאפשרים העמסה גדולה יותר. מיסבים חביתיים מאפשרים שינוי של הזווית בין טבעות המיסב וחסינות גבוהה לחוסר שיוור. 
מיסבי גלילה סובלים מהתעייפות מגע בגלגול. אורך חיי המיסב תלוי בעיקר במהירות הסיבוב וההעמסה שלו. בחירת המיסב מתבצעת בהתחשב באורך חיי העבודה הנדרשים. הערכת אורך חיי המיסב מתבצעת על ידי שימוש בקורלצית L10 המשקפת את אורך החיים בו, בתנאי עבודה תקינים, ישנה הסתברות של 10% לכשל.
מיכל מודעי

ביוגרפיה

נולדה בירושלים לאשר שמואל וציפורה הריסון (הראל), משפחה ציונית ודתית ותיקה בארץ ישראל. שני הוריה היו צאצאי הראש"ז צורף - אבי משפחת סלומון בארץ ישראל. לאביה הייתה חנות סידקית בשכונת מאה שערים בירושלים. היא למדה בבית הספר אוולינה דה רוטשילד, ואחר כך הוכשרה כגננת במכללת דוד ילין, ועבדה במקצועה במעברת זכרון יעקב. בגיל 20 נבחרה למלכת היופי השנייה של ישראל. לאחר בחירתה, נשלחה לשנה של הרצאות וגיוס כספים ברחבי העולם. אז הכירה את יצחק מודעי, מי שעתיד להיות בעלה, ששרת כנספח צבאי בלונדון.
היא התחילה את פעילותה בוויצו בשנת 1968 במסגרת סניף הרצליה. בשנת 1979 נבחרה לתפקיד יושבת ראש ויצו ישראל. בתקופה זו יזמה את הקמת המקלט הראשון של ויצו לנשים מוכות בשנת 1983. בשנת 1984 נבחרה ליושבת ראש הנהלת ויצו העולמית. בשנת 1992 נבחרה לסגנית נשיאת ויצו העולמית, ובשנים 1996–2004 הייתה נשיאת ויצו העולמית. מאז היא נשאה בתואר נשיאת כבוד של ויצו העולמית. במסגרת ובנוסף לתפקידיה בוויצו, מילאה מודעי תפקידים ציבוריים שונים. היא הייתה חברה בהנהלה הציונית ובוועדת סל הבריאות. היא כיהנה כיושבת ראש מועצת ארגוני הנשים.
מודעי הייתה כלת פרס ראש הממשלה לפעילות התנדבותית לשנת 1999. בשנת 2004 הוענק למיכל תואר הכבוד "יקירת תל אביב" על תרומתה ופעילותה בעיר תל אביב.
מודעי פירסמה את הספר "יומנה של מלכת יופי", בהוצאת "לאישה" 1953.
למודעי שלושה ילדים. בתה הבכורה, הראלה, נהרגה בתאונת דרכים ב-1979. פרס מפקד גלי צה"ל מוענק בטקס שמתקיים מדי שנה לזכרה של הבת ששירתה כמפיקה בתחנת הרדיו הצבאית. בנה, בועז מודעי, הוא דיפלומט בכיר בשירות החוץ הישראלי שכיהן בתפקיד שגריר ישראל באירלנד.
הידד למנהיג

היסטוריה

חלקים מ"גבירת האגם" של סר וולטר סקוט, כולל "שיר הסירה" ("הידד למנהיג") איתם מברך השבט על הגעתו בסירה של מפקדם רודריק דהו, שהולחנה לו מוזיקה בסביבות 1812 על ידי כותב השירים ג'יימס סנדרסון (סביבות 1769 - סביבות 1841); כנר אנגלי, שכתב שירים רבים להפקות תיאטרון מקומיות בשנות התשעים של המאה ה-19 ושנותיה הראשונות של המאה ה-19.
הרומן של סקוט הפך במהרה למלודרמה רומנטית. בנובמבר 1810 כתב סקוט לחבר ש"גבירת האגם" הפכה למחזה מאת מרטין וריינולדס בלונדון ועל ידי מר סידונס באדינבורו. בערך באותה תקופה, סקוט קיבל מכתב מחבר וקצין צבא שסיים את מכתבו בעותק של המוזיקה לשיר הסירה, "הידד למנהיג".
גרסה של גבירת האגם נוגנה לראשונה בניו יורק ב-8 במאי 1812. "הידד למנהיג" פורסם בפילדלפיה בערך באותו הזמן כ"מארש פזמון של הרומנסה הדרמטית של האגם' פרודיות רבות הופיעו, מה שהצביע על פופולריות רבה של השיר.
הצמדת השיר לנשיא התרחשה לראשונה בשנת 1815, אז הושמעה המנגינה הן לכבוד ג'ורג' וושינגטון והן לציון סיום מלחמת 1812 (בשם "זרי המפקד"). ב-4 ביולי 1828 ביצעה תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית את השיר בטקס הפתיחה הרשמי של תעלת צ'סאפיק ואוהיו, בה השתתף הנשיא ג'ון קווינסי אדמס. אנדרו ג'קסון היה הנשיא החי הראשון שלכבודו נוגן השיר בטקס כניסתו לתפקיד בשנת 1829, והוא הושמע גם בטקס ההשבעה של מרטין ואן בורן בשנת 1837. ג'וליה טיילר, אשתו השנייה של ג'ון טיילר, ביקשה את השימוש בשיר כדי להודיע על בואו של הנשיא. היורשת שלה כגברת הראשונה, שרה צ'יילדרס פולק, עודדה את השימוש בשיר בעת השבעתו של ג'יימס פולק בתקופת כהונתו של הארי טרומן, מחלקת ההגנה הפכה אותו לשיר המחווה הרשמי לנשיא.
הנשיא צ'סטר א. ארתור לא אהב את השיר וביקש מהמוזיקאי ג'ון פיליפ סוזה לחבר שיר חדש, שכותרתו "נשיא הפולונה". לאחר שארתור עזב את תפקידו, תזמורת הצי חזרה לנגן את "הידד למנהיג" בהופעותיו הפומביות של הנשיא.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית (1861-1865) שימשה אותה יצירה גם כדי להודיע על בואו של נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס. ב-3 באוקטובר 1861 ביקר דייוויס עם הגנרלים פ.ג.ט. בורגארד, ג'וזף איגלסטון ג'ונסטון וגוסטבוס וודסון סמית' בבית פיירפקס (כיום פיירפקס, וירג'יניה) לקראת כינוס מועצת המלחמה. בזמן שהותו בפיירפקס, הנשיא דייוויס ערך גם סקירה רשמית של הכוחות, שמנתה כ-30,000 איש. בתחילת הסקירה תזמורת חיל הרגלים הראשון בווירג'יניה ביצעה את "הידד למנהיג והסתיימה עם השיר "דיקסי".
יעקב אבן חן

קורות חייו

אבן חן נולד בוורשה שבפולין ליצחק ולזלדה (לבית קושילבסקי) אדלשטיין. בשנות השלושים גר עם משפחתו בקמיניץ שם מונה אביו שהיה פעיל ציוני ממייסדי "החלוץ המזרחי" ו"צעירי המזרחי" למזכיר ישיבת כנסת בית יצחק בראשות הרב ברוך דב בר ליבוביץ. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח עם הוריו לוילנה ומשם, דרך רוסיה, טורקיה, סוריה ולבנון, עלה לארץ ישראל אליה הגיעו ב-7 בינואר 1941 והתיישבו בירושלים. בבגרותו עבר להתגורר בכפר עציון. אדלשטיין היה מארבעת הניצולים מהטבח בכפר עציון ב-ד' באייר תש"ח. הפואמה "מעשה שהיה בדורנו" מתארת את סיפורו של הקרב האחרון ואת הצלתו הפלאית בידי זקן ערבי מסתורי. ספריו "ערפל בעמק הברכה" ו"אלונים בסלע" מכילים קובצי סיפורים על רקע תקופת גוש עציון בחייו. יומן השבי "זכור זאת ליעקב" מכיל תיאור מפורט של ימיו כשבוי בידי הירדנים החל משבייתו בכפר עציון דרך בית הכלא ביריחו וכלה במחנה השבויים בזרקא שבירדן.
ויעלם הזקן בין ההמון שהשתולל ורצח בעציון

ולא ידענו מאיפה בא ולאן הלך.

והיה כאשר רוחנו שבה אלינו,

ויקום רעי הפצוע וישאל:

"התדע מי זה הזקן הערבי המוזר

שהצילנו ממוות והשאירנו לפליטה מכל הכפר?

ואומר: לא זקן ולא ערבי.

זה היה אליהו הנביא".
— מעשה שהיה בדורנו,
במשך שנים רבות, כתב בעיתון הצופה תחת שם העט יעקב אבן חן. החל משנות ה-50 ועד פטירתו שימש כתב העיתון בירושלים. אדלשטיין שסיקר את טקס חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן תואר על ידי הכתבים בעוברו את גשר אלנבי לכיוון ירדן בפעם השנייה בחייו כ"מי שעבר אז כבול בידיו וברגליו – עובר כעת כאדם חופשי ומשוחרר".
היה ממטפחי הספרות והשירה הדתית בישראל לאחר קום המדינה. גולת הכותרת של פעילותו הספרותית הייתה הוצאת כתב העת הספרותי-דתי "מבוע", ששימש במה, לעיתים יחידה, ליוצרים דתיים. בין הכותבים ב"מבוע" היו המשוררות זלדה, שפרה וינשטוק אשכול, הסופר בן ציון גרשוני ואחרים.
נפטר בכ"ג בתמוז תשנ"ז. בשנת 2010 נקרא על שמו רחוב בשכונת הר חומה בירושלים. אלמנתו, נחמה אדלשטיין אבן-חן, היא מחנכת ומרצה לתנ"ך, יקירת ירושלים. לאחר פטירתו המשיכה בהוצאת כתב העת "מבוע". ליעקב ולנחמה אדלשטיין שני בנים ושתי בנות.
פאייטוויל

היסטוריה

לאחר דיכוי מרידות של הילידים המקומיים בקרוליינה הצפונית בתחילת המאה ה-18 החלה התיישבות במעלה נהר קייפ פיר. מתיישבים סקוטים מההיילנדס הקימו במעלה הנהר את ההתיישבויות קמפבלטון וקרוס קריק.
סוחרים מעיר הנמל וילמינגטון רצו עיירה בנהר קייפ פיר כדי לאבטח את המסחר שלהם עם פנים הארץ. הם חששו שאנשים יעדיפו להעביר סחורות בנהר פי די ומשם אל נמל צ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית. בהתאם לכך הם שכרו שטחים בקרוס קריק והקימו את עיירתם.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שפרצה ב-1775, המתיישבים הסקוטים תמכו בכתר הבריטי ונותרו נאמנים לו, אך הם הובסו בסופו של דבר על ידי תומכי העצמאות. לאחר המלחמה הוחלט לאחד את קמפבלטון וקרוס קריק לעיירה אחת שנקראה פאייטוויל, על שם המרקיז דה לה פאייט, גנרל צרפתי שעזר לתומכי העצמאות במלחמה. לה פאייט עצמו גם ביקר בפאייטוויל ב-1825.
ב-1789 התכנסה בעיר האספה של קרוליינה הצפונית שאשררה את חוקת ארצות הברית. פאייטוויל הייתה מועמדת להיות בירת המדינה החדשה, אך בסופו של דבר נבחרה ראלי.
במרץ 1865, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, פאייטוויל הותקפה על ידי כוח של 60,000 בפיקודו של ויליאם שרמן. הכוח השמיד מאגר נשק של הקונפדרציה ששכן בעיר ולאחר מכן גם החריב אותה.
בעשורים שלאחר מכן העיר שוקמה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה היא גדלה באופן משמעותי.

כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על משרות בבסיסים הצבאיים באזור. בנוסף יש באזור העיר מספר מפעלים של תעשיית הנשק האמריקאית.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות ומכללות, בהן אוניברסיטת המדינה פאייטוויל והאוניברסיטה המתודיסטית.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה האזורי פאייטוויל, הנמצא במרחק של 6 קילומטרים דרומית למרכז העיר.
בעיר עוברים מספר קווי רכבת, המקשרים בין היתר לערים ניו יורק ומיאמי.
פסיכרומטר

פסיכרומטר (אנגלית: Psychrometer) הוא מכשיר מדידה השייך למשפחת המכשירים המודדים לחות והידועים כהיגרומטרים. הפסיכרומטר הוא היגרומטר פשוט והוא מכיל שני מדחומים: אחד יבש והשני רטוב. איוד מהמדחום הרטוב מוריד את הטמפרטורה, כך שהוא מראה את הטמפרטורה הנמוכה יותר מאשר המדחום היבש. בטמפרטורה הנמוכה מנקודת הקפאון המצב הפוך: מכיוון שהמדחום הרטוב מתכסה בשכבת קרח, הוא מראה את הטמפרטורה הגבוהה יותר.
לחות יחסית מחושבת מתוך ההפרש בין טמפרטורת המדחום היבש לבין טמפרטורת המדחום הרטוב והעזרות בגרף הפסיכרומטרי.
ערוץ תקשורת

בתקשורת נתונים, ערוץ תקשורת הוא מדיום שנעשה בו שימוש להעברת מידע משולח למקבל על ידי אותות.
ניתן להפריד בין ערוצי תקשורת חוטיים (למשל סיבים אופטיים, כבלים קואקסיאלים) לבין ערוצי תקשורת אלחוטיים (למשל לוויינים) בהם המידע עובר דרך תווך טבעי כמו אויר או חלל.
הפרדה מקובלת נוספת היא בין ערוצי שידור חד כיווניים לדו כיוונים, וכן בין ערוצי תקשורת מנקודה לנקודה, לערוצי תקשורת בהם מבצעים שידור (Broadcast).
סוגיה עיקרית בערוצי תקשורת היא אמינות השידורים, שנפגעת כתוצאה מרעש.
מגי דה בלוק

ביוגרפיה

דה בלוק נולדה בעיירה מרצ'טם שבצפון פלנדריה. היא בוגרת בית הספר לרפואה באוניברסיטה החופשית של בריסל, ועבדה במשך 25 שנים כרופאה כללית בטרם הצטרפה לפוליטיקה. אחיה, אדי דה בלוק, מכהן כראש עיריית מצ'טרם.
מ-1999 עד 2011 דה בלוק הייתה חברה בבית הנבחרים של בלגיה מטעם מחוז הבחירה בריסל-האלה-וילפורדה (Brussel-Halle-Vilvoorde).
היא מונתה למזכירת המדינה לענייני מקלט מדיני, הגירה והשתלבות חברתית בממשלתו של אליו די רופו בדצמבר 2011. בדצמבר 2012 היא נהפכה לסגנית יושב ראש מפלגת המפלגה הדמוקרטית-ליברלית הפלמית. מאוחר יותר היא מונתה לשרת המשפטים המופקדת על מקלט, הגירה, השתלבות חברתית והפחתת עוני בממשלת די רופו ביולי 2014.
בראשית חודש מרץ 2013, היא נבחרה לאשת השנה על ידי קוראי העיתון "לה ליברטה בלגיה". בסקרים שנערכו באותה שנה וב-2014 נהפכה דה בלוק לפוליטיקאית הפלמית הפופולרית ביותר, ועקפה באחוזי הפופולריות שלה את נשיא פלנדריה קריס פטרס.
עם כינון ממשלתו של שארל מישל, שהוקמה באוקטובר 2014, מונתה לשרה לענייני רווחה ובריאות. כאשר הצהירה אמונים לתפקיד, תיארה דה בלוק תיק זה כ"חלום שלה". מבקריה טענו כי היא אינה מציגה את הדוגמה הנכונה שאמור לשמש שר הבריאות בשל השמנת היתר הקיצונית שלה. לטענות אלו השיבה "אני יודעת שאני לא דוגמנית, אבל במקרה זה צריך לא להסתכל בקנקן אלא במה שיש בו". במסגרת תפקידה, הייתה מעורבת בתיאום התגובה הבלגית להתפרצות האבולה במערב אפריקה.
בשנת 2015 היא נבחרה לפוליטיקאית הפופולרית ביותר בפלנדריה, ולוניה ובריסל - מה שהפך אותה לפוליטיקאית הפופולרית ביותר בבלגיה.
ססיל דה פראנס

ביוגרפיה

ססיל דה פראנס נולדה בנאמור, היא עזבה את בלגיה לטובת פריז בהיותה בת 17, שם למדה אמנויות הדרמה במשך שנתיים אצל ז'אן פול דניזון (שחקן בתיאטרון בוף דה נורד בבימויו של פיטר ברוק. אחרי-כן שהתה שלוש שנים (1995-98) באקדמיה למשחק ENSATT ‏(École Nationale Supérieure des Arts et Techniques du Théâtre), בתחילה ב-Département Comédie ברחוב בלאנש ומאוחר יותר בליון. היא נתגלתה בידי הסוכן Dominique Besnehard ושיחקה בשוברי קופות צרפתיים כמו L'Art (délicat) de la séduction ‏(2001) ו"אירן עדיין רווקה" (Irène)‏ (2002).
פריצת הדרך הבינלאומית שלה הגיעה עם הופעתה בסרט האימה "מתיחות גבוהה" (Haute Tension)‏ (2003, שם הסרט בבריטניה Switchblade Romance; שם הסרט בארצות הברית: High Tension), שהביאה לה הכרה ברחבי תבל. היא תפשה את תשומת לבם של המפיקים ההוליוודיים ומהר מאוד זכתה לתפקידה הראשי בסרט אמריקאי מסביב לעולם בשמונים יום (2004), בו כיכבה לצידו של ג'קי צ'אן.
היא זכתה בשני פרסי סזאר בקטגוריית השחקנית המבטיחה ביותר בסרטים L'Auberge Espagnole ‏(2002) ובקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר ב"הבובות הרוסיות" (Les Poupées russes)‏ (2005).
אוטו החמישי, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

אוטו נולד בשנת 1340, ללודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמרגרט השנייה, רוזנת אנו, בתם של וילם הראשון, רוזן אנו וז'אן מוולואה, רוזנת אנו.
בשנת 1340 איחד אביו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם אמו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מות אביו בשנת 1347 שלטו אוטו ואחיו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין האחים, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה, ואוטו יחד עם אחיו לודוויג החמישי, דוכס בוואריה ולודוויג השישי, דוכס בוואריה קיבלו את בוואריה העליונה.
בדצמבר 1351 קיבל אוטו יחד עם אחיו לודוויג השישי, דוכס בוואריה את מרקיזות ברנדנבורג מאחיהם לודוויג החמישי, דוכס בוואריה, בתמורה לשליטתו בבוואריה העליונה לבדו. לודוויג ואוטו נאלצו להתמודד עם וולדמאר המתחזה שטען לזכותו על ברנדנבורג, ואף נתמך על ידי קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עד לשנת 1354 שבה אישר קרל הרביעי את שלטונם של לודוויג ואוטו. בשנת 1356 העניק קרל הרביעי ללודוויג ולאוטו בבולת הזהב, את התואר נסיך בוחר.
בשנת 1357 מתה אשתו קונגונדה מפולין ללא ילדים, ולאחר מותה התחתן לודוויג עם אינגבורג ממקלנבורג-שוורין, בתם של אלברכט השני, דוכס מקלנבורג ואופמיה משוודיה, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1364 הבטיחו אוטו ואחיו לודוויג השישי, דוכס בוואריה את נסיכות הבוחר מברנדנבורג לקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כנקמה על כך שאחיהם שטפן השני, דוכס בוואריה נלחם בהם. ב-17 במאי 1365 מת אחיו לודוויג השישי, דוכס בוואריה, ואוטו נשאר כשליט יחיד בברנדנבורג. ב-19 במרץ 1366 התחתן אוטו עם קתרינה מבוהמיה, בתם של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובלאנש מוולואה, ואלמנתו של רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה, אך לא נולדו לו ילדים ממנה.
בשנת 1371 הדיח קרל הרביעי את אוטו, לאחר שאוטו הזניח את ענייני השלטון, ובשנת 1373 ויתר אוטו באופן רשמי על שלטונו לאחר שפוצה בסכום כספי גדול. לאחר הדחתו התגורר אוטו בבוואריה בנחלת אחיו שטפן השני, דוכס בוואריה, וב-15 בנובמבר 1379 מת אוטו בטירת וולפשטיין על האיסר.
תחנה מרכזית רחובות

מבנה התחנה

התחנה משולבת עם קניון רחובות, כאשר תחנות ההמתנה לאוטובוסים נמצאות מחוץ לקניון בצמוד אליו. היא פועלת משנת 2010.

שירות בתחנה

מהתחנה יוצאים קווי אוטובוס לתל אביב, המרכז והדרום, בין היתר לירושלים, ראשון לציון באר שבע, אשקלון וערים נוספות.
סבתא זורמת 2

תקציר עלילת הסרט

סשה רובינשטיין עובר להתגורר במוסקבה עם חבורת הגמלאים שהכיר מבית האבות בסרט הקודם.  אבל חייהם המאושרים מגיעים אל קיצם, כאשר הבנק, שבו נשמרו כל החסכונות של הזקנים, פושט את רגל באשמת האוליגרך מטול העקרונות בורודין, סשה מתאחד עם הקשישים כדי לנקום באוליגרך ולהשיג חזרה את חסכונותיהם.

שחרור

הסרט שוחרר להפצה מסחרית ב-24 בינואר 2019. הסרט התחיל בקופות לא בהצלחה רבה ובסוף השבוע הראשון להקרנתו שנאספו מעל לשמונה מיליון רובל בלבד. עם זאת, בסוף השבוע הבא הקומדיה התייצבה בראש טבלת שוברי הקופות ובשבוע השלישי להקרנתו המשיך לשמור על ההובלה והרוויח סך הכל יותר מ-360 מיליון רובל.
זמן קצר לאחר שחרור הסרט נודע כי סרט שלישי בסדרה, בשם "סבתא רבתא זורמת", נמצא בהפקה וישוחרר לאקרנים בשנת 2021.
ג'ון פרנקלין-רובינס

ביוגרפיה

פרנקלין-רובינס נולד בצ'לטנהאם שבגלוסטרשייר. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), ועבד בתיאטרון ספריית מנצ'סטר ובבריסטול אולד ויק. הוא שיחק במגוון רחב של תפקידים החל מאריאל במחזה "הסערה" ועד מקדאף במחזה "מקבת'". בתיאטרון הופיע הן בווסט אנד והן בברודוויי.
בטלוויזיה הופיע פרנקלין-רובינס בתוכניות של ה-BBC ושל רשת ITV. הוא הופיע בסדרות טלוויזיה קלאסיות כגון "הגומלים" , "הברון", "Z-Cars", "קאלאן", "אני, קלאודיוס", "דוקטור הו", "מסע בין כוכבים: הדור הבא". בין סרטי הקולנוע בהם הופיע היו סרט האימה "Asylum" (מ-1972), "Overlord" (מ-1975), "גברת דאלוויי" (1997) וב"מצפן הזהב" (2007).
פרנקלין רובינס נפטר ב-2009 בלונדון.
מנשלך

מֶנְשָלָך או מֶנְטְשָלָך (ביידיש: מֶענטשָעלָעך - מילולית: "אנשים קטנים"; בעברית: אישונים) - מתקן הממוקם מחוץ למבנים אשר שימש להחזקת תריסים במצב "פתוח" ולמנוע את סגירתם בשל עוצמת רוח.

תיאור

המנשלך הם מתקני מתכת הצמודים לקירות מבנים שנבנו בתחילת המאה ה-20, אשר שימשו להחזקת תריסי העץ של חלונות המבנה. המנשלך הוצבו משני צידי החלון, במקביל לאדן החלון, שתפקידם היה לשמור על התריסים פתוחים גם כאשר נושבת רוח חזקה, ולמנוע את טריקתם.
כיום ניתן לראות מנשלך במבנים היסטוריים משוחזרים.

מקור השם

המתקן בנוי כך, שכאשר הוא ניצב מעלה (מחזיק את התריס פתוח) הוא נראה כחלקו העליון של גוף גבר - מהמותניים ומעלה, כאשר ראש הדמות מחזיקה את התריס. כאשר הוא פונה מטה, ומאפשר סגירת התריס - הוא נראה כדמות אישה.

האגדה האורבנית

על פי אגדה אורבנית ידועה, שימשו המנשלך כלי לאפשר בגידה:
כאשר יצא הבעל לעבודה בבוקר היו הנשים שומטות את המנשלך כך שדמות האישה תיראה לעין כל ותסמן שהאישה לבדה בבית והדרך למאהב פנויה. כשהבעל היה חוזר מעבודתו הייתה האישה מרימה את המנשלך למצב "גבר", וכך סימנה למאהב לא להתקרב.
מונוקלינה

מונוקלינה (מיוונית "חד-נטייתי") הוא קמט דמוי מדרגה בשכבות הסלע הבנוי מאזור של נטייה חדה בתוך רצף שכבות אופקיות או בעלות שיפוע מתון.
קרלי פיורינה

קרלי פיורינה (אנגלית: Carly Fiorina; נולדה ב-6 בספטמבר 1954) היא אשת עסקים ופוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הרפובליקנית. הייתה מנכ"לית חברת הטכנולוגיה היולט פקארד (HP) בין השנים 2000 ל-2005. הייתה מועמדת רפובליקנית לסנאט מטעם מדינת קליפורניה ב-2010, ומועמדת בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016.

ראשית חייה

נולדה כקארה קרלטון סניד באוסטין שבטקסס. היא בתו של ג'וזף סניד, פרופסור למשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין, שלאחר מכן כיהן כשופט פדרלי. היא ממוצא גרמני ואנגלי. פיורינה סיימה תואר ראשון בפילוסופיה והיסטוריה של ימי הביניים באוניברסיטת סטנפורד. בהמשך למדה בבית ספר למשפטים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אולם פרשה אחרי סמסטר אחד. קיבלה תואר MBA בשיווק מאוניברסיטת מרילנד בשנת 1980. בשנת 1989 קיבלה תואר בניהול מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).

תקופתה בהיולט פקארד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ביולי 1999 מונתה למנכ"לית חברת הטכנולוגיה היולט פקארד. הייתה זו הפעם הראשונה שאישה נבחרת לעמוד בראש חברה הנמצאת ברשימת עשרים החברות הכי גדולות של פורצ'ן. היא שימשה בתפקיד זה עד שפוטרה בשנת 2005.

הפולמוס סביב כהונתה

בשנת 2003 דורגה על ידי המגזין Fortune כאישה החזקה ביותר בעולם העסקים, עמדה שהחזיקה בה במשך 5 שנים. 
לאחר פיטוריה מהיולט פקארד, מבקרים מסוימים דירגו את תקופת כהונתה כמנכ"לית כאחת מן הגרועות בכל הזמנים. פרשנים אחדים הגנו על תקופת כהונתה, וטענו כי המיזוג עם חברת קומפאק נתגלה כמצליח בטווח הארוך.

לאחר HP

בשנת 2008 הצטרפה לקמפיין של ג'ון מקיין לנשיאות. מונתה ליו"ר מערך התרומות בעבור מיזם של הוועדה הרפובליקאית הלאומית. בספטמבר נאמה בוועידה הרפובליקאית הלאומית. 
בנובמבר 2009 הודיעה שתתמודד על משרת הסנאט של מדינת קליפורניה, וביולי 2010 זכתה להיות המועמדת של המפלגה, אך בנובמבר 2010 הפסידה לסנאטורית הדמוקרטית המכהנת ברברה בוקסר.
בשנת 2010 ביקרה בישראל במימון קואליציית היהודים הרפובליקנים.
במאי 2015 הכריזה על התמודדותה לראשות המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות 2016. ב-10 בפברואר 2016, לאחר תוצאה מאכזבת בפריימריז בניו המפשייר, הכריזה על פרישתה מהמירוץ. מאוחר יותר הביעה תמיכה במועמדותו של טד קרוז. ב-27 באפריל 2016 הכריז קרוז שפיורינה תהיה המועמדת לסגנית הנשיא אם ייבחר להיות המועמד הרפובליקני בוועידת הרפובליקנים שתתכנס בקליבלנד.
יוחנן השישה עשר (אנטי-אפיפיור)

תולדות חייו

נולד בקלאבריה שבדרום חצי האי האפניני (איטליה), שהיה אז בשליטת האימפריה הביזנטית. היה הכומר האישי של תאופאנו, אחייניתו של קיסר יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית ורעייתו של אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כן היה סנדקו של בנם, לימים הקיסר אוטו השלישי. כיהן כבישוף פיאצ'נצה.
עם מותו של האפיפיור יוחנן החמישה עשר, הגיעו אוטו השלישי ובן-אחיו ברונו לרומא על מנת למנות את ברונו בן ה-24 לאפיפיור. אולם, אצילי רומא בחרו ביוהאנס פילגטוס לרשת את הכס ולכהן כאפיפיור בשם יוחנן השישה עשר. אוטו השלישי הצליח לגרום לבחירתו של ברונו לאפיפיור, והוא נטל לעצמו את השם גרגוריוס החמישי. מיד לאחר מכן הכתיר האפיפיור החדש את דודו לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. אולם, עם שובו של אוטו השלישי לגרמניה, השתלטה סיעת אצילי רומא, בסיועו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית, על כס האפיפיור, הדיחה את גרגוריוס החמישי והכתירה מחדש את יוחנן השישה עשר. סינוד בישופים שהתכנס בפאביה ב-997 החליט להכתיר מחדש את גרגוריוס שנבחר כחוק ולנדות את יוחנן השישה עשר מן הכנסייה. בפברואר 998 נכנס שוב אוטו השלישי לרומא בראש חייליו, על מנת לוודא שאצילי העיר לא ימרדו עוד נגד האפיפיור הנבחר. חיילי הקיסר תפסו את יוחנן השישה-עשר, שניסה להמלט. הם קצצו את אזניו, חתכו את אפו, עקרו את לשונו, שברו את אצבעותיו וניקרו את עיניו. לאחר מכן הרכיבוהו הפוך על חמור והצעידוהו ברחובות רומא. לאחר מכן נשלח לחיים בגלות במנזר פולדה שם מת ב-1001.

מספור האפיפיורים

כיוון שיואנס לא נחשב לאפיפיור לגיטימי, שלושת האפיפיורים הבאים שנטלו לעצמן את השם יוחנן השתמשו בשמות "יוחנן השישה-עשר", "יוחנן השבעה-עשר" ו"יוחנן השמונה-עשר". רק בשלב מאוחר יותר "קודם" מספרם באחד, והותיר את השם "יוחנן השישה-עשר" ללא אפיפיור, אלא רק ככינוי לאנטי-אפיפיור שכיהן בשם זה.
סרגיי קיסליאק

ביוגרפיה

סרגיי קיסליאק נולד במוסקבה בספטמבר 1950 למשפחה שמוצאהּ מאוקראינה. ב-1973 הוא השלים את השכלתו במכון המוסקבאי לפיזיקה והנדסה (Московский инженерно-физический институт; כיום האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני). ב-1977 השלים את השכלתו באקדמיה לסחר חוץ ולמד אנגלית וצרפתית, וזמן קצר לאחר מכן הצטרף לצוות העובדים של משרד החוץ.
בשנים 1981–1985 כיהן כמזכיר שני לשגריר ברית המועצות באומות המאוחדות ומ-1985 ועד 1989 שימש מזכיר ראשון ויועץ השגרירות הסובייטית בוושינגטון.
עד 1991 כיהן כסגן מנהל המחלקה לארגונים בינלאומיים במשרד החוץ, ואחר כך עד 1993 היה סגן מנהל המחלקה לשיתוף פעולה טכני ומדעי בינלאומי של משרד החוץ. עד 1995 ניהל את המחלקה, וב-1995 מונה למנהל מחלקת הביטחון ופירוק מנשק של משרד החוץ הרוסי.

שגריר

ב-1998 מונה לשגריר רוסיה בבלגיה ושירת במקביל כשגריר רוסיה בנאט"ו. ב-2003 כיהן כסגן שר החוץ של רוסיה, בתקופת כהונתו כסגן שר החוץ הוא הנהיג את המשלחת הרוסית לשיחות מול האמריקנים על הסכמי הפיקוח על הנשק הגרעיני. וביולי 2008 מונה לשגריר רוסיה בארצות הברית, על פי צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב.
בנאומו באוניברסיטת סטנפורד בנובמבר 2016 קיסליאק הצהיר שרוסיה לא הייתה מעורבת במבצעי פריצה למחשבים במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית. ב-29 בדצמבר 2016, באותו יום שממשל ברק אובמה הכריז על הטלת סנקציות חדשות על רוסיה עקב התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית, קיסליאק והיועץ לביטחון לאומי המיועד מייקל פלין ניהלו מספר שיחות טלפון, שהיו למרכז החקירה של הבולשת הפדרלית בחשד לריגול. דובר הבית הלבן שון ספייסר הכריז במסיבת עיתונאים בינואר 2017 שהשיחות נועדו לארגן פגישה בין דונלד טראמפ וולדימיר פוטין. ב-13 בפברואר 2017, פלין התפטר מתפקידו כיועץ הנשיא לביטחון לאומי.
ב-1 במרץ 2017, הוושינגטון פוסט דיווח שהתובע הכללי ג'ף סשנס דיבר עם השגריר קיסליאק פעמיים, תחילה ביולי 2016 ולאחר מכן בספטמבר אותה שנה, בעת כהונתו של סשנס כסנאטור וחבר ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט. סשנס עצמו אישר כי במהלך השימוע שנערך לו ב-10 בינואר 2017 לקראת כניסתו לתפקיד התובע הכללי, הוא היה מודע לקשרים אפשריים בין חברי צוות מטה הבחירות של טראמפ ולנציגי ממשלת רוסיה. כתגובה להאשמות סשנס החליט להשעות עצמו ממעורבות בחקירת הקשרים בין רוסיה לממשל טראמפ. הניו יורק טיימס ציין כי קיסליאק נפגש עם מייקל פלין וג'ארד קושנר בדצמבר 2016 במטרה להקים תקשורת בין הממשל הרוסי לממשל טראמפ.
רשת CNN תיארה את קיסליאק כמרגל וטענה כי בכירים בקהילת המודיעין של ארצות הברית חושדים בו כמגייס מרגלים, טענה שרוסיה דחתה מכל וכל.
ביולי 2017 סיים את משימתו הדיפלומטית כשגריר רוסיה בארצות הברית והוחזר למוסקבה.

חבר מועצת הפדרציה

עם שובו למוסקבה, מונה לסנאטור, חבר מועצת הפדרציה של רוסיה מטעם רפובליקת מורדוביה.
קדחת חלב

קדחת חלב (שם רפואי: אקלמפסיה; באנגלית: Eclampsia) היא מצב של חוסר חמור בסידן בגופו של בעל חיים יונק  ממין נקבה (לרוב כלבות ופרות).
הקדחת מופיעה לרוב לאחר המלטה והנקה. בזמן ההנקה מרבית הסידן מגופה של האם עובר לחלב בשביל צאצאיה, וכתוצאה מכך יכול להיווצר מחסור של סידן בגופה של האם.
בכלבים, הקדחת עשויה להופיע בתוך שבוע עד שלושה שבועות מרגע ההמלטה.

בפרות חלב

אצל פרות ברפת חלב, קדחת חלב מתרחשת בדרך כלל לאחר המלטה. הפרשות של בלוטת החלב גורמות להכפלת הדרישה של ייצור סידן בגוף הפרה. אם סידן אינו מסופק לפרה על ידי מזון, היא עלולה לפתח קדחת ולקרוס. אם הקדחת לא תטופל במהרה על ידי זריקה של סידן גלוקונאט, הפרה עלולה למות.
על פי מחקר שנעשה בשנת 1946, פרות מזן ג'רזי יותר מועדות לסבול מקדחת חלב מאשר זנים אחרים. המחקר מצא כי 33.3% מפרות הג'רזי מפתחות קדחת חלב, לעומת פרות מזנים אחרים בהם השכיחות היא 9.6% בלבד.
המחקר מצא כי ניתן למזער את סיכויי התפתחות הקדחת בפרות על ידי מתן ויטמין די לפרה. התפתחות הקדחת בפרות ג'רזי שלהן היסטוריה של קדחת חלב בעבר הופחתה מעט על ידי נתינת שמרים בעלי הוויטמין לפרות.

היסטוריה

במשך שנים, קדחת חלב ותסמיניה לא הובנו כראוי. המונח אקלמפסיה נטבע על ידי הפרופסור האנגלי ג'ון ורנדאוס בשנת 1619.