google/wiki40b huggingface dataset:
חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה

ביוגרפיה

חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה נולד ב-24 באפריל 1903 במדריד והיה בנו הבכור של מיגל פרימו דה ריברה, ראש הממשלה והדיקטטור במונרכיה של אלפונסו השלושה עשר. מאביו ירש את התואר מרקיז אסטיה (שבנווארה). הוא מעולם לא נישא.
אמו נפטרה כאשר היה בן חמש, ובעקבות זאת גודל על ידי דודתו מצד אביו. הוא רכש השכלה באופן פרטי בבית, ולמד אנגלית וצרפתית. באוניברסיטה לא השתתף בשיעורים בשנתו הראשונה ללימודים. את חופשות הקיץ בילה פרימו דה ריברה באחוזה של דודו, שם התאמן ברכיבה על סוסים ובציד.
בשנת 1917 החל פרימו דה ריברה ללמוד תואר במשפטים באוניברסיטת מדריד. הוא נבחר למועצת הסטודנטים של תלמידי משפטים ב-1919. הוא עזר בארגון של איגוד הסטודנטים שם, Federación Universitaria Escolar, שהתנגד למדיניות ההשכלה הגבוהה של אביו. ב-1922 השלים את התואר הראשון. לאחר /שסיים את לימודיו בחר באפשרות של "שנת התנדבות" לשירות צבאי. הוא שירת ברגימנט פרשים שהוצב בברצלונה.
ב-1925 היה לעורך דין רשום ופתח משרד במדריד.
ב-1931 הקים את "Agrupación al Servicio de la República" (האספה בשירות הרפובליקה). ב-1932 הוא נעצר לזמן קצר בעקבות השתתפותו בניסיון הפיכה של הגנרל חוסה סנחורחו.
ב-29 באוקטובר 1933 הקים פרימו דה ריברה את הפלנחה הספרדית (Falange Española), מפלגה לאומנית ששאבה השראה מהפשיזם. אספת ההקמה של המפלגה התקיימה בטיטרו דה לה קומדיה במדריד, ובמהלכה ביקר את הדמוקרטיה הליברלית. בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-19 בנובמבר היה מועמד שרץ תחת ארגון גג של "Unión Agraria y Ciudadana". הוא נבחר לפרלמנט כנציג קדיס.
ב-11 בפברואר 1934 התאחדו הפלנחות עם התנועה של רמירו לדסמה Juntas de Ofensiva Nacional-Sindicalista, כשאת התנועה המאוחדת בשם Falange Española de las JONS הוביל פרימו דה ריברה.
באישורו תקפו הפלנחות חנויות SEPU שהיו בבעלות יהודית ב-1935. יחד עם אנשי ימין נוספים האמין פרימו דה ריברה שאלימות היא לגיטימית נגד הרפובליקה שנתפסה כמושפעת מיהודים ומבונים חופשיים. בבחירות הכלליות ב-16 בפברואר 1936, זכתה מפלגתו ל-0.7% בלבד מהקולות, ולשלטון עלתה "החזית העממית" שכללה איחוד של כל מפלגות השמאל הספרדי. בעקבות חוסר היציבות השלטונית הצטרפו חברים רבים למפלגתו, וביולי היו במפלגתו יותר מ-40,000 חברים.
ב-14 במרץ 1936 הוא נעצר במדריד והואשם בהחזקה בלתי חוקית של נשק. לאחר תשעה שבועות הועבר לבית כלא באליקנטה. האבטחה בבית כלא זה הייתה רופפת, ופרימו דה ריברה הצליח לתקשר עם מורדים לאומנים. כאשר מונה מנהל חדש לבית הכלא, נעשה חיפוש בתאו, ולאחר שנמצאו שם כלי נשק ותחמושת הוא הועבר לתא בידוד. ב-3 באוקטובר הוא הואשם במרד נגד הרפובליקה והתקוממות צבאית. במשפטו הוא הגן על עצמו, וב-18 נמצא אשם ונידון למוות. ב-20 בנובמבר הוא הוצא להורג.
ב-1959 הוא נקבר מחדש באנדרטת עמק הנופלים.
אותיפרון

הרקע לדיאלוג

אותיפרון מגיע לאתונה על מנת לתבוע את אביו על כך שרצח את אחד מעבדיו. העבד הנרצח רצח את אחד מעבדי אביו, האב זרק את העבד לבור עד שיגיעו אנשים שיאסרו אותו ויביאו אותו לדין. כל אותה העת שוכח האב את העבד הרוצח, והעבד מת ממחסור במזון ומים. אותיפרון רואה את מעשה אביו כלא מוסרי, ולכן הולך לתבוע את אביו על מעשיו.
סוקרטס הועמד למשפט בעקבות תביעת שלושה קטגורים, ובראשם מילטוס, על כך שסוקרטס מקלקל את הצעירים בדבריו, דן על הדברים שהם בשמים ומתחת לארץ, מקלל את האלים כדימוניים ומנסה לחנך את האנשים בצורה בה הוא קורא לרע טוב ואת הטוב הוא הופך בדבריו לרע.
הדיאלוג עם אותיפרון הוא צעד נוסף במסכת של סוקרטס לגלות אחר החכמה, התבונה והאדם החכם ממנו, לכן סוקרטס מבקש מאותיפרון שילמד אותו "מהי החסידות" ובכך יוכל להראות למילטוס כי האדם שלימד אותו חכם ממנו, וכי סוקרטס לא מתיימר כלל להציג את עצמו כחכם באדם - דברים שהיוו את הבסיס להעמדתו של סוקרטס במשפט.
מיקולאיוס קונסטנטינס צ'יורליוניס

קורות חיים

צ'יורליוניס היה אחד מתשעת ילדיהם של קונסטנטין, נגן עוגב וליטאי אתני, ואדל רדמן, שהוריה היגרו לארץ מבוואריה. כילד גדל ולמד בשפה הפולנית – מאות שנות איחוד עם פולין עשו אותה לדומיננטית במרחב, ובאותם ימים ניסו השלטונות הצאריים לכפות רוסיפיקציה על ידי איסור הדפסת עיתונים בשפה המקומית. הלאומיות הליטאית עוד הייתה בחיתוליה.
כבר כילד התגלה כשרונו המוזיקלי והוא למד את התחום בבית-ספר בפלונגה מ-1889 עד 1893. מורו, הנסיך הפולני מיכל אוגינסקי, סייע לו להתקבל לאקדמיה למוסיקה בוורשה ב-1894, שם השתלם בהלחנה ובנגינה בכינור. הוא סיים ב-1899. ב-1901 נסע לבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג, ובין מוריו במוסד נמנה קרל ריינקה. בגרמניה החל צ'יורליוניס להתעניין גם בציור, אותו למד באופן מקצועי באקדמיה לאמנויות בוורשה בין 1904 ו-1906. למרות שעסק כבר בהלחנה באופן מקצועי, עיקר פרסומו בא לו מתמונותיו; יצירות פרי עבודתו הוצגו לראשונה באקדמיה בשנתו הראשונה שם, ובימי חייו הכין כ-200 ציורים ועוד כ-80 תרשימים. סגנונו, ששאב מהאר נובו והסימבוליזם, הושפע רבות מהכשרתו המוזיקלית: הוא שילב מוטיבים וצבעים במה שמבקרים אחדים הגדירו כ"קומפוזיציות", והרבה לקרוא לתמונותיו בשמות מתחום הנגינה, כמו "סונטת השמש." רבות מיצירותיו הציגו מוטיבים עממיים ליטאיים.
בשנים הבאות הבאות התגורר בעיקר בווילנה, שם פיתח תודעה לאומית ליטאית לאחר מהפכת 1905: שנתיים לאחריה היה צ'יורליוניס אחד המארגנים של תצוגת האמנות הראשונה שהוקדשה ליצירות ליטאיות ועמדה בסמן ההתעוררות הלאומית, וציוריו הוצגו בה. ב-1908 היה אחד מתשעה-עשר החברים המייסדים של "איחוד האמנים הליטאים". ב-1909 נשא לאישה את מבקרת האמנות סופיה קימנטייטה, שהייתה מסורה כמוהו לתנועה הלאומית ולימדה אותו לדבר בשטף בשפת עמו. במקביל לציור עסק בהלחנת שירים עממיים. וילנה הייתה מרוחקת מדי ממרכזי התרבות לטעמו, והוא הרבה לנסוע לסנקט פטרבורג, שם הצטרף לחוג הציירים שערך את כתב-העת רב ההשפעה "עולם האמנות" (מיר איסקוסטבה), שבראשו עמדו דמויות מפתח כמו קונסטנטין קורובין וולנטין סרוב. הוא זכה בהכרה מסוימת בבירה הקיסרית: 125 מתמונותיו הוצגו בתערוכה של אנשי כתב-העת. אך הניכור והאדישות מצד סובביו, שמיעטו להתייחס אליו, והעוני המרוד שחי בו השפיעו עליו לרעה מבחינה גופנית ונפשית כאחד. במרץ 1910 אושפז בבית-חולים פסיכיאטרי סמוך לוורשה, ובאביב אותה שנה נולדה בתו דאנוטה, אותה לא ראה מעולם. בחורף הבא לקה בדלקת ריאות, ממנה נפטר והוא בן שלושים-וחמש בלבד.
צ'יורליוניס החל להתפרסם רק לאחר מותו. תערוכות שהוקדשו לזכרו והציגו את עבודותיו נערכו בווילנה ובקאונס עוד בטרם מלאה שנה לפטירתו, ותצוגות נוספות הוסיפו להתקיים. ב-1913 התרשם מגלה הארצות גאורגי סדוב מכך שהנוף באחד מאיי ארץ פרנץ יוזף הזכיר לו תמונה של הצייר וקרא להר הגבוה במקום על שמו. צ'יורליוניס הגיע לתהילה עם הקמתה של ליטא העצמאית, כשהממסד חיפש יוצרים להעלותם על נס, והמוניטין שלו כלאומן מסור שיחק לזכותו. ב-1925 אישרה הסאימה הקמת גלריה לאומית על שמו בווילנה. מלבד פרסומו במולדתו היה אהוד גם על אמנים ומבקרים רוסים כמו אלכסנדר בנואה ומסטיסלב דובוז'ינסקי. ב-1930 שיבח אותו רומן רולן כאחד מגדולי ציירי המאה. ב-1940 סופחה ליטא לברית המועצות; בסוף שנות ה-40 וראשית ה-50, בשיא המערכה הסטליניסטית נגד "תרבות קוסמופוליטית", הותקף סגנונו כבורגני ופשטני. בתקופת ההפשרה של ניקיטה חרושצ'וב ניסה הממסד המפלגתי המקומי לגייס לצדו שוב את האינטלקטואלים, וזכרו של צ'יורליוניס זכה שוב לכל הכיבודים האפשריים. כיום קרואים על שמו האקדמיה לאמניות בווילנה ומוסדות, רחובות ואתרים בכל רחבי ליטא.
המצור השביעי על גיברלטר

רקע

גיברלטר הייתה תחת שלטון אמירות גרנדה מאז שנכבשה על ידם בשנת 1333 במהלך המצור הרביעי על גיברלטר. בשנת 1411 נכבשה גיברלטר על ידי אבו סעיד עות'מאן השלישי, הסולטאן המרוקני מפאס. יוסוף השלישי, סולטאן גרנדה הגיב במהירות כששמע על הידיעות הללו, החיש צבא לגיברלטר והטיל עליה מצור; גיברלטר נכבשה שוב על ידי אמירות גרנדה. המורים השתמשו בגיברלטר כבסיס לפשיטות ברחבי היבשת, שם דה גוזמן החזיק באחוזות רבות. המורים גרמו נזק רב לדייגי הטונה הקסטיליאניים.
אנריקה דה גוזמן הונע הן על ידי רצונו לעצור את הביזה של המורים, והן על ידי שאיפתו לכבוד ופרסום, שכן גיברלטר נכבשה ב-1309 על ידי מייסד בית האצולה שלו, אלונסו פרס דה גוזמן. ב-1436 אירגן כוח חזק של אבירים מקורדובה, אסיחה (Ecija) וחרס דה לה פרונטרה, וכן אניות ואספקה. בנו, חואן אלונסו דה גוזמן, דוכס מדינה סידוניה מונה למפקד הצבא היבשתי שמנה 2,000 פרשים ועוד מספר גדול של חיילי רגלים. מתקפה דו-ראשית תוכננה - על הכוח היבשתי היה להגיע מצפון ולכבוש את המצודה ואת הפסגות, ועל הצי היה לנחות בחוף החולות האדומים (Red Sands) שבדרום גיברלטר ולכבוש את העיר.

מהלך המצור

המורים קיבלו אזהרה על המתקפה המתוכננת וערכו הכנות מתאימות. הם אגרו אספקה, הציבו כוחות צבא רבים מגרנדה ומרוקו בגיברלטר, והוסיפו ביצורים רבים בחוף החולות האדומים. דה גוזמן לא ידע על מוכנותם של המורים למלחמה, כיוון את קבוצת האניות לאזור חוף החולות האדומים. המורים לא מנעו מהחיילים לרדת על החוף, אך לאחר שירדו והאניות חזרו לכיוון הצי מצאו את עצמם הקסטיליאנים בחוף בין הים לבין חומת אבן גבוהה. הגאות בדיוק החלה ורצועת החוף הפכה לצרה, ואז החלו המורים להמטיר עליהם בליסטראות וחצים מראש החומה.
דה גוזמן שהיה על ספינתו קיבל את הדיווח שאנשיו נטבחים על החוף. מייד הוא הניע את אחת מאוניותיו אל החוף במטרה לחלץ את חייליו. הספינה נהייתה עמוסה מדי באנשים, והאונייה התהפכה וטבעה. דה גוזמן ועוד 40 אבירים טבעו. חואן דה גוזמן, מפקד הכוח הצפוני, נוכח לדעת כי המצודה לא ניתנת לכיבוש מצפון, ולכן הכין את אנשיו לעזרה לאביו בדרום כששמע על האסון. כשצבאו מדוכא ומבלי ששום פעולת תקיפה תצא לפועל, עזב דה גוזמן הבן את המצור.
המורים מצאו את גופתו של אנריקה דה גוזמן, שמו אותו בתוך סל ותלו אותו באחד מצריחי המצודה. בשנת 1445 מינה חואן השני, מלך קסטיליה את חואן דה גוזמן לדוכס של מדינה סידוניה. הדוכס הצליח לבסוף לכבוש את גיברלטר, במהלך המצור השמיני על גיברלטר בשנת 1462. רק אז, למרות מאמצים קודמים לפדות את הגופה, נתאפשר לנוצרים לקבור את שרידי הגופה. אחד מהשערים של גיברלטר נקרא "Barcina", ומשמעות השם היא "סל נצרים" כזיכרון לדבר.
פייבל והחלום האמריקאי

עלילת הסרט

שנת 1885. פייבל מאוסקביץ, עכברון יהודי צעיר, הוא אחד מאלפי עכברים הנמלטים מהרדיפות ברוסיה. במשך מסעה של האונייה לאמריקה מספר האבא שישנה אגדה מספרת שזו ארץ נטולת חתולים והרחובות בה מרוצפים גבינה, פייבל נופל מעבר לסיפון ומאבד את אביו אמו ואחותו. ברגע שהוא מגיע לארץ החדשה, הוא מתחיל במסע למציאת משפחתו האובדת, אשר מאמינה כי הוא טבע בים. במהלך החיפושים, פייבל מתמודד עם כל התלאות האפשריות בחייו של מהגר, מבנייני מגורים עלובים לסדנאות יזע, אך מוצא גם חברים חדשים והרפתקאות חדשות, ביניהם חברו טוני טופוני העכבר האמריקאי וטייגר החתול הידידותי.
לבסוף מוצא פייבל את משפחתו, ויחד עם חבריו החדשים הם מתחילים חיים חדשים בניו יורק.

הכנסות וביקורות

הסרט הצליח בקופות ובנוסף קיבל ביקורות טובות מהמבקרים.

סרט המשך

ב-1991 יצא סרט המשך בשם "פייבל במערב הפרוע". בסרט זה דון בלות' לא ביים.
רונאלד קומאן

קריירת משחק

קומאן, יליד זאנדאם, החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1980 במדי חרונינגן. אחרי ששיחק מאוחר יותר בקריירה במדי אייאקס אמסטרדם, פ.ס.וו וברצלונה, הוא סיים את הקריירה שלו במדי פיינורד. במהלך הקריירה שלו הוא זכה פעמיים בגביע אירופה לאלופות, 5 פעמים באליפות ליגת העל ההולנדית, 4 אליפויות ליגת העל הספרדית, פעם אחת בגביע הספרדי והוא גם היה שותף לזכייתה של נבחרת הולנד ביורו 1988. ב-1987 ו-1988 קומאן זכה פעמיים ברציפות בתואר כדורגלן השנה בהולנד.
למרות שתפקידו היה בלם, קומאן היה ידוע בבעיטות חופשיות חזקות באופן נדיר ברגלו הימנית ומומחיותו בזכייה בכדורים מתים שעזרה לו לכבוש שערים משמעותיים רבים למען קבוצתו, ואחד השערים הזכורים ביותר שלו היה מבעיטה חופשית במדי ברצלונה בגמר גביע אירופה לאלופות 1992. הוא שיחק במדי הנבחרת הלאומית של הולנד במהלך טורנירי מונדיאל 1990 ומונדיאל 1994, וצבר במדי הנבחרת סך הכול 78 הופעות בהן כבש 14 שערים.
בשנת 1988, לאחר משחק חצי גמר היורו מול גרמניה (שנגמר בניצחון הולנדי 2:1) בהמבורג, קומאן ניגב את הזיעה מגבו באופן פרובוקטיבי בעזרת חולצתו של עמיתו הגרמני אולף תון כאילו השתמש בנייר טואלט, מול הקהל הגרמני. על המעשה הזה הוא התחרט בפומבי מאוחר יותר.

קריירת אימון

אחרי הקדנציה הקצרה שלו במשחק בפיינורד, קומאן פרש ממשחק מקצועני. מיד לאחר פרישתו, התמנה קומאן לחלק ממערך האימון של הנבחרת שאותה הדריך אז חוס הידינק לקראת מונדיאל 1998 בצרפת יחד עם יוהאן ניסקנס ופרנק רייקארד. אחרי המונדיאל קומאן קיבל את משרת עוזר המאמן של ברצלונה. בשנת 2000, הוא קיבל את משרת האימון הראשונה שלו בקבוצת ויטסה ארנהיים, אותה הצליח במהרה להביא לשחק במסגרת גביע אופ"א בהצלחה רבה, כשלרשות המועדון היה תקציב קטן מאוד יחסית למועדונים אחרים.
שנה אחר כך, ב-2001, קומאן התמנה להיות מאמן המועדון הגדול הראשון שלו, אייאקס. הונה של אייאקס צמח משמעותית לאחר שמאז שקומאן הגיע, הצלחה רבה נרשמה לזכות הקבוצה. קומאן זכה בעונתו הראשונה בקבוצה בדאבל בעונת 2001/2002. למרות שזכו שוב בתואר האליפות בעונת 2003/2004, אייאקס נחשבה לקבוצה מספר שתיים בהולנד אחרי פ.ס.וו איינדהובן, וקומאן התפטר ממשרת האימון במועדון אחרי שהקבוצה הודחה מגביע אופ"א על ידי אוסר.
קומאן חזר מהר מאוד למשחק אחרי האכזבה שנבעה מהתפטרותו מאייאקס בפברואר 2005, כאשר לקח על עצמו את משרת המאמן באלופה הפורטוגלית בנפיקה ליסבון, וירש בתפקיד את מאמן העל האיטלקי ג'ובאני טראפטוני. בבנפיקה, זכה רק בסופרקאפ הפורטוגלי, אחרי שסיים במקום השלישי בליגה (אחרי פורטו וספורטינג ליסבון), ואחרי שהודח מהגביע הפורטוגלי ברבע הגמר (על ידי ויטוריה דה גימארייש). עקב כך, ועקב הצעת עבודה מפ.ס.וו, קומאן נאלץ לעזוב את המועדון שנה אחת לפני תום החוזה שלו בקבוצה, על אף ההצלחה של בנפיקה בליגת האלופות באותה השנה, שהגיע לרבע גמר ליגת האלופות, אז הודחה על ידי ברצלונה. ביוני 2014 חתם קומאן על חוזה ל-3 שנים בסאות'המפטון מליגת הפרמייר ליג האנגלית. לאחר שתי עונות בסאותמפטון ב-14 ביוני 2016 מונה קומאן למאמן אברטון, הוא נחל הצלחה בעונתו הראשונה במועדון והוביל את המועדון למקום השביעי והשיג כרטיס למקודמות הליגה האירופית. ב-23 באוקטובר 2017 קומאן פוטר מאימון אברטון שהקבוצה מדורגת במקום ה-18 לאחר תשעה מחזורים.
ב-6 בפברואר 2018 קומאן מונה למאמן נבחרת הולנד.

חיים אישיים

הוא נשוי ואב לשלושה. אחיו של קומאן, ארווין קומאן, גם הוא מאמן כדורגל.
דוד טברסקי (סקווירא)

רבי דָּוִד טְבֶרְסְקִי (כונה גם: ר' דוד'ל; י"ד בניסן תר"ח, 1848 – ט"ו בכסלו תר"פ, 1920). היה אדמו"ר חסידי, בדור השני בשושלת סקווירא.

ביוגרפיה

נולד לרבי יצחק טברסקי מסקווירא ולחנה סימא בת רבי צבי מסקווירא. היה חתנו של רבי שלמה מסאווראן ובזיווג שני חתנו של רב אליקים געץ מאוסטרהא. 
לאחר פטירת אביו, מילא יחד עם אחיו הגדולים רבי אברהם יהושע העשיל ורבי ישראל. לאחר פטירת רבי אברהם יהושע העשיל בג' בכסליו תרמ"ז (1887) מינו החסידים את בנו רבי משה דן לממלא מקומו, ואילו רבי דוד פתח חצר עצמאי בסקווירא. היה נערץ על כל חוגי החסידים ורוב חסידי סקווירא באירופה נסעו אליו.
כאביו המשיך במסורת השתיקה של אביו ומיוחסת לו האמירה: "צריכים לשתוק... ולשתוק... ולשתוק... ואם מתייגעים מרוב שתיקה – עושים אתנחתא מתוך שתיקה וממשיכים להחריש".
בשנת תרע"ט בעקבות המהפכה הבולשביקית עזב רבי דוד את סקווירא לקייב, שם נפטר עקב המגפות שהשתוללו בעיר בט"ו בכסליו ה'תר"פ.
אגרותיו הופיעו בקובץ "אגרות קודש" (ניו יורק תשס"ה, 2006).
סווטלנה פאופנובה

ביוגרפיה

פאופנובה נולדה במוסקבה.

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בדורטמונד, גרמניה ב-11 בפברואר 2004 קבעה פאופנובה בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 4.64 מטר. ב-22 בפברואר אותה שנה בתחרות שנערכה באתונה, יוון היא שיפרה את השיא העולמי והעמידה אותו על 4.85 מטר ובתחרות שנערכה ב-4 ביולי אותה שנה בהרקליון, כרתים היא קבעה שיא עולם חדש של 4.88 מטר. שלושה שבועות לאחר מכן, באולימפיאדת אתונה (2004) היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 4.75 מטר, אחרי ילנה איסינבייבה שקבעה שיא עולם חדש של 4.91 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה פאופנובה במדליית ארד בקפיצה במוט. 
פאופנובה שברה שמונה שיאי עולם עד שנת 2005. היא זכתה בשלוש מדליות באליפות העולם באתלטיקה: מדליית כסף ב-2001, מדליית זהב ב-2003 ומדליית ארד ב-2007. באליפות העולם באולמות סיימה ראשונה ב-2003, שנייה ב-2001 וב-2010 ושלישית ב-2004 וב-2006. פאופנובה זכתה פעמיים באליפות אירופה באתלטיקה, ב-2002 וב-2010 ופעמיים באליפות אירופה באולם, ב-2002 וב-2007. 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה פאופנובה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.75 מטר.
לסטר דל ריי

קריירה

דל ריי החל לפרסם סיפורים בעיתונים ספרות זולה בסוף שנות ה-30, בשחר עידן הזהב של המדע הבדיוני. הוא נקשר למגזין היוקרתי ביותר של התקופה, אסטאונדינג, והעורך שלו, ג'ון וו. קמפבל.
בשנת 1950, היה דל ריי אחד המחברים העיקריים בכתיבת מדע בדיוני לנוער (יחד עם רוברט היינליין ואנדרה נורטון). בתקופה זו חלק מסיפוריו היו תחת שם העט "אריק ואן לין" (Erik van Lhin).
במהלך התקופה בה לא הצליח במכירת סיפוריו, עבד כטבח במסעדת המגדל הלבן בניו יורק. לאחר נישואיו השניים להלן שלץ (Helen Schlaz), בשנת 1945, התפטר מעבודתו כדי לכתוב במשרה מלאה. לאחר שפגש את סקוט מרדית בפסטיבל הבינלאומי למדע בדיוני ב-1947, הוא החל לעבוד כקורא ראשון בסוכנות הספרותית החדשה של סקוט מרדית, בה הוא גם שימש כמנהל משרד.
מאוחר יותר הוא התמנה לעורך ראשי במספר מגזינים ולאחר מכן בהוצאות ספרים. במהלך השנים 1952 ו-1953, דל ריי ערך מספר מגזינים:
Space SF,‏ Fantasy Fiction,‏ Science Fiction Adventures (בשם העט Philip St. John),‏ Rocket Stories (בשם העט Wade Kaempfert)‏, and Fantasy Fiction (בשם העט Cameron Hall)
הוא הצליח במיוחד בהוצאת הספרים בלנטיין, כך שהקים ב-1977 עם אשתו הרביעית, ג'ודי-לין דל ריי, את חטיבת ספרי הפנטזיה והמדע הבדיוני בשם דל ריי בוקס.
בשנת 1957, דל ריי ודיימון נייט ערכו במשותף מגזין חובבים קטן בשם פורום מדע בדיוני.

פרסים

ב-1972 דל ריי זכה בפרס על שם אדוארד סמית לעלילה דמיונית (Edward E. Smith Memorial Award for Imaginative Fiction) על ידי איגוד המדע הבדיוני של ניו אינגלנד. הוא גם זכה בפרס מיוחד בלרוג (Balrog Award)‏ ב-1985 על תרומתו לפנטזיה, בהצבעה על ידי קוראי מגזין לוקוס. אגודת סופרי המדע הבדיוני של אמריקה העניקו לו את הפרס על שם דיימון נייט (Damon Knight Memorial Grand Master Award) בשנת 1990.
הקורפוס ה-30 (בריטניה)

היסטוריה

באוגוסט 1941 הוקם הקורפוס ה-30 לקראת מבצע צלבן, כחלק מהארמייה השמינית, והועמד תחת פיקודו של ויויאן פופ, אולם הוא נהרג בתאונת מטוס והוחלף על ידי וילוובי נורי. נורי פיקד על הקורפוס במהלך מבצע צלבן במידה מסוימת של הצלחה, אך הטנקים שלו נחלו תבוסה כבדה בקרב גזאלה ביוני 1942. הוא ספג ביקורת על הגישה ה"פרשית" שלו ללוחמת שריון וגנרל קלוד אוקינלק, מפקד הארמייה השמינית, החליפו ביולי בויליאם ראמסדן. בספטמבר 1942 מונה אוליבר ליס למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו בקרב אל-עלמיין השני ובקרבות בתוניסיה, בסיציליה ואיטליה. בינואר 1944 מונה ג'רארד באקנל למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו במהלך מבצע אוברלורד ובמהלך המערכה בנורמנדי, אולם לאחר כישלון מבצע פרץ' הוא הודח מתפקידו והוחלף בבריאן הורוקס. הורוקס נטל את הפיקוד על הקורפוס, שהיה חלק מן ארמייה הבריטית השנייה בעיצומו של קרב פאלז. הקורפוס ניהל מרדף מהיר אחרי הגרמנים דרך צפון צרפת ובלגיה ולכד את נמל אנטוורפן בשלמותו, עד אשר בלם אותו משבר האספקה של בעלות הברית, עקב הקושי להוביל אותה מנורמנדי לאורך קווי תחבורה שהתארכו במהירות.
בספטמבר 1944 השתתף הקורפוס במבצע מרקט גארדן והוטל עליו להבקיע נתיב קרקעי מבלגיה אל שלוש הדיוויזיות המוטסות שהוצנחו במסגרת המבצע בדרומה ובמרכזה של הולנד. תוכנית שאפתנית מדי, נוכחות של כוחות גרמניים גדולים מהצפוי והתקפות נגד עזות מצדם (ולדעת חלק מהפרשנים, חוסר תחושת דחיפות מספקת מצד כוחותיו של הורוקס) הביאו לכישלון המבצע, והקורפוס ה-30 נמצא במהלכו במגננה מרבית הזמן. בסתיו 1944 ובחדשים הראשונים של 1945 השתתף הקורפוס בדחיקת הגרמנים בצפון גרמניה לעבר נהר הריין ובהכנעתה הסופית של גרמניה. בדצמבר 1945 מונה אלכסנדר גאלווי למפקד הקורפוס, ופיקד עליו עד לפירוקו בספטמבר 1946.
פליטה מאולצת

פליטה מאולצת של פוטון היא תהליך שבו מערכת קוונטית עוברת ממצב בעל אנרגיה גבוהה, למצב בעל אנרגיה נמוכה יותר על ידי פליטה של אור כתוצאה מאינטראקציה עם השדה החשמלי שבסביבה. הפוטון הנפלט זהה לחלוטין לפוטונים שגרמו לפליטה מבחינת קיטוב, כיוון, תדירות ומופע. ניתן לראות את הפליטה המאולצת כמנגנון הגברה של אור: נכנס פוטון אחד ויוצאים שניים. הכפלה זו היא הבסיס לעקרון הפעולה של הלייזר, וכן של מגברים אופטיים. דוגמאות אחרות לפליטה מאולצת הם מעברים אלקטרונים, רוטציוניים וויברציוניים במולקולות, וכן דעיכות בתוך גרעיני אטומים הגורמות לקרינת גמא, ומאפשרות, תאורטית, ליצור לייזרים של קרינת גמא.

הטיעון של איינשטיין

הראשון ששיער את קיומו של המנגנון לפליטה מאולצת היה אלברט איינשטיין, בשנת 1917. הוא הגיע למסקנה זו מתוך שיקולים של מכניקה סטטיסטית. אם מניחים שקיימים רק מנגנונים של בליעה ופליטה ספונטנית, אזי אכלוס הרמה הגבוהה תלוי בקצב בליעת הפוטונים, בעוצמת השדה האלקטרומגנטי ובקצב הפליטה הספונטנית, שאיננה תלויה בסביבה. לכן כאשר עוצמת השדה גדלה, קצב בליעת הפוטונים עשוי להיות גבוה יותר מקצב הפליטה, ובעוצמות שדה גבוהות מאוד, קצב הפליטה הופך לזניח: מכאן שכל האטומים אמורים להיות במצב המעורר. אלא שעל פי מכניקה סטטיסטית, האכלוס המקסימלי שרמה מעוררת יכולה להגיע אליו הוא חצי. מכאן שחייב להיות מנגנון נוסף לפליטה, מנגנון שתלוי אף הוא בעוצמת השדה.
טים קרינג

ביוגרפיה

קרינג נולד במחוז אל דוראדו שבקליפורניה. הוא למד בבית הספר לאמנויות הקולנוע (USC) שבאוניברסיטת דרום קליפורניה.
את הקריירה שלו החל בשנת 1985 כתסריטאי בסדרות טלוויזיה, אשר ביניהן: "Misfits of Science" ו"אביר על גלגלים". בשנת 1987 כתב ביחד עם ג'ף לואב את התסריט לסרט "זאב צעיר 2". בשנת 1994 כתב את התסריט לסרט הטלוויזיה "ללא הסכמה", ששודר ב-ABC וכיכבו בו ג'ני גארת' וג'וני גאלקי. בשנת 1996 החל לעסוק גם בהפקה, עם סדרת הטלוויזיה "שיקגו הופ" (בה הפיק 3 פרקים), ולאחר מכן שימש כמפיק בפועל של הסדרה "פרובידנס", ל-45 פרקים. קרינג יצר שלוש סדרות. הראשונה היא "Strange World", אותה יצר בשיתוף עם הווארד גורדון. השנייה היא "ג'ורדן", והשלישית, והמצליחה ביותר שלו, שנכון ל-2009 משדרת את העונה הרביעית שלה, היא "גיבורים", העוסקת בסיפוריהם של אנשים רגילים אשר מגלים כי בבעלותם כוחות על-־טבעיים ובאופן שבו יכולות אלו משפיעות על חייהם.
קרינג היה מועמד פעמיים לפרס אמי תחת הקטגוריה "סדרת הדרמה היוצאת מן הכלל". הפעם הראשונה הייתה בשנת 1997, על עבודתו בסדרה "שיקגו הופ", והפעם השנייה הייתה בשנת 2007, על עבודתו בעונה השנייה של "גיבורים". בשנת 2008 זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה על העונה השנייה של "גיבורים". בשנת 2015 עלתה לשידור הסדרה "דיג" שכתב והפיק ביחד עם הישראלי גידי רף.
גיא לוי (קצין)

שירות צבאי

לוי גדל במושב נוגה שבחבל לכיש. התגייס לצה"ל בשנת 1995, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 101 ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 101. לאחר מכן מונה למפקד פלחה"ן צנחנים בין השנים 2001–2003, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. במלחמת לבנון השנייה היה בחפיפה לתפקיד סגן מפקד יחידת מגלן, ולאחר המלחמה נכנס לתפקידו.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 890, ושימש בתפקיד עד שנת 2011. בהמשך שימש מפקד גדוד הדס בבה"ד 1 בין השנים 2011–2012. לאחר מכן מונה למפקד יחידת מגלן בין השנים 2012–2014. במאי 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 55, ובמקביל מונה בשנת 2015 למפקד בא"פ לכיש, בתפקידיו אלו שימש עד 12 באפריל 2016. בשנת 2016 מונה לראש מחלקת תכנון מבצעי באמ"ץ, ושימש בתפקיד עד שנת 2019, במקביל היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ו (2019-2018). ב-22 במאי 2019 מונה למפקד בה"ד 1.
לוי מתגורר במיתר, נשוי ואב לשלושה.
ג'יילס קופר

קורות חיים

ג'יילס קופר נולד בקריקמיינס על יד דבלין במשפחה אנגלו-אירית. אביו היה קצין בכיר בצי הצבאי המלכותי הבריטי ועורך דין, וסבו היה הפוליטיקאי וסופר בריאן ריקו קופר.
ג'יילס קופר גדל והתחנך בלונדון. בילדותו התגורר תקופות ארוכות בפנימיות רחוק מהוריו למד בבית הספר ארנולד האוס באזור סנט ג'ונ'ס ווד, ואחרי מסע לאיי סיישל בגיל 11, למד בלאנסינג קולג' בסאות' דאונס, סאסקס. מאוחר יותר למד שפות בגרנובל בצרפת ובבית ספר לשפות בסן סבסטיאן בארץ הבסקים בספרד. בעת לימודיו בסן סבסטיאן, בימי מלחמת האזרחים, בעת שהלך לקנות סיגריות נורה בידו על ידי צלף מקומי.
פונה על ידי צוות של אניה צבאית בריטית שטיפל בו והסיע אותו עד ליישוב הצרפתי סן ז'אן דה לוז.
אביו שאף שבנו ילמד משפטים בקיימברידג' כדי שיתחיל בקריירה דיפלומטית, אולם למורת רוחו, העדיף ג'יילס ללמוד משחק באקדמיה לאמנויות הבמה ובר דאגלס בלונדון. לימודיו שם הופסקו על ידי פריצת מלחמת העולם השנייה.
אחרי הגיוס נשלח לקורס קצינים במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט , ובשנת 1942 נשלח למזרח הרחוק. במשך שלוש שנים שירת בגדוד הרגלים וסט יורקשייר והשתתף בקרבות קשים נגד היפנים בג'ונגלים של בורמה, לפעמים קרבות פנים אל פנים.
מאוחר יותר שירת בהתנדבות במילואים ב- Territorial Army וב London Irish Rifles.
אחרי המלחמה עבד כשחקן תיאטרון, קודם ב Arts Theatre (תחת ניהולו של אלק קלונס), להקה שבה פגש את אשתו לעתיד, השחקנית גווינת לואיס. אחר כך הופיע (יחד עם קנת ויליאמס) על במת תיאטרון רפרטוארי בניוקיי (Newquay), תיאטרון קונוט (Connaught Theatre) בעיר וורת'ינג בסאסקס (יחד עם הרולד פינטר) ובתיאטרון (Open Air Theatre) בריג'נטס פארק בלונדון. בשנת 1952 שעבר לעריכת תסריטים, קודם ב-BBC ואחר כך ב Associated-Rediffusion ובהמשך הקדיש את כל זמנו לכתיבת מחזות ותסריטים לרדיו, תיאטרון ומאוחר יותר לטלוויזיה.

פעילותו האמנותית

ג'יילס סטאנוס קופר היה יוצר פורה וחלוץ בתחום הדרמות לרדיו ולטלוויזיה.
המחזה-רדיו הראשון שבו התפרסם בשנת 1956 היה "מאתרי ביקון" (Mathry Beacon). מדובר בו ביחידה קטנה של גברים ונשים השומרים אי-שם בוויילס על מתקן חשאי ביותר ליירוט טילים, שנים אחרי תום המלחמה.
מחזה ידוע אחר שלו הוא Unman, Wittering and Zigo משנת 1958,בו מדובר במורה צעיר
המגלה שקודמו בתפקיד נרצח על ידי תלמידים מכיתתו.
מחזה אחר שלו,Everything in the Garden ("הכל בגן") עובד עיבוד שנוי במחלוקת בארצות הברית על ידי אדוארד אלבי (1967).

מותו

המחזאי נהרג בגיל 48 כשנפל מרכבת בסרביטון, סארי, עת חזר ממסיבה של אגודת המחזאים שהתקיימה במועדון גאריק ב-2 בדצמבר 1966. בנתיחה שלאחר המוות נמצא כי ככל הנראה האמן היה בהשפעת כמות אלכוהול השקולה כנגד כחצי בקבוק ויסקי.