google/wiki40b huggingface dataset:
IBGE

המכון הברזילאי לגאוגרפיה וסטטיסטיקה (בפורטוגזית: IBGE - Instituto Brasileiro de Geografia e Estatistica) הוא סוכנות פדרלית האחראית על סטטיסטיקה, גאוגרפיה, קרטוגרפיה, גאודזיה ומידע סביבתי בברזיל.
המכון נוסד בשנת 1934 בידי מריו אגוסטו טיישירה דה פרייטאש (Teixeira de Freitas). בראשית דרכו נקרא המכון בשם "המכון הלאומי לסטטיסטיקה" (Instituto Nacional de Estatística) ואילו בשנת 1938 הוסב שמו לזה הנוכחי. 
המטה המרכזי של המכון ממוקם בעיר ריו דה ז'ניירו.
יגאל נזרי

יגאל נזרי (יליד חיפה, 1973) הוא אמן ישראלי, חוקר היסטוריה יהודית מזרחית ומרצה ללימודי יהדות באוניברסיטת טורונטו.

ביוגרפיה

יגאל נזרי הוא בן למשפחה דתית בת שבעה ילדים. אמו, אסתר, נולדה בישראל להורים יוצאי מרוקו ואביו, אליהו, עלה בשנת 1963 ממרוקו. נזרי נולד וגדל בשכונת סטאנטון בחיפה, על גבול ואדי סאליב. בוגר הישיבה התיכונית "יבנה" בחיפה. שירת בצבא כמש"ק דת ברבנות הצבאית.
סיים את לימודי האמנות בבצלאל ב-1998, והשתתף במהלכם במסגרת חילופי סטודנטים בסמסטר בבית הספר קופר יוניון, Cooper Union, ניו-יורק ארצות הברית. כשחזר ב-1998 לישראל זכה בפרס הצטיינות מטעם "בצלאל" על תערוכת בוגרים. בתקופת לימודיו בבצלאל למד בקבוצה דתית עיונית בבית מדרש "יקר" יחד עם המשוררים בנימין שבילי ומשה בן אורות. במקביל היה פעיל חברתי בקשת הדמוקרטית המזרחית, וב"צח" - תא חברתי שהפעילו סטודנטים מהאוניברסיטה העברית.
עם סיום לימודיו הציג תערוכת יחיד בגלריה המדרשה המכללה האקדמית בית ברל שאצרה נעמי סימן-טוב. ב-99' הציג בתערוכה קבוצתית "האמנות משפיעה" יחד עם אדם רבינוביץ ומיכל הלפמן.
זכה בפרס קיפר בציור/פיסול של קרן וולף ב-1999, ושהות בסטודיו במרכז העסקים בניו-יורק, ובאפריל 2001 השתתף ב- World Views Open Studio תערוכת אמנים חברתיים במגדל 1 במרכז הסחר העולמי החדש.
בעקבות התערוכה "שפת אם", באוצרות טל בן צבי, במשכן לאמנות בעין חרוד, והכנס והפסטיבל שהתקיימו באביב 2002 בסינמטק תל אביב, ערך את הספר  "חזות מזרחית / שפת אם: הווה הנע בסבך עברו הערבי" העוסק בשארות התרבותית של מזרחים והעמדות המופקות מתוכה (קרי המזרחיות).
ב-2002 הוצגה בגלריה דביר תערוכתו "חיים צומחים" במקביל לתערוכתה של סיגלית לנדאו, The Country בגלריה אלון שגב, ושתי האופציות הוויזואליות סימנו התבוננות מהופכת במרקם של חורבן: זו של לנדאו מתוך גודש ומלאות, וזו של נזרי באופנות אסתטית נזירית ומוקפדת המצביעה באכזריות נטולת חמלה על המפגש המורעל שבין תפישת עולם אוריינטליסטית לבין האוריינט הממשי. תערוכה זו משמשת נקודת מוצא לנרטיב אלטרנטיבי המגולל את סיפורם של ה"אחרים", ומתנהל על צירים של אתניות מסומנת, שחורות ולובן, צבע עור וזהות.
עבודתו "טייגר" מ-2001, נמצאת באוסף מוזיאון ישראל.
יגאל נזרי השלים את לימודי הדוקטורט בהיסטוריה ובלימודי יהדות באוניברסיטת ניו יורק, והוא מרצה להיסטוריה יהודית באוניברסיטת טורונטו.
ערך את ספרה של שרה חינסקי, מלכות ענווי ארץ: הדקדוק החברתי של שדה האמנות הישראלי / הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015, וכתב בו פתח-דבר.
אמות מידה פיננסיות

אמות מידה פיננסיות (Covenants) הן התניות שנקבעות בחוזה הלוואה שחברה לווה חותמת עליו, ומטרתן להגן על המלווה (נותן האשראי). מטרת ההתניות היא לוודא שלא יחול שינוי לרעה במצבו של הלווה וביכולתו להחזיר את ההלוואה. התניות אלה מקובלות בעיקר בהלוואות לגורמים עסקיים.
בנוסף, איגרות חוב של מדינות מפותחות כוללות התניות חוזיות ואמות מידה פיננסיות מגוונות.
בהתניות אלו קובע המלווה כי החברה הלווה צריכה לעמוד בדרישות מינימום של יחסים פיננסיים מסוימים. הלקוח צריך לעמוד באמות מידה פיננסיות שיספקו למלווה כיסוי כלשהו לסיכון אליו הוא נחשף. הכוונה היא ליחסים בין סעיפים שונים במאזן החברה, כמו היחס בין החוב להון העצמי או היחס בין ההון העצמי לסך המאזן, יחסי נזילות, רמת ביטחונות מסוימת וכדומה.
אי עמידה בהתניות עלולה לגרור דרישה של המלווה להעמיד לפרעון מיידי את כל התחייבות החברה כלפיו ואף לחלט ערבויות. במקרים מסוימים המלווים מגבילים את היקף הדיבידנד לשיעור מקסימלי מסך רווחי החברה.
כמו כן, ההתניות החוזיות קובעות את סדר הקדימות במקרה של חדלות פירעון. מספר התניות ואמות מידה נמצאו כנפוצות במיוחד בשווקים הבינלאומיים.
חברות מנפיקות גדולות ויציבות בארצות הברית הנפיקו איגרות חוב בליווי התניות ואמות מידה. איגרות החוב של חברות עם דירוג גבוה הכילו בין שלוש לחמש התניות ואמות ואיגרות חוב מדורגות נמוך יותר, או של חברות קטנות יותר, הכילו מספר רב יותר של התניות ואמות מידה. כלומר, ככל שדירוג החברה נמוך יותר וסיכון ההשקעה בחברה גבוה יותר, המשקיעים מקבלים הגנה טובה יותר באמצעות עיגון מספר רב יותר של תניות ואמות מידה בתנאי איגרת החוב, שיספקו להם את ההגנה הנדרשת בעת הרעה במצבה הפיננסי של החברה.
ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה

חייו

אובר דה בייה נולד בבאטון רוז' – במושבה האמריקנית הצרפתית של לואיזיאנה בשנת 1759. השתתף במספר קרבות במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית.
עם תחילתה של המהפכה הצרפתית אובר דה בייה הגיע לצרפת, אבל בתחילה היה עוין את הרעיונות המהפכניים. אבל כדי לקדם את עצמו כבר ב-1791 הוא הפך לחבר בבית המחוקקים, ולאחר מכן מ-8 ביולי 1792 עד 22 ביולי 1792 היה נשיא האספה הלאומית הצרפתית ("האספה המחוקקת").
מ-3 בנובמבר 1795 עד 8 בפברואר 1796, שימש כשר המלחמה של צרפת.
ב 1796 התמנה כשגריר לאימפריה העותמאנית כאשר המשימה שלו היא להחזיר את היחסים הדיפלומטיים בין צרפת והאימפריה העותמאנית לברית נגד רוסיה. במסגרת זו נשלח עם ציוד ארטילריה, תותחנים ומהנדסים צרפתים כדי לעזור בפיתוח מאגרי הנשק העות'מאניים. כמו כן קציני חי"ר ופרשים אמנו את היניצ'רים, באופן אירוני, חלק מהחיילים האלה, שהוכשר לשיטות מערביות, הועסקו בהצלחה נגד החיילים צרפתים של נפוליאון כמה שנים מאוחר יותר תחת סר סידני סמית במצור על עכו בשנת 1799. 
אובר דה בייה נפטר ב 1797 בקונסטנטינופול. אלמנתו חזרה לצרפת ונישאה לעוזרו הוותיק ז'אן-פרנסואה דה קאר.
קרל דורמן

ראשית חייו

דורמן נולד באוטרכט למשפחה קתולית של חיילים מקצועיים. בגיל 17 החל את לימודיו במכללה של הצי המלכותי ההולנדי, וב-1910 הוסמך לקצין. בשנה שלאחר מכן יצא לאיי הודו המזרחיים ההולנדים ושירת על סיפון אוניות שעסקו במיפוי חופי גינאה החדשה. ב-1914 שב להולנד וב-1915 אושרה בקשתו להצטרף לזרוע האווירית של הצי ההולנדי, והוא היה לאחד הימאים הראשונים שהוסמכו כטייסים. בשנים 1917-1921 שימש כמדריך טיסה ובשנים 1919-1921 פיקד על בסיס אווירי של הצי בצפון הולנד. כהכרה על היכולת הארגונית שהפגין הוענק לו ב-1922 עיטור אביר מסדר אורנג'-נסאו.
פציעת זרוע וקיצוצי תקציב אילצו את דורמן לפרוש מטיסה. מ-1921 עד 1923 למד בבית הספר הגבוה של הצי בהאג ואז הוצב במחלקת הצי בבטאוויה (לימים ג'קרטה) שבאיי הודו המזרחיים ההולנדים. ב-1926 הוצב כקצין באונייה ושימש בה כקצין תותחנות ובהמשך כקצין הראשון. ב-1928 שב להולנד ושירת כקצין מטה במחלקת הצי בהאג. 
ב-1932 קיבל דורמן לראשונה פיקוד על אנייה ופיקד על אנייה להנחת מוקשים ושתי משחתות. ב-1934 שב לתפקיד מטה בהולנד וב-1937 הועלה לדרגת קברניט ופיקד באיי הודו המזרחיים ההולנדים על שתי סיירות. בשנת 1938 מונה למפקד הזרוע האווירית של הצי באיי הודו המזרחיים ההולנדים.
דורמן התחתן פעמיים, ונולדו לו ארבעה ילדים (שלושה מהם בנישואיו הראשונים).

מלחמת העולם השנייה

ב-16 במאי 1940 קודם דורמן לדרגת תת-אדמירל וחודש לאחר מכן מונה כמפקד שייטת האניות של הצי ההולנדי באיי הודו המזרחיים ההולנדים. ספינת הפיקוד שלו הייתה הסיירת הקלה דה רויטר (De Ruyter). בראשית 1942, לאחר פתיחת המלחמה עם יפן בדרום מזרח אסיה, מונה למפקד הכח הימי בזירה של בעלות הברית - ארצות הברית, בריטניה, הולנד ואוסטרליה. 
דורמן יצא בראש הכוח עליו פיקד לקרב נגד הצי היפני בקרב ים ג'אווה ב-27 בפברואר 1942. שייטת בעלות הברית הובסה בקרב זה (5 סיירות משלה טובעו לעומת משחתת יפנית אחת שניזוקה). גם הסיירת דה רויטר נפגעה מטורפדו וטבעה. דורמן יכול היה להיחלץ ממנה אך בחר להישאר על סיפונה ונספה, יחד עם מרבית אנשי הצוות.
הצי ההולנדי קרא שלוש אוניות על שמו של דורמן - ב-1946, ב-1948 וב-1991. רחוב נקרא על שמו בעיר רוטרדם ובערים נוספות ברחבי הולנד.
אמצעי לאחסון נתונים

אמצעי לאחסון נתונים הוא אמצעי פיזי המשמש לאחסון נתונים לשם שימוש עתידי בהם. ברישום הנתונים אפשר להשתמש בכל צורה של אנרגיה. אמצעי האחסון יכול לאגור נתונים, תהליכים הקשורים בעיבוד הנתונים או שניהם יחד. הכינוי המקובל בעברית לאמצעי אחסון ניידים הוא מדיה (וברבים: מדיות).
אמצעי לאחסון נתונים עשוי להיות החל מקיר מערה של האדם הקדמון ועד זיכרון הבזק מודרני.

מדיות קודמות

עד למאה ה-20 השתמש האדם בשתי דרכים עיקריות לאחסון נתונים: חריתה וכתיבה.
בחריתה ניתן להשתמש בכל מצע שהוא רך דיו כדי לאפשר את החקיקה בו, וקשה דיו כדי לא להתפרק כתוצאה מהתהליך. בעבר השתמשו באבנים וסלעים מסוגים שונים, בלוחות אבן שנחצבו למטרה זו, ובחרסים שהוכנו כמצע. כיום משתמשים בחריטה לאחסון נתונים בעיקר עבור כיתוב על גבי מצבות.
המדיות ששימשו כמצע לכתיבה היו מגוונות אף הן. בתחילה השתמשו במצעים מוכנים כעלים, גזעים וקירות טבעיים. עם התגברות הצורך במצע נייד החל האדם לייצר מצעים במיוחד למטרה זו. בעת העתיקה היו נפוצים הפפירוס והקלף (עור בהמה שעבר עיבוד) כמצעים לכתיבה. מאוחר יותר נכנס לשימוש הנייר, שהוא חומר המבוסס על תאית עץ. נייר הוא המצע העיקרי לכתיבה בימינו.
גלילי הגרמופון והתקליטים הם עוד שלב בהתפתחות המדיות. אלו הן מדיות אנלוגיות להקלטה והשמעה של מוזיקה. הן מסתובבות בפעולתן ועליהן חרוט חריץ שעומקו מציין את האות המוקלט או המושמע. סרט צילום משמש משלהי המאה ה-19 לאחסון מידע ויזואלי, אך בשלהי המאה ה-20 הוא הוחלף במידה רבה בצילום דיגיטלי. מיקרופילם שימש לאחסון חסכוני במקום של מידע מודפס.
מדיה מוקדמת, בעלת מאפיינים דיגיטליים, שאינה בהכרח למכשירים אלקטרוניים היא הסרט המנוקב. הסרט המנוקב העשוי לרוב מנייר או מחומר פלסטי, ובו ניקוב המכיל אינפורמציה הניתנת לפענוח על ידי מכשירים אוטומטיים ומחשבים. סרט מנוקב יכול להכיל הוראות לביצוע פעולות החוזרות על עצמן עבור מכונות אוטומטיות כגון מכונות אריגה, ומכשירי נגינה אוטומטיים.
ארגמנת תרומבוציטופנית חיסונית

פתופיזיולוגיה

מקור מחלה זו הוא בנוגדנים עצמיים כנגד טסיות הדם. המטרה האנטיגנית ברוב החולים מצויה בקומפלקס הגליקופרוטאין הממברנלי IIb/IIIa האחראי לאינטראקציה בין טסיות הדם ולאגרגציה (היצמדות) שלהן בתת-היחידה IIb שלו.
טסיות הדם העטופות בנוגדני IgG עצמיים עוברות פירוק מואץ המתווך על ידי רצפטורי Fcγ – אותם מבטאים מקרופאגים ברקמה, בעיקר בטחול ובכבד. מנגנון יצירת נוגדנים אלה אינו ידוע, ייתכן כי הם מכוונים כנגד אנטיגנים זרים ותוך כדי כך מגיבים (cross-reactivity) ונקשרים לדטרמיננטות של טסיות הדם. פירוק טסיות הדם בתוך תאים מציגי אנטיגן גורם ליצירת נוגדנים חדשים. עם התקדמות תהליך זה, עולה כמות הנוגדנים העצמיים עד מצב המספיק לגרימת תרומבוציטופניה.

ביטויים קליניים

לרוב החולים אין סימפטומים, והמספר הנמוך של הטסיות (לרוב מתחת ל-20,000 ל-μl. נדיר שהמספר נמוך מ-5,000 ל-μl) - מתגלה בבדיקה מקרית. הביטויים הגופניים יהיו היווצרות ספונטנית של חבלות (ארגמנת), דימום נקודתי במיוחד בגפיים, דימום מהחניכיים או הנחיריים דימום חזק בוסת. תופעות אלו יכולות להתרחש עם ספירת הטסיות נמוכה מ-20,000 ל-μl. ספירה נמוכה מאוד (פחות מ-10,000 ל-μl) עלולה לגרום להיווצרות ספונטנית של המטומות בפה או בריריות אחרות. זמן הדימום מחתכים או שפשופים קלים בדרך כלל ממושך. 
סיבוכים קשים ואף קטלניים עקב ספירה נמוכה מאוד (פחות מ-5,000 ל-μl) כוללים דימומים תת-עכבישיים או דימום תוך-מוחי, דימום במערכת העיכול התחתונה או דימום פנימי אחר. חולים במחלה עם ספירה נמוכה מאוד פגיעים לדימום פנימי שנגרם על ידי טראומת בטן - למשל, כתוצאה מתאונת דרכים. 
למרות המספר הנמוך של הטסיות, הן עדיין מתפקדות. הן נדבקות לאנדותל או אחת לשנייה, כך שלא תמיד מופיע דימום ספונטני. לכן, הטיפול לא יתחיל לפני שהדימום הפך לחמור או מאיים על החיים או שספירת הטסיות נמוכה מאוד (פחות מ-10,000 ל-μl).
אורי אורון

שירותו הצבאי

אורון נולד וגדל בקיבוץ להב, בנם של נילי וחיים אורון. בשנת 1985 התגייס לחיל האוויר וסיים קורס טיס מס' 117 במגמת קרב. אורון מילא מספר תפקידי פיקוד בחיל ובין היתר שימש כמפקד טייסת 102, כמפקד טייסת 110, ראש מחלקה בלהק האוויר וכמפקד בסיס חצור. לאחר מכן קודם לדרגת תא"ל, לחם במבצע צוק איתן והשתלם במכללה לביטחון לאומי. ב-2015 מונה לראש להק המודיעין. במהלך כהונתו ערך חיל האוויר תקיפות רבות של מטרות בשטח סוריה.
לב שסטקוב

חייו

לאחר שסיים בשנת 1936 לימודים צבאיים ביקש שיציבוהו בספרד, ואכן הוצב בטייסת קרב בספרד בשנת 1937. במהלך הלחימה בספרד זכה בהישגים רבים, ביניהם שמונה הפלות סולו ו-31 משותפות. לאחר הפלישה הגרמנית לרוסיה במבצע ברברוסה ביולי 1941, הוביל שסטקוב רגימנט מטוסי קרב בחזית אודסה. בשלוש השנים שלאחר מכן, הוא מילא מגוון תפקידי פיקוד, ולחם בין השאר בקרב סטלינגרד. במהלך המלחמה, התפתחה יריבות עזה בין שסטקוב לבין הטייס הגרמני הידוע הנס אולריך רודל. בחודשים הראשונים של שנת 1944, חיפש שסטקוב אחר מטוסו של רודל (שעד אז השמיד מעל 200 טנקים סובייטים), אשר היה ידוע בציור נחש הצפע שבצד המטוס. 
בתאריך 13 במרץ (יש הטוענים] 12 במרץ), בהיותו בדרגת קולונל, השתתף שסטקוב בקרב כנגד מפציצים גרמנים, ולא נראה עוד לעולם. במהלך קרב זה, הפיל מפציץ יונקרס Ju 87 אחד ולאחר מכן נלחם לבד נגד מטוסו של הטייס הגרמני הנס אולריך רודל, הצליח לפגוע בו, אך נפגע בעצמו והתרסק. יש הטוענים] כי הצליח להפיל את רודל עצמו, אך ככל הנראה אין לדבר בסיס, ושמועה זו הופצה על יד השלטונות הסובייטים על מנת להאדיר את דמותו של שסטקוב. 
26 ההפלות שלו במלחמת העולם השנייה העלו את מאזן ההפלות שלו ל-65, מתוכן 42 משותפות. שסטקוב טס במהלך שירותו מעל 200 טיסות מבצעיות, השתתף ב-32 קרבות אוויריים בהם נהרגו 15 מהטייסים שעמדו מולו.
הוא זכה למספר רב של עיטורים, ביניהם מדליית גיבור ברית המועצות, עיטור לנין, עיטור הדגל האדום ועיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה.
Delicate

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט, מקס מרטין ושלבאק והופק על ידי מרטין ושלבאק. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על סך מכירות של כמיליון עותקים בארצות הברית.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי ג'וזף קאן, שביים גם את קליפ השיר "...Ready for It?". הקליפ צולם בלוס אנג'לס. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סוויפט רוקדת בלובי של בית מלון. בהמשך היא מגיעה למקומות שונים שם היא רוקדת גם כן.
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-354 מיליון צפיות.
דב ירדן

ביוגרפיה

דב ירדן נולד בעיירה מוטלה שבמחוז פינסק באימפריה הרוסית (ולאחר המלחמה בפולין; כיום בבלארוס), בנם של חיים חלוונה יוז'וק ולאה לבית באייר.
את לימודיו החל בישיבת נובהרדוק שבביאלה פודלסקה והמשיך בישיבות פינסק, שדלץ, ברנוביץ' וקוברין. לאחר מכן למד בבית המדרש לרבנים "תחכמוני" בבירה ורשה ובו נסמך לרבנות. בשנת תרצ"ו-1935 עלה לארץ ישראל ובה המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בה קיבל תואר מוסמך למתמטיקה ודוקטור ללשון וספרות עברית.
ירדן לימד במספר בתי ספר יסודיים ותיכוניים בירושלים ובבני ברק, בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי, במכללה ללימודי היהדות בלוס אנג'לס, ובאוניברסיטת חיפה. 
 פרסם עשרות ספרים ומאות מאמרים בספרים, חוברות ועיתונים שונים.
בשנת 1939 נשא לאישה את רחל אורנשטיין, אחותו של הרב יצחק אביגדור אורנשטין, רב הכותל בתקופת המנדט הבריטי. לדב ורחל נולדו 5 ילדים. הבכור, משה ירדן (יליד 1942), היה פרופסור מן המניין למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, מופקד הקתדרה לאלגברה ותורת המספרים ע"ש סיסי ואהרן בר.
אחיו של ירדן, הרב שמעון יוז'וק, היה דיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה, ואחר כך אב בית הדין הרבני בנתניה. אח אחר, שמואל ירדן, חיבר את הספר "סיפורה של מוטלה".   
ירדן הוא בן דודו של העיתונאי אריה אביב"י.
בשנת 1986 נפגע ירדן אנוּשות בתאונת דרכים מפגיעת אופנוע במעבר חצייה. נפטר ב-19 בספטמבר בירושלים. נקבר בגבעת שאול.
פעיל יום

בעלי חיים יומיים או פעילי יום הם בעלי חיים הפעילים במשך היום וישנים או לא-פעילים בשעות הדמדומים ובלילה. יצורים נוספים אינם ישנים כלל כמו החדף או שנחים הן בשעות היום והן בלילה ויוצאים בשעות דמדומים.
ישנם מינים רבים הפעילים במשך היום, כשהשמש מאירה ואפשר לראות בקלות. לחיות הפעילות בשעות כאלה ישנם מדוכים רבים יותר מהחיות הפעילות בלילה שאינם קולטים מספיק אור כדי לראות גוון רחב של צבעים. האור עוזר לראות למרחק רב יותר משעות החשיכה וזו הסיבה שדורסי היום פעילים בשעות היום, כדי שיוכלו להשתמש בעיניהם כדי לקלוט את הטרף מגבוה.
לחיות המצויות באזורים חמים ישנו צורך להימלט מהשמש החמה ולצנן את חומם, דבר שחלק מהחיות עושות על ידי פעילות לילית. לחלקם אוזניים גדולות דמויות מאוורר כמו אצל הפילים, ארנבת המדבר או הפרא, חלקם אוגרים שומן כמו הגמל, מה שעוזר בפירוק נוזלים ואחרים מסתתרים בשעות החמות בצל או מתחת לאדמה ואם יש אז גם במים. 
באזורים קרים וארקטיים לעומת זאת, השמש נמצאת בשמיים 24 שעות במהלך הקיץ ואז היצורים החיים שם פעילים וקולטים חום עד לבוא החורף הקשה שמלווה בחשיכה מוחלטת. רק אז יוצאים היצורים הנכנסים לתרדמת חורף ממנוחתם. ישנם יצורים קטנים כמו הקוליברי שזקוקים למזון כל הזמן ולכן המנוחה שלהם דומה מאוד לתרדמת חורף, כדי שלא ימותו ברעב במהלך הלילה, בו הפרחים סגורים.
רודולף אוטו

תולדות חייו

נולד בפיינה, ליד האנובר למשפחה נוצרית אדוקה. למד באוניברסיטת ארלנגן ובאוניברסיטת גטינגן, שם קיבל תואר דוקטור לאחר שחיבר דיסרטציה על תפיסת רוח הקודש של מרטין לותר. הבתר-דוקטורט שלו עסק בפילוסופיה של עמנואל קאנט וראה אור ב-1904 בספר Naturalistische und religiose Weltansicht ("השקפת עולם נטורליסטית ודתית"). מאז 1906 כיהן כפרופסור בגנטינגן. 
בשנים 1911–1912 נסע למסע ארוך שהחל בצפון אפריקה, עבר דרך ארץ ישראל, המשיך להודו הבריטית והסתיים בסין וביפן לפני ששב לאירופה דרך ארצות הברית. מטרת המסע הייתה להתוודע לדתות רבות ושונות. לדבריו, בכל קריאות הקדושה בכל הטקסים בהם נכח הייתה טמונה אותה חוויה נפשית קורנת של יראה, פליאה ותדהמה, אותה כינה מאוחר יותר בשם "נומינוזי".
ב-1915 היה לפרופסור באוניברסיטת ברסלאו וב-1917 עבר לכהן כפרופסור לתאולוגיה במחלקה ללימודי קודש באוניברסיטת מרבורג, אחד הסמינרים החשובים בעולם להכשרת אנשי דת פרוטסטנטים. אוטו נשאר במשרה זו עד פרישתו לגמלאות ב-1929. לאחר מלחמת העולם הראשונה כיהן בפרלמנט הזמני של פרוסיה והמשיך להיות מעורב בפוליטיקה של רפובליקת ויימאר.

"על הקדושה"

הספר ראה אור ב-1917 בשם המלא Das Heilige - Über das Irrationale in der Idee des Göttlichen und sein Verhältnis zum Rationalen ("על הקדושה - אודות האי-רציונלי ברעיון האלוהי וזיקתו אל הרציונליזם") ומאז לא הופסקו הדפסתו ותרגומו לשלל שפות. 
אוטו, הנשען על הפילוסופיה של קאנט והוסרל איננו עוסק במה שמעל ומעבר לתחום ההתנסות האנושית ולפיכך פותח פתח לדיון תאולוגי מודרני שאיננו עוסק בקיומו של האל ומהותו אלא בחוויה הדתית: "תחושת הנוכחות המצמיתה של האחר המוחלט שאני מרגישו מחוצה לי" בעקבות הוגים אלה תיאר את עיסוקו כפנומנולוגיה של הדת וקבע את הקדושה כקטגוריה תפיסתית פילוסופית. קטגוריית הקדושה לפי אוטו (בדומה לתפיסת הדת של קירקגור), נמצאת במעמד שונה לגמרי מן התחום הרציונלי או המוסרי, כיוון ששורשה הוא בהתנסות בלתי-אמצעית ב"אחר המוחלט". 
אוטו מציג בספרו תהליך של התפתחות של החוויה הדתית מן ההבנה המבעיתה הנובעת מרגש אפסותו של האדם למול הבריאה, מן הבעתה והאימה אל מול תפיסת הקדוש מכל, "האחר המוחלט", שמובילה לתחושת חטא ורצון להיטהרות - אל פסגות האושר הדתי העולה על גדותיו בעקבות ההכרה והתפיסה של הנומינוזי עם כל קיסמו הנפלא והשופע. כך נרקמת הדת סביב הגרעין הנומינוזי וכל השאר (טקסים, מערכת חוקים, תכנים ספרותיים, דוגמות וכדומה) טפל לגרעין זה.
בוריס קלצקין

בּוֹרִיס ארקַאדיֶיוויץ' קְלֶצקין (בכתיב יידי: באָריס קלעצקין; 1875, וילנה – ספטמבר 1937, שם) היה מו"ל יידי, מגדולי המו"לים היידישאים שלפני השואה.

ביוגרפיה

בוריס קלצקין היה בן למשפחה יהודית אמידה, מיוחסת מאוד, שמנתה אחורנית עשרה דורות של רבנים ידועים. אביו של בוריס קטע את שושלת הרבנות, עבר למסחר יערות והתעשר. בוריס עצמו החל את פעילותו בתחום כמפיץ ספרים ביידיש, בעיקר בחוגי הפועלים והבונדיסטים, בווילנה ובערים סמוכות. בעזרת כספו של אביו הקים הוצאת ספרים קטנה ורכש בית דפוס, שבהם פרסם את הספרות הפופולרית לחסרי האמצעים.
בשנת 1910 הקים קלצקין בית-הוצאה גדול בשם "ווילנער פארלאג פון ב. א. קלעצקין" (יידיש: בית ההוצאה הווילנאי של ב' א' קלצקין). בין היתר פרסם קלצקין את כתבי שלום עליכם, י"ל פרץ, ה. לייוויק, י"י זינגר, פרץ הירשביין, משה קולבק, יוסף אופטושו, דוד ברגלסון, יעקב ויגודסקי, שלום אש, חנן אילתי, רחל קורן  ועוד רבים אחרים. בהוצאת ב.א. קלצקין יצא גם עיתון הילדים הראשון ביידיש, "גרינינקע ביימעלעך" (העיתון, שנקרא על שם שירו של ביאליק "בין העצים הירקרקים", יצא בקביעות משך שנים החל משנת 1914 ועד שנת 1939).
בשנת 1931 נכנס קלצקין לחובות כבדים, פשט את הרגל, ובשל השתנות תנאי השוק נסגר בית ההוצאה, ועשרות אלפי ספרים נותרו בו ללא ביקוש.
בשנת 1936 נפטר קלצקין מר נפש, עמוס חובות ומאוכזב מהקורא והקונה היהודי.
בספרייה הלאומית בירושלים מצויים מספר קטלוגים ביידיש של ההוצאה.
אלתר קציזנה, שהיה מידידיו של קלצקין, התבסס ברומן "שטאַרקע און שוואַכע" (חזקים וחלשים) על אישיותו על קלצקין בעיצוב דמותו של הגיבור ברל פודלוסקי.
מרכוס מוריס

קריירת מכללות

מוריס נולד וגדל בעיר פילדלפיה שבפנסילבניה. בבגרותו למד באוניברסיטת קנזס ושיחק בקבוצתה במשך שלוש עונות (2008-2011), יחד עם אחיו מרקיף. בעונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 17.2 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק ונבחר לשחקן המצטיין של מחוז ה-Big 12 ולחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות.

יוסטון רוקטס

מוריס נבחר בבחירה ה-14 בדראפט 2011 על ידי קבוצת יוסטון רוקטס, כ-5 דקות אחרי אחיו מרקיף שנבחר בבחירה הקודמת על ידי פיניקס סאנס. בעונת הרוקי שלו שותף ב-17 משחקים בלבד, בהם שיחק כ-7.4 דקות וקלע 2.4 נקודות בממוצע למשחק. בעונה הבאה השתפרה תרומתו הממוצעת ל-8.6 נקודות ו-4.1 ריבאונדים ב-21.4 דקות למשחק, בין היתר בשל היעדרותם של הפאוור פורוורדים לואיס סקולה, שעזב את הקבוצה, ופטריק פטרסון שנפצע.

פיניקס סאנס

במהלך אותה עונה, ב-21 בפברואר 2013, הועבר מוריס בטרייד לפיניקס סאנס בתמורה לבחירת דראפט עתידית, ובכך הצטרף בפיניקס לאחיו מרקיף. הייתה זו הפעם השנייה בה משחקים בסאנס זוג אחים תאומים, לאחר שדיק וטום ואן ארסדייל שיתפו פעולה בפיניקס בעונת 1976/1977, האחרונה שלהם ב-NBA. ב-8 במרץ 2013 הפכו האחים מוריס לזוג התאומים הראשון ב-NBA שפותח יחד בחמישייה הפותחת של אותה קבוצה, כשמרכוס הוצב כסמול פורוורד הפותח במשחק מול סקרמנטו קינגס.
ב-29 בספטמבר 2014 חתם מוריס על הארכת חוזה בפיניקס ל-4 עונות נוספות עבור 20 מיליון דולר, בעוד אחיו מרקיף האריך את חוזהו לאותה תקופה עבור 32 מיליון דולר. מרכוס ומרקיף, יחד עם חבריהם לקבוצה האחים זוראן וגוראן דרגיץ', שיחקו יחד למספר דקות במהלך הרבע האחרון של משחק מול פילדלפיה 76' ב-2 בינואר 2015.  בכך, נרשמה הפעם הראשונה בהיסטוריית ה-NBA בה שני זוגות אחים משתתפים יחד במשחק עבור אותה קבוצה. ב-6 בפברואר 2015 קבע מוריס שיאי קריירה של 34 נקודות ו-12 ריבאונדים כשעלה מהספסל בניצחון קבוצתו על יוטה ג'אז בתוצאה 100-93.

דטרויט פיסטונס

לקראת עונת 2015/2016 נשלח בטרייד לדטרויט פיסטונס, יחד עם דני גריינג'ר ורג'י בולוק, בתמורה לבחירת דראפט עתידית. בסיום אותה עונה שיחק לראשונה בשלב הפלייאוף, אך הודח עם קבוצתו כבר בסיבוב הראשון לאחר שהפסידה לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 0–4. ב-28 בפברואר 2017 קלע שיא קריירה חדש של 37 נקודות בניצחון קבוצתו מול פורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 120–113.

בוסטון סלטיקס

ב-7 ביולי 2017 נשלח מוריס בטרייד לבוסטון סלטיקס, בתמורה לאייברי בראדלי ובחירת דראפט עתידית. בפלייאוף 2018 קלע 12.4 נקודות למשחק ועזר לסלטיקס להעפיל לשלב גמר המזרח, בו הפסידו לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 3–4.

ניו יורק ניקס

ביולי 2019 חתם מוריס על חוזה בניו יורק ניקס.
פרמננטה

דוגמאות

ו-.
אלן סוטר

שערוריות

בשנת 1995, לפני משחק של הנבחרת השווייצרית, חשף סוטר כיתוב מחאה נגד הניסויים הגרעיניים של צרפת.
טור דה פראנס

היסטוריה

הטור דה פראנס נוצר כאירוע של קידום מכירות על ידי אנרי דגראנז' שהיה אחד המייסדים והעורך של העיתון "ל'אוטו" (העיתון שקדם לעיתון ל'אקיפ). דגראנז' רצה לתת תשובה למרוצי האופניים "פריז-ברסט" ו"פריז-בורדו" שהיו בחסותו של עיתון מתחרה. הרעיון למרוץ סביב צרפת הועלה בפגישה בבית קפה בפריז בנובמבר 1902.
הטור הראשון יצא לדרכו בשנת 1903 ואמנם, הרעיון הצדיק את עצמו והעיתון שתפוצתו הייתה עד אז - 25,000 עותקים, הגיע ל-65,000 עותקים לאחר המרוץ. ב-1908 הגיע העיתון כבר לתפוצה של רבע מיליון עותקים. דגראנז' ניסה ליצור תחרות שתבליט את ספורטאי העל שמסוגל לעמוד בתנאים לא אנושיים. בשנים הראשונות של המרוץ קטעי המרוץ היומיים היו לרוב באורך של מעל 400 ק"מ ונדרשו לרוכבים 17-20 שעות כדי לסיימם. רוב הדרכים היו דרכי עפר והרוכבים נדרשו לספק לעצמם אוכל, משקה ותמיכה טכנית. באופן טבעי, חלק גדול מהמתחרים בשנים הראשונות היו כורי פחם שהיו מורגלים בעבודה פיזית קשה לאורך שעות רבות ואשר חיפשו מוצא מעיסוקם הקודם.
מלאת מאה שנה לקיום המרוץ צוינו בטקס חגיגי בפריז בשנת 2003.
במהלך שנים אלו זכו בטור רוכבים אגדיים כז'אק אנקטיל וברנאר אינו הצרפתים, אדי מרקס הבלגי ומיגל אינדוראין הספרדי, שניצחו ב"טור" חמש פעמים כל אחד.
שערוריות השימוש בסמים שהגיעו לשיא ב-1998 במה שכונה פרשת פסטינה, הטילו צל כבד על ה"טור" ועוררו שאלות קשות לגבי המשך המפעל בשנים הבאות. למרות זאת, המרוץ המשיך וצבר פופולריות ופרסום, בין היתר, בעקבות רצף ניצחונותיו של לאנס ארמסטרונג במרוץ, שנפסלו כולם עקב שימוש בסמים. לאחר פרישת ארמסטרונג, בשנת 2006, התפוצצה פרשת מבצע פוארטו שבעקבותיה הושעו רוכבים רבים מהשתתפות בטור. לאחר סיום המרוץ, התברר כי הזוכה פלויד לאנדיס השתמש גם הוא בסמים, והתואר נשלל ממנו. ב-2007 הודח המוביל מיכאל רסמוסן שהיה קרוב לזכייה, לאחר שהתברר כי נעדר ממספר בדיקות סמים. בעקבות כך נטל במקומו אלברטו קונטדור את ההובלה והמשיך לזכייה במרוץ.

טענות על שימוש בחומרים אסורים

טענות קשות נשמעות על שימוש רב בסמים אסורים וחומרים ממריצים על ידי רוכבים ב"טור". בשנים האחרונות הוחמר הפיקוח על כך ורוכבים הודחו וסולקו מה"טור" בגין שימוש בחומרים כאלו. במיוחד התפרסמה בהקשר זה "פרשת פסטינה" שהתרחשה בשנת 1998 כאשר במהלך המרוץ, נתגלתה כמות גדולה של חומרים ממריצים אסורים ברכב הקבוצה הצרפתית פסטינה, שנחשבה אז לאחת מהקבוצות הבכירות ביותר בספורט. כל רוכבי הקבוצה סולקו מהמרוץ. רוכבים אחרים פרשו מהמרוץ כמחאה על טיפול המשטרה והתקשורת בפרשה והיה ספק אם המרוץ יימשך.
בשנת 2006, לאחר שאיבד זמן רב למועמדים האחרים לניצחון בקטע ה-16 במרוץ, התאושש האמריקאי פלויד לאנדיס בצורה מפליאה וזכה בקטע ה-17 של המרוץ בפער גדול. לאחר שזכה בדירוג הכללי במרוץ כולו, פורסם כי בבדיקות השתן שנלקחו ממנו אחר ניצחונו הגדול באלפים, נמצאה כמות טסטוסטרון גבוהה מהרמה המותרת, ולאחר מאבק משפטי ארוך נשלל ממנו התואר והוענק לאוסקר פריירו. הייתה זו הפעם הראשונה של הדחה מהמרוץ של רוכב שזכה במקום הראשון.
ביוני 2012 הרשות לפיקוח על שימוש בסמים בספורט האמריקני (ה-USADA) האשימה את לאנס ארמסטרונג בשימוש בסמים, ועקב כך הוא הושעה מתחרויות רכיבה על אופניים. באוגוסט באותה שנה החליטה הרשות על השעייתו לכל החיים מכל תחרויות רכיבה על אופניים, ושלילת כל התארים בהם אמסטרונג זכה לאחר ה-1 באוגוסט 1998.