google/wiki40b huggingface dataset:
הנסיך הפרסי: חולות הזמן (סרט)

תקציר העלילה

עלילת הסרט אשר מתרחשת במאה השישית עוקבת אחר הרפתקאותיו של פרחח רחוב בשם דאסטאן (מגולם על ידי ג'ייק ג'ילנהול) אשר מתגורר בממלכת פרס. דאסטאן מואמץ על ידי המלך וגדל בביתו יחד עם שני הנסיכים האחרים, בניו הביולוגים של המלך. לאחר שדאסטאן מואשם ברצח המלך, הוא חובר לנסיכה טאמינה (מגולמת על ידי ג'מה ארטרטון) ובורח מאחיו הרודפים אחריו ומאויבים נוספים. יחד עמה השניים נאבקים בניזאם (מגולם על ידי בן קינגסלי), אחיו של המלך הנרצח, שחפץ בפגיון עתיק המכיל בתוכו את "חולות הזמן" (פגיון אשר מעניק לבעליו את היכולת לחזור אחורה בזמן לפרקי זמן קצרים ולשנות את העבר), שימוש לא מושכל בפגיון עלול לשחרר סופת חול שעלולה להחריב את העולם.

צילום

במרץ 2008 נבחר הבמאי מייק ניואל (הארי פוטר וגביע האש) לביים סרט המבוסס על משחק הווידאו "הנסיך הפרסי: חולות הזמן".
הצילומים החלו במרוקו ובלונדון ביולי 2008 והסרט נועד להיות הסרט הראשון בסדרת הסרטים של "הנסיך הפרסי".

ביקורות

הסרט זכה לביקורות מעורבות אבל הצליח בציבור. נחשב להצלחה בז'אנר הסרטים המבוססים על משחקי מחשב, ביחס לאחרים בתחום וזכה להצלחה רבה במיוחד בקופות כשהכניס ברחבי העולם 450 מיליון דולר.
לה מונה

היסטוריה

בשלושת העשורים האחרונים השיב לעצמו "לה מוניי" את מקומו בקרב בתי האופרה הראשונים במעלה באירופה, הודות למאמצים של רצף המנהלים, ז'ראר מורטייה וברנרד פוקורולה והמנהלים המוזיקליים סילוון קמברלינג ואנטוניו פאפאנו.
הבניין הנוכחי הוא התיאטרון השלישי באתר זה. החזית נבנתה בשנת 1818, עם שינויים מקיפים בשנים 1856 ו-1986. הפואיה והאולם נבנו בשנת 1856, אבל כמעט כל יסוד אחר בבניין הנוכחי חודש ושופץ באופן יסודי בשנות ה-80' של המאה ה-20.

התיאטרון של ג'ו-פאולו בומברדה, 1700 עד 1818

תיאטרון הקבע הציבורי הראשון למופעי אופרה של החצר ועיריית בריסל נבנה בין 1695 ל-1700 על ידי האדריכלים פאולו ופייטרו בצי, כחלק מתוכנית השיקום לאחר הפצצת בריסל. הוא נבנה על מגרש הבניין ששימש כמטבעה. שם האתר "לה מונה" (המטבעה) נשמר כשם התיאטרון במאות הבאות. על הקמת התיאטרון הורה מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, אז מושל ארצות השפלה ההבסבורגיות. הנסיך הבוחר הטיל על הגזבר שלו, ג'ו-פאולו בומברדה, את המשימה לממן את המיזם ולפקח עליו. התאריך המדויק של ההצגה הראשונה בשנת 1700 איננו ידוע.
משפט המספרים המצולעים

משפט המספרים המצולעים הוא משפט בתורת המספרים, הקובע שכל מספר שלם חיובי הוא סכום של לכל היותר s  מספרים מצולעים מסדר s. המספרים המצולעים מסדר s הם אלו שאפשר לכתוב בצורה . המשפט קרוי לעיתים על שמו של פרמה שקבע את נכונותו, אך מעולם לא פרסם לו הוכחה.
המקרה החשוב ביותר הוא s=4, המתייחס לכתיבת מספר כסכום של מספרים ריבועיים. את המקרה הזה הוכיח לגראנז' בשנת 1772, והוא נודע כמשפט ארבעת הריבועים. את המקרה s=3 הוכיח גאוס ב-10 ביולי 1796: מספר טבעי הוא סכום של לכל היותר 3 מספרים משולשיים, שהם מספרים מהצורה . את ההכללה ל-s כלשהו הוכיח קושי בשנת 1813.
אמורזט

סקירה כללית

היישוב נוסד בשנת 1928 כיישוב עובדים גדול. לאמורזט היסטוריה של יישוב יהודי - משנת 1929 עד 1939 שכנה ביישוב קהילה יהודית משגשגת וגדולה יחסית לאזור המזרח הרחוק הרוסי הלא מיושב שהיוותה הקהילה השנייה בגודלה במחוז היהודי האוטונומי לאחר הקהילה בעיר הבירה בירוביג'ן.
באמורזט קיימת קהילה יהודית. חברי הקהילה אינם דתיים אך מקיימים יחד טקסי קבלת שבת בהם נוהגים לשיר שירים ביידיש, לאכול מאכלים מן המטבח היהודי המסורתי ולהתדיין על התרבות היהודית. מייסדי הכפר היהודים עזבו אותו אך אחרים נשארו. חברי הקהילה היהודית באמורזט, בייחוד אלה שיש להם קרובי משפחה המתגוררים בישראל משתדלים להתחבר לשורשיהם וללמוד על התרבות והדת.
ריי בולג'ר

תולדות חייו

נולד למשפחה אירית-קתולית בדורצ'סטר, פרבר של בוסטון. כבר מגיל צעיר ביקש להיות אמן וודוויל. הוא התחיל את הקריירה שלו כרקדן בצמד סטנפורד ובולג'ר וב-1926 הופיע בתיאטרון פאלאס בניו יורק, היכל הוודוויל הגדול והמרכזי של התקופה. בשנות השלושים הופיע על בימות ברודוויי. ב-1930 נשא לאשה את גוונדולין ריקארד (Gwendolyn Rickard), לזוג לא היו ילדים.
ב-1936 הוחתם כשחקן קולנוע באולפני MGM. הוא הופיע בסרט זיגפלד הגדול בתפקיד עצמו ומיד לאחר מכן התבקש לגלם את איש הפח בסרט "הקוסם מארץ עוץ". בולג'ר סירב לתפקיד וביקש להבחן לתפקיד הדחליל, בו זכה לבסוף. לאחר מספר סרטים ב-MGM עבר בולג'ר ל-RKO.
במקביל לעבודה בסרטים הופיע בולג'ר כרקדן סטפס בניו יורק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס ל-USO (United Service Organizations), התגייסות פרטית של אזרחים לטובת המאמץ המלחמתי, והופיע בפני חיילים. כן הופיע במחזמר של יונייטד ארטיסטס "Stage Door Canteen"‏, הפקת בידור שנועדה בעיקר להפצה לחיילים.
בשנות החמישים עבד במקביל כשחקן במחזות זמר בברודוויי וכמגיש טלוויזיה. בברודוויי השתתף בהפקות מצליחות כגון Life Begins at 8:40, On Your Toes, By Jupiter, All American, ו- ?Where's Charley, עבור תפקידו במחזמר זה זכה בפרס טוני לשחקן ראשי במחזמר. בטלוויזיה הנחה כמה מתוכניות "שעת הקומדיה של קולגייט" ב-NBC ולאחריהן, בעונת 1954–1955 הנחה תוכנית אישית: "The Ray Bolger Show".
בהמשך הופיע בתפקידים קטנים בסרטים ובתוכניות טלוויזיה, בין היתר הופיע בתפקיד אורח בפרק של "בית קטן בערבה".
ב-1985 הופיע בקטע ריקוד בסרט "That's Dancing", יחד עם לייזה מינלי, בתה של כוכבת "הקוסם מארץ עוץ", ג'ודי גרלנד, במחווה לסרט זה.
נפטר מסרטן בלוס אנג'לס, ימים ספורים לאחר יום הולדתו ה-83.
משה אליקים בריעה הופשטיין

רבי מֹשֶׁה אֶלְיָקִים בְּרִיעָה הוֹפְּשְׁטֵיין (כונה גם "הבאר משה" על שם ספרו; נפטר י"ב באלול תקפ"ח, 1828). בנו של המגיד מקוז'ניץ, היה אדמו"ר חסידי, השני בשושלת קוז'ניץ.

ביוגרפיה

היה תלמידם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי זושא מאניפולי. נישא לביילא בתו של רבי יהודה לייב מאניפולי, בעל "אור הגנוז", ובזיווג שני לחיה שרה בתו של רבי אלעזר וייסבלום מליז'נסק, בנו של רבי אלימלך מליז'נסק. אחר פטירת אביו בי"ד בתשרי תקע"ה סירב למלא את מקומו, ורק לאחר ציוויו של החוזה מלובלין התמנה לתפקיד.
לאחר פטירתו נסעו רוב חסידיו לאחיינו רבי חיים מאיר יחיאל ממוגלניצא (השרף ממוגלינצא) ורק לאחר פטירתו בשנת תר"ט (1849). חזרה ההנהגה לבנו רבי אלעזר הופשטיין.
חיבר ספרים רבים, בהם "באר משה", "דעת משה", "קהלת משה", "בינת משה", "מטה משה", "פרקי משה", "תפילה למשה", "ויחל משה". בספריו הרבה להביא מתורת רבותיו.
בריטיש איירווייז

תולדות החברה

בסוף מרץ 1924, התאחדו מספר חברות תעופה וותיקות בבריטניה לחברה אחת בשם "אימפיריאל איירווייז". בינתיים החלו מספר חברות תעופה קטנות לטוס. בשנת 1935 התחברו כל החברות האלו לחברה אחת - בריטיש איירוויז. בשנת 1939 הלאימה הממשלה הבריטית את שתי החברות ומיזגה אותם תחת השם BOAC שכללה מספר חטיבות נפרדות. בשנת 1972 אוחדו כל החטיבות לחברה אחת בשם בריטיש איירוויז. לאחר האיחוד החברה קנתה את מטוסי הקונקורד.
ב-8 באפריל 2010 הודיעו בריטיש איירווייז ואיבריה על כוונתן להתמזג עד סוף השנה.

פעילות החברה במזרח התיכון

החברה מפעילה 3 טיסות יומיות בין לונדון לתל אביב.
טיסות הבוקר מבוצעות במטוסי בואינג 777-300ER וטיסה אחת במטוס 787-8 . טיסות הצהריים מבוצעות במטוסי בואינג 777-200ER ואיירבוס A321.
ב-23 באוגוסט 2018 הודיעה החברה כי תפסיק את טיסותיה לאיראן עקב הסנקציות שהטילה ארצות הברית על איראן.
החל מ-27 במרץ 2018, מפעילה 21 טיסות שבועיות בקו לונדון-תל אביב בעונות הקיץ.
ב-20 ביוני 2019 הודיעה בריטיש איירווייז על השעיית טיסותיה לקהיר למשך שבעה ימים לצורך "הערכה ביטחונית".
החל מדצמבר 2019 תחל החברה להפעיל חלק מהטיסות במטוס האיירבוס A350-1000.
מודעת אבל

מודעת אבל היא מודעה המודיעה על מותו של אדם או על השתתפות בצער האבלים, או מודעה המודיעה על אזכרה למנוח. 
מודעת אבל המודיעה על מותו של אדם וסדרי הלווייתו מתפרסמת על ידי משפחתו של המנוח סמוך למותו. מודעה זו נתלית בדרך כלל סמוך לביתו של המנוח, במקום עבודתו ובמקומות נוספים שבהם פעל, וכן סמוך לבית האבלים. פעמים רבות מתפרסמת מודעת האבל גם בעיתונות היומית, ומתחילת המאה ה-21 מתפרסמות מודעות כאלה גם באינטרנט. מטרתה העיקרית של מודעה זו היא לזמן את מוקירי זכרו של המנוח להלווייתו. מודעת האבל משקפת במידה מסוימת את עושרו של המנוח (או עושרם של האבלים). רוחב שגרתי של מודעת אבל בעיתונות בישראל הוא שני טורים, אך מודעה העוסקת בפטירתו של אדם עשיר עשויה להשתרע על-פני טורים רבים יותר.
לעיתים מפרסמים מוקירי זכרו של המנוח מודעת אבל המביעה אבלות והשתתפות בצער המשפחה. ככל שהמנוח מפורסם יותר, כך מתפרסמות מודעות רבות יותר מסוג זה. מקומות עבודה רבים נוהגים, כדבר שבשגרה, לפרסם מודעות אבל על פטירתו של עובד, ומודעות השתתפות בצערו של עובד שנפטר לו קרוב המחייב אבלות. בעקבות פיגוע טרור מפרסמת ממשלת ישראל מודעת אבל ובה שמות כל הנספים בפיגוע. 
למודעות האבל מבנה ונוסח שבלוניים, שממעטים לחרוג ממנו. צורתה של מודעת האבל היא מלבן, שרוחבו גדול מגובהו. במודעות אבל שמפרסם צה"ל בעקבות נפילתו של חייל, גובה המודעה גדול מרוחבה. סגנונן של מודעות האבל בחברה החרדית שונה במידה ניכרת מזה של המודעות בשאר חלקי החברה בישראל. 
מודעת אבל מתפרסמת, בדרך כלל על ידי המשפחה, גם כדי להודיע על אזכרה למנוח, ביום השנה למותו. 
מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 נהוג לכלול בתחתית מודעת האבל מידע לגבי מיקום השבעה, ולעיתים גם השעות שבהן יושבים שבעה.
אמנדה הסר

חיים וקריירה

הסר נולדה בדוליסטאון, פנסילבניה. אחרי שקיבלה תואר בכלכלה ובמימון מבנטלי קולג' ב-1993, היא למדה בישול באירופה. בעזרת מלגה מ-Les Dames d'Escoffier, היא עבדה במאפיות ומסעדות, בגרמניה, שווייץ, איטליה וצרפת.
היא שהתה שנתיים בצרפת, שם עבדה אצל אן וילאן, המייסדת של בית הספר "אקול דה קוואזין לה וארן". במהלך תקופה זו החלה הסר לפרסם בעתונים ובכתבי עת, בכללם הוושינגטון פוסט.
אחרי שסיימה את ספרה הראשון, ב-1997, נשכרה הסר ככתבת אוכל על ידי הניו יורק טיימס. היא כתבה על השפעתה של רשת קוסטקו על תעשיית היין. היא חשפה את הפוליטיקה שעומדת מאחורי הגרין מרקט בעיר ניו יורק. היא הייתה הכתבת הראשונה שכתבה עבור כלי תקשורת מרכזי אודות פראן אדריה ומסעדת "אל בולי" בספרד.
בראשית הקריירה שלה בעתון, היא כתבה סיפור שנוי במחלוקת שבו היא בחנה את הדעיכה בפופולריות של השף אמריל לגאסי.
הסר עבדה בעתון The New York Times Magazine עד לרכישת העתון במרץ 2008. בשנת 2004 שימשה למשך תקופה קצרה כמבקרת המסעדות של העיתון. הטור שלה "Recipe Redux" הופיע בניו יורק טיימס עד ל-27 בפברואר 2011.
בספרה של ג'ולי פאוול, "ג'ולי וג'וליה", יש פרק על הסר והיא מופיעה בתפקיד עצמה בעיבוד לסרט.
הסר מתגוררת בברוקלין הייטס, ביחד עם בעלה, טאד פרנד, עתונאי בניו יורקר ושני ילדיהם.

פרסים

הסר זכתה בפרסים מטעם האיגוד הבינלאומי למקצועות הקולינריה, על כתיבה ספרותית בענייני אוכל, עבור שניים מספריה: The Cook and the Gardener ו-Cooking for Mr. Latte: A Food Lover's Courtship, with Recipes.
מועצת המלוכה של קנדה

מועצת המלך של קנדה או מועצת המלכה של קנדה (באנגלית: King's Privy Council for Canada או Queen's Privy Council for Canada, בצרפתית: Conseil privé de la Reine pour le Canada) ובקיצור QPC או CPR, היא גוף של יועצים, שתפקידם לייעץ למונרך הקנדי. חברי המועצה ממונים על ידי המושל הכללי של קנדה לכל ימי חייהם, כאשר המועמדים לתפקיד מוצעים למושל הכללי על ידי ראש ממשלת קנדה.

היסטוריה

מועצת המלוכה הוקמה בהתאם לחוק החוקה, צפון אמריקה הבריטית משנת 1867 - על פי מועצת המלוכה של הממלכה המאוחדת. הממלכה המאוחדת וקנדה הן שתי ממלכות חבר העמים הבריטי היחידות בהן פועלת מועצת מלכה.
מועצת המלכה התכנסה בפועל רק פעמיים בנוכחות אליזבת השנייה מלכת קנדה: באוטווה בשנת 1957 ובהליפקס בשנת 1959.

סמכויות

תפקיד מועצת המלוכה לייעץ למונרך הקנדי (כיום, המלכה אליזבת השנייה), וכן לממשלת קנדה.
כמו כן תפקיד המועצה הוא לבחור את המונרך הבא לאחר מותו של המונרך הקודם, ולתת אישור לנישואי המונרך (לאחרונה ניתן אישור מסוג זה ב-27 במרץ 1981 לרגל נישואי צ'ארלס, נסיך ויילס עם הנסיכה דיאנה - באותה עת נכחו בין 12 חברי המועצה: נשיאת בית המשפט העליון של קנדה בורה לסקין אשר שימשה כיושבת ראש המועצה, ראש ממשלת קנדה פייר טרודו, מספר שרים, ראש המפלגה הדמוקרטית החדשה סטנלי נולס וראש המפלגה הפרוגרסיבית קונסרבטיבית של קנדה אלוין האמילטון; לרגלי נישואי צ'ארלס לקמילה פארקר בולס לא נדרשה התכנסות של המועצה מאחר שמדובר בנישואים אשר אין להם השפעה על סדר ההורשה בשל גילה של בוולס, ולאור העובדה שלא יוולדו לה ילדים).

חברות

במועצת המלוכה חברים כל השרים שמכהנים וכיהנו בעבר בממשלת קנדה, וכן כל נשיאי בית המשפט העליון של קנדה (הנשיא המכהן ונשיאים קודמים), המושל הכללי של קנדה, ומי שכיהן בתפקיד זה בעבר. כמו כן חברים במועצה מנהיג האופוזיציה וכן לעיתים חברים בישיבות מסוימות של המועצה גם ראשי מפלגות אופוזיציה נוספות.
לעיתים מתקבלים לישיבות מסוימות חברים נוספים, המושבעים כחברי המועצה לצורך אותה ישיבה.

שבועת תפקיד

הממונה לתפקיד חבר המועצה נשבע:
אני [שם], נשבע (/מצהיר) ברצינות ובכבוד שאהיה באמת ובאמונה משרת של הוד מעלתה המלכה אליזבת השנייה, כחבר מועצת המלכה של קנדה. אני, בכל נושא שיטופל, יידון או יוכרע במועצת המלכה, אפעל בנאמנות, בכנות ובאמת, ואומר את מחשבותי ואת דעתי. אני אשמור בסוד את כל הנושאים שידונו בפני המועצה ויגולו לי במסגרת המועצה. ובכלל, בכל דבר ועניין אפעל כמשרת נאמן ואמיתי של הוד מלכותה
— שבועות רשמיות ותרגום לעברית

מינויי כבוד

מספר פעמים מונו חברים למועצת המלכה כתואר של כבוד. כך למשל ראשי ממשלת פרובינציות קנדה מונו למועצה לרגל חגיגות ה-100 לקונפדרציה הקנדית בשנת 1967, ולרגל קבלת חוקת קנדה בשנת 1982.
בשנת 1992, לרגל יום העצמאות ה-125 של קנדה מינה המושל הכללי של קנדה רומאו לבלן 18 חברי מועצה כתוארי כבוד, ובהם ראש הממשלה לשעבר של אונטריו דייוויד פיטרסון, שחקן ההוקי קרח לשעבר מוריס ריצ'רד, ואיש העסקים קונרד בלק.

קוורום

הקוורום של התכנסות המועצה הוא ארבעה חברים (כלומר די בהתכנסות של ארבעה חברים כדי להכריע החלטות בעלות תוקף מחייב).
מצר ברינג

מֵצַר בֶּרִינְג (באנגלית: Bering Strait; ברוסית: Берингов пролив) הוא מצר ים המפריד בין כף דז'נייב שבסיביר בנקודה המזרחית ביותר ביבשת אסיה, לבין כף הנסיך מוויילס באלסקה, הנקודה המערבית ביותר באמריקה הצפונית. 
המצר קרוי על שמו של ויטוס ברינג, ספן דני שפעל בשירות רוסיה וחצה את המצר בשנת 1728.
המצר מקשר בין ים ברינג שבצפון האוקיינוס השקט, לבין ים צ'וקצ'י שבדרום אוקיינוס הקרח הצפוני. רוחבו כ-85 ק"מ, עומקו נע בין 30 ל-50 מטר ובדיוק במרכזו שוכנים איי דיומד. המצר קפוא במשך מרבית חודשי השנה (מאוקטובר ועד יוני). 
בעבר הועלו הצעות לבניית גשר או לחפירת מנהרה לרוחב מצר ברינג, כדי לאפשר מעבר יבשתי בין אמריקה לבין אסיה, אולם בשלב זה המדינות מעכבות את הפרויקט.

היסטוריה

במהלך תור הפלייסטוקן (2.5 מיליון עד 11,000 שנים לפני זמננו) מפלס הים העולמי היה נתון לתנודות חריפות. בתקופת קרח הים היה נמוך ובתקופה בין-קרחונית המפלס עלה. היות שמצר ברינג הוא ים רדוד יחסית כיום, נראה שבתקופות הקרח הוא שימש כגשר יבשתי בין אסיה לאמריקה, דרכו עברו בעלי חיים ואנשים. כף הנסיך מוויילס נחשב לשריד של אותו גשר יבשתי. בשלהי התקופה הפלאוליתית העליונה ולקראת סוף עידן הקרח האחרון, לפני כ-14,000 שנה, קבוצות של ציידים-לקטים מצפון-מזרח אסיה, אבותיהם של האינדיאנים, חצו את הגשר היבשתי הזה ואכלסו את אמריקה הצפונית והדרומית, שהיו לא מיושבות בידי אדם עד אז.

גאוגרפיה והתיישבות

במצר ברינג שוכנת קבוצת איי דיומד. שני האיים הידועים שבה הם דיומד הגדול ודיומד הקטן. דיומד הגדול נמצא בשטח רוסיה. בעבר חיו בו תושבים, אולם הם הועברו על ידי המשטר הסובייטי כדי למנוע קשר עם זרים, וכיום יש במקום רק מחנה צבאי. דיומד הקטן שייך לארצות הברית, וההתיישבות היחידה בו היא בעיר המכונה "העיר של דיומד".
מספר קילומטרים מפרידים בין שני האיים, וביניהם עובר קו התאריך הבינלאומי. כתוצאה מכך התאריך בשני האיים שונה ביום אחד.

חצייה

ביולי 1989 חצתה משלחת בריטית את המצר בסירות קיאקים מאלסקה לסיביר. בשנת 1998 חצו הרוסי דמטרי שפארו ובנו מטאווי את המצר הקפוא בגלישת סקי. במרץ 2006 חצו את המצר הקפוא המטייל ההרפתקן הבריטי קרל בושבי והאמריקאי דימיטרי קייפר בהליכה רגלית במשך 15 יום, אולם הם נעצרו בגבול רוסיה על כניסה בלתי חוקית למדינה.
פטר קורנליוס

חייו

קורנליוס ניגן בכינור וחיבר לידר מגיל צעיר. בשנת 1841 החל ללמוד הלחנה אצל היינריך אסר. בין השנים 1844 ל-1852 התגורר בברלין, אצל דודו, הצייר פטר פון קורנליוס ובתקופה זו פגש דמויות ידועות-שם כמו אלכסנדר פון הומבולדט, האחים גרים, פרידריך ריקרט ופליקס מנדלסון. במהלך שנותיו האחרונות בברלין, כתב קורנליוס ביקורת מוזיקה לכמה כתבי עת ברלינאים חשובים וקשר ידידות עם יוזף פון אייכנדורף, פאול הייזה והנס פון בילוב.
יצירותיו הראשונות הבשלות של קורנליוס (כולל האופרה "הספר מבגדד") חוברו בעת שהייתו הקצרה בויימאר (1852-1858). מקום מגוריו הבא היה בווינה, שם נשאר חמש שנים. בווינה החלו קשרי הידידות של קורנליוס עם ריכרד וגנר. לבקשת וגנר עבר קורנליוס למינכן בשנת 1864 ושם נשא לבסוף אישה והוליד ארבעה ילדים. 
על אף ידידותו עם וגנר ועם פראנץ ליסט, קשריו עם אסכולת ההלחנה הגרמנית החדשה, כפי שכונתה, לא התנהלו על מי מנוחות. הוא לא נוכח בהצגת הבכורה של טריסטן ואיזולדה עם פון בילוב ווגנר, וכתירוץ להיעדרו השתמש בבכורה של האופרה שלו עצמו, "אל סיד". המיזם האופראי השלישי והאחרון שלו, "גונלד", המבוסס על האדות (קובצי שירים ואגדות איסלנדיים) הנורדיות, נשאר לא גמור בגלל מותו (מסוכרת).

יצירות

מכלול יצירותיו של קורנליוס קטן יחסית ומקיף בעיקר לידר (בסביבות 100), דואטים (23) ויצירות כוראליות (רבות למקהלת גברים). רבות מן היצירות הווקאליות הללו (וכל שלוש האופרות שלו) נכתבו לטקסטים של קורנליוס עצמו. כמו כן כתב מספר קטן של יצירות לפסנתר סולו, ביניהן סונאטה לפסנתר (1848).
צ'י

צ'י (סינית מסורתית: 氣 ; סינית מפושטת: 气; תעתיק פין-יין qì ; תעתיק וייד-ג'יילס: ch'i), על פי מסורות המזרח הרחוק, הוא "אנרגיית" החיים, המכונה בסנסקריט בשם "פראנה", וביפנית, "קי". לפי תפישות שונות במזרח, הצ'י הוא הכוח המאפשר את החיים, הוא זה שבזכותו מתקיימים היצורים והצמחים והוא גורם להתרבות, להשתנות, לתנועה, לתזונה ולשינה. ניתן למצוא דמיון בין הצ'י למושג הנפש בתורת הקבלה הלוריאנית ובפילוסופיה היהודית אם כי הדמיון אינו מושלם. הצ'י הוא מונח הקיים בתורות המזרח הרחוק, באמנויות לחימה, ברפואה הסינית וברפואה המשלימה השואבת ממנה ובדתות המזרח הרחוק.
אין כל הוכחה לקיומו של הצ'י. הרפואה הקונבנציונלית והמדע אינם מקבלים את הסברות אודות קיומו.
ברוך טולידאנו

ביוגרפיה

נולד בכפר פקיעין שבגליל העליון ב-24 בספטמבר 1883 (כ"ב באלול ה'תרמ"ג) למרים רימו (לבית סיסו) ולרב יהודה טולידאנו שעלה לישראל ממקנס שבמרוקו בשנת 1863 (ה'תרכ"ג), בן למשפחת רבנים שמוצאה בספרד. בילדותו התחנך בטבריה אצל הרב יצחק הכהן, ובהמשך אצל הרב משה מאיר חי אליקים, ובמקביל למד בישיבה שניהל אביו.
כבר בצעירותו החל להתעניין בחכמת ישראל, וכתב מאמרים בנושאי ספרות ויהדות בהמליץ, בדואר היום, בהארץ ובשנתון "ירושלים" מאת הרב אברהם משה לונץ ועוד.
בשנת 1902 (ה'תרס"ב) נישא לחנה בת הרב יוסף דוד אבולעפיה, ויחד נולדו להם שבעה ילדים, כשיהודה, הקטן מביניהם, נהרג במלחמת העצמאות באשדוד.
בשנת 1906 (ה'תרס"ו) הדפיס את פירוש מסכת כלה רבתי מאת הרב אברהם בן נתן מכתב יד ישן, לצד הקדמה וחשיפת תולדות חייו שהיו לוטים בערפל עד אז, וזכה לשבחים רבים מצד רבנים והיסטוריונים בני התקופה.
לפני מלחמת העולם הראשונה החל לשמש כמורה בפקיעין מטעם וועד "חובבי ציון" באודסה. בתקופה זו עורר את הוועד ונציגיו בישראל לרכוש את הכפר הערבי סמיע, אך לאחר דיונים ומשא ומתן ארוך, לא יצאה משום מה התוכנית אל הפועל.
בשל נתינותו הצרפתית, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה קיבל פקודה מטעם השלטונות הצבאיים לגלות עם משפחתו מישראל לקורסיקה. לאחר שאיחר להגיע לאוניה שיצאה מביירות לקורסיקה, נסע עם רעייתו ושלושת ילדיו לחלב שבסוריה, שם התרכזו גולים יהודים רבים. בתקופת שהותו שם שימש כנציג מטעם הגולים אל מול ראשי הקהילה היהודית בעיר. בשנת 1916 (ה'תרע"ו) ניתן צו מטעם הצבא הטורקי לגייס לשורותיו את נתיני צרפת מאלג'יריה. בעקבות גיוס גולים שמוצאם מאלג'יריה לצבא, פעל בהצלחה במאמץ רב יחד עם איש הציבור המקומי משה ששון לביטול הגיוס.
לאחר כיבוש הבריטים ותחילת שלטון המנדט בישראל חזר לטבריה, שם מונה לשמש כחבר הרבנות הספרדית וכמזכיר העדה, ובלט בפעילותו הציבורית בעיר.
היה שותף לחלק מממצאיו ופעילויותיו של אחיו, הרב יעקב משה טולידאנו, ויחד פעלו לרכישת קרקע בטבריה בת 70 דונמים עליה הוקמה שכונת הרמב"ם (מימוניה). בהמשך אף פעלו לחידוש מתחם ומצבת קברו של הרמב"ם. בדמשק שבסוריה גילו יחד את כתב היד של פירוש המשנה לרמב"ם בשפה הערבית, ובהמשך תרגמו הרב ברוך לעברית.
נודע בהתנגדותו התקיפה להשערת הרב אהרן קמינקא בנוגע לפרסום דעתו שקבר הרמב"ם נמצא במצרים, בייחוד לאחר שמצא את קברו של דוד הנגיד נכד הרמב"ם בסמוך למתחם הקבר של סבו. כן פרסם לראשונה הוכחות לקיומו של חיבור "מחזיק הבדק" מאת הרב אברהם בן נתן, כשהסתמך בין היתר על הציטוטים הלקוחים ממנו שנכתבו בספר "עץ חיים".
הלך לעולמו בתל אביב ב-9 באוקטובר 1969 (ז' בחשוון ה'תש"ל) ונקבר בירושלים.
בנו הוא שמואל טולידאנו, ונכדו הוא אהוד טולידאנו.
אוטו ולס

ביוגרפיה

בשנת 1919 יצא ולס נגד הטענות שגרמניה הייתה אשמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. 
ולס נבחר בשנת 1923 לחבר הנהלה של האינטרנציונל הסוציאליסטי.

התנגדותו לנאצים

ב-23 במרץ 1933 היה ולס היחיד בין חברי הרייכסטאג שיצא בגלוי כנגד חוק ההסמכה שהגה אדולף היטלר על מנת ליתן הכשר חוקי לשלטונו הרודני. החוק התיימר להעביר את סמכות החקיקה מן הרייכסטאג לממשלת הרייך בראשותו של היטלר לתקופה של ארבע שנים, ובכך להעניק להיטלר סמכויות דיקטטוריות בלתי מוגבלות.
בהצבעה שהתקיימה באותו היום, בבית האופרה קרול בברלין (שכן הרייכסטאג עצמו נשרף מספר ימים קודם לכן, שריפה שהיוותה את התירוץ להעלאת החוק לדיון), גילה ולס אומץ לב אישי, כאשר על אף נוכחותם הבריונית של אנשי ה-SA לבושי החולצות החומות, והנציגים הנאצים ששרקו והריעו בעת נאומו, נשא נאום נוקב בו הצביע על הסכנה הטמונה בחוק שעלה לדיון. רבים מחבריו של ולס, עשרים ושישה חברי הרייכסטג מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית כבר נעצרו, וולס עצמו יכל לצפות כי הוא עצמו ייעצר עוד בטרם יחל נאומו.
ולס אמר בין היתר:
"בשעה היסטורית זו, אנו הסוציאל-דמוקרטים הגרמנים, נשבעים אמונים לעקרונות ההומאניות והצדק, לחירות ולסוציאליזם. אף חוק הסמכה אינו יכול להעניק את הסמכות להרוס רעיונות נצחיים, שאינם ניתנים להשמדה... מרדיפות חדשות אלו יכולה הסוציאל-דמוקרטיה הגרמנית לשאוב כוחות מחודשים. אנו שולחים את ברכותינו למדוכאים ולנרדפים. אנו מברכים את חברינו ברייך. עמידתם האיתנה ונאמנותם ראויים להערצה. האומץ בו הם שומרים על אמונותיהם וביטחונם שאינו ניתן לשבירה מבטיחים לנו עתיד בהיר יותר".
בהביטו ישירות אל היטלר, הצהיר ולס - "אתה יכול לקחת את חיינו ואת חירותנו, אך לא את כבודנו". מילותיו הבאות - "אנו חסרי מגן, אך לא חסרי כבוד", "Wir sind wehrlos aber nicht ehrlos.", הפכו לציטטה ידועה.
כל 94 חברי ה-SPD ברייכסטאג הצביעו כנגד החוק, אך כל שאר חברי הרייכסטאג שנכחו בדיון (רבים נעצרו, הושלכו למחנות ריכוז, והתייצבותם להצבעה נמנעה בדרכים אחרות) הצביעו בעד. העברת חוק ההסמכה סימנה את סופו של המשטר הפרלמנטרי הדמוקרטי בגרמניה, והעניקה בסיס חוקי לשלטונו הדיקטטורי של היטלר. לאחר מספר שבועות אסר היטלר על קיום ה-SPD, ומפלגות פוליטיות אחרות בגרמניה, ולבסוף הכריז כי המפלגה הנאצית היא המפלגה החוקית היחידה בגרמניה.
ולס יצא לגלות עוד בטרם הוכרז כי פעילות ה-SPD אינה חוקית. הוא הקים את מרכז המפלגה בתחילה בחבל הסאאר, אשר היה תחת שליטה של חבר הלאומים, ולאחר שגרמניה החזירה לעצמה את השליטה בחבל, יצא לפראג ולאחר מכן לפריז, שם מת בשנת 1939.
צ'יהרו שיוטה

יצירתה

עבודותיה של שיוטה מקשרות היבטים שונים של מיצגים ופרקטיקות מיצב. היא ידועה בעיקר ברשתות החוטים או בצינורות, המשתרעים על פני החדר, והיא מקשרת בין רשתות מופשטות לבין חפצים יומיומיים קונקרטיים כגון מפתחות, חלונות, שמלות, נעליים, סירות ומזוודות. מלבד המיצבים, היא משתפת פעולה לעיתים קרובות עם כוריאוגרפים ומלחינים כמו טושו הוסוקאווה, סשה וולץ וסטפן גולדמן לפרויקטים של אופרה, מוזיקה ומחול.
PID

מכשיר ה- PID לגילוי תרכובות אורגניות נדיפות:
PID, גלאי פוטויוניזציה (Photoionization detector) הוא מכשיר שבאמצעותו ניתן לגלות תרכובות אורגניות נדיפות מסוימות. מכשיר זה בעל גלאי המאפשר למדוד גזים ותרכובות אורגניות נדיפות בריכוזים של מתחת ל- ppb (parts per billion) עד ל-10,000 ppm (parts per million). גלאי זה זול והשימוש בו יעיל לשם ניתוח גזים ואדים רבים. אחד מיתרונותיו הוא יכולתו לייצר קריאות מידיות ולפעול ללא הרף.

עקרון הפעולה

היישום הראשוני של הגלאי היה באמצעות גילוי יונים על ידי כרומטוגרפיית גזים. פוטונים בעלי אנרגיה גבוהה, בדרך כלל בטווח העל סגולי (UV) שוברים את המולקולות ליונים טעונים חיובית. כאשר התרכובות נשטפות מקולונת כרומטוגרפיית הגז הן מופגזות על ידי פוטונים בעלי רמת אנרגיה גבוהה. בצורה כזאת הן מתייננות על ידי ספיגה של אנרגיה על סגולית גבוהה. האור העל סגולי מעורר אותן וכתוצאה מכך ישנו איבוד זמני של אלקטרונים במולקולות. בצורה כזאת ישנה יצירה של יונים טעונים חיובית. הגזים נהפכים להיות טעונים חשמלית והיונים יוצרים זרם חשמלי אשר מהווה פלט בצורת סיגנל בגלאי. ככל שהריכוז של הרכיב גדול יותר, כך נוצרים יותר יונים, דבר המתבטא בזרם חזק יותר. 
הזרם עצמו מוגבר ומוצג על גבי מד הזרם. מניחים לרוב שהיונים עוברים תהליך של חיבור מחדש לאחר המעבר לגלאי (כדי ליצור את המולקולות המקוריות). אולם, מנה קטנה של אנליטיים הנשאים באוויר נשארים מיוננים (השפעתם זניחה מאוד).

יישום השיטה

הגלאים בעלי תחומי אורכי גל רחבים ואינם סלקטיביים (בשל יכולתם ליינן כמעט כל דבר עם אנרגיית יינון השווה או הפחותה מהפלט של המנורה). מכשיר ה- PID סלקטיבי בצורה גבוהה כאשר הוא משולב עם טכניקת כרומטוגרפיה או כאשר הוא מחובר לצינור (כמו למשל צינור ייחודי לבנזן). מכשיר זה יגלה רק תרכובות בעלות אנרגיית יינון זהה או נמוכה מאנרגיית הפוטונים הנוצרת על ידי נורת ה-PID המצויה בגלאי. מכשיר זה בדרך כלל מכויל על ידי איזובוטינל. 
PID אינו צורך או הורס את הרכיבים אשר הוא מגלה. סיגנל ה-PID יכול להיות מדוכא כאשר מתבצעים מדידות בסביבות בעלי לחות גבוהה, או במקרה בו התרכובת מופיעה בריכוז מאוד גבוה. החלשות עוצמת האור מתרחשת בשל היכולת של תרכובות מסוימות (כמו מים – בעלי פוטנציאל יינון גבוה) לספוג את הפוטונים הנפלטים על ידי נורת העל סגולי ללא הובלה ליצירת זרם היוני.

שימוש ב-PID בדיגום קרקע

מכשיר זה משמש גם לדיגום קרקע (סקרי קרקע, דיגום מוודא ועוד) לשם אינדיקציה ראשונית להמצאות זיהום אורגני. אמנם לערכי המדידה של ה- PID אין משמעות רגולטורית, אך כאשר מתקבלים ערכים הגבוהים מ-20 ppm זה מעיד על חשד לזיהום, ודוגמאות מקרקע זו תשלחנה לבדיקות מעמיקות יותר. חשוב לציין שערך הנמוך מהמספר שצוין לא מעיד על אי המצאות זיהום בקרקע. על כן יש להשתמש בכל החושים השונים (ויזואלית - צבע, ריח, מרקם ועוד) כדי לאפיין את אותה קרקע ולקבוע את ייעודה.