google/wiki40b huggingface dataset:
אג'יאן איירליינס

תולדות החברה

אג'יאן איירליינס נוסדה בשנת 1987, כחברה לביצוע טיסות VIP, טיסות עסקים, וטיסות אמבולנס. במאי 1999 החלה אג'יאן איירליינס לבצע טיסות נוסעים סדירות בין אתונה לסלוניקי והרקליון כשהיא משתמשת במטוסי RJ-100.
בשנת 2005 חתמה החברה על הסכם שותפות עם לופטהנזה. שיתוף זה כולל שימוש של אג'יאן איירליינס במועדון הנוסע המתמיד Miles & More וכן כל טיסות אג'יאן מבוצעות בשותפות קוד עם לופטהנזה.
בשנת 2014, רכשה החברה את חברת התעופה אולימפיק אייר. הרכישה עוכבה זמן רב על ידי הרשויות האירופאיות בשל החשש מחוסר תחרותיות בשוק התעופה היווני. כיום אולימפיק אייר ממשיכה לפעול באופן עצמאי והיא מפעילה רשת ענפה של קווים פנימיים ביוון וכן קו ללרנקה בקפריסין.

פעילות החברה בישראל

נכון לדצמבר 2018, מפעילה החברה 14 טיסות שבועיות סדירות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס באתונה. קו סדיר נוסף של החברה הוא בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה המופעל בתדירות של 10 טיסות שבועיות.
בנוסף, מפעילה החברה טיסות שכר רבות מדי שבוע בין נמל התעופה בין גוריון ליעדים שונים ביוון (רודוס, הרקליון, קוס, מיקונוס, סלוניקי, סנטוריני).
קרוטונה (כדורגל)

היסטוריה

המועדון הראשון מקרוטונה, "מילון קרוטונה" הוקם בשנת 1910. המועדון שיחק בליגות האזוריות, ובשיאו השתתף בליגה השלישית שנקראה באותה תקופה "פרימה דיוויסיון" (כיום ליגה פרו). המועדון התקיים עד למלחמת העולם השנייה, כשלאחריה הוקם המועדון החלופי שנקרא "יוניון ספורטיבה קרוטונה", אשר היווה המשך ישיר לקודמו. המועדון החדש שיחק במשך שבע עונות בסרייה ג', הליגה השלישית. בעונת 1962/1963 המועדון ירד לסרייה ד', אך חזר לאחר עונה אחת בלבד לליגה השלישית. במשך 14 השנים הבאות המועדון שיחק בסרייה ג', כאשר בעונת 1976/1977 רשם את עונת השיא שלו כאשר סיים במקום השלישי - אחד מתחת לבארי שקודמה לליגה השנייה. בשנת 1978 מבנה הליגות באיטליה אורגן מחדש, וסרייה ג' חולקה לשתי ליגות - סריה ג'1 וסרייה ג'2, אשר היוו את הדרג השלישי והרביעי במבנה הליגות באיטליה, בהתאמה. קרוטונה ירדה לסרייה ג'2, ופשטה את הרגל שנה אחת מאוחר יותר. 
את יוניון ספורטיבה קרוטונה החליפה הקבוצה החדשה "ארגון ספורטיבי קרוטונה", שהחלה לשחק במסגרת הליגה החובבנית "פרימה קטגוריה", שהייתה אז הדרג השמיני של הליגות במדינה. הקבוצה החדשה התקדמה במעלה הליגות במהירות תוך שהיא רושמת עלייה של 4 ליגות תוך 5 שנים. בעונת 1984/1985 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לסרייה ג'2, אך שרדה שם רק עונה אחת, וכבר בתום עונת 1985/1986 שבה הקבוצה לליגה החמישית. בעונה הבאה שמה של הקבוצה שונה ל"קרוטון קלצ'ו" והיא שבה לסרייה ג'2, בה נשארה עד שנת 1991. בשנה זו פשטה הקבוצה החדשה אף היא את הרגל, וכתוצאה מכך הוקמה הקבוצה תחת שמה הנוכחי: "מועדון הכדורגל קרוטונה". הקבוצה הטרייה החלה את דרכה בליגה השביעית, וקודמה במהרה במעלה הליגות עד שהגיעה לסרייה ג'1 - לראשונה בתולדות המועדון על כל גלגוליו.
בשנת 2000, הקבוצה העפילה לראשונה בהיסטוריה לסרייה ב', בה נשארה רק עונה אחת. בסוף אותה עונה נאלצה לשוב לליגה השלישית לעונה נוספת, שבסופה העפילה שוב לסרייה ב'. במשך העשור הבא הקבוצה התנדנדה בין הליגה השנייה לשלישית, עד שביססה את מקומה בליגה השנייה בתחילת העשור השני של המאה. בסיום עונת 2010/2011 הקבוצה סיימה במקום ה-11 בסרייה ב'. גם את עונת 2011/2012 סיימה הקבוצה במקום ה-11, דבר שביסס את היותה של קרוטונה הקבוצה החזקה ביותר במחוז קלבריה במקומה של רג'ינה קלצ'ו הדועכת. את עונת 2013/2014 התחילה הקבוצה בצורה טובה ואף הייתה כמעט עד סוף העונה במקום השלישי, אך, בגלל שהפסידה את משחקה האחרון קרוטונה סיימה את העונה במקום השישי בלבד - המוביל לפלייאוף העלייה בו הפסידה לבארי ונשארה בסרייה ב'. בניגוד לעונותיה הקודמות של הקבוצה, עונת 2014/2015 נפתחה בצורה רע והקבוצה הדרדרה עד המקום האחד לפני האחרון. במחצית השנייה של העונה הקבוצה השתפרה ועלתה מספר מקומות, אך לא יצאה מסכנת ירידה עד סוף העונה ונאלצה להתמודד בפלייאוף ההישארות בו ניצחה ונשארה בליגה. 
עונת 2015/2016 הייתה עונת השיא בתולדות הקבוצה כאשר הגיעה עד לסיבוב הרביעי של הגביע ונעצרה רק על ידי מילאן. בהמשך העונה הקבוצה הייתה בצמרת הליגה וסיימה את העונה במקום השני - במרחק נקודה מהאלופה קליארי. בעקבות מיקומה בצמרת, קרוטונה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה באיטליה בה היא משחקת במהלך עונת 2016/2017.
דרלינגהרסט

גאוגרפיה

דרלינגהרסט ממוקם מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, וצמוד להייד פארק. מדרום הוא גובל בפדינגטון, מצפון הוא גובל באליזבת' ביי וראשקטרס ביי, וממזרח באדג'קליף.

היסטוריה

שמו הראשון של דרלינגהרסט היה הנרייטה טאון, על שם אשת המושל לכלן מקוורי, הנרייטה. לאחר שינויי ממשל, שונה השם לכבודה של אליזבת דרלינג, אשתו הפופולרית של המושל ראלף דרלינג (על שמו נקרא הפרוור דרלינגטון). בשנת 1811 החלה סלילתו של כביש האגרה דרך סאות' הד, שבשנת 1875 יקרא מחדש רחוב אוקספורד.

תרבות

בדרלינגהרסט שני מוזיאונים: המוזיאון האוסטרלי (מוזיאון טבע גדול) בקרבת מרכז העסקים הראשי של סידני, והמוזיאון היהודי של סידני, שבסמוך אליו נמצאת "אנדרטת ההומואים והלסביות". בית המשפט של דרלינגהרסט בכיכר טיילור הוא מהבניינים העתיקים בעיר; בית החולים הגדול סיינט וינסנט מצוי אף הוא בתחומי הפרוור.
רחוב אוקספורד, שמתחיל בדרלינגהרסט וממשיך בפדינגטון, נחשב לאחד ממוקדי חיי הלילה של סידני, עם מגוון מועדונים ומסעדות המתחרה בזה של קינגז קרוס. מדי פברואר דרלינגהרסט הוא נקודת המוצא של מצעד המרדי גרא האוסטרלי, ומהווה אזור חשוב לתרבות הקהילה הגאה בשאר חודשי השנה.
דרלינגהרסט היה הרקע למספר שירים וספרים שנכתבו באוסטרליה.
איתות עשן

איתות עשן היא אחת מצורות התקשורת לטווח ארוך העתיקות ביותר. זוהי צורה של תקשורת חזותית המשמשת להעברת מסרים למרחקים גדולים.
בסין העתיקה חיילים שהוצבו לאורך החומה הגדולה נהגו להתריע אחד לשני על כוחות אויב המתקרבים לאזור על ידי הבערת אש במגדלים.
בדרך זו, הם יכלו להעביר את ההודעה למרחק של עד 750 ק"מ.
היסטוריון יווני בשם פוליביוס המציא שיטה מורכבת להעברת אותות עשן אלפביתיים  סביב 150 לפנה"ס, לפי שיטה זו, האותיות האלפביתיות הומרו למספרים ובעזרת אותם מספרים אותותו את המסר המבוקש (השתמשו בקבוצות של זוגות לפידים לצורך הצגת הקידוד).
מקסים פורקאייב

תחילת דרכו

פורקאייב נולד ב-14 באוגוסט 1894 במורדוביה שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. בשנת 1915 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא עבר קורס קצינים מזורז ושירת כקצין זוטר ביחידה עורפית, אשר לא השתתפה בלחימה. בשנת 1918 התנדב לצבא האדום ולחם בשורותיו במלחמת האזרחים ברוסיה. במהלך המלחמה פיקד על פלוגה ולאחר מכן על גדוד, וב-1923 השלים קורס קצינים ומונה למפקד רגימנט. באוקטובר 1928 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-48, ובדצמבר 1933 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי מוסקבה. ב-17 בינואר 1936 הועלה לדרגת פודפולקובניק, וביולי של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-1. ב-3 באפריל 1938 מונה לראש מטה המחוז הצבאי בלארוס. ב-15 ביולי של אותה שנה הועלה לדרגת פולקובניק, ב-9 בפברואר 1939 הועלה לדרגת גנרל מאיור, ב-2 בספטמבר של אותה שנה מונה לראש המטה של החזית הבלארוסית, וב-11 באוקטובר של אותה שנה הוחזר לתפקיד ראש מטה המחוז הצבאי. בנובמבר 1939 נשלח כנספח צבאי לברלין, וב-4 ביוני 1940 הועלה לדרגת לייטננט גנרל. ב-27 ביולי 1940 הוחזר לרוסיה ומונה לראש המטה הכללי של המחוז הצבאי המיוחד קייב.

אחריתו

ב-10 בספטמבר 1945 מונה למפקד המחוז הצבאי המזרח הרחוק, והחזיק בתפקיד עד 17 בינואר 1947. ביוני של אותה שנה מונה לסגן מפקד פיקוד המזרח הרחוק, ובמקבילך החזיק גם בתפקיד ראש המטה של הפיקוד. הוא החזיק בשני התפקידים עד יולי 1952. לאחר מכן שימש כראש מחלקת ההשכלה במשרד הביטחון. הוא נפטר במוסקבה ב-1 בינואר 1953 בגיל 58.
הלן סלייטר

ביוגרפיה

סלייטר נולדה בניו יורק למשפחה יהודית. שם משפחת אביה במקור היה "שלכטר" (Schlachter). אמה הייתה עורכת דין, ואביה עבד בחברת הפקות בטלוויזיה.

קריירה

ב-1982 היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרת טלוויזיה ברשת ABC.
ב-1984 היא התפרסמה כששיחקה את התפקיד הראשי של גיבורת העל בסרט "סופרגירל". ב-1986 היא שיחקה בסרט "חטיפה נעימה.
היא גילמה את אמו הביולוגית של סופרמן בסדרה "סמולוויל" והופיעה בסדרות "סיינפלד" ו-"כריסטין הישנה". ובשנת 2004 שיחקה בקומדיה הרומנטית "מתראים עם אחרים" בכיכובה של לורן גרהאם.
בשנים 2003–2015 היא הוציאה חמישה אלבומי מוזיקה.
בשנת 2014 שיחקה בסרט "אקו פארק" לצד מיימי גאמר. בשנת 2015 היא שיחקה במותחן "הקללה של עיירות גרוב" בכיכובם של לוקאס טיל ובלה היתקוט.
החל מ-2015 משחקת בסדרה "סופרגירל" את אלייזה דנברס, אימה המאמצת של סופרגירל.
היא משמשת כדוברת של חברת לוריאל.

חיים אישיים

סלייטר נשואה ואם לבת.
דוד לוין (במאי)

דוד לוין (נולד בדצמבר 1934 לודז') הוא במאי תיאטרון ומשורר ישראלי יליד פולין. בין השנים 1985-1978 שימש כמנהל האמנותי של תיאטרון הבימה. אחיו של חנוך לוין.

קורות חייו

דוד לוין נולד בלודז' לזוג יהודים דתיים - ישראל לוין ומלכה. כשהיה תינוק עלה עם הוריו לארץ ישראל. בארץ ישראל, גדל בשכונת נוה שאנן בתל אביב. בצבא הצטרף ללהקת פקוד המרכז. בה היו חברים גם מושיק טרוים (טימור) ואהובה דיכטר.
לאחר שחרורו, עבד כמנהל הצגה ועוזר במאי בתיאטרון הקאמרי. ב-1958 נסע ללונדון ללמודים ושהה שנה בתיאטרון רויאל קורט שהיה אז בניהולו של ג'ורג' דווין. לאחר מכן שהה מספר חודשים בסקנדינביה שם התוודע מקרוב לעבודתו של אינגמר ברגמן. לאחר שובו ביים את "עין ימין עין שמאל" שגם כתב ועיצב. המחזה ייצג את תיאטרון חיפה ביחד עם "מעגל הגיר הקווקזי" בפסטיבל הבינלאומי של ונציה 1963. כמו כן ביים את "פיקניק בשדה הקרב" ו"פנדו וליז" מאת פרננדו ארבאל בתיאטרון פרסה. ואת "ימים בין העצים" מאת מרגריט דיראס עם מרים ברנשטיין-כהן. המחזות הועלו בצוותא, ברחוב מאפו. ביים בתיאטרון הקאמרי את "אי המטמון" כמו כן ביים את הרביו הסאטירי "קטשופ" מאת אחיו חנוך לוין (הועלה בקברט הסאטירי, במרתף קולנוע פריז) ואת "מלכת אמבטיה" מאת חנוך לוין, בתיאטרון הקאמרי. ההצגה הועלתה ב 1970 בעיצומה של מלחמת ההתשה, ההצגה, המערכונים והשירים עוררו מיד סערה ציבורית חסרת תקדים.
ב"הבימה" ביים את "הכיסאות" (1970) את "בקץ הימים", "אמא קוראז'" (1975) "וויצק", "ריצ'רד השלישי", "המלך ג'ון", "מדיאה", "הארכיטקט והקיסר","הנפש הטובה מסצ'ואן", "הקמצן" ואחרים. מ-1975 היה במאי בית וב-1978 מונה למנהל האמנותי של הבימה וכיהן בתפקידו עד 1985.
בתקופת כהונתו הוזמנה הבימה למקומות שונים בעולם. הדיבוק בבימוי ג'וזף צ'ייקין לדיסלדורף, "טרוילוס וקרסידה" שביים דוד אסריג לפסטיבל שייקספיר בשטוטגרט, סיפור פשוט" שביים יוסי יזרעאלי לפסטיבלים ב בולטימור וציריך ו "מדיאה" שביים דוד לוין לפסטיבל הבינלאומי בדנוור.
ב-1986 החל לביים בחו"ל. ביים בתיאטרון העירוני בדיסלדורף, בקאמרשפיל בהמבורג, בתיאטרונים הלאומיים בברמן, מינכן ושטוטגרט, בתיאטרונים העירוניים בקרפלד, מגדבורג, בתיאטרון הלאומי בשוורין, בפסטיבל באד הרספלד, בתיאטרונים העירוניים, בנירנברג, בילפלד, בזל, אודנסה, כמו כן ביים בגלאזגו ובלונדון.
ביים מחזות של סופוקלס, אוריפידס, איבסן, ביכנר, שילר, שקספיר, טנסי ויליאמס, ארתור מילר, יהושע סובול, דייוויד מאמט, חנוך לוין, מולייר, ג'ק שאפארד, ריצ'רד נלסון, ברטולט ברכט ואחרים.
בעקבות עבודתו, הוזמן לביים עבור הפסטיבל הבינלאומי באדינבורו 2009 את הפואמה הדרמטית "עדותה של קרסיד" של המשורר רוברט הנריסון (Robert Henryson;‏ 1425 - 1506). כמו כן ביים באותה שנה בפסטיבל הפרינג' באדינבורו את "אנשים" (People), רוויו מוזיקלי מפרי עטו. ה"פלזנס" הפיק והעלה 22 שירים שכתב לוין באנגלית והולחנו על ידי 9 מלחינים. ביים בתיאטרון העירוני חיפה את "איפיגניה באוליס" ובתיאטרון "הבימה" את "מחול המוות" ואת "מסע ארוך לתוך הלילה"
ביים בגרמניה את ריגולטו את לה טרוויאטה.
"אברם" הועלה בתיאטרון אנסמבל הרצליה ב-2012.
בשנים האחרונות פרסם שירים בכתב העת "מטעם".

חיים פרטיים

בניו הם המחזאי והבמאי בן לוין ואסף לוין. הוא סב לנכדים ומתגורר עם אשתו השלישית, אליסון ריאך, באדינבורו, סקוטלנד.
דיסבורג (כדורגל)

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1902 ובשנותיו הראשונות זכה במספר אליפויות מקומיות, כאשר בעונת 1912/1913 הקבוצה לא הפסידה באף משחק. לאחר שבמלחמת העולם השנייה המועדון היה קרוב להתפרקות, בתום במלחמה, בשנת 1946, דיסבורג זכתה באליפות העיר. בשנת 1951, הקבוצה זכתה באליפות האוברליגה המערבית, שהייתה אז הדרג השני במבנה הליגות של גרמניה. מעונת 1951/1952 ועד 1963 המועדון שיחק בליגה הבכירה עד להקמת הבונדסליגה, למעט עונת 1954/1955. שהותו של המועדון בצמרת הכדורגל הגרמני גרמה לכך שהיה לאחד מבין 16 הקבוצות אשר השתתפו בעונתה הראשונה של הבונדסליגה. בעונתה הראשונה של הבונדסליגה סיימה דיסבורג במקום השני - הגבוה ביותר בתולדותיה. 
הקבוצה כמעט עשרים שנה בבונדסליגה הראשונה, עד שבסוף עונת 1982/1983 הקבוצה ירדה לבונדסליגה השנייה. בשנותיו בליגה הבכירה המועדון זכה בגביע האינטרטוטו שלוש פעמים ב-1974, 1977 ו-1978. במהלך 25 השנים הקרובות המועדון "התנדנד" בין הליגה הראשונה לשנייה. עונת 2007/2008 הייתה עונתו האחרונה של המועדון בבונדסליגה. בסיומה של עונה זו המועדון ירד לליגה השנייה בה שיחק עד עונת 2012/2013 בה ירד לליגה השלישית. בעונת 2014/2015 המועדון שב לליגה השנייה, אולם שרד בה רק עונה אחת ובתום עונת 2015/2016 ירד לליגה השלישית פעם נוספת. כעבור עונה אחת, שבה דיסבורג לבונדסליגה השנייה. בתום עונת 2018/19 נשרה דיסבורג לליגה הגרמנית השלישית, לאחר שסיימה את העונה במקום האחרון.
ליוואן סנדס

ביוגרפיה

סנדס נולד בנסאו שבאיי בהאמה ולמד בבית הספר התיכון באקדמיית האוויר של פלורידה. 
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו במנצ'סטר בשנת 2002 זכה סנדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.26 מטר, אחרי ג'ונתן אדוארדס מאנגליה שקבע שיא משחקים חדש של 17.86 מטר ופיליפס אידוו מאנגליה (17.68 מטר).

מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בפריז שבצרפת בשנת 2003 זכה סנדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.26 מטר, אחרי כריסטיאן אולסון משוודיה (17.72 מטר) ויואנדרי בטנזוס מקובה (17.28 מטר).
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בשנת 2005 סיים סנדס במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.39 מטר, ס"מ אחד פחות ממדליית ארד. בשלב המוקדמות, הוא קבע תוצאה של 17.41 מטר, ועלה מהמקום הראשון.

השעייה בשל אימרוץ

בין החודשים מרץ לספטמבר 2006 הושעה מתחרויות בשל שימוש בסם האסור לוומתאמפטמין, אננטיומר של מתאמפטמין.
באליפות העולם שנערכה באוסקה שביפן בשנת 2007 סיים סנדס במקום 21 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.53 מטר.

מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה סנדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בשיא בהאמה חדש של 17.59 מטר, אחרי נלסון אבורה מפורטוגל, שקבע תוצאה של 17.67 מטר, ופיליפס אידוו מבריטניה, שקפץ למרחק של 17.62 מטר. 
באליפות העולם שנערכה בברלין שבגרמניה בשנת 2009 סיים סנדס במקום רביעי בתוצאה של 17.32 מטר, 4 ס"מ ממדליית ארד, באליפות העולם שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 הוא סיים במקום שביעי בתוצאה של 17.21 מטר ובאולימפיאדת לונדון (2012) הוא סיים במקום החמישי עם תוצאה של 17.19 מטר.
ירוק-עד

יְרוק-עד הוא צמח המחליף את עליו בהדרגה במשך כל השנה, להבדיל מצמחים ועצים נשירים, המשירים את כל עליהם בעונת שנה מסוימת.
כל עלה של צמח ירוק-עד חי בין שנה לחמש שנים. עם זאת תועדו מקרים של עלים שחיו שנים רבות, עד 45 שנים.
באזורים טרופיים חמים רוב הצמחים הם ירוקי-עד. אזורים בעלי אקלים יבש מתאפיינים באוכלוסייה הטרוגנית של צמחים ירוקי עד ונשירים. באזורים קרים רוב הצמחים הם נשירים.
ג'ק סווינג חדש

השפעה

אמנים רבים הושפעו מסגנון הג'ק סווינג החדש דוגמת בובי בראון וניו קידס און דה בלוק.
אלבום הג'ק סווינג החדש המצליח ביותר הוא Dangerous של הזמר מייקל ג'קסון אשר נמכר בלמעלה מ-32 מיליון עותקים.

השירים הבולטים

שירים רבים עם אלמנטים של ג'ק סווינג חדש ורית'ם אנד בלוז הגיעו לעשרת הגדולים של מצעד הרית'ם אנד בלוז של הבילבורד האמריקאי או לעשרת הגדולים של מצעד US top 100 במהלך סוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
בין השירים הבולטים ניתן למצוא את "Don't Be Cruel" של בובי בראון, 
"It's Just the Way That You Love Me" של פאולה עבדול, "Miss You Much" ו- "Love Will Never Do Without You" של ג'נט ג'קסון, "Remember The Time" של מייקל ג'קסון, "Word Is Out" של קיילי מינוג,  "Erotica" ו- "Fever" של מדונה.
אל מאד נעלה

אֵל מְאֹד נַעֲלָה הוא פיוט אשר נכתב על ידי הרב משה אשקר הכהן, ממשוררי חלב. ככל הנראה הפיוט נכתב לכבוד כלה אשר שמה רחל.
נוהגים לשירו בחתונות יהודיות וגם בשבת חתן בעת עליית החתן לתורה. על כן, יש המשייכים את הפיוט לפזמוני שבת]. 
שירת הפיוט הייתה נפוצה בעיקר בקהילת יהודי חלב אך עם השנים התקבל הפיוט אצל קהילות יהודיות רבות, נהוג לשירו בכל אירוע שמחה.

הפיוט

אֵל מְאֹד נַעֲלָה אֲקַדֵּם פָּנָיו בְּשִׁירָה וּתְהִלָּה אָבֹא לִמְעֹנָיו

 

כִּימֵי מֹשֶה וְאַהֲרֹן יוֹבִילֵנִי לְמִשְכְּנוֹתָיו

לוּ שַׁוְעָתִי תַּעַל וְיִשְׁמַע קוֹלִי וְיִסְלַח לִי מַעַל וְיַעֲזוֹר לִי

יַאֲזֵן לְאִמְרֵי פִי וְאַל יֵפֶן לְמַעֲלָלִי

יָהּ הָרֵם לְחָתָן וְכַלָּתוֹ בִּזְכוּת אָב הָאֵיתָן וְצִדְקָתוֹ

וְתִמְלֹךְ הַמַּלְכָּה רָחֵל כִּשְׁלֹמֹה בְּמַלְכוּתוֹ
תומאס בראש

תומאס בראש (נכתב גם ברש; Thomas Brasch; ‏19 בפברואר 1945, וסטו ביורקשייר - 3 בנובמבר 2011, ברלין) היה מחזאי, סופר, משורר, במאי ותסריטאי גרמני.

חייו

ברש נולד כבן לפליטים יהודים באנגליה, בשנת 1947 חזרה המשפחה לברלין אזור הסובייטי. אביו החל קריירה פוליטית, שהביאה אותו עד למשרת סגן שר התרבות של הגרמניה המזרחית. אמו של בראש הייתה עיתונאית ופירסמה באמצע שנות החמישים את שירו הראשון. לבראש שני אחים, קלאוס בראש היה שחקן, פטר בראש סופר, ואחות, מריון בראש, שדרנית ברדיו. אחרי תעודת הבגרות עבד בראש כדפס, עובד מתכת ומנעולן. בשנים 1964-1965 הוא למד עיתונאות בלייפציג, אך גורש מהלימודים בגלל "העלבת דמויות בולטות של גרמניה המזרחית". הוא עבד שוב כמלצר וסלל כבישים. ב-1968 הוא הועמד למשפט, יחד עם אחרים, באשמת חלוקת כרוזים נגד הדיכוי של האביב של פראג. הוא ישב בכלא 77 יום ושוחרר לעבודות שירות בתור עובד מתכת. הלנה וויגל סידרה לו עבודה בארכיון של ברכט, ומאז הוא חי כסופר עצמאי.

יצירות

מתוך יותר משלושים מחזות, ספרי שירה, ורומנים מוכר בעברית בעיקר המחזה "לאוולי ריטה", שהופיע בקובץ המחזות "מבעד לאלים" בשנת 1988 בהוצאת פפירוס. זהו מחזה לשש נשים, זונות בברלין שאחרי מלחמת העולם השנייה, שמגלמות גם את הקצין האנגלי, אותו רוצחת הדמות הראשית, שכינויה לאוולי ריטה.
הטיהור 3

עלילה

הסרט, כמו שני הסרטים הקודמים בסדרה מתרחש בליל "הטיהור" ובתקופה קצרה לפניו. "הטיהור" הוא מועד אמריקאי דמיוני בלילה שבין ה-21 במרץ ל-22 במרץ שבמהלכו שירותים ממשלתיים כמו משטרה, בתי חולים ומכבי אש סגורים ולא נותנים שירות. אף אחד מהחוקים, כולל זה האוסר על רצח, לא תקפים והתושבים זכאים לעשות כל מה שעולה על רוחם ללא השלכות במשך לילה זה. המועד נוצר על ידי מפלגת השלטון בארצות הברית, "מפלגת האבות המיסדים החדשים של אמריקה" (באנגלית: The New Founding Fathers of America-NFFA) בטענה כי כדי למנוע מהתושבים לעבור על החוק ביום-יום יש לאפשר להם לשחרר את כל הזעם והפראיות בפרק זמן מצומצם ("לשחרר את החיה"). לטענת המתנגדים למועד זה, הוא נועד כדי לאפשר לתושבים לרצוח את העניים שאין בידם האמצעים להגן על עצמם כדי שלא יהוו עוד עול על המדינה.
הסרט מתחיל בליל הטיהור של 2022, במקביל לאירועים של הסרט הראשון. אדם העוטה מסכה על פניו מחזיק את משפחת רואן כבני ערובה. הוא מחליט לשחק איתם משחק שנקרא "הבחירה של אמא" במהלכו הוא כופה על אם המשפחה לבחור מי מבין בני המשפחה יחיו. כאשר האם מסרבת המטהר רוצח את כל בני המשפחה חוץ מצ'ארלי, הבת הצעירה. שמונה שנים מאוחר יותר רואן (משוחקת מפה ואילך על ידי אליזבת מיטשל) מופיעה כסנטורית עצמאית שמתמודדת לנשיאות ארצות הברית בבחירות באותה שנה מול מועמד הNFFA אדוויג אוונס (קייל סקור) במטרה לבטל את הטיהור. כדי להבטיח את ניצחונם, הNFFA מבטלים את ההגנה שהחוק העניק לעובדי ממשל בכירים (בהם סנטורים) מפגיעה במהלך הטיהור כדי שעובדיהם ובעלי בריתם יוכלו לרצוח את רואן. כתוצאה מכך נאלץ שומר ראשה של רואן, ליאו בארנס (פרנק גרילו), סמל משטרה לשעבר שבסרט הקודם ניסה לרצוח אדם שדרס את בנו למוות אך ריחם עליו ברגע האחרון, להציב אבטחה כבדה על המטה שלה. לאחר שרואן ובארנס נבגדים על ידי הסוכנים והשוטרים הממשלתיים שהיו אמונים לכאורה על ביטחונה של הסנטורית אך בפועל נשלחו בידי הממשלה כדי להתנקש בה, בורחים השניים לרחוב ומוצאים מחסה בחנות קטנה של אדם בשם ג'ון דיקסון (מיקלטי וויליאמסון) שבוחר לשמור על חנותו לאחר שהביטוח הודיע לו כי לא יבטח את העסק על ניזקי ליל הטיהור. לאחר זמן קצר נאלצים רואן, בארנס, דיקסון והעובד שלו מרקו (ג'וזף סוריה) לברוח באמבולנס של לייני רוקר (בטי גבריאל), בחורה אשר מתנדבת לתת שירות רפואי באופן עצמאי כשכל בתי החולים משותקים במהלך "הטיהור", לבית חולים מאולתר שנמצא תחת שלטון של מיליצית מתנגדי הטיהור בהנהגת דוויין בישופ (אדווין הודג'). במהלך הסרט, רואן נרדפת על ידי מיליצית עליונות לבנה בהנהגת ארל דנזינגר (טרי סרפיקו) שעובדת בשביל ממשלת הNFFA.
מרטין סולבייג

חייו

בגיל 18, הפך לסולבייג לתקליטן מן המניין כשהחל לעבוד במועדונים מפורסמים בפריז כגון L'Enfer ,Le Queen ו-Les Bains Douches.
בשנת 2011, סולבייג נכלל ברשימת המפיקים לאלבומה של הזמרת מדונה, MDNA.
ב-2009, דורג סולבייג במקום ה-47 ברשימת 100 ה-DJ הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", ב-2010 ירד למקום ה-55, ב-2011 עלה במיקומו ברשימה ודורג במקום ה-29, וב-2012 ירד במיקומו שוב ודורג במקום ה-48. באוקטובר 2013 סולבייג ירד במיקומו ברשימה למקום ה-77.
מוסא חסדייה

ביוגרפיה

מוסא חסדייה נולד בפרדיס כילד שביעי מתוך עשרה. למד בתיכון הערבי אורתודוקסי בחיפה. בוגר כלכלה וסטטיסטיקה (בשנת 1978) ומוסמך במנהל עסקים (בשנת 1981), שני תאריו מאוניברסיטת תל אביב. עבד במקביל ללימודיו כעוזר הוראה.
בשנת 1981 עבר לעבוד במשרד הפרסום "אריאלי". החל כעוזר תקציבאי ואחר כך הקים ועמד בראש המחלקה הערבית במשרד. בשנת 1985 הקים יחד עם אמנון אריאלי (שייסד את משרד הפרסום אריאלי) את משרד הפרסום "אלבוסתאני" שפנה לשווקים הפלסטיני והערבי. חסדייה כיהן כמנכ"ל המשרד. המשרד נמכר לקבוצת משקיעים ואחר כך לסוכנות הפרסום הבינלאומית "פובליסיס". בשנת 2008 קנה את החלק של פובליסיס ונכנס בתחום המדיה לשותפות עם משרד הפרסום "מקאן". במסגרת פעילות המשרד יזם עבור קוקה קולה תחרות כישרונות למגזר בסגנון כוכב נולד. כיום המשרד, שנחשב לגדול ביותר במגזר הערבי, פונה גם למגזר החרדי ולמגזר הרוסי. 

בשנת 1988 הקים יחד עם אריאלי את קבוצת המדיה "כל אל-ערב" הכוללת (נכון ל-2016) את השבועון כל אל-ערב, את מגזין הנשים "ליידי" ואת האתר "אל ערב". בשל ניגוד עניינים עם חברת הפרסום שלו מכר בשנת 2013 את חלקו בקבוצה לשותפו פאיז אשתווי תמורת כ-7 מיליון שקלים.
היה חבר מועצת מנהלים ובעל מניות בערוץ הלא TV. ב-2012 מכר את מניותיו בערוץ לזיאד אל עומרי.

בשנת 1998 הקים חסדייה את "ערב מרקט", חברת קידום מכירות למגזר הערבי. בשנת 2006 הקים בפרדיס מרכול בשם "המרכז לשיווק מזון". בנוסף, הקים את "אל מדאמין", חברת תוכן למובייל. השקיע בחברת הסטארט אפ סלאריקס, שפיתחה יישומון של ארנק סלולרי. מפרסם מעת לעת מאמרי דעה בעיתונות הישראלית.
חסדייה נשוי ללילה, מורה במקצועה, ואב לארבעה.
פאול באומגרטנר

חייו

באומגרטנר נולד באלשטטן שבשווייץ. הוא למד פסנתר והלחנה אצל ואלטר בראונפלס בבית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון במינכן ואצל אדוארד ארדמן בקלן, שם גם לימד בהמשך. עם עליית הנאצים לשלטון חזר לשווייץ והשתקע בבזל, שם לימד בקונסרבטוריון.
באומגרטנר היה פסנתרן מעולה, מן הבאים בחוג מקורביו של הצ'לן פבלו קזאלס, וניגן בפסטיבל קזאלס הראשון. עם זאת, כיום הוא זכור בעיקר כמורה, שמנה בין תלמידיו את אלפרד ברנדל, קרל אנגל, אריה ורדי והמנצח גינתר ואנד.
בשנת 1962 קיבל באומגרטנר את פרס האמנות של העיר סנט גאלן. 
הוא מת ב-1976 בלוקרנו שבשווייץ.
שטייר דיימלר פוך

היסטוריה

החברה נוסדה בשם "Josef und Franz Werndl and Company" בשנת 1864 כחברה לרובים, ושינתה את שמה ל "Steyr-Werke AG" בשנת 1924.
החברה החלה לייצר אופניים בשנת 1894, וכלי רכב מנועיים ב-1915. ב-1934 התמזגה שטייר עם פוך ואוסטרו-דיימלר ליצירת תאגיד שטייר-דיימלר-פוך. התאגיד התפרק בשנת 1990 כשחטיבת "שטייר טרקטור" נמכרה ל Case, עסקי האופנועים של פוך לפיאג'יו, ייצור הנשק רוכז בחברת שטייר מנליכר וייצור הרכב מוזג עם חברת מאגנה לחברת "מאגנה שטייר".
בתקופת מלחמת העולם השנייה עסק התאגיד בייצור נשק וכלי רכב לשירות הרייך השלישי, ומפעל תת-קרקעי הוקם לשם כך ב-1943 במחנה הריכוז מאוטהאוזן גוזן, בו עבדו בכפייה אסירי המחנה.
שטייר דיימלר פוך ייצרה, בין היתר, שני כלי רכב רבי עבירות מפורסמים: הפינצגאואר וההפלינגר. הראשון יוצר במשך 29 שנים, מ-1971 ועד 2000.
ב-1998 יחידת ייצור הרכבים הקרביים המשוריינים נמכרה לחברת השקעות אוסטרית שמכרה את החברה, שנקראה Steyr-Daimler-Puch Spezialfahrzeug ‏(SSF), ב-2003 לחברת ג'נרל דיינמיקס האמריקנית.
הצבים

היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1961 על ידי מארק וולמן והווארד קאילן ששמו המקורי היה הווארד קפלן. בהתחלה הם קראו לעצמם The Nightriders ולאחר מכן The Crossfires ותחת השם הזה הקליטו ב-1963 שלושה סינגלים שלא נכנסו למצעד. בשנת 1965 הם שינו את שמם ללהקת הצבים ובהתחלת דרכם התרכזו בעיקר בלהיטי פולק רוק. הלהיט הראשון שלהם It ain’t me babe של בוב דילן הגיע למקום השמיני במצעד האמריקאי ושני הלהיטים הבאים היו של פי. אף. סלואן וזכו להצלחה בינונית בלבד. באלבום הראשון שלהם הקליטו הצבים להיט נוסף של פי. אף. סלואן Eve Of Destruction שהפך ללהיט ענק בביצוע של בארי מקגווייר. שנת 1966 הייתה מאוד לא מוצלחת ללהקה שהחליפה סגנון בשנת 1967. בתחילת השנה הם הקליטו שיר של בונר וגורדון מלהקת הקוסמים. הלהיט Happy together כבש את פסגת המצעד האמריקאי והפך אותם ללהקה מפורסמת. הלהיט הקצבי שבא בעקבותיו She’d rather be with me הגיע למקום השלישי בארצות הברית והצליח מאוד גם במצעד הבריטי. בשנת 1968 החלו וולמן וקאילן לנגן מוזיקה ניסיונית וחברת התקליטים החלה לרטון. והתוצאה - הלהיט Elinore שהגיע למקום השישי ואחריו שיר ישן של להקת הבירדס עוד מהתקופה שלפני שהתפרסמו - You showed me שגם הוא הגיע למקום השישי. המשך דרכה של הלהקה היה בסימן ירידה. בשנת 1969 הפיק להם ריי דייוויס מהקינקס את האלבום Turtle soup שבקושי הצליח. בשנת 1970, לאחר שסירבו להשלים לחברת התקליטים את האלבום Shell Shock בהפקת ג'רי יסטר, הצבים התפרקו (האלבום הלא גמור יצא ב-1984 ונכשל). וולמן וקאילן הצטרפו ללהקת The Mothers Of Invention של פרנק זאפה, והחל מ-1972 הופיעו כצמד Flo and Eddie.
בשנת 1992 השיר Elinore זכה לגרסה עברית בביצועה של להקת אור כשדים. את המילים לגרסה העברית, אלימור, כתב מנהיג הלהקה, רונן בן-טל והוא מופיע באלבום הלהקה אחד מול אחד.