google/wiki40b huggingface dataset:
ליאור גרנות

ביוגרפיה

גרנות נולדה בנתניה וגדלה במושבה אבן-יהודה. למדה לתואר ראשון במדעי ההתנהגות ולתואר שני בספרות עברית במסלול לכתיבה יצירתית באוניברסיטת בן-גוריון. בתקופה זו למדה גם הנחיית סדנאות כתיבה במסגרת מתא"ן. לאחר מכן למדה לתואר שני בביבליותרפיה באוניברסיטת חיפה, שם כתבה את עבודת התזה שלה בנושא "החרדה המכוננת את חווית הבית כהיעדר בשירתה של תרצה אתר", שבה הציעה קריאה פסיכואנליטית בשירתה של אתר תוך בחינת מוטיב הבית בשיריה.
בשנת 2010 ראה אור ספר שיריה הראשון, "והשמש-שמש" בעריכת יקיר בן משה בהוצאת הליקון, שבמרכזו שירי אהבה המכוונים לאישה, המצטרפים למגמה משמעותית בשירה הישראלית של עשרים השנה האחרונות: התרחבותה והתפתחותה המואצת של השירה הלסבית. כעבור שנתיים ראה אור ספרה השני, "שׂמה והולכת" בעריכת רפי וייכרט (קשב לשירה, 2012), פואמה המספרת את סיפורה של דמות ששמה מילי – ילדה-אישה – העוברת לאורך הספר תהליך של גילוי קולה המושתק וביטויו. ספרה השלישי של גרנות, "נַנִּינה", בעריכת מיכל חרותי (אבן חושן, 2015), הוא ספר בפרוזה פיוטית, המעמיד במרכזו דיאלוג בין שתי נשים, בנות זוג העשויות להוות גם חלקים נפשיים של דמות אחת. הספר עוסק בשאלות של קרבה ונפרדות בתוך קשר וכתוב באופן הפורץ את גבולות השפה והסוגה תוך תנועה בין פרוזה לשירה ושילוב ציטוטים רבים משירי משוררים בדיאלוג בין הדמויות.
כתיבתה של גרנות מאופיינת במבע נפשי ופואטי עז; שיריה פורסמו בבמות ספרותיות מודפסות ואינטרנטיות.
החל בשנת 2007 החלה לעסוק בהנחיית סדנאות כתיבה יוצרת לילדים, נוער ומבוגרים, ונכון ל-2016 היא עוסקת בנוסף בפרקטיקה טיפולית באמצעות ביבליותרפיה ומרצה לביבליותרפיה באוניברסיטת בן-גוריון ובמכללה האקדמית אחוה, בקורסים העוסקים בביבליותרפיה ככלי התערבות בטיפול עבור פסיכולוגים ועובדים סוציאליים ובקורסים העוסקים בביבליותרפיה ככלי לעבודה רגשית וחינוכית עם ילדים עבור סגלי הוראה. גרנות היא בעלת תואר ד"ר לפילוסופיה מהמסלול לפסיכואנליזה ופרשנות במחלקה ללימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן. נושא עבודת הדוקטורט שלה: "כיצד מרפאת הביבליותרפיה? - איכויותיהן התרפויטיות הייחודיות של פרקטיקות ספרותיות-טיפוליות שונות בטיפול בביבליותרפיה - עיון פסיכואנליטי-ספרותי".
כתיבתה העיונית עוסקת בקשר שבין ספרות ונפש, בקריאה פסיכואנליטית ופסיכולוגית של ספרות ושל שירה וספרות ילדים בפרט. מאמריה העוסקים בקריאה פסיכואנליטית של ספרות פורסמו בבמות ספרותיות שונות.
היא אם לבת ומתגוררת ברמת-גן.

עריכה

נשמה יתרה - סיפורם של מייסדי מקצוע ההרדמה בישראל מאת גבריאל גורמן (הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2008)
דניאל פרנק

ביוגרפיה

פרנק התאמן במערב ניו יורק.
באליפות ניו יורק באתלטיקה שנערכה בשנת 1904 זכה פרנק במדליית זהב ובניצחון על מאיר פרינסטיין. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.89 מטר, אחרי פרינסטיין שקבע שיא אולימפי חדש של 7.34 מטר ולפני רוברט סטנגלנד (6.88 מטר) שניהם מארצות הברית.
השוואת מחירים באינטרנט

אתר השוואת מחירים מציג לצרכן רשימות מחירים של מוצר מסוים  או של קבוצת מוצרים מסוג מסוים ואת חנויות האינטרנט המוכרות אותם. שירות זה מאפשר לצרכן לבצע סקר שוק בדקות בודדות. לרוב, אתרי האינטרנט המספקים שירות זה אינם מוכרים את המוצרים בעצמם אלא מקבלים עמלות מכירה מהחנויות אליהן הם מקשרים.
התקדמות מהירה בטכנולוגיות מסחר באינטרנט ושל הטכנולוגיה והאינטרנט בפרט, הצמיחו את תופעת השוואת המחירים באינטרנט. 
אתרי השוואות מחירים אלו פועלים כסוכנים דיגיטליים, אשר מחלצים מידע רלוונטי עבור הצרכן ממסדי נתונים נרחבים ומציגים לצרכן את ההצעות העונות לחיפוש שלו. כתוצאה מכך הצרכן מסוגל לבצע השוואת מחירים מקיפה יותר מאשר על ידי ביקור בחנויות או על ידי חיפוש עצמאי באינטרנט.
אתרי השוואות חופשות מאפשרות לצרכן לבצע מיונים וסינונים למידע הדרוש, אתרים אלו משתמשים בטכנולוגיות סוכנים חכמים על מנת לסייע לצרכן לקבל את התוצאות והחלופות הרצויות. הצגת החלופות האפשרויות מקלות על הצרכן בעת ביצוע קבלת החלטה על החופשה האידיאלית המותאמת לצרכיו. באתרי השוואות אלו הצרכן נכנס בוחר מוצר חופשה מסוים ומוצגות לו מספר אפשרויות של חברות קמעונאות של חופשות. החלופות מציגות מחירים ומאפיינים נוספים כגון מאפייני המוצר וזמינות המוצר לביצוע הזמנה. הצרכן מעריך את החלופות שמוצעות לו ומבצע בחירה באמצעות הקלקה על הצעה מסוימת
ואניה ראדובנוביץ'

לפני האירוויזיון

ואניה התחרה במונטביזיג'ה 2018 (Montevizija 2018), (קדם האירוויזיון של מונטנגרו), עם השיר "Inje", שיר שאותו כתב והלחין. השיר הופיע שני מתוך חמישה שירים וסיים את השלב הראשון במקום השלישי, מקום שהעלה אותו ל"סופר גמר". בסופר גמר הוא הופיע ראשון מתוך שלושה שירים. ואניה זכה בסופו של דבר במקום הראשון עם 37% מקולות הטלווטינג כשאחריו במקום השני עם 34% קטרינה בוגשביץ'. אחרונה הייתה לורנה ג'נקוביץ' במקום השלישי עם 29%. זכייתו של ואניה במקום הראשון במונטביזיג'ה פירושה שראדובנוביץ' הוא נציג מונטנגרו באירוויזיון 2018.

באירוויזיון

השיר שובץ במקום השישה עשר מתוך שמונה עשרה הופעות שונות בחצי הגמר השני של האירוויזיון, שנערך ב-10 במאי 2018. בסוף הערב התברר כי השיר כשל לעלות לגמר ומספר ימים לאחר מכן התברר כי השיר סיים במקום ה-16 עם 40 נקודות בלבד
מתיו ברודריק

ביוגרפיה

מתיו ברודריק נולד בעיר ניו יורק לפטרישה ביאו, מחזאית, שחקנית וציירת יהודייה, ולג'יימס וילק ברודריק, שחקן קתולי ממוצא אירי. ברודריק התחנך בבית ספר יסודי מתקדם, ובבית ספר תיכון פרטי לדרמה, שניהם במנהטן.
בעת צילומי הסרט שמתי ברז למורה בשנת 1987 ברודריק פגש את השחקנית ג'ניפר גריי ובמשך זמן קצר היו השניים מאורסים.
ב-19 במאי 1997 נשא ברודריק לאשה, בטקס אזרחי, את השחקנית שרה ג'סיקה פרקר. הטקס נערך בבית הכנסת ההיסטורי שבאזור הלואר איסט סייד. בעוד שברודריק רואה עצמו כיהודי, הטקס נערך על ידי אחותו של ברודריק - שהיא כומר אפיסקופלי. 
ג'יימס וילקי ברודריק, בנם של ברודריק ופרקר, נולד ב-28 באוקטובר 2002. הבן נקרא על שם סבו (אביו של ברודריק) ועל שם הסופר וילקי קולינס, אותו ברודריק ופרקר מעריצים.

קריירה

תפקידו הראשון היה במחזה של הורטון פוט - "ביום האהבה" (On Valentine's Day) בו השתתף לצד אביו. בעקבות תפקיד זה התקבל למחזה של הארווי פירסטיין בברודוויי בשם "סיפור אהבה בשלושה פרקים" אשר זכה לביקורות טובות והביא לכך שברודריק השתתף בשני מחזות של ניל סיימון בתפקיד יוג'ין מוריס ג'רום - "יומן חוף ברייטון" ו"טירונות".
הסרט הראשון בו השתתף היה אף הוא סרט של ניל סיימון - "שובו של מקס דוגאן" בשנת 1983, אולם התפקיד הקולנועי הראשון בו זכה להצלחה היה בסרט שובר הקופות מאותה שנה "משחקי מלחמה". בשנת 1985 השתתף בסרט "ליידי נץ" בתפקיד "פיליפ גאסטון (פיליפ העכבר)". באותה שנה הוצע לברודריק לשחק את דמותו של אלכס פ. קיטון בסדרת הטלוויזיה "קשרי משפחה" אולם בשל השתתפותו בצילומי סרטים רבים נאלץ לוותר על התפקיד, אשר הועבר למייקל ג'יי פוקס. ברודריק השתתף בסרט הנעורים "שמתי ברז למורה" אשר זכה להצלחה רבה. 
ברודריק פגש את השחקנית ג'ניפר גריי בעת צילומי הסרט בשנת 1987 ובמשך זמן קצר היו השניים מאורסים.
בשנת 1989 השתתף בסרט "גלורי" בו גילם את דמותו של גיבור מלחמת האזרחים של ארצות הברית רוברט גולד שואו, לפי תסריט של אמו של ברודריק.
בראשית שנות ה-90 השתתף ברודריק בדיבוב סרט ההנפשה "מלך האריות" בתפקיד סימבה. ולאחריו בשתי קומדיות שחורות: "כייבל גאי" (איש הכבלים) בו שיחק יחד עם ג'ים קארי, ו"Election" בו השתתף יחד עם ריס וית'רספון.
בשלהי שנות ה-90 שב להופיע בברודוויי והשתתף בהצגה "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" וכן היה מועמד לפרס טוני על משחקו במחזמר של מל ברוקס "המפיקים", ואף השתתף בגרסת הסרט משנת 2005.

פרסים

ברודריק זכה בפרס טוני על משחקו ב"איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" ועל משחקו ב"המפיקים".
לוס אנג'לס (מחוז)

היסטוריה

ההיסטוריה של האזור מתחילה עם התיישבות ספרדים במאה ה-18.
בשנת 1781 הגיעו לאזור 44 מתיישבים ספרדים ל"מיסיון סן גבריאל" כיום בעיר סן גבריאל. משם המשיכו מלווים ביחידה של הצבא הספרדי והקימו עיירה קטנה לא הרחק משם וקראו לה - "El Pueblo de Nuestra Señora Reina de los Ángeles sobre el Río Porciúncula". התרגום מספרדית: "העיירה של הגברת שלנו, מלכת המלאכים על גדות נהר פורסיקולה" או בקיצור לוס אנג'לס.
עם הקמתו, בשנת 1850, מחוז לוס אנג'לס היה יותר גדול ממה שהוא כיום והשתרע על שטחים בהם ממוקמים כיום מחוזות: סן ברנדינו, קרן ואורנג'. עם השנים הוחלט להקטין את המחוז ולהקים מחוזות חדשים כמו: מחוז סן ברנרדינו בשנת 1853, מחוז קרן בשנת 1866 ומחוז אורנג' בשנת 1866.

גאוגרפיה

מחוז לוס אנג'לס משתרע על שטח יבשתי וימי של 12,308 קמ"ר. קו החוף של האוקיינוס השקט הוא 110 ק"מ. רוב השטח הגאוגרפי של המחוז בנוי (בעיקר בדרומו) אך עדיין ישנם שטחים גדולים מאוד של טבע מכל הסוגים כגון: רכסי הרים, עמקים, נהרות, אגמים ויערות.
נהר לוס אנג'לס, ריו הונדו (שהוא פלג של נהר לוס אנג'לס) ונהר סן גבריאל הם שלושת הנהרות העיקריים העוברים בעמק.
ריכוזי האוכלוסייה העיקריים הם באגן לוס אנג'לס ובעמקים סן פרננדו וסן גבריאל.

תחבורה

ללוס אנג'לס בעיות מבחינת תחבורתית ומבחינת תחבורה ציבורית בפרט. העיר מלאה בכבישים ומחלפים מסובכים ואינה ידידותית לעוברי אורח. לרוב תושבי העיר יש רכב פרטי ותחבורה ציבורית כמו אוטובוסים נכשלה.
נמל התעופה הגדול של המחוז הוא נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס בלוס אנג'לס. נמלי תעופה חשובים נוספים הם: נמל תעופה לונג ביץ' בלונג ביץ' ונמל תעופה בוב הופ בברבנק.
העיר לוס אנג'לס היא מרכז חשוב לרכבות משא המעבירות סחורה משני נמלים חשובים: נמל לוס אנג'לס ונמל לונג ביץ' שהוא הנמל הגדול בקו החוף המערבי של ארצות הברית. מסילות רכבת של יוניון פסיפיק ומסילות נוספות מגיעות ישירות עד הנמל הימי.
מהנמל הימי של לוס אנג'לס מופעלת מעברות לאבאלון שנמצאת באי סנטה קטלינה באוקיינוס השקט, לא הרחק מהעיר לוס אנג'לס.
רכבות נוסעים מופעלות על ידי "אמטרק", המפעילה רכבות בין עירוניות למרחקים קצרים וארוכים, "מטרולינק", המפעילה קווים פרבריים, והרכבת התחתית של מחוז לוס אנג'לס המפעילה רכבת תחתית המשרתת את לוס אנג'לס ופרבריה.

כלכלה

התעשייה הגדולה ביותר של מחוז לוס אנג'לס היא סחר בינלאומי בזכות נמל לוס אנג'לס ונמל לונג ביץ'. תעשיית הסרטים של הוליווד מגלגלת מיליארדים מדי שנה.
הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג

היסטוריה

ההחלטה על הקמת הרכבת התחתית בעיר התקבלה לראשונה בשנת 1889 אך זו לא יושמה עד שנת 1938, כשיו"ר המועצה העירונית של לנינגרד (לנגורסובייט) אלכסיי קוסיגין אימץ את ההצעה לבנות רכבת תחתית בלנינגרד. בינואר 1941 הממשלה הסובייטית אימצה החלטה בנושא ובאפריל 1941 החלו עבודות הקמה אך הן הופסקו כעבור זמן קצר עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה וחודשו ב-22 במאי 1946. בדצמבר 1954 מועצת העיר הקימה את הנהלת הרכבת התחתית העירונית (Управление Ленинградского метрополитена). עד ה-8 באוקטובר 1955 הוכשרו כ-300 מכונאים ועובדים ברכבת התחתית ותנועת הרכבות החלה ב-15 בנובמבר 1955 בין התחנות "אבטובו" ו"ככר המרי" (Площадь Восстания) בקו קירוב-ויבורג. ב-30 באפריל 1956 נחנכה תחנת "פושקינסקאיה" וב-1 ביולי 1958 החלה תנועת רכבות בין תחנות "ככר המרי" לתחנת "ככר לנין". ב-29 באפריל 1961 החלה תנועת רכבות בתחנות "פארק הניצחון" עד לתחנת "המכון הטכנולוגי" ולאחר מכן עד לתחנת "פטרוגרדסקאיה". עד שנות 1970 נמשכה בניית קווי הרכבת: בשנת 1978 נחנכה תחנת "דביאטקינו" בגבולות מחוז המשנה ווסבולוז'סק במחוז לנינגרד וקווי הרכבת יצאו לראשונה מגבולות העיר עצמה.
קו רכבת שני, קו מוסקבה-פטרוגרד, הושלם 6 שנים לאחר חניכת הרכבת התחתית (ב-1961). קו הרכבת השלישי, קו נבסקי-האי ואסילי, נחנך ב-1967 והחל מתחילת שנות 1980 איחד את האי וסילי עם מרכז העיר ואזורי התעשייה והמחייה גדולים של הגדה השמאלית של נהר נייבה.
הקו הרביעי, קו הגדה הימנית, נחנך ב-1985 ועובר מדרום העיר דרך מרכז העיר. באותה עת תוכנן גם הקו החמישי, קו פרונזה- ים, אך הוא נחנך בפועל רק לאחר התפרקות ברית המועצות, ב-2008, לאחר פתיחת התחנות "וולקובסקאיה" ו"זווניגורודסקאיה".
ערב פירוק ברית המועצות הרכבת התחתית כללה 4 קווי רכבת, 54 תחנות ו-94.2 ק"מ של תעלות מתחת לאדמה.
בתחילת שנת 1992 החלו העבודות על 14 תחנות, ביניהן 6 תחנות באזור הסמוך לים (תחנות "אדמירלטייסקאיה", "ספורטיבנאיה", "צ'קאלובסקאיה", "האי קרסטובסקי", "הכפר הישן", "קומנדנטסקי פרוספקט"), 2 תחנות בקווי הגדה הימנית ("ספאסקאיה" ו"קודרובו") תחנת "פרנס" בקו מוסקבה-פטרוגרד ו-5 תחנות באזור פרונזה ("זווניגורודסקאיה", "תעלת אובוודני", "בוקרשטסקאיה" ו"מז'דונארודנאיה").
מאז 2011 נבנים 2 קווים נוספים ועוד 16 תחנות נמצאות בשלבים שונים של פיתוח ובנייה.

מאפיינים

כמקבילתה המוסקבאית, מרבית מתחנות הרכבת מעוטרות בפאר בסגנון סובייטי. המערכת משרתת כשלושה מיליון איש מדי יום והיא אחת מ-20 מערכות הרכבת התחתיות העמוסות בעולם. הרכבת מתופעלת בידי חברת המניות מטרו סנקט פטרבורג המתוקצבת על ידי ממשלת סנקט פטרבורג כאשר חברת לנמטרוסטרוי (Ленметрострой) הוותיקה חופרת את התעלות לבניית תחנות חדשות.
המערכת תוכננה מתחילה על מנת לשמש גם כמקלט במקרה של מתקפה גרעינית, בתקופת המלחמה הקרה ובאחרונה חוברו כל תחנות הרכבת התחתית למערכת טלוויזיה במעגל סגור, בעקבות איומי טרור. עד 2009 כל תמונה שצולמה הייתה מחייבת אישור בכתב מידי רשויות העיר. תדירות הגעת הרכבות היא גבוהה מאוד (אחת לשלוש דקות). ישנם חמישה קווים אשר עוברים במרבית נקודות הציון המרכזיות בעיר.

תחנות פעילות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תחנות סגורות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מפקורה

מֶפְקוּרֶה (Mefküre) הייתה אוניית מעפילים שהפליגה מרומניה לטורקיה באוגוסט 1944, וטובעה בדרכה על ידי צוללת. מתוך למעלה משלוש מאות נוסעים, רק חמישה שרדו.

מסעה והטבעתה

מפקורה הייתה ספינת מפרשים בעלת שני תרנים שנבנתה ב-1929, במשקל 120 טון. באוגוסט 1944 ארגן המוסד לעלייה ב' שלושה כלי שיט להעברת יהודים מרומניה לטורקיה. תחת המרשל יון אנטונסקו הייתה רומניה בעלת ברית של גרמניה הנאצית, והמסע מרומניה לטורקיה תוכנן מתוך הנחה שהבריטים יאפשרו לנוסעים להמשיך בדרכם לארץ ישראל.
ב-3 באוגוסט 1944 הפליגו מנמל קונסטנצה הספינות "מורינה", שנשאה 308 מעפילים, "בולבול", שנשאה 390 מעפילים, ו"מפקורה", כשעליה יותר מ-300 מעפילים. ב-5 באוגוסט, כארבעים דקות לאחר חצות, בהיותה במערב הים השחור סמוך לנמל הטורקי אִינֵאָדָה , נורו על ה"מפקורה" פגזי תותח מצוללת, והיא טבעה. ה"בולבול" הצליחה למשות מהמים חמישה ניצולים של ה"מפקורה"; בין השאר דווח על נוסע שקפץ מסיפון ה"בולבול" למים כדי להציל נוסעים מן הים, אך רובם ככולם טבעו. לבד מהנוסעים, שהיו בעיקר מעפילים יהודים, היו על הספינה גם חמישה קצינים בכירים מצבא פולין, מהם שניים ניצלו בשחייה. אחד הקצינים הציל עוד אישה צעירה שהתעלפה, ובנוסף לשלושת אלה, ניצלו גם בני זוג בשם פולופ (Fullop), שלבשו חגורות הצלה. כמו כן, ניצלו גם שישה מלחים טורקים שקפצו לתוך סירת ההצלה היחידה שהייתה על סיפון ה"מפקורה".
לאורך שנים רבות נטען שהספינה טובעה על ידי צוללת גרמנית. לעומת זאת, בדיווחים אחרים נטען שהייתה זו דווקא צוללת רוסית (ShCh-215) שהטביעה את האונייה, בשל טעות בזיהוי או מתוך כוונות זדון. מחקר עדכני מדווח ש"מפקורה" אכן טובעה על ידי כלי שיט גרמני, והצוללת הרוסית דווקא פגעה באחת הספינות הגרמניות שארבו לספינות המעפילים.]
יהודים רבים סיפרו כיצד ניצלו חייהם הודות לכך שברגע האחרון לא עלו על האונייה, אם משום שהגיעו מאוחר והופנו לאוניות אחרות או עקב אירועים אחרים כמו מחלה שמנעה השתתפות בנסיעה.
צבועיים

תיאור

לצבוע פלג גוף קדמי הגבוה מפלג הגוף האחורי. לצבוע מבנה זה כיוון שפלג גופו הקדמי מפותח ושרירי יותר מפלגו האחורי ונועד לתמוך בלסתות החזקות ביותר בין היונקים. רגליו הקדמיות החזקות וכן ראשו החזק הכרחיים לתמיכה ולהפעלת הלסתות, וכן כדי לתפוס בחוזקה את טרפו. רגליו האחוריות עוזרות לו בריצתו המהירה.
משקלם של הצבועים נע בין 10-80 ק"ג כשהגדול ביותר הוא הצבוע הנקוד, ראשם גדול ורחב. הם בעלי אוזניים גדולות, פרווה גסה, צוואר שרירי ולסתות חזקות. הגדול שבצבועים הוא הצבוע הנקוד והקטן מביניהם הוא צבועון הרעמה.

התנהגות

הצבועים חיים כפרטים יחידים, פרט לצבוע הנקוד, המוכר במשפחה, שחי בקבוצות (לרוב) כשבראשם עומדת נקבת אלפא, הצבועה השליטה, והיא זו שבוחרת את בן זוגה. משך הריונה הוא כשלושה חודשים ובהמלטה אחת נולדים בין אחד לארבעה גורים. הצאצאים שייוולדו למנהיגת הלהקה ישחקו זה עם זה, אך לא עם שאר גורי הלהקה, עקב "מעמדם".
הצבועים ידועים בכך שהם "מנקים" את סביבתם משיירי פגרים. עקב לסתותיהם החזקות ומיצי הקיבה החזקים שלהם, הם מסוגלים לעכל את שאריות הפגר כגון העצמות והעור. מכאן יצא שמם כאוכלי פגרים, אף שלרוב הם צדים טרף. לעיתים מציקים הצבועים לאריות ולנמרים וגונבים מהם את טרפם, למרות שלעיתים תכופות יותר גונב האריה את טרפם שלהם. עם זאת הצבועים חלשים מכדי להתמודד עם אריה זכר והם יעדיפו לגנוב ללביאות, דבר התלוי במספר הפרטים בלהקתם. צבועון הרעמה הוא מין הניזון בעיקר מטרמיטים, בשונה ממרבית מיני הטורפים.

בתרבות

ככלל, הצבועים אינם אהודים על בני האדם. יש שרואים בצבועים יצורים מעוררי סלידה, כתוצאה מאהבתם לבשר פגר ועקב "צחוקם" הקולני. הצבועים הגדולים ביותר אף תקפו וטרפו ילדים. במספר ערים באפריקה כמו בהרר, נוהגים המקומיים לתת שאריות ממזונם לצבועים אשר לא פוגעים בהם.
המנהג של הנחת אבן על קבר מקורו בימי קדם, אז שמו אבנים על קברים כדי למנוע מצבועים לבוא ולאכול את הגופה.
דיפירון

היסטוריה

דיפירון סונתז לראשונה בגרמניה בשנת 1920, על ידי חברת Hoechst AG, ושיווקה החל בשנת 1922. התרופה הייתה בשימוש חופשי בכל העולם ללא מרשם עד שנות ה-70, אז עלה חשד כי היא גורמת לתופעת לוואי מסוכנת אך נדירה של אגרנלציטוזיס. בשנת 1974 נאסרה התרופה לשימוש בשוודיה ב-1977 היא נאסרה בארצות הברית ולאחר מכן גם במדינות נוספות, בהן: יפן, אוסטרליה וחלק ממדינות מערב אירופה. במדינות אחרות, בהן גרמניה ואיטליה, התרופה ניתנת רק במרשם רופא. ברוסיה, בישראל, בברזיל, במקסיקו ובחלק ניכר ממדינות העולם השלישי התרופה נמכרת ללא מרשם, ונפוצה מאד בשימוש. ברוסיה מהווה הדיפירון 80% משוק משככי הכאבים ללא מרשם.

מנגנון פעולה

מנגנון הפעולה אינו מפוענח דיו. ידוע על עיכוב סינתזת פרוסטגלנדין במערכת העצבים המרכזית, עיכוב האנזים אדנילט ציקלאז (adenylate cyclase) המתווך כאב, תיתכן חסימה ישירה של יוני סידן.
דהאנגדי

תחבורה

דהאנגדי מחוברת לערים מרכזיים אחרים בנפאל ולמדינת אוטר פרדש בהודו. אזרחים נפאליים והודיים מורשים לעבור בגבול שבין שתי המדינות ללא הגבלות. עם זאת, קיים מחסום לבדיקת מכס. קיימת תחבורה ציבורית מקומית הכוללת ריקשות, מוניות ואוטובוסים ציבוריים.
נמל התעופה דהאנגדי שוכן 3 ק"מ מהעיר ומשרת אותה עם טיסות לקטמנדו. מסלול הטיסה הוארך ל-1,524 מטר כדי לאפשר למטוס הפוקר 100 לנחות בו.
מטמון סאנדור

מטמון סאנדור הוא מטמון של 98 מטבעות כסף שהתגלה בעיירה סאנדור באיי פארו בשנת 1863. המטמון ככל הנראה הוטמן בין 1070 ו-1080 והוא מטמון המטבעות הגדול ביותר שהתגלה באיים.
ייחודו של המטמון לא רק בעתיקות המטבעות אלא במוצאם - שכן הוא מעיד על היקף הסחר של הויקינגים במאה ה-11 בכלל והיקף הסחר של איי פארו בפרט.
כיום מוצג המטמון במוזיאון הלאומי הפארואזי (Føroya Fornminnissavn) בבירת האיים טורסהאבן.

גילוי המטמון

המטמון התגלה בשנת 1863 על ידי קברן שחפר קבר בבית הקברות של סאנדור. הקבר היה צריך להיות עמוק במיוחד, שכן עמדו להיטמן בו שני קורבנות דבר.
הקברן גילה בחפירה את שרידי המזבח של הכנסייה הראשונה שנבנתה בסאנדור (הכנסייה השנייה שנבנתה באיים). ככל הנראה הייתה זו כנסייה פרטית של חקלאי או סוחר עשיר, וייתכן שהמטמון היה שייך לו. המספר הרב של המטבעות מגרמניה מעיד על סחר עם גרמניה (ככל הנראה סחר בצמר פרואזי).
העזרה (סרט)

עלילה

יוג'ינה "סקיטר" פלאן (אמה סטון) היא סטודנטית צעירה אשר חזרה לביתה בג'קסון (מיסיסיפי) לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת מיסיסיפי. היא לא מצליחה להשיג עבודה, אבל עורכת ספרות מניו יורק מציעה לה לצבור ניסיון בכתיבה ולהציע את עצמה מחדש. סקיטר מתחילה לכתוב טור בנושא ניקיון בעיתון המקומי. בעקבות הערה של חברתה הילי הולברוק, אשר מנסה לקדם הצעת חוק האומרת כי חובה על כל משפחה לבנה לבנות לעוזרת שירותים נפרדים בחצר, היא משנה את דעתה ומציעה לאייבלין (ויולה דייוויס), העוזרת השחורה בבית חברתה אליזבת', אשר עזרה לה בכתיבת הטור בעיתון - לכתוב על חייה כעוזרת שחורה. 
לאחר מספר סירובים - היא נעתרת. אל הפרויקט מצטרפת מיני (אוקטביה ספנסר), עוזרת שחורה וחברתה הטובה ביותר של אייבלין, אשר פוטרה מעבודתה בבית משפחת הולברוק זמן קצר קודם לכן וטוענת כי היא מסתירה סוד נורא. מיני משיגה עבודה אצל מיס סיליה פוט, אשר מסתירה מבעלה את העובדה כי היא מעסיקה עוזרת. סיליה מתנהגת אל מיני בחום, דבר אליו מיני לא רגילה. סיליה נשואה לג'וני פוט, חברה לשעבר של הילי הולברוק - עקב כך סיליה מנודה מהחברה ולא מוזמנת לאירועים אותם מארגנת הילי. בנוסף, מתגלה כי סיליה הפילה מספר פעמים והיא חוששת שג'וני יעזוב אותה בשל כך.
באותה התקופה, מצב השחורים בארצות הברית מחמיר. עקב כך סקיטר, מיני ואייבלין עובדות על כתיבת הספר במחתרת. בעקבות הפללתה בגניבה של יול-מיי, העוזרת החדשה של משפחת הולברוק וכניסתה לכלא, עוזרות נוספות מסכימות להשתתף בכתיבת הספר. לאחר פרסומו, הספר הופך להצלחה גדולה וסקיטר מחלקת את הכסף בין כל העוזרות שהיו שותפות בכתיבתו. מיני אוזרת אומץ ועוזבת את בעלה המכה ביחד עם ילדיה ואייבלין מפוטרת מעבודתה בבית משפחת ליפולט ומחליטה לעסוק בכתיבה.

ביקורות והכנסות

הסרט קיבל ביקורות טובות מהמבקרים. האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 76% המבוסס על 196 ביקורות ומצד הצופים ציון של 91%. המבקרים שיבחו את השחקניות בסרט, בעיקר את ויולה דייוויס ואוקטביה ספנסר. 
בסוף השבוע הראשון ליציאתו הכניס הסרט 26 מיליון דולר. הסרט הכניס 169 מיליון דולר בצפון אמריקה ובסך הכול 205 מיליון דולר ברחבי העולם, סכום הנחשב מפתיע אם מחשיבים את סוגתו ואת תאריך הפצתו - סוף אוגוסט נחשב לתקופה חלשה בקופות.
פוליתאיזם

פוליתאיזם (מיוונית: πολύ "פולי" - הרבה, θεός "תאוס" - אל) פירושו אמונה בריבוי האלוהות, אמונה במספר אלים, בניגוד למונולַטְריזם, שמשמעותו אמונה באל אחד תוך הכרה בכך שייתכנו אלים אחרים, ומונותאיזם, שמשמעותו אמונה באל אחד תוך שלילת אלים אחרים. פוליתאיזם היה נפוץ מאוד עד סוף העת העתיקה אך ממשיך להתקיים גם בימינו בדתות שונות.
אמונה באלים - פירושה אמונה בישויות עילאיות, אינדיווידואליות ונצחיות. האדם תלוי באלים אלו והוא מחויב לכבד אותם, לירא מהם ולעבוד אותם במשך כל חייו. יש להבדיל בין אלים ולבין שדים או דמונים או רוחות שגם הם ישויות עילאיות ונצחיות אך ישויות אלו שליליות ויש לשנוא אותם ולא לעבוד אותם והאלים (לרוב) גוברים עליהם במלחמה הנצחית בין שני סוגי ישויות אלו. "אלילים" הוא שם זילזול שניתן לאלים המרובים הפוליתאיסטיים על ידי המאמינים באל היחיד של מונותאיזם.

התפתחות הפוליתאיזם

לפי רוב החוקרים, מקורו של הפוליתאיזם באנימיזם. בזמנים קדומים יחסו נפש חיה לגורמי טבע שונים כמו תופעות מזג אוויר (למשל לברקים ולרעמים), לתצורות נוף כמו הרים, לגרמי שמים כמו השמש והירח לעצים שונים ועוד. האדם חש בתלותו בגורמי טבע אלו ובדינמיקה והשינויים בטבע ועל כן סבר שעבודה לגורמי טבע אלו תוכל להשפיע לטובה על תלותו בטבע. מהאנימיזם הלכו והתפתחו, בהדרגה, האלים התפקודיים. תופעות הטבע כבר לא אלים בפני עצמן אלא תוצאות פעולותיהם של אלים רבים האחראים על כל תחומי חיי האדם והטבע. כך, הופיעו אלים רבים מספור של גשמים, חריש, ציד, זריעה, הריון, לידה וכו'. אלו היו אלים ערטילאיים, חסרי דמות ייחודית ורובם לא זכו לפולחן מיוחד. לצידי אלים אלו הופיעו גם האלים הטריטוריאליים כלומר, לכל יישוב, נווה מדבר, גבעה, יער או מעיין היה אל משלו. אלות המקום.
התפתחויות פוליטיות, צבאיות וחברתיות גרמו לאיחוד של שבטים ולאומים קטנים ובעקבות זאת גם לאיחוד האלים הטריטוריאליים. שטחים גדולים ורחבים נשלטו על ידי אל טריטוריאלי אחד. מלחמות וכיבושים הביאו לניצחונות וכיבושים. מנוצחים וכבושים קיבלו עליהם את עול אליהם של המנצחים והכובשים. מאידך, המנצחים "כבשו" גם את אלי המנוצחים וחלקם "עברו" לצד המנצחים והצטרפו לפנתאון שלהם. כך נוצר פוליתאיזם חדש שבו קיימת הירארכיה בתוך הפנתאון. אלי המנצחים לשעבר הופכים לאלים ראשיים וחשובים, מקימים להם מיקדשים ונוצרים פולחנים סביבם. אלים ראשיים אלו מבליעים בתוכם את האלים הקודמים של השטח הכבוש. דוגמה - האל רע המצרי הבליע בתוכו אלים קודמים של אותו אזור כמו אתום והורוס (ששלטו באזור קודם לרע).
במאה הארבע עשרה לפני הספירה ניסה המלך אחנתון להשליט במצרים את פולחן אתון אל השמש כפולחן יחיד ולקעקע את כל פולחני האלים האחרים. מהפכה זו החזיקה מעמד למשך תקופת חייו בלבד ולאחר מכן חזרו המצרים לפולחן ריבוי האלים. בעקבות ניסיון מהפכני זה (לדעת חוקרים מסוימים) או ללא קשר אליו (לדעת חוקרים אחרים) החל להתפתח המונותאיזם היהודי. אך גם בקרב היהדות הקדומה לא נעלם הפוליתאיזם לחלוטין ואת עקבותיו אנו מוצאים לאורך כל ספרי התנ"ך. למונותאיזם הצטרפו במאה הראשונה לספירה גם הנצרות ובמאה השביעית האסלאם.
ניאסוויז'

היסטוריה

מהמאה ה-13 הייתה ניאסוויז' חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא. במאה ה-15, בעודה עיר קטנה, עברה לבעלותה של משפחת אצילים מקומית, ובמעמד זה נותרה עד 1813. הספר הראשון בשפה הבלרוסית פורסם בניאסוויז' בשנת 1562. טירת ניאסוויז' הוקמה בשנת 1583, ועד סוף המאה ה-16 נוסדו בה שני מנזרים שהשתייכו למסדרים שונים. בתקופה זו הוענקו לעיר זכויות עיר. 
בתחילת המאה ה-17 פקדו את העיר מגפות, וכמו כן ניזוקה העיר בפלישת השוודים בעת המלחמה הצפונית הגדולה אך שוקמה עד מחצית המאה, וכן נוסדו בה תעשיות משי וטקסטיל, בית ספר לטירוני צבא, תיאטרון, מקהלה ואף בית ספר לבלט. באמצע המאה ה-18 כבשו כוחות האימפריה הרוסית את האזור, ובשנת 1772 הועברה ספריית העיר, ובה כ-10,000 ספרים וחפצי אמנות, לסנט פטרסבורג. ספרים מספרייה זו נמסרו לאקדמיה הרוסית למדעים. בשנת 1812 כבשו כוחותיו של נפולאון את ניאסוויז', אך האימפריה הרוסית שבה והשתלטה על העיר עוד באותה שנה.
במלחמת העולם הראשונה הייתה העיר כבושה לפרק זמן קצר בידי הקיסרות הגרמנית ולאחר המלחמה השתייכה לרפובליקה הבלרוסית העממית  שהתקיימה בין 1918 לינואר 1919. לאחר מכן הייתה בשטח הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית שבברית המועצות. לאחר המלחמה הפולנית-סובייטית בה עברה העיר בין פולין לברית המועצות, נותרה העיר בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה. עם פלישת ברית המועצות לפולין נכללה העיר בשטח בלרוס הקומוניסטית, לפי הסכם ריבנטרופ-מולוטוב. ביוני 1941 פלשה גרמניה הנאצית לבלרוס וכבשה את העיר, וב-1944 כבש את העיר הצבא האדום.

יהודי ניאסוויז'

בעיר כיהנו רבנים נודעים: האחים רבי יצחק ורבי יהודה אייזנשטט בני רבי מאיר אייזנשטט; רבי שמחה רפפורט, רבי שמואל אביגדור תוספאה, רבי ראובן לוין ורבי יהושע רבינוביץ, בנו של רבי אליהו מקאליש. בעיר נולד גם רבי יוסף דוב סולובייצ'יק, ראש ישיבת וולוז'ין ורבה של בריסק. סבו של רבי יוסף דוב, הרב משה כהנא, כיהן כרב העיר.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-3,400 יהודים מתוך כ-7,500 תושבים. לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא האדום בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב הגיעו לעיר כ-1000 פליטים יהודים.
כשבוע לאחר פלישת הגרמנים לברית המועצות בסוף יוני 1941 נכבשה העיר והחלה רדיפת היהודים בה. באוקטובר 1941 עשו הגרמנים סלקציה, רצחו בירי כ-4,000 מהיהודים שהיו בעיר, וסגרו בגטו את 600 הנותרים - בעלי מקצוע ובני משפחותיהם. בדצמבר 1941 התארגנה מחתרת בגטו. בין מנהיגיה היה שלום חולבסקי. ב-21 ביולי 1942 רוכזו תושבי הגטו לצורך רציחתם אך התקוממו ושרפו את בתי הגטו. כמעט כולם נהרגו בקרב. גם עשרות גרמנים וליטאים נהרגו ונפצעו. כ-25 יהודים הגיעו ליערות והפכו לפרטיזנים.