google/wiki40b huggingface dataset:
ביל או'ריילי

קריירה

או'ריילי נולד בניו יורק, לאב שמוצאו מאירלנד ואם שמוצאה מצפון אירלנד. בגיל צעיר משפחתו עברה להתגורר בכפר לוויטאון שבמחוז נסאו, ניו יורק.
הוא היה בין שדרני הטלוויזיה הראשונים שסקרו את נפילת חומת ברלין והיה הראשון שסיקר את מהומות לוס אנג'לס שהתרחשו ב-1992 ממקום האירועים. לאחר שסיים את לימודיו לתואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד ב-1995, גויס על ידי רשת פוקס הצעירה להנחיית התוכנית "האו'ריילי פקטור". התוכנית הייתה בעלת אחוז הצפייה הגדול ביותר מבין שלושת ערוצי החדשות העיקריים בארצות הברית. עד 2009 היה או'ריילי גם בעל תוכנית רדיו במעל 400 תחנות רדיו, עם מעל 3 מיליון מאזינים.
או'ריילי כתב עשרה ספרים, מתוכם חמישה רבי-מכר. הוא כתב טור שבועי במספר עיתונים, ביניהם הניו יורק פוסט.

האשמות בהטרדות המיניות

באפריל 2017 דווח כי חברת פוקס ניוז שילמה בסתר מיליוני דולרים כדי להסדיר תביעות מצד 5 נשים על הטרדה מינית נגד או'ריילי, וכתוצאה מכך קרוב לכ-50 חברות מסחריות הסירו את פרסומותיהן מתוכניתו. ב-9 באפריל 2017 אישרה חברת פוקס ניוז כי היא פתחה בחקירה בנוגע לתלונות של הטרדה מינית נגד א'וריילי, וב-19 באפריל הודיעה כי לא יחזור להנחות את התוכנית ויעזוב את פוקס.
מי אתה בשבילי

תיאור העלילה

אניה (הילה מצקר-הלוי), כמעט בת עשרים, לוקה במוגבלות שכלית, אך מנהלת בכוחות עצמה חיי שגרה מלאים. היא מתפרנסת מעבודת ניקיון במגדל משרדים, ונדמה כי ימיה מתנהלים על מי מנוחות, עד שבאחד הימים היא פוגשת באופן מקרי את ארי (ליאור דורון) איש הייטק, שפוטר מעבודתו, לאחר שלקה בהתקף פסיכוטי.
בין השניים נרקמת מערכת יחסים אינטימית ואניה ממתינה בקוצר רוח להוריה, לקבל את אישורם על הרומן שמטלטל את עולמה. עם זאת, לארי יש תוכניות אחרות לגבי הקשר הזוגי ואניה שמסרבת להאמין כי הוריה נהרגו בתאונת דרכים לפני שנים, עומדת להבין כי חייה העצמאיים והבוגרים החלו בעצם, כבר מזמן.

הרקע לסרט

לאחר שסיים את לימודי הקולנוע, החל דרור רשף לכתוב תסריט לסרט עלילתי באורך מלא. ניסיונותיו למצוא תמיכת קרנות ומפיקים עלו בתוהו. הוא זנח את הרעיון וכתב תסריט חדש שאותו החליט לעשות אחרת - לצלם עצמאית בתקציב קטן מאוד. הוא סיפר על כך בריאיון לנירית אנדרמן בעיתון הארץ:
"אני חושב שהתסריט הזה היה בעצם שיקוף של מה שאני עצמי הרגשתי אז. הרגשתי אאוטסיידר, כי הבנתי שלא אוכל כנראה לעשות סרטים בישראל, ואת התחושה הזאת לקחתי הכי רחוק שאפשר, ובחרתי בדוגמה הכי קיצונית למישהו שאין לו שום סיכוי להשתלב בחברה הזאת. החלטתי לעשות סרט שהגיבורה שלו היא בחורה מוגבלת, שפוגשת איש היי-טק לשעבר - גבר שעד לא מזמן היה במיינסטרים, ומשם נזרק לגמרי לשוליים - ונוצר ביניהם איזשהו חיבור על הבסיס המשותף הזה."
הניסיון הרב בעריכת חומרים דוקומנטריים השפיע במידה ניכרת על סגנון הבימוי של רשף, שביקש לשרטט את העולם של גיבורי "מי אתה בשבילי", באותנטיות ובאמינות הקרובים מאוד "לחיים" – בהשראת הנאו-ריאליזם האיטלקי והשיכלול המאוחר שלו "דוגמה 95" הדני.

אודות ההפקה

כהכנה לסרט הפגיש דרור רשף את הילה מצקר-הלוי, השחקנית הראשית שמגלמת את דמותה של נערה מוגבלת בשכלה, עם קבוצת "התיאטרון האחר" של אקים. רשף ומצקר-הלוי הגיעו למפגשי הקבוצה במשך שלושה חודשים, עד לתחילת הצילומים. מצקר-הלוי לקחה חלק פעיל בפעילויות הקבוצה וכך למדה והטמיעה את התנהגותם.
הסרט צולם במשך שבועיים בווידאו, בשני לוקיישנים מרכזיים: בבית הורד - שם עבד רשף כעורך ובדירה של חבר.
על מנת לחסוך בזמן ימי הצילום, כל סצנה בסרט צולמה ב-one shot; הצוות עבד כולו בהתנדבות. עלות ההפקה במימון פרטי לא עלתה על עשרות אלפי דולרים בודדים.
העבודה מיום כתיבת התסריט עד לסיום עריכת הסרט ארכה שנה, כשמקביל רשף עבד במשרה מלאה כעורך בחדשות ערוץ 10. קרן הקולנוע הישראלי השקיעה בסרט סכום קטן וסייעה בהשלמתו. בשלהי 2009, עזב את עבודתו על-מנת לצאת עם הסרט לפסטיבלים אליהם הוזמן ברחבי תבל.
הקרנת הבכורה של "מי אתה בשבילי" בישראל הייתה ב-4 בפברואר 2011 בסינמטק תל אביב. לאחר מכן הסרט הוקרן פעם בשבוע במשך חודשיים.
מרט פרחומובסקי כתב על הסרט בוואלה:
"מה שמרשים במיוחד ב"מי אתה בשבילי" הוא העשייה הקולנועית הרהוטה והמדויקת שלו, שעומדת לכאורה בסתירה לדלותו התקציבית. מדובר בסרט שמבוים, מצולם ומשוחק לעילא. בשום שלב בסרט לא מורגשת פשרה של היוצרים, אלא תמיד מחויבות טוטאלית ורמת ביצוע גבוהה. אך מעבר לליטוש הטכני, כוחו הגדול של הסרט הוא בטיפול הרגיש שלו בנושא מסוכן, שיכול היה להידרדר בקלות לקיטש ולחוסר אמינות. ברגישות רבה יצר דרור רשף ב"מי אתה בשבילי" עולם בדיוני שלם, אמין ומלא שאר רוח."
משפחת קיטליץ

פרנטישק ואננה קיטליץ ובנם יארוסלב (בצ'כית: Kytlicovi František, Anna&Jaroslav) הם זוג ובנם מצ'כיה, שהוכרו כחסידי אומות העולם, לאחר שהצילו יהודי בתקופת השואה על ידי מתן מסתור עד סוף מלחמת העולם השנייה.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

משפחת קיטליץ, הזוג אנה ופרנטישק בני ה-40 ובנם יארוסלב בן ה-12, הייתה משפחה של חוואים נוצרים צ'כים, אשר התגוררו בכפר זמברק בבוהמיה שבצ'כיה.
בדצמבר 1942 כאשר אב המשפחה, פרנטישק, הלך ליער לחפש עץ אשוח הוא מצא יהודי בשם יאן אוסטובסקי אשר הסתתר מפני הנאצים. פרנטישק הזמין את יאן לביתו לאכול איתו, והחליט עם משפחתו להסתיר אותו בעליית הגג בביתם. יאן התחבא במקום מסתור בעליית הגג של משפחת קיטליץ, שרק בודדים ידעו על קיומו. משפחת קיטליץ נתנה מסתור גם לקצין הפולני אדוארד פיטרזין.
אוסטובסקי, יהודי בן 22, החליט לא להתייצב לטרנספורט לגטו טרזיינשטט בדצמבר 1942.הוא הסתתר תקופה ביער יחד עם פליט פולני בשם אדוארד פיטרזין ושניהם הוסתרו בעליית הגג של משפחת קיטליץ שדאגה לכל מחסורם בלי לבקש כל תמורה.
הגסטאפו וכוחות המשטרה קיימו חיפושים באזור, ומשפחת קיטליץ ידעה שאם ייתפסו גזר דינם הוא מוות. למרות זאת, החליטו להמשיך להסתיר את יאן. באחת הפעמים בה גילה פרנטישק שהגסטאפו נמצא בסביבה, הוא לקח את יאן ואדוארד למקלט סודי בחורשה, שם שהו במשך מספר ימים. במהלך המלחמה משפחת קיטליץ קיבלה כמה מכתבים אנונימיים שקראו להם להפסיק להסתיר את האנשים המסוכנים על מנת שהם לא ייפגעו.
בשנת 1943 חנה סוסטובה ראתה במקרה את יאן, והציעה למשפחת קיטליץ שהיא תחביא אותו בחדרה בסניטריום ג'מבריק, שם עבדה כאחות. לאחר כמה שבועות חנה ויאן שבו  לבית משפחת קיטליץ וסיפרו שברצונם להתחתן. באוגוסט 1943 נישאו הזוג בחתונה סודית בעליית הגג של משפחת קיטליץ על ידי כומר אוונגלי. בסתיו 1944 ליאן וחנה אוסטובסקי נולדה בת. חנה הייתה רשומה כאם יחידה כיוון שנישואין ליהודי היו אסורים.
בימים האחרונים של המלחמה אדוארד פיטרזין החליט להצטרף לפרטיזנים כנגד הנאצים למרות התנגדותם של משפחת קיטליץ, שם הוא נפל בקרב. יאן, חנה ובתם המשיכו להסתתר בעליית הגג של משפחת קיטליץ עד מאי 1945.
משפחת קיטליץ שרדה את המלחמה ללא שום פגע.

הכרה והנצחה

ב-11 בפברואר 2001 משפחת קיטליץ הוכרה כחסידת אומות עולם. את התעודה והמדליה קיבל נכדם של בני הזוג בטקס שהתקיים בפראג. שמות בני המשפחה נחקקו בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
מיכאל הרצוג

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל עבר הכשרה כלוחם חי"ר ולחם במלחמת יום הכיפורים בחזית הדרום. ב-1974 הצטרף לחיל המודיעין בו שירת עד 1994. השתתף בשיחות השלום של ישראל עם הפלסטינים, הסורים והירדנים מאז 1993. בתפקידיו האחרונים בצה"ל היה ראש החטיבה האסטרטגית באגף תכנון (אג"ת), המזכיר הצבאי לשר הביטחון שאול מופז וראש מטה שר הביטחון אהוד ברק. בתקופה שבין מאי 2009 למרץ 2010 שימש כשליח מיוחד של ראש הממשלה ושר הביטחון במאמצים להניע את התהליך המדיני. פרש מצה"ל בשנת 2010 מאחר שלא קודם לדרגת אלוף.
הרצוג היה חבר בצוות שניהל את המשא ומתן עם סוריה בין דצמבר 2010 למרץ 2011 המגעים היו עקיפים ונוהלו על ידי השליחים האמריקאים דניס רוס ופרדריק הוף שהעבירו מסרים בין הצדדים (המגעים פסקו עם פרוץ המרד בסוריה). בנוסף היה חלק מערוץ חשאי בשנתיים שקדמו לשיחות השלום בין ישראל לפלסטינים בתיווך ג'ון קרי.
כיום הרצוג הוא עמית בכיר במכון למדיניות העם היהודי (The Jewish People Policy Institute - JPPI) משרת גם כעמית מחקר ב-Washington Institute for Near East Policy .
ינוח (אתר בשומרון)

יָנוֹחַ (ייתכן יָנוֹחָה) הייתה עיר מקראית ששכנה בין נחלות שבט אפרים ושבט מנשה.
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור גבול נחלת שבט אפרים: "וְיָצָא הַגְּבוּל הַיָּמָּה הַמִּכְמְתָת מִצָּפוֹן וְנָסַב הַגְּבוּל מִזְרָחָה תַּאֲנַת שִׁלֹה וְעָבַר אוֹתוֹ מִמִּזְרַח יָנוֹחָה וְיָרַד מִיָּנוֹחָה עֲטָרוֹת וְנַעֲרָתָה".
אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) ציין כי המקום היה נושב בתקופתו, וסמוך לעיירה עקרבה, דרומית מזרחית לשכם.
בנוסף, אפשר כי מכאן הגיע התנא אבא יוסי בר חנן איש ינוח.
על סמך ההקשר המקראי והאזכור באונומסטיקון, מוצע כיום לזהות את "ינוח" עם ח'רבת יאנון שברכס איתמר, בסמוך לכפר "יאנון", ומצפון לכפר עקרבה.
חורבה זו נזכרת במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, וסמוכה ל"ח'רבת תאנא" (העליונה והתחתונה), המזוהה עם תאנת שילה הנזכרת לצד "ינוח" בתיאור המקראי.
קליקה (תורת הגרפים)

בתורת הגרפים, קליקה היא קבוצת קודקודים בגרף בלתי מכוון, אשר כל זוג קודקודים שונים בה מחובר על ידי קשת; כלומר, תת-הגרף המושרה על ידה מהווה גרף שלם.

בעיית הקליקה

במדעי המחשב, בעיית הקליקה היא הבעיה החישובית שבמציאת קליקת מקסימום בגרף בלתי מכוון נתון. בעיה זו היא בעיה NP-שלמה, ומהווה אחת מ-21 הבעיות ה-NP-שלמות של קארפ.
לבעיה זו פותחו מספר אלגוריתמים בעלי זמן ריצה מעריכי, אולם קיימים לבעיה גם פתרונות בעלי זמן ריצה פולינומי בסוגי גרף מסוימים, כגון גרף מישורי וגרף מושלם.
סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין

התמצאות בפארק

רכבת חינמית של הפארק מובילה את המבקרים מאזור החניה לכניסה לפארק וחזרה.
כרטיסים ניתן לרכוש במקום או מראש באינטרנט.
בכניסה לפארק ניתן לקבל מפה הכוללת פירוט של המתקנים, המסעדות, מיקומי השירותים, ועוד. כמו כן בכניסה לפארק נמצאים לוקרים לשמירת חפצים (בתשלום נוסף), וכן ניתן לרכוש כרטיס מעבר מהיר (פלאש פאס) איתו ניתן לקצר ולדלג על התורים הארוכים המשתרכים במקום בדרך כלל.
ליד כל מתקן שאינו מאפשר כניסה עם חפצים אישיים קיים אזור לוקרים נוסף (בתשלום).
מרחב היפרבולי

בטופולוגיה, מרחב היפרבולי הוא מרחב גאודזי הדומה, במובן מסוים, למודל הדיסק של הגאומטריה ההיפרבולית. בגאומטריה של מרחבים כאלה חלה בדרך כלל הגרסה ההיפרבולית של אקסיומת המקבילים - דרך כל נקודה שמחוץ לישר עוברים אינסוף ישרים מקבילים. 
מרחב הוא היפרבולי אם קיים  כך שכל המשולשים הגאודזיים במרחב הם "-דקים", כלומר, כל נקודה שעל אחת הצלעות של משולש גאודזי נמצאת במרחק  לכל היותר משתי הצלעות האחרות. יש הגדרות שקולות רבות, שלכולן אותו תוכן: הפנים של משולשים במרחב היפרבולי אינו יכול להתרחק מן הצלעות. כדוגמה קיצונית, עץ הוא מרחב היפרבולי, משום שכל המשולשים בו הם 0-דקים.
כל מרחב גאודזי חסום הוא היפרבולי, ולכן התכונה נעשית מעניינת רק במרחבים שאינם חסומים. מרחבי  עם k<0 הם היפרבוליים. מאלה, משטחי רימן בעלי עקמומיות שלילית מהווים הדוגמה החשובה ביותר למרחבים היפרבוליים. מנגד, המרחב האוקלידי, מכל מימד, אינו היפרבולי.

השפה של מרחב היפרבולי

עותק איזומטרי של מחצית הישר  במרחב מטרי נקרא קרן. שתי קרניים  הן "אסימפטוטיות זו לזו", אם המרחק  חסום. זהו יחס שקילות על מרחב הקרניים. המרחב של מחלקות השקילות הוא השפה של המרחב. לדוגמה, הקרניים במישור האוקלידי הן קרניים ישרות (במובן הגאומטרי, הרגיל, של המלה), ושתי קרניים אסימפטוטיות זו לזו אם ורק אם הן מצביעות לאותו כיוון. לכן, השפה של המישור היא אוסף הכיוונים של קרניים - "המעגל באינסוף".
אם מוסיפים למרחב היפרבולי את השפה שלו, מתקבל מרחב טופולוגי מטריזבילי וקומפקטי, שהמרחב המקורי (עם הטופולוגיה המטרית שלו) מהווה תת-מרחב פתוח וצפוף שלו. במלים אחרות, הטופולוגיה של מרחב היפרבולי (גם אם לא המטריקה עצמה), ניתנת לשיכון טבעי במרחב מטרי קומפקטי. בפרט, יש לה קומפקטיפיקציה.
כל קוואזי-איזומטריה של מרחבים היפרבוליים משרה הומיאומורפיזם של השפות; מכאן שהטופולוגיה של השפה היא שמורה קוואזי-איזומטרית של מרחבים היפרבוליים.
דניש

דניש (באנגלית: Danish, "דני"), או "שנק", הוא מוצר מאפה מתוק שהומצא בדנמרק וכיום פופולרי בכל העולם. במדינות סקנדינביה (כולל דנמרק) נקרא הדניש דווקא "wienerbrød" (לחם וינה) על שם האופים ילידי וינה שהחדירו את תורת המגדנאות לסקנדינביה.
מרכיבי הדניש הם קמח, חלב, ביצים וכמויות נדיבות של חמאה, מהם יוצרים בצק שמרים יסודי 20%. הבצק מרודד, נחתך לריבועים של כעשרה סמ"ר, מקופל ו/או מגולגל באופן נאה מעל למלית כלשהי, ועובר התפחה לפני אפייתו. "עוגת שושנים" היא עוגה הנוצרת מסידור במעגל של מספר דנישים שגולגלו לצורת פרח, תוך שמירת רווח מספיק ביניהם.
לאחר פרשת קריקטורות מוחמד קרא שר המסחר של איראן לשנות את שמו של הדניש ל"ורד של הנביא מוחמד".
ואף ריגה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה שנת 1929. לאחר סיפוחה של לטביה לברית המועצות השתתפה בליגה הסובייטית, בה הגיעה למקום השלישי בעונות 1959/60, 1965/66, 1990/91. עד להתפרקות ברית המועצות הקבוצה הפסיקה להתקיים בשנת 1992. בשנת 2007 הוקמה הקבוצה מחדש והחלה לטפס לצמרת הליגה הלטבית וזכתה בשלוש אליפויות רצופות.

במסגרת אירופאית

בעונת 1991/92 השתתפה הקבוצה בגביע ספורטה והודחה על ידי קבוצת אולימפיה ליובליאנה בשלב השני של המוקדמות. במסגרת הליגה הבלטית, הקבוצה משתתפת מאז עונת 2007/08. ובנוסף משתתפת בליגת VTB מאז הקמתה. במקביל החלה הקבוצה להשתתף במפעלים אירופאים של היורוצ'לנג' והיורוקאפ. בעונות 2011/12, 2013/14 השתתפה הקבוצה במוקדמות היורוליג ולא הצליחה להגיע לשלב הבתים.
מאז עונת 2009/10, מארחת הקבוצה ב"ארנה ריגה" שהוקם בשנת 2008 ומכיל 12,500 מקומות ישיבה.
בית האבות המלכותי צ'לסי

בית האבות המלכותי צ'לסי (Royal Hospital Chelsea) הוא מעון לקשישים ותיקי צבא בריטניה. המעון, הנמצא בשכונת צ'לסי שבעיר לונדון, פועל ברציפות מאז שנת 1682. משמעו של הביטוי Hospital בשם המעון איננו בית חולים אלא מקום של הכנסת אורחים (Hospitality).
המעון נוסד על ידי צ'ארלס השני, מלך אנגליה, בהשראת האינווליד שבפריז. השטח לבניין, בגדה הצפונית של התמזה ובקרבת הנהר, נרכש מכספו הפרטי של סר סטפן פוקס (Stephen Fox). הוא הזמין את האדריכל כריסטופר רן לתכנן במקום את המעון. רן תכנן בניין מרכזי דמוי האות ח' כשלצדו שני אגפים נוספים ממזרח וממערב, מסביב לשלוש חצרות. ידועים בו במיוחד הם בית התפילה, האולם הגדול, המשמש כחדר אוכל, והמוזיאון. בחצר המרכזית של המתחם ניצב פסלו של צ'ארלס השני.
מתחם המעון משתרע כיום על פני שטח של 267 דונם. חלקים ממנו פתוחים לביקור הציבור הרחב.
דיירי המעון, כ-300 במספר, נקראים הפנסיונרים של צ'לסי. כללים מיוחדים חלים בנוגע לקבלת מועמד למעון. בין השאר אין מתקבלים מועמדים שיש להם בת או בן זוג או ילדים התלויים בהם כספית. בשנת 2009 התקבלה הדיירת הראשונה למעון.
הדיירים מאורגנים במסגרת צבאית של ארבע פלוגות בפיקודם של קצינים ולובשים מדי ייצוג אחידים. מנהל המעון וסגנו הם גנרלים בדימוס.
"יום המייסד" במעון חל מדי שנה ב-29 במאי או בקרבתו - יום הולדתו של צ'ארלס השני ויום שיבתו לכתר ב-1660. ביום זה מבקר במעון אחד מבני משפחת המלוכה.
לבית החולים חלקת קבורה (שכבר נסגרה) בבית הקברות הצבאי ברוקווד. נקברו בה דיירים של המוסד שנפטרו. מצבותיהם עוצבו במתכונת של מצבות צבאיות בריטיות.
ג'ון הוקינז

אדמירל סר ג'ון הוקינז (באנגלית: John Hawkins; ‏
1535, פלימות' – 12 בנובמבר 1595) היה בונה ספינות אנגלי, מפקד ומינהלן צי, סוחר, נווט, וסוחר עבדים. כגזבר (1577) ומפקח (1589) הצי, הוא חידש ספינות ישנות ועזר לעצב ספינות מהירות וחדשות שלחמו בארמדה הספרדית ב-1588. לאחר מכן הורה לצי לחסום ולירט את ספינות האוצר הספרדיות. הוקינז היה אחד מאנשי הצי החשובים ביותר באנגליה של המאה ה-16, ואחד מהאדריכלים החשובים של הספינות בצי האליזבתני. בקרב הגדול של 1588 בו הארמדה הספרדית הפסידה, הוקינז שירת כסגן אדמירל. הוענק לו תואר אבירות על גבורתו בקרב.
ויליאם, אביו של ג'ון, היה איש סודו של הנרי השמיני, מלך אנגליה וקפטן חשוב בצי האנגלי.
הוקינז נחשב לחלוץ סחר העבדים האנגלי (למרות ששני סוחרים לונדוניים קדמו לו בהבאת עבדים אפריקאים לאנגליה) בשל היותו הראשון שעשה מסע סחר משולש (מסע מאירופה לאפריקה, רכישת עבדים שם, הבאתם לאמריקה, מכירתם ורכישת סחורות מקומיות וייבואן לאירופה).
ב-1563 הוביל הוקינז משלחת שאליה הצטרף לראשונה בן דודו מדרגה שנייה, פרנסיס דרייק. מטרת המשלחת הייתה להשתלט על נתח מסחר העבדים האטלנטי, שהיה עד אז בשליטתן המוחלטת של המעצמות הימיות הגדולות - ספרד ופורטוגל. פעמיים הצליחו האנגלים להשלים את המסע ולחזור עם זהב וכסף שקיבלו מהמושבות הספרדיות בעולם החדש תמורת עבדים שחטפו או קנו באפריקה, כשהם גורפים רווחי עתק.
ב-1595 התאחד שוב הוקינז עם דרייק להובלת צי בן 27 ספינות ו-2,500 איש, במטרה לתקוף בפוארטו ריקו ופנמה וללכוד אוצרות ספרדיים. ההתקפה כשלה כישלון חרוץ מאחר שהספרדים ידעו את תוכניות האנגלים והתכוננו בהתאם.
במהלך המסע חלה הוקינז, מת ונקבר בים.
מקום של אש

מקום של אש הוא שירה של המשוררת זלדה המבטא קשר עמוק לעיר ירושלים. השיר נכתב לאחר ניצחון ישראל במלחמת ששת הימים ואיחודה של ירושלים. באופן כללי, נכתבו בתקופה שלאחר איחוד ירושלים יצירות ספרותיות רבות, רובן מבטאות את שמחת הניצחון והשיבה לעיר ההיסטורית. בהקשר זה ידועה התוספת לשירה של נעמי שמר ירושלים של זהב. השיר מקום של אש שונה מיצירות אחרות בכך שהוא מציג את הקשר ההיסטורי לירושלים באור של חרדה לגורל העיר וממחיר הניצחון הכבד. 
היצירה הייתה כלולה בעבר ברשימת היצירות הנלמדות לבגרות בספרות.

כותרת

הכותרת, מקום של אש, היא רבת פנים. המשמעות המיידית של המילה מקום היא אתר, אולם מקום הוא גם שם נרדף לאל ביהדות. ההתייחסות של המשוררת לירושלים כ"מקום" בלבד ולא כעיר יכולה להעיד על חרדה מצידה לעתידה של העיר. אש היא כמובן להבה אולם הקונוטציות שעולות הם של מלחמה, סכנה ומוות. אש מחממת אך לעיתים גם שורפת. ישנה סברה שבמילה "אש" המשוררת מתייחסת לאש התמיד שהייתה בוערת במזבח.
הכותרת, כרבת גוונים ומשמעויות, מאפיינת הן את השיר והן את ירושלים, העיר שרב הנסתר בה על הגלוי, העיר שמערבבת חול וקודש, העיר שכרוכה פעמים אין-ספור בהיסטוריה של העם היהודי.

מבנה ותוכן

היצירה בנויה כיחידה ארוכה אחת, ללא חלוקה לבתים ומאופיינת בשורות קצרות. 

מבחינה תוכנית, החשש של הכותבת מהעתיד שזור לאורך כל השיר. הרוח נדרשת לבקש רחמים מהאל עלינו. בעלי החיים והאנשים, כולם מפחדים "שלא יתפורר האופק". הצמחייה אומנם אינה מפחדת (מלבד עצי הזית) אולם זלדה טוענת שהם, אחרי הכל, זן שונה מאיתנו. זלדה מתחלחלת מהמחשבה שישנם אנשים המנסים לנתק את גורלה של ירושלים מגורלו של העם היהודי, ליבה רועד מחשש. בסיום השיר, היא מציינת את הדם היהודי שנשפך למען העיר וחותמת "העיר רובצת על חיי".
ג'יי ג'יי פילד

ביוגרפיה

ג'ון ג'וזף פילד נולד בבולדר שבקולורדו. אביו הוא רשאד פילד, איש אקדמיה אנגלי, ואימו היא אמריקאית.
כשהיה פילד תינוק עבר עם הוריו לחיות בלונדון. הוריו התגרשו ונישאו בשנית. אביו החורג הוא ג'ון ויליאמס עורך ב-BBC World News. כשהיה פילד בן 17 יצא עם אחיו רובין למסע בטיבט.
פילד הופיע בסרטי קולנוע וטלוויזיה בהם בתפקיד סיימון דויל בסדרת סרטי "פוארו" בפרק "מוות על הנילוס" ובתפקיד פול אוסבורן בסרט "The Pale Horse" מסדרת סרטי "גברת מארפל". עוד גילם את הנרי טילני בסרט הטלוויזיה "מנזר נורת'אנגר" על פי הרומן מאת ג'יין אוסטן, ואת גארלנד בעיבוד של ה-BBC לספריו של פיליפ פולמן "מסתרי אבן האודם" ו"הצל בצפון". בקולנוע הופיע פילד בסרט "סיבוב אחרון" וגילם את הגרסה הצעירה לדמות שגילם מייקל קיין, ובסרט "Telstar" הופיע בתפקיד היינץ.
הופעת הבכורה שלו בווסט אנד הייתה ב-2008 במחזה "Ring Round the Moon". ב-2011 כיכב פילד בסרט "קפטן אמריקה" בתפקיד ג'יימס מונטגומרי פלסוורת'. באותה שנה כיכב לצדו של בנדיקט קמברבאץ' בסרט "Third Star" והופיע בעיבוד של ה-BBC ל-"משמרת לילה" מאת שרה ווטרס. ב-2013 גילם את הנרי נובלי, בן דמותו של מר דארסי, בסרט "למצוא את מר דארסי" עיבוד של ג'רושה הס לרומן "Austenland" מאת שנון הייל. ב-2012 שיחק בסרט "Not Safe for Work".
ב-2014 השתתף פילד בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "המוסקטרים" בתפקיד מרסאק.

חיים אישיים

החל מ-2009 מבלה פילד חצי שנה בלוס אנג'לס וחצי שנה בלונדון. בת זוגו היא השחקנית נב קמפבל. באוגוסט 2012 נולד בנם הבכור, קספיאן.
צוללנאים

מאפיינים

הצוללנאים הם קרובים לטבלנאים, אך נבדלים מהם בסימנים דלהלן: נוצות הפלומה לא רכות. קרום השחייה גדול ושלם והאצבעות מצוידות טפרים. הזנב קיים אבל קצר. 2 ביצים צבעוניות ומוכתמות. פרוות האפרוחים חלקה. שוכני-ים ודוגרים במים מתוקים בלבד. תפוצתם: הולארקטית. בחורף נודדים דרומה. במשפחה סוג יחיד, בו 5 מינים. 2 מינים מזדמנים בישראל.
הגדול בצוללנאים הוא צוללן לבן מקור (Gavia adamsii) ששוקל עד 7 ק"ג וקרוב אליו מאוד הוא צוללן צפוני. הקטן ביותר הוא צוללן אדום גרון (Gavia stellata) ששוקל עד 2.7 ק"ג.
צורות מיוחדות של התמשכות בחלל

"צורות מיוחדות של התמשכות בחלל" (באיטלקית: Forme uniche della continuità nello spazio) הוא שמו של פסל משנת 1913 של הפסל האיטלקי אומברטו בוצ'וני. הפסל, בגובה של 126.4 ס"מ, באורך של 89 ס"מ וברוחב של 40.6 ס"מ, נוצק לאחר מותו של הפסל בארבעה עותקים מברונזה מוזהבת. שתי היציקות הראשונות לוטשו, בעוד שתי האחרונות נותרו במרקם הקרוב יותר למודל הגבס המקורי של העבודה. העותקים מוצגים במוזיאונים שונים בעולם כדוגמת המוזיאון לאמנות מודרנית והמוזיאון לאמנות מודרנית במילאנו, מוזיאון ישראל ועוד. 
הפסל נעשה כחלק מסדרה של פסלים העוסקים בתיאור גוף בתנועה. פסלי גבס אלו אשר נהרסו ואבדו תיארו את הדמויות ביחס לחלל. הפסל מציג דמות אדם הצועדת קדימה. גופה של הדמות מפורק לצורות גאומטריות, בהשפעת סגנון הקוביזם. אולם, בשונה מן הקוביזם, מנסה הפסל להדגיש את התנועה של הדמות בחלל. חלקי הגוף השונים מתפרקים אל תוך החלל שסובב את הדמות. בכך, מבוטא הרעיון הפוטוריסטי של התשוקה לעוצמה, למהירות ולתנועה כאמצעי לשינוי העולם הבורגני.
יעקב ברוכין

ביוגרפיה

נולד לרבי אהרון ממינסק שהיה בנו של רבי ברוך משקלוב, תלמיד הגאון מווילנא. בצעירותו נשלח ללמוד בישיבת וולוז'ין והיה לתלמידו המובהק של מייסד וראש הישיבה ר' חיים מוולוז'ין.
לאחר עוזבו את הישיבה עסק במסחר אך לאחר זמן שבו ראה ברכה במסחרו, ירד מנכסיו והסכים לשמש כרב בעיירה דויד-הרדוק.
משם עבר ושימש כרב בקהילת קרלין הסמוכה לפינסק. בקהילה זו שימש ברבנות עד יום מותו. לאחר מותו, החליף אותו בתפקיד הרבנות אחיו יצחק מינקובסקי מקרלין, מחבר הספר קרן אורה. שניהם נקברו בקרלין ועל קברם הוצבה מצבה משותפת.

משנתו ההלכתית

הרב ברוכין נודע בתקופתו כאחד מגדולי הפוסקים במזרח אירופה.
ספרו הידוע הוא שו"ת משכנות יעקב. בספר זה הוא דן בסוגיות הלכתיות בכל רחבי התלמוד. הוא נשא ונתן עם רבים מגדולי דורו ובהם רבי אפרים זלמן מרגליות מברודי, רבי שלמה איגר, רבי דוד לוריא ואחרים. הוא מצוטט בספרי פוסקים רבים ביניהם ספריו של ידידו רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנא, המשנה ברורה ורבים אחרים. הספר נדפס לראשונה בווילנה, תקצ"ח (1837), ובמהדורה חדשה בירושלים, תש"כ (1960), ותשל"ט (1979).
ספרו השני הוא "קהלת יעקב" שנדפס בוילנא, תר"ז (1847) על ידי בנו אלכסנדר, שנתיים אחר פטירתו. ספר זה מכיל גם הוא שאלות ותשובות וחידושים על מסכתות מסדר זרעים ומועד. נדפס גם הוא במספר מהדורות צילום.
בסגנון תשובותיו הוא מזכיר את שיטת רבו שלמד בוולוז'ין. בתשובות רבות הוא מחדש חידושים משלו, ואינו מהסס לחלוק על פוסקים חשובים וקודמים לו.
בהלכות עירובין פסק שאין לסמוך על עמודי הטלגרף שיוכלו לשמש כצורת הפתח, כיוון שלא הותקנו לשם זה
.
תשובתו המפורסמת היא בעניין רשות הרבים בימינו, בזאת הוא חולק על רבים מהפוסקים וקובע שאין לסמוך על כך שרשות הרבים היא אך ורק מקום העוברים בה שש מאות ריבוא (שש מאות אלף). בתשובה זו הוא נכנס לוויכוח ממושך עם הבית אפרים.
התיר להרכיב תפוח עץ במין תפוח הנקרא "תפוח יערי" שפירותיו אינן אכילים ולא אסר (כפוסקים אחרים) משום איסור כלאיים
הרב ברוכין היה מעורב בשתי מחלוקות גדולות שהתרחשו במאה ה-19 בין מדפיסי התלמוד הבבלי. במחלוקת בין מדפיסי קאפוסט וסלאוויטא, בה הוא פסק שהאיסור על הדפסת ספרים, קיים כל זמן שלא נמכרו כל אותם ספרים, ומרגע שנמכרו הספרים, פג תוקף הסכמת הרבנים על איסור הדפסה נוסף. במחלוקת בין מדפיסי סלאוויטא למדפיסי וילנא הוא היה בין מצדדי המדפיסים בוילנא, בניגוד לדעת רוב רבני גליציה ופולין.
קתדרלת סופיה הקדושה

היסטוריה

הקתדרלה נבנתה במאה ה-11 בפקודת הנסיך ירוסלב הנבון ושמה ניתן לה בהשפעתה של איה סופיה, הקתדרלה של קונסטנטינופול. הכוונה הייתה להחליף את הכנסייה הראשונה של קייב שאת שרידיה ניתן לראות כעת במוזיאון ההיסטורי של העיר. ככל הנראה החלה בניית הקתדרלה בשנת 1037, והיא נבנתה מעץ על ידי בנאים מקונסטנטינופול בהשתתפותם של אמנים מקומיים. 
בשנת 1240, במהלך כיבוש קייב על ידי המונגולים, נבזזה הקתדרלה ולא שוקמה משך כ-400 שנים, למרות שהמשיכה ותיפקדה ככנסייה. בשנת 1596 הועברה הקתדרלה לרשות הכנסייה האוקראינית האוניאטית, אך באמצע המאה ה-17 היא הושבה לכנסייה האורתודוקסית. הקתדרלה נבנתה שוב ב-1633 אך נשרפה ב-1697. עבודות השיקום החלו בשנת 1699 ונמשכו עד לשנת 1740, ובמהלכן נבנה המבנה מאבן ומראהו החיצוני הותאם לסגנון הבארוק אוקראיני. 
במהלך המאה ה-18 נבנו לצידה של הקתדרלה מגדל פעמונים (1699-1706), בניין המיטרופוליט, חדר-אוכל (1722-1730), השער המערבי, המגדל בכניסה הדרומית ובניין המכללה. כל המתחם הוקף בחומת אבן טיפוסית לסגנון הבארוק האוקראיני. החל ב-1882 המשיכו עבודות הבנייה באתר שכללו תוספת בצידו המערבי של הנארתקס וחידוש ציורי הקיר והפסיפסים. 
בשנת 1934 הוכרז המכלול המבנים הכולל את הקתדרלה כשמורה האדריכלית-ההיסטורית "מוזיאון סופיה", וניצל מההרס הרב שפקד את העיר במלחמת העולם השנייה, בין סוף 1941 לסוף 1943. עם פירוק ברית המועצות ב-1991 הוסכם כי ראוי להשיב את הקתדרלה לרשותה של הכנסייה, אך הדבר טרם צא לפועל בשל אי-הסכמה בין הכנסייה האורתודוקסית הרוסית לבין הכנסייה האוקראינית האוטוקופלית, שביקשה להתנתק ממוסקבה, על השליטה במתחם. עם איחודה של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית ב-2018 וניתוקה ממוסקבה, הפכה הקתדרלה לאחד משני מושבי הפטריארך של קייב ואוקראינה, לצד קתדרלת ולדימיר הקדוש.

תיאור המבנה

המבנה מחולק לחמש ספינות המסתיימות בחמישה אפסיסים בצידן המזרחי. בין הספינות מבדילים 12 עמודים. מעליו 13 כיפות המייצגות את ישו ואת 12 השליחים. משלושת צדדיו הוא מוקף בגלריות כפולות ובקצה הדרום-מערבי והצפון-מערבי ניצבים שני מגדלים לא סימטריים. אורך הקתדרלה ללא הגלריות הוא 29.5 מטר ורוחבה 29.3 מטר. עם הגלריות מגיע אורך המבנה ל-54.6 מטר ו-41.7 מטר. גובה הקתדרלה עומד על 28.6 מטר. בפנים הקתדרלה פרסקות ומוזאיקות בשטח של 3,000 מ"ר ו-260 מ"ר מהתאמה. חלק מהפסיפסים לא נשמרו וצוירו מחדש במאה ה-19 על ידי הצייר ולרי וורובל. מבין הפרסקות של תלמידי ישו שרדו רק אלה של פאולוס הקדוש ומרקוס המבשר. בקתדרלה ובקרבתה הוטמנו כמאה איש, ובהם הנסיך ירוסלב הנבון שנטמן בסרקופג עשוי שיש וולדימיר מונומך.