google/wiki40b huggingface dataset:
התנועה הלאומית-דמוקרטית האמהרית

היסטוריה

התנועה הוקמה במחתרת ב-1980 במחוז באגמדיר תחת השם "התנועה העממית-דמוקרטית האתיופית" ודגלה באידאולוגיה מרקסיסטית-לניניסטית, תנועה זו הייתה כפופה ליחאפה, מפלגה שהונהגה על ידי אדיסו לאגסה ואיתגרה את כוחות הממשלה במחוז גוג'אם. בתקופה מאוחרת יותר, המפלגה דחתה את הגישה המיליטנטית של היחאפה ודרשה להפסיק בכוח צבאי את מלחמת אריתריאה ולאחד את כל הארגונים תחת ארגון גג שילחם כנגד הדרג. עקב השינוי האידאולוגי, המפלגה התאחדה עם הארגון הצבאי וויאנה. הקבוצה המאוחדת יכלה לעמוד מול הדרג מבחינה צבאית. המפלגה שלטה באזורים נרחבים שבהם חיים האמהרים במחוזות באגמדיר, וואלו ושאווה. ב-1989 שתי המפלגות הקימו יחדיו את האיחדג ויחד עם ארגוני הגרילה האחרים פעלו להפיל את שלטון הדרג ב-1991. בסתיו 1994 התנועה העממית-דמוקרטית האתיופית שינתה את שמה לתנועה הלאומית-דמוקרטית האמהרית.
באנף סנטר

היסטוריה

המרכז נוסד בשנת 1933 על ידי אוניברסיטת אלברטה, במימון של מענק מקרן קרנגי שמושבה בארצות הברית. בראשית פעילותו המרכז הציע רק קורסים בנושא דרמה. 
בשנת 1935 שינה המרכז את שמו ל"בית הספר באנף לאמנות". בשנת 1953 החל המרכז לקיים כנסים, ובשנת 1954 החל המרכז להפעיל את מסלול הניהול.
ב-1970 הפך המרכז למרכז ללימודי המשך, וקיבל אוטונמיה מלאה מאוניברסיטת אלברטה, אך לא הותר לו לתת תארים מתקדמים.
המרכז עכשיו מהווה חלק מאוניברסיטת קלגרי, אשר מאז 1966 שולחת תלמידים ללמוד במרכז. 
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20,  בשל הפחתת התקציבים שקיבל המרכז, המרכז פתח בתוכנית חדשה בשם "היתרון היצירתי" - The Creative Edge, שמטרתה להביא הכנסות למרכז במטרה לפתח את המתקנים שלו ואת מרכז הכנסים אשר נפתח בשנת 1996. המרכז הוכר כמכון אימון ממשלתי (National Training Institute) בשנת 1999, והפך למקום מושבה של התחנה הבינלאומית למחקר של באנף בשנת 2003. שמו של המרכז שונה ל"מרכז באנף" בשנת 2008, ול-"מרכז באנף לאמנות ויצירה" בשנת 2016.

תוכניות המרכז

תוכניות המרכז כוללות התמחויות, סדנאות, תוכניות פרקטיקום, מושבת האמנים לייטון (the Leighton Artists’ Colony) - מרכז יצירה לאמנים, וכן את פסטיבל האמנויות של באנף, הנערך מדי קיץ.
מוניצ'יפל קראיובה

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 2001. בסיום עונת 2002/03 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה. לאחר עונה אחת ירדה בחזרה מהמקום האחרון לליגה השנייה ואף לליגה השלישית. בעונת 2006/07 טיפסה לליגה השנייה ולאחר עונה אחת העפילה בחזרה לליגת העל. לאחר מספר עונות בתחתית, סיימה הקבוצה את עונת 2012/13 במקום הרביעי והפסידה בסדרת רבע גמר הפלייאוף לקבוצת גז מתאן מדיאש 3-0. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה לראשונה ביורוהולד (הליגה הבלקנית).
מאז חודש נובמבר 2012, מארחת הקבוצה בהיכל הרב תכליתי החדש פוליבלנטה המכיל 6,000 מקומות ישיבה.
אוסטים

מקור השם

מקור השם הגאוגרפי הרוסי "אוסטיה" והכינוי האתני התואם "אוסטים", נתקבל מהשם הגאורגי לארצם, ומבוסס על הכינוי האלאני העתיק "אס". כיון שהאוסטים מורכבים מכמה תתי-קבוצות (בעיקר אירונים ודיגורים) ומשכך חסרו כינוי עצמי, התקבע אצלם הכינוי הרוסי עוד לפני צירופם לאימפריה הרוסית. 
אוסטים בפי הגאורגים הם אוֹסֵבִּי (ოსები) וביחיד אוֹסִי (ოსი). אוסטיה או אוֹסֵתִי (ოსეთი) בפי הגאורגים היא "ארץ האוסטים".
פרקטיה זו קיבלה תפנית בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עם התעוררות הלאומית האוסטית החדשה. המחלוקת בין תתי הקבוצות האוסטיות - הדיגורים והאירונים על מעמד הדיאלקטים הביאה לחיפוש שם אתני חדש. בהשפעת הסכסוך הגאורגי-אוסטי הועדף השם "אלאניה" (ובהתאמה "אלאנים"), שמה של קונפדרציה  סרמטית מימיי הביניים, שהאוסטים מאמינים כי הם אבותיהם. בשנת 1994 הוסף השם אלאניה לשם הרשמי של הרפובליקה הרוסית צפון אוסטיה - אלניה.

היסטוריה

האוסטים הם צאצאי האלאנים, הענף היחיד של הסרמטים ששרד את הפלישה הגותית בסוף המאה ה-2 לספירה. האלאנים הקימו ממלכה שהשתרעה בין הדון לוולגה והתקיימה עד לפלישה המונגולית במאה השלוש עשרה. הלחץ המונגולי גרם לאלאנים לנדוד מן הערבה אל הקווקז, שם יצרו שלוש קבוצות אתנוגרפיות שונות: האירונים, הדיגורים, והקודארים. קבוצה נוספת של אלאנים, היאסים, שנדדו עד להונגריה.

דת

כ-50% מהאוסטים הם נוצרים אורתודוקסים, 30% שייכים לאוצדין  וכ-15%-20% מוסלמים.

תרבות

המיתולוגיה האוסטית , כמו המיתולוגיות של יתר תושבי הקווקז כוללת אלים וישויות על טבעיות. על פי אמונתם מוצאם הוא מן הסרמטים אך אמונתם מכילה גם אלמנטים נוצריים מאוחרים יותר והאלים האוסטים מזוהים לעיתים קרובות עם קדושים נוצריים. אלים אלה תפקיד בסיפורים המפורסמים על גזע של גיבורים אלוהיים למחצה בשם נארתים.
המוזיקה האוסטית  נפוצה באזור בו שוכנים האוסטים משני צידי הקווקז הגדול. החל מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 החל תהליך של איסוף והקלטה של המוזיקה האוסטית. הריקוד אוֹסוּרִי {ოსური) רפרטואר הריקודים הגאורגיים הוא ריקוד מאזור דרום אוסטיה.

מוצא יהודי?

אחת ההשערות בדבר מוצא האוסטים הייתה השערתם של חוקרי הקווקז פפאף (pfaff) ופטר וון אוסלר . הם הניחו כי מוצא האוסטים, או לפחות חלק מהם, הוא יהודי. הם הגיעו למסקנה זו בהתבסס על מנהגיהם שמקצתם דומה למנהגים והחוקים הנזכרים במקרא. חוקרי קווקז נוספים, ביניהם האנתרופולוג ארנסט שנטר , ציינו במחקריהם כי הדעה הנפוצה בקווקז היא כי מוצא האוסטים הוא יהודי. אולם ההיסטוריון מקסים קובלבסקי  הסתייג מהנחה זו. הוא טען מנגד כי קרוב לוודאי שחלק מאותם מנהגים אומצו על ידי האוסטים מן הארמנים, ואין בכך הוכחה לכך שמוצאם מהיהודים.
פומה דרום-אמריקאית צפונית

מזון

מזונו של הפומה הוא: ציפורים, עצלנים, עכברים, צפרדעים, לטאות ולעיתים רחוקות חיות מבויתות. למרות שבחלק במקומות הגידול שלו כמו פארק לאומי סנגאי שבאקוודור הוא נמצא עם היגואר, הטרף של הפומה קטן יותר מטרף היגואר.
אילונה, ארכידוכסית אוסטריה

ביוגרפיה

אילונה (הלנה) נולדה ב-20 באפריל 1927 בבודפשט, ליוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה ולאנה, נסיכת סקסוניה, בתם של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ולואיזה, ארכידוכסית אוסטריה. היא הייתה נינה של גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. אביה היה בנו של יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה, שהיה מראשי השלטון הזמני בהונגריה בעקבות סילוקו של המלך קארוי הרביעי.
אילונה התחתנה עם גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג בטקס אזרחי ב-20 בפברואר 1946 ובטקס דתי ב-30 באפריל 1946 בזיגמרינגן, וירטמברג-הוהנצולרן באזורי הכיבוש של בעלות הברית בגרמניה. בעלה היה בנו הבכור ויורשו של גאורג, דוכס מקלנבורג, ראש בית מקלנבורג-שטרליץ מאשתו הראשונה אירינה מיכאילובנה רייבסקיה.
ב-6 ביולי 1963, לאחר מות חמיה, הפך בעלה למנהיגה החדש של בית מקלנבורג-שטרליץ. לאילונה ולגאורג אלכסנדר היו שלוש בנות ובן, אולם הם התגרשו ב-12 בדצמבר 1974.
אילונה מתה בבוקר ה-12 בינואר 2011 בפרייבורג, באדן-וירטמברג, גרמניה, והיא בת 83.
אודו שטיינברג

ביוגרפיה

שטיינברג נולד וגדל בגרמניה. במקצועו היה מהנדס תעשייתי, ובשל אהבתו לספורט עסק גם במספר ענפים כגון כדורגל, אתלטיקה, טניס, רכיבה על אופניים, אגרוף וקריקט. ב-1896 עבר לגור בקמניץ, וב-1899 ייסד מועדון כדורגל בעיר, את בריטניה קמניץ. ב-28 בינואר 1900 היה שטיינברג נוכח כנציג של המועדון בכנס בלייפציג בו ייסדו את התאחדות הכדורגל הגרמנית.
במרץ 1899 עבר לברצלונה, בירת קטלוניה שבספרד, שם החל לעבוד כמהנדס במספר חברות תעשייתיות. הוא ומספר אנשים נוספים, ובהם ז'ואן גאמפר, ארנסט ויטי, ארתור ויטי וג'ון פרסונס, הקימו את מועדון הטניס של ברצלונה. במקביל גם שיחק כדורגל בעיר, לעיתים עם גאמפר, שהיה מהדמויות הבכירות במועדון הכדורגל ברצלונה. שטיינברג, ששיחק כחלוץ, הרשים את גאמפר והוא הציע לו להצטרף לקבוצתו. ב-1901 הפך לשחקן של ברצלונה באופן רשמי.
שטיינברג ביסס את מעמדו בברצלונה במהרה והיה מהשחקנים הבולטים בה ב-9 השנים בהן היה שחקנה, בין 1901 ל-1910. ב-1902 נערך "קופה מקאיה", טורניר בין ברצלונה, אספניול ואיספניה, שלימים הוכר כאליפות קטלוניה הראשונה. שטיינברג היה שותף לזכייתה של ברצלונה בטורניר, התואר הראשון בתולדותיה. בהמשך השנה הוזמנה ברצלונה לגביע ההכתרה, טורניר גביע שהפך בהמשך לגביע המלך. ב-13 במאי, בחצי גמר הגביע, נפגשו ברצלונה וריאל מדריד לראשונה בתולדותיהן, מפגש שלימים הוכר בכינוי "הקלאסיקו". שטיינברג הבקיע את השער הראשון בהיסטוריית הקלאסיקו, ועם שער נוסף שהבקיע עזר לקבוצתו לנצח 3 - 1. במשחק הגמר, בו שיחקה ברצלונה מול קלוב ביסקאיה, הבקיע שטיינברג שער נוסף, אך קבוצתו הפסידה 2 - 1. עוד ב-1902, הוטלה על שטיינברג האחריות להקים את בית הספר לכדורגל הראשון של המועדון, וכך לעיתים הוא נחשב למאמן הראשון בהיסטוריית המועדון.
בהמשך דרכו בברצלונה סייע לה לזכות בתארים נוספים. ב-1903 זכה עמה בקופה ברצלונה, טורניר שנערך בין המועדונים השונים בעיר, וב-1905 באליפות קטלוניה, שהוקמה תחת שם זה בסוף 1903. לאחר מספר שנים שהסתיימו ללא אף תואר, ב-1909 וב-1910 היה שותף לשתי זכיות רצופות באליפות קטלוניה. כמו כן, ב-1910, לקח חלק בזכייתה של ברצלונה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע הספרדי, אחרי שהיא ניצחה בגמר את אספניול מדריד בתוצאה 3 - 2. בשנה זו פרש ממשחק. בסך הכול השתתף שטיינברג ב-67 משחקים, בהם הבקיע 55 פעמים.
בין 8 בפברואר 1906 ל-9 בדצמבר אותה שנה היה שטיינברג נשיא התאחדות המועדונים של ברצלונה, לפני שזו הפכה להתאחדות הכדורגל הקטלאנית. בנוסף ב-1906, היה אחד מהמקימים והעורכים הראשונים של עיתון הספורט אל מונדו דפורטיבו. אהבתו לספורט לא דעכה גם לאחר שחדל מלשחק במדי ברצלונה, והוא תמיד היה מקושר למועדון.
אלפונסו קרלוס, דוכס סן חיימה

ביוגרפיה

אלפונסו קרלוס נולד ב-12 בספטמבר 1849 בלונדון, לחואן, רוזן מונטיסון ולמריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה. לאחר שאביו פיתח נטיות ליבליות, נפרדו הוריו, ואמו חזרה למודנה עם אלפונסו קרלוס ואחיו. בשנת 1868 הצטרף אלפונסו קרלוס לצבא מדינת האפיפיור, ובמהלך לחימת רומא על ידי הצבא המלכותי האיטלקי הגן אלפונסו קרלוס על רומא. אלפונסו קרלוס סירב להיכנע ולמסור את חרבו, שהייתה שייכת לסבו האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, ונמלט על ספינת מלחמה צרפתית לטולון.
ב-26 באפריל 1871 התחתן אלפונסו קרלוס עם האינפנטה מריה דאס נוורס מפורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, אולם לא היו להם ילדים. בשנת 1872 פרצה המלחמה הקרליסטית השלישית ואלפונסו קרלוס הצטרף לצבאות אחיו הבכור קרלוס, דוכס מדריד, ואף מונה למפקד הצבא הקרליסטי בקטלוניה. למרות שהיו לצבאות הקרליסטיים כמה הצלחות במהלך המלחמה, בסופו של דבר בשנת 1876 הם נכשלו בתוכניתם לתפוס את השלטון בספרד. לאחר מכן התיישב אלפונסו קרלוס בווינה, והקדיש את חייו לביטול הדו-קרב.
ב-2 באוקטובר 1931 מת אחיינו חיימה, דוכס מדריד, ואלפונסו קרלוס הוכר על ידי הקרליסטים כאלפונסו קרלוס הראשון, מלך ספרד, ועל ידי הלגיטימיסטים כשארל השנים עשר, מלך צרפת ונווארה. מכיוון שלא היו לו ילדים, הכיר אלפונסו קרלוס בסאווריו, נסיך בורבון-פארמה כיורשו. בקיץ 1936 פרצה מלחמת האזרחים הספרדית, ואלפונסו קרלוס הורה לתנועה הקרליסטים לתמוך בכוחות הלאומנים של פרנקו. ב-29 בספטמבר 1936 נהרג אלפונסו קרלוס בתאונה עם משאית צבאית בווינה, וסאווריו, נסיך בורבון-פארמה ירש את תאריו, אולם היה מיעוט מהקרליסטים שטענו כי זכויות הירושה עברו לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד המודח, או לארכידוכס קרל פיוס מאוסטריה, נסיך טוסקנה.
זקן

זקן כאמצעי זיהוי

גידול זקן (או אי גידולו, בריכוזים של תרבויות המעודדות גידול זקן) יכול לשמש כאמצעי זיהוי. עם זאת, מכיוון שניתן לגדלו או לגלחו הוא לא משמש כתנאי הכרחי בזיהוי פושעים.
פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה היה מוכר בכינויו "ברברוסה" ("אדום הזקן"). שודד הים אדוארד טיץ' הוא דוגמה לאדם שזהותו עוצבה סביב זקנו והוא מוכר בהיסטוריה כ"שחור הזקן".
במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים אחד מסימני הגמד הוא זקן עבות.

מצרים העתיקה

האצולה במצרים העתיקה גידלה זקן ארוך בצורת קונוס.

אסלאם

ההיתר לגידול זקן (Lihyah בערבית) טיפולו ועיצובו נקבע כחובה על פי הסונה האיסלאמית בקונצנזוס 63.

סיקיזם

גורו גובינד סינג, הגורו סיקי העשירי, ציווה על הסיקים לשמור על שיערם לא גזור, כי זיהה אותו בתור קישוט הכרחי של הגוף על ידי הבורא כמו גם סעיף חובה של האמונה. סיקים מחשיבים את הזקן כחלק מאצילותם וכבוד הגבריות שלהם. הסיקים גם נמנעים מחיתוך שיער זקנם מתוך כבוד לצורה בא ברא אותם האל. קש (Kesh), שיער לא גזור, הוא אחד מחמשת ה-K, חמישה מאמרי חובה של אמונה עבור סיקי שהוטבל. כמו גם, איש סיקי מזוהה בקלות על ידי הטורבן שלו ושערו וזקנו הארוכים.

ראסטפארי

הראסטפארים מגדלים זקן בהתאם לפקודות שניתנו בתנ"ך, כגון ויקרא, פרק כ"א, פסוק ה', אשר קורא "לֹא-יקרחה קָרְחָה בְּרֹאשָׁם, וּפְאַת זְקָנָם לֹא יְגַלֵּחוּ; וּבִבְשָׂרָם--לֹא יִשְׂרְטוּ, שָׂרָטֶת". הזקן הוא סמל של הברית בין האלוהים (ג'ה) ואנשיו.
גדעון יבלונקה

ביוגרפיה

בתחרות שנערכה באודנסה שבדנמרק ב-28 ביוני 1997 זכה יבלונקה במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר, ביחד עם טל מור, טומי כפרי ומיקי בר יהושע בשיא ישראלי חדש 40.00 שניות.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-19 ביולי 1999 זכה יבלונקה במדליית זהב עם נבחרת ישראל בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם רפאל יער, טומי כפרי ואלכסנדר פורחומובסקי בשיא ישראלי חדש של 39.61 שניות ולראשונה ירדה רביעייה ישראלית מתחת ל-40 שניות בריצה זו.

אליפות העולם, 1999

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה שבספרד בשנת 1999 סיים יבלונקה במקום תשיעי, בריצת שליחים 4x100 מטר, ביחד עם רפאל יער, טומי כפרי ואלכסנדר פורחומובסקי בשיא ישראלי חדש של 38.81 שניות (הנוכחי, 2014).

שיאן ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב ב-23-24 ביולי 2000 זכה יבלונקה במדליית ארד בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 10.29 שניות, התוצאה השלישית בטיבה של אתלט ישראל בכל הזמנים, אחרי מרצין נובק  מפולין (10.23 שניות) וטומי כפרי (10.27 שניות). למחרת הוא זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר לאחר שהשווה את השיא הישראלי של טומי כפרי, 20.89 שניות, אחרי מרצין אורבש  מפולין (20.68 שניות). שיא זה החזיק מעמד 9 שנים ונשבר על ידי דימטרי גלושצ'נקו (20.86 שניות).

אולימפיאדת סידני 2000

באולימפיאדת סידני (2000) סיים יבלונקה במקום 31 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.92 שניות ובמקום 26 בריצת שליחים 4x100 מטר, ביחד עם כפיר גולן, טומי כפרי ואלכסנדר פורחומובסקי בתוצאה של 39.76 שניות.

אלוף ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתחילת יולי 2001 זכה יבלונקה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.43 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.20 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-16 שנערכו בווינגייט ב-18 ביולי אוה שנה הוא זכה במדליית זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.09 שניות.

אליפות העולם, 2001

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון שבקנדה בשנת 2001 סיים יבלונקה במקום 14, בריצת שליחים 4x100 מטר, ביחד עם אלכס פורחומבסקי, טומי כפרי וכפיר גולן בתוצאה של 39.39 שניות, בשלב המוקדמות הרביעייה הישראלית קבעה התוצאה השנייה בטיבה של נבחרת ישראלית, 39.13 שניות ועלתה מהמקום ה-13.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 2002 הגן יבלונקה על תואריו וזכה בשתי מדליות זבה בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.36 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.98 שניות.

אליפות אירופה, 2002

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן שבגרמניה בשנת 2002 סיים יבלונקה במקום 30 בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.26 שניות ובמקום 42 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.74 שניות. בריצת שליחים 4x00 מטר הרביעייה הישראלית לא סיימה את הריצה.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 2004 זכה יבלונקה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.69 שניות, לפני רם מור ומיקי בר יהושע שניהם ממכבי תל אביב וקבעו תוצאה זהה של 10.73 שניות
מנעמים

מנעמים הוא מפעל ישראלי למאפים מתוקים, בעיקר אפיפיות.
המפעל הוקם בשנת 1950 במושבה הגרמנית בחיפה (במקום שהינו כיום שדרות בן-גוריון 18) על ידי רוזה ויצחק וולפיילר ושתי בנותיהם. הם היו ילידי קרקוב, מניצולי רשימת שינדלר. 
לפני מלחמת העולם השנייה היה יצחק סוכן של מפעלי סושארד בפולין (כיום קונצרן ג'ייקובס-סושארד) ורוזה הייתה עקרת בית שבתקופה בה שהו בגטו קרקוב עזרה לכלכלת הבית על ידי אפיית עוגות ועוגיות. כאשר עלו לישראל היו שניהם בגיל מבוגר יחסית וחיפשו מקור פרנסה. בעלייתם הביאו איתם בני הזוג מקלה בעל תבניות לאפיית אפיפיות ולכן החליטו לנסות לייצר ופלים מצופים בבית ולמכור אותם בקמעונאות.
רוזה, יחד עם בנותיה, אפתה את דפי הוופלים, חתכה לגודל הרצוי וטבלה אותם בקלחת תחליף שוקולד מבעבעת. לאחר צינון היו עוטפים את הוופלים ברדיד אלומיניום ויצחק היה עובר בין חנויות המכולת והקיוסקים בעיר התחתית ומוכר את התוצרת.
למזלה של המשפחה, היו אלו ימי הצנע והשוק היה צמא למיני מתיקה, כך שיצחק הצליח למכור את הוופלים שייצרה המשפחה. כאשר עלה הביקוש, רכש יצחק זוג אופניים אשר איפשרו לו להגדיל את טווח המכירות, ואחר כך פרד ועגלה דו-גלגלית. הייצור הועבר לצריף קטן שנשכר לשם כך והעסק החל להעסיק גם עובדים שלא מקרב בני המשפחה. על הוופלים הוטבע אז השם המסחרי "וופל חיפה".
אחרי זמן מה, הצטרף החתן, יצחק בירנהק, ונרכשה מכונית מסחרית להובלת התוצרת ברחבי ישראל. עם העלייה בביקוש והגדלת מגוון המוצרים (למשל, גביעי גלידה), הועבר ב-1966 המפעל למפרץ חיפה, נרכש ציוד תעשייתי ונקבע השם "מנעמים" כשם החברה. בשנים שחלפו הצטרפו למפעל המשפחתי ילדיו של יצחק, רמי בירנהק וליאורה בירנהק-מרכוס יחד עם בעלה.
מנעמים מחזיק כיום (2008) בכ-20% משוק הוופלים בישראל. המפעל גם מייצא מוצרים לחו"ל, בעיקר לארצות הברית, שם נהנה המפעל מהשוק החרדי שמחפש הכשר מהודר. ליאורה בירנהק מרכוס, מנכ"לית המפעל, כיהנה כיו"ר התאחדות התעשיינים בחיפה והצפון, הייתה יו"ר בנק הדואר ומכהנת כחברת דירקטוריון בנצבא.
קונדום

קוֹנְדוֹם (מאנגלית: Condom, להאזנה (מידע · עזרה); בעברית: כּוֹבָעוֹן) הוא אמצעי מניעה העשוי בדרך כלל מלטקס, והוא מונע מגע ישיר בין איברי המין בהם נעשה שימוש בעת קיום יחסי מין. בדרך כלל הכוונה היא לקונדום גברי, אך יש גם קונדום נשי.

קונדום גברי

הקונדום הגברי מכסה את הפין במהלך קיום יחסי מין על מנת למנוע הריון בלתי רצוי או העברה של מחלות מין, כגון איידס, הרפס או עגבת (סיפיליס). מסיבה זו נהוג לכנות יחסי-מין תוך שימוש בקונדום "מין בטוח" או "מוגן".
הקונדומים הגבריים הראשונים היו עשויים צמר ובדים אחרים, ולא היו יעילים כלל. במחקר שפרסם הרופא האיטלקי גבריאל פלופיו (Gabriele Falloppio) בשנת 1564, הוא מזכיר את השימוש בקונדומים, במה שהיה ככל הנראה התיעוד הראשון בכתב של המוצר. הקונדומים אותם הוא מתאר עשויים מבדים שנטבלו בתמיסה כימית מסוימת ויובשו טרם השימוש בהם. אותן פיסות בד שימשו לכיסוי רק של עטרת הפין, וכדי לסייע בשימוש, פיסות בד אלה הוחזקו על ידי סוג של רצועה שהייתה מחוברת אליהן. במחקרו, עוסק פלופיו בעגבת, לה הוא קורא במחקרו "המחלה הצרפתית", והוא מציין כי שימוש בקונדומים יכול למנוע את ההידבקות בה. עם זאת, נהוג להניח כי הקונדומים היעילים הראשונים היו עשויים ממעי כבש. 
בתחילה, שימשו הקונדומים את המבקרים אצל זונות, כהגנה מפני מחלת העגבת. מאחר שנשים אלו היו עקרות כתוצאה ממחלות, הקונדום לא נתפש כמונע הריון אלא כמונע מחלות, וגברים אלה לא העלו על דעתם להשתמש באמצעים אלה עם נשותיהם, אך לבסוף הבינו שמה שמונע הידבקות ממחלה ימנע גם כניסה להריון.
המצאתם של קונדומים העשויים לטקס הייתה צעד גדול וחשוב, ובזכותו נעשו הקונדומים ליעילים במיוחד וזולים, כך שכל אחד יכול להשתמש בהם. לפני המאה ה-20 היו הקונדומים אסורים למכירה במקומות רבים מטעמים דתיים. עד היום הכנסייה הקתולית אוסרת על שימוש באמצעי-מניעה. האפיפיור יוחנן פאולוס השני אסר על שימוש בקונדומים גם לצורך הצלת חיים על ידי מניעת הידבקות. אנשי הכנסייה באפריקה אף נוהגים להסביר למאמינים כי קונדומים אינם מגינים מפני העברה של נגיף ה-HIV הגורם לאיידס.
שימוש נכון בקונדום עשוי לטקס יעיל בלמעלה מ-97% במניעת הריון, וב-80%-90% במניעת איידס. שימוש בקונדום המכיל קוטל זרע מגביר את יעילות הקונדום במניעת הריון. עם זאת, מחקרים מצביעים על כך שקוטל זרע מפחית את יעילות הקונדום במניעת מחלות מין, בשל הגירוי שהוא גורם לריריות.
שימוש שגוי בקונדום עלול להביא לקריעתו וכך להוביל להיריון או העברת מחלות. סיכונים אלה קיימים גם במקרים של הסרת קונדום ללא הסכמה.
שלמות הקונדום יכולה להיפגע בשל מגע עם ציפורניים או חפץ חד. כמו כן קונדומי לטקס רגישים לחומרים על בסיס שמן כגון קרם לידיים או וזלין. כיום ניתן למצוא בקלות חומרי סיכה על בסיס מים שלא מורידים מיעילות הקונדום. 
כ-10% מהאוכלוסייה אלרגים ללטקס שממנו עשויים מרבית הקונדומים, ולכן יצרני הקונדומים משווקים כיום קונדומים העשויים חומרים סינתטיים כגון שרף מלאכותי שאינם גורמים לתופעות אלרגיות.
בעשורים האחרונים, יצרני קונדומים רבים מציעים קונדומים בגדלים, צבעים, ריחות, טעמים ומרקמים שונים.

קונדום נשי

הקונדום הנשי אף הוא משמש למניעת הריון והעברת מחלות במגע מיני, והוא הומצא על ידי ד"ר הדני לאסה הסל. הקונדום הנשי הוא בצורת צינור דק ורך עם טבעת גמישה בכל צד. הטבעת הפנימית בצידו הסגור משמשת להחדרת הקונדום ולהחזקתו במקום, גוף הקונדום הנשי נמצא בנרתיק, והטבעת החיצונית בצידו הפתוח מכסה חלק מהפות.
המקום בינינו

תקציר

מעבורת חלל היוצאת למשימה הראשונה ליישב את מאדים, כאשר אחת האסטרונאוטים מגלה שהיא בהריון. זמן קצר לאחר שהם נוחתים על מאדים, היא מתה מסיבוכים בלידתו של האדם הראשון שנולד על מאדים - ועד מותה מעולם לא גילתה מי האב. כך מתחילים חייו יוצאי הדופן של גרדנר אליוט (אסא באטרפילד) – ילד אינטליגנטי מאוד וסקרן, אשר בהגיעו לגיל 16 פגש למעשה רק 14 אנשים בכל חייו. בעת חיפוש אחר רמזים על זהות אביו, ומידע על כוכב הבית שמעולם לא ביקר בו, גרדנר מתחיל לפתח קשר מקוון עם נערה מקולורדו בשם טולסה (בריט רוברטסון). כשהוא סוף סוף מקבל הזדמנות לנסוע לכדור הארץ, הוא להוט לחוות את כל פלאי הכוכב, שעד כה יכול היה רק לקרוא עליהם. אולם ברגע בו הוא רק מתחיל לחוות את כדור הארץ, המדענים מגלים כי איבריו של גרדנר לא יכולים לעמוד באטמוספירה של כדור הארץ. נחוש למצוא את אביו, גרדנר נמלט מצוות המדענים ומצטרף לטולסה למרוץ נגד הזמן כדי לפענח את המסתורין של איך הוא הגיע להיות מי שהוא, ולאן הוא שייך ביקום.
במסע הרפתקאות טולסה וגרדנר איתרו את האב, ובגלל חוסר יכולת לחיות בכבידה של כדור הארץ הוא נאלץ לחזור למאדים. טולסה מצטרפת לתוכנית להכשרת אסטרונאוטים.
מרוקו (אפקוט)

ביתן מרוקו הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.
הביתן המרוקאי נועד להציג את תרבותה, מטבחה ואופייה של מרוקו. ביתן זה היה הביתן הראשון שנוסף לתצוגת העולם לאחר פתיחת הפארק בשנת 1982. הביתן נבנה בשנת 1984 במימון ובשיתוף פעולה עם משרד החוץ המרוקאי. בביתן פועל סניף של משרד התיירות המרוקאי.
הביתן נבנה בסגנון הדומה לעיר מרוקאית מסורתית. במבנה מינרט ובית מרוקאי הבנוי בסגנון מסורתית, סביב חצר פנימית. בביתן מסעדה המגישה אוכל מרוקאי, ושוק המוכר מוצרים מסורתיים ובהם שטיחים, מוצרי עור וביגוד מרוקאי אופייני.
מתקן מגדל האימה של אזור הדמדומים במצוי בפארק השעשועים אולפני הוליווד של דיסני נמצא ישירות מאחורי הביתן המרוקאי. המתקן תוכנן להיראות מצד אחד (צידו של פארק אולפני הוליווד של דיסני) כמבנה הבנוי בסגנון קליפורני, ואילו מהצד של הביתן המרוקאי באפקוט, הוא נראה כחלק ממבנה מרוקאי אופייני (צריחי חומה).
ארנה רביב

ביוגרפיה

ארנה רביב נולדה וגדלה בנווה עוז, פתח תקווה, בשם ארנה ארנון. היא הבכורה במשפחה ולה אחות אחת ושני אחים. בצה"ל שירתה בנח"ל והייתה שייכת לגרעין שהקים את קיבוץ שיזפון בנגב. 
סבה מצד אביה הוא האגרונום וחתן פרס ישראל יצחק ארנון. אביה, דנצ'ו ארנון, הוא צלם, עיתונאי, מרצה ומורה דרך.
מצד אמה ארנה היא דור 13 בארץ, משפחתה הגיעה לארץ ישראל מהעיר פאס שבמרוקו, במאה ה-17. אמה, נעמי ארנון, הייתה מורה ואחר-כך עבדה במכון מופ"ת ובסמינר לוינסקי.
היא בוגרת תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1987). סרט הגמר שלה "עין בעין", נעשה בשיתוף עם יוחנן רביב ובכיכובו של ארנון צדוק.
בעלת תואר שני בהצטיינות בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב (2007). 
זכתה במענק הצטיינות מטעם המחלקה לפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב, 2004. ב-2011 זכתה במלגת דן דוד בתחום הקולנוע והחברה.
היא סיימה את לימודי הדוקטורט שלה בבית הספר לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב (2014). עבודת הדוקטורט שלה "מעבר למסך: הממד האתי של החוויה הקולנועית", מציעה פרשנות של החוויה הקולנועית, כחוויה שיש בה, במהותה, פתיחות לממד האתי. העבודה נכתבה בהדרכת פרופסור חגי כנען. 
ביימה והפיקה ביחד עם בעלה יוחנן רביב, את הסרט "כלבים לא נובחים בירוק" (1996) – סרט קולנוע קומי, בהשתתפות קרן מור, רמי הויברגר, מנשה נוי, דב נבון ואנסמבל שחקנים נוספים, ביניהם שמיל בן ארי, שאול מזרחי, דנה רז ושרון רג'יניאנו.
הפיקה את הסרט התיעודי "השומרונים - בגלימות לבנות ובג'ינס כחולים" (2002) בבימויים של נירה שרמן סידס ואליה סידס. הפיקה יחד עם יונתן ארוך את הסרט התיעודי "הכובעים של ירושלים" (2005), בבימויו של נתי אדלר. הסרט מבוסס על הספר "כובעים בראש" מאת אביה. הפיקה את הסרט התיעודי "יום ירושלים" (2007), בבימויו של יונתן ארוך.
רביב ביימה את סרט התעודה "עוקף לוד" (2009) בהפקתה שולה שפיגל, דנה הפקות. הסרט מתרחש בבית ספר עמל 1 בלוד ועוקב אחרי אילן הקארי מנהל בית הספר ושלושה מתלמידיו. הסרט עוסק בנושא החינוך בפריפריה. 
רביב הקימה את מגמת הקולנוע בתיכון בליך, רמת גן וניהלה אותה במשך שלוש שנים. היא ריכזה את מגמת הקולנוע בתיכון לאמנויות בירושלים ולימדה בקאמרה אובסקורה. היא מלמדת באוניברסיטת תל אביב ובשנקר.
רביב בשיתוף עם שי גינזבורג היא ממייסדיו ומארגניו של "מבט מבפנים, מבט מבחוץ", הכנס הבינלאומי על קולנוע דוקומנטרי ישראלי. הכנס מאורגן על ידי פורום היוצרים הדוקומנטריים, פסטיבל ירושלים ואוניברסיטת דיוק ומתקיים בכל שנה מאז 2012 במסגרת פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים. 
נשואה ליוחנן רביב מאז 1988 ולהם שתי בנות.
The Endless River

הפקה

האלבום הופק על ידי דייוויד גילמור, מרטין גלובר, אנדי ג'קסון ופיל מנזנרה, ויצא ברחבי העולם ב-7 בנובמבר 2014 (תאריך יציאה בבריטניה: 10 בנובמבר 2014). האלבום נמכר כדיסק יחיד, תקליט ויניל כפול ובמארז מיוחד עם הטבות לרוכשים שלא נמצא בהוצאה הסטנדרטית של האלבום.
האלבום הוא הראשון מאז מותו של קלידן הלהקה ריצ'רד רייט שנפטר ב-2008. באלבום זה נכלל ניגונו של רייט בהקלטות שלפני מותו. זהו גם האלבום השלישי שנעשה תחת הנהגתו של דייוויד גילמור, לאחר עזיבתו של המנהיג הקודם, רוג'ר ווטרס שעזב ב-1985.
The Endless River הוא גם האלבום הראשון שיצא תחת חברת פרלופון ווורנר מיוזיק גרופ, בעקבות רכישתה של EMI על ידי חברת יוניברסל מיוזיק גרופ ב-2012, הובילה למעבר לפרלופון שנרכשה על ידי וורנר מיוזיק גרופ.
האלבום שנחשב כשירת הברבור של רייט, מכיל ברובו מוזיקת אמביינט אינסטרומנטלית. החומר מבוסס על 20 שעות של חומר מוקלט שלא יצא לאור שנכתב, הוקלט והופק יחד עם רייט במהלך ההקלטות לאלבום הקודם של הלהקה, The Division Bell ב-1993 (שם האלבום נלקח מהמילים האחרונות שבשיר "High Hopes" מאותו אלבום). העבודה על האלבום הסתיימה באולפן הצף של גילמור, אסטוריה, בין 2013 ל-2014.
מידע על האלבום הודלף באינטרנט לאחר שפינק פלויד הודיעו על כך בהודעה רשמית. בקרב המעריצים נרשמה התלהבות ותגובות חיוביות לגבי האלבום, אולם חלק מהמעריצים הביעו בוז בשל היעדרותו של ווטרס מהפרויקט.
הלהקה ופרלופון קידמו את האלבום באמצעות פרסומות בטלוויזיה ושלטי חוצות כשעטיפת האלבום מוצבת בערים כמו לונדון, ניו יורק, פריז, ברלין ומילאנו.
עטיפת האלבום נעשתה על ידי אחמד אמד אלדין עם עיצוב על ידי Stylorouge. אוברי פאוואל התגייס בתור המנהל האמנותי של העטיפה.
למרות שהאלבום ברובו אינסטרומנטלי, השיר האחרון שבו "Louder than Words", הוא היחיד שמושר ונכתב על ידי גילמור עם אשתו, פולי סמסון. השיר יצא לאינטרנט כסינגל ומשודר ברדיו ברחבי העולם.