google/wiki40b huggingface dataset:
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה

פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (באנגלית: Golden Globe Award for Best Actor – Motion Picture Drama) הוא פרס גלובוס הזהב הניתן מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד (HFPA) על הופעה יוצאת מן הכלל לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה. הפרס נחשב לאחד המנבאים המדויקים ביותר לפרס אוסקר.
כשנוסד הטקס, הקטגורייה הנוכחית נקראה השחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע. אך קטגורייה זו פוצלה לשנים: השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה והשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. ב-2005, שונה שמה של הקטגורייה לההופעה הטובה ביותר של שחקן - סרט דרמה.
נכון ל-2011, השחקנים שזכו הכי הרבה פעמים בפרס היו טום הנקס וג'ק ניקולסון שכל אחד מהם זכה שלוש פעמים. אל פצ'ינו מחזיק במספר הפעמים הגבוה ביותר ששחקן היו מועמד לפרס עם 10 מועמדויות. פול ניומן מחזיק במספר הפעמים הגבוה ביותר ששחקן היה מועמד לפרס אך לא זכה עם 6 מועמדויות.
נכון ל-2011, 48 פעמים זכו שחקנים ממוצא אמריקאי (כולל שחקנים בעלות אזרחות כפולה, כמו פול לוקאס). אחריהן זכו 13 פעמים שחקנים ממוצא בריטי, ושלושה שחקנים ממוצא אירי. בסך הכול, רק שחקן אחד ששיחק בסרט שאינו דובר אנגלית התמודד לפרס; מרצ'לו מסטרויאני בסרט האיטלקי "יום מיוחד" (1978).
מתוך 68 השחקנים שזכו בפרס עד היום (מרס 2011), 44 מהם זכו לאחר מכן גם בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר שהוענק באותה שנה. האחרון מביניהם היה קולין פירת' שזכה ב-2011 על משחקו בסרט "נאום המלך". ב-2007, לאונרדו דיקפריו היה לשחקן הראשון שהיה מועמד פעמיים לפרס זה על תפקידו ב"לגעת ביהלום" ו"השתולים".

זוכים ומועמדים

הערה: השחקן עם הסימן † זכה באוסקר

הערה: השחקן עם הסימן * היה מועמד לאוסקר
דוד צוריאל

דוד צוריאל הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת בר-אילן ופסיכולוג קליני וחינוכי. צוריאל שימש כנשיא האגודה הבינלאומית לחינוך קוגניטיבי ופסיכולוגיה "IACEP", כעורך ראשי של "JCEP" (‏Journal of Cognitive Education & Psychology) וכמנהל בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. צוריאל הוא מומחה בינלאומי בתחום האבחון הדינמי של פוטנציאל הלמידה - יכולתו של האדם להשתנות וללמוד. צוריאל מבסס את גישתו על מחקריהם של ראובן פוירשטיין ושל לב ויגוצקי. 
צוריאל למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ובחינוך ותואר שני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת בר-אילן. את הדוקטורט השלים בשנת 1977, בפיבודי קולג' (שכעבור שנתיים התמזג עם אוניברסיטת ואנדרבילט), בארצות הברית. 
במשך 40 שנות עבודתו בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, חקר ופיתח את תחום האבחון הדינמי של פוטנציאל הלמידה, תוכניות התערבות לפיתוח חשיבה, התנסות בלמידה מתווכת כמפתחת כושר השתנות שכלי, תיווך עמיתים, הבדלי מגדר בכושר מרחבי, וזהות האני בגיל ההתבגרות. מחקריו וספריו עוסקים בתהליכי התנסות בלמידה מתווכת של מורים, הורים, אחים ועמיתים. עד שנת 2014, הוא פיתח 12 מבחנים דינמיים ופרסם כ-140 מאמרים וספרים. 
צוריאל מנחה סדנאות בינלאומיות בתחומי מומחיותו. הוא משלב את הידע המחקרי עם הפרקטיקה הקלינית לרווחתם של ילדים עם צרכים מיוחדים וילדים חסרי לקות.
לאקדיימון (מיתולוגיה)

לאקדיימון (ביוונית: Λακεδαίμων) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית נחשב למייסד האגדי של ספרטה.
לאקדיימון היה בנם של זאוס והפליאדה טייגטה. הוא נישא לספרטה בתו של אאורטס מלך לאקוניה. הוא ייסד את העיר ספרטה וקרא לה על שם אשתו האהובה. הספרטנים מכונים לעיתים "לאקדיימונים" על שמו. לו ולספרטה נולדו שני בנים, אמיקלס שירש את המלוכה, ואורידיקה שנישאה לאקריסיוס וילדה לו את דנאה שילדה את פרסאוס.
יעקב גז

משפחה וילדות

אבי המשפחה חיים גואז נולד בתוניס ועבר לצרפת. הכיר את אמיליה ממשפחת סיאלום מאיטליה והם נישאו. הביאו לעולם עשרה ילדים מתוכם ארבעה בנות. יעקב נולד בפריז בשנת 1952 היה ילד שני ובן ראשון. בחודש אפריל 1957 עלתה המשפחה לישראל והתיישבה בניר יפה שבעמק יזרעאל מושב לעולי תוניסיה שהוקם באותה שנה. האב חיים גואז עיבד את המשק. היה פעיל בסוכנות היהודית ועזר לכל המשפחות שהגיעו אחריו לארץ. עבר קורס מדבירים ועבד במועצה אזורית גלבוע. נעשה מנהל מחלקת התברואה במועצה אזורית גלבוע עד לפרישתו. חיים גואז נפטר בשנת 2007.
בנוסף לעברית רכש בבית את השפה הצרפתית בה דיברו הוריו. גז למד בית ספר יסודי ביישוב ניר יפה. בגיל 14 התקבל לבית הספר לקציני ים עכו כקדט במגמת שייט מחזור ט"ו וסיים ביוני 1970 כקדט מצטיין.

שירות צבאי

בשנת 1970 התגייס לצה"ל והצטרף לקורס חובלים מחזור כ'. לאחר הקורס בשנת 1972 שירת בשייטת ספינות הטילים, כסגן קצין גנ"ק באח"י סער. במהלך שנת 1974 עבר קורס מתקדם ובסיומו חזר לאח"י סער כקצין מחלקת גנ"ק תחת פיקודו של רוני איכר. לאחר תקופה מונה על ידי מפקד הפלגה אריה רונה לשמש כקצין גנ"ק פלגתי בנוסף לתפקידו בספינה. מאוחר יותר שימש בתפקיד זה באח"י חנית (סער 3) אח"י מזנק.
בשנת 1976 חזר לבה"ד חיל הים כמפקד בית הספר גנ"ק. בתחילת שנת 1977 הוסמך כמפקד ספינת הטילים ונשלח לזירת ים סוף כמפקדה האחרון של אח"י בת ים (ת-83). בסוף אותה שנה קיבל את הפיקוד על אח"י עכו שהייתה חצי שנה ללא מפקד קבוע. בשנת 1978 עבר לפקד על אח"י קשת בים האדום עד מאי בשנת 1979. אז קיבל את הפיקוד על אח"י קוממיות בתפקיד זה השתתף בביקור בנמל אלכסנדריה.
בשנת 1981 הועלה לדרגת סא"ל והושאל מחיל הים למוסד, שם מילא תפקיד עד שנת 1985.
עם חזרתו לחיל הוצב בבסיס אשדוד כמפל"ג אג"ם. בשנים 1987–1989 שירת כמפקד פלגת ספינות טילים 31, בבסיס אשדוד. בשנת 1989 יצא ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן במגמת מדעי המדינה אותם סיים בשנת 1991. ביוני 1991 קיבל את תפקיד ראש מחלקת מבצעים והועלה לדרגת אל"ם.
במאי 1993 קיבל את הפיקוד על שייטת ספינות הטילים ושימש בתפקיד זה עד ספטמבר 1995, אז יצא ללמוד במכללה לביטחון לאומי שבמסגרתה השלים את לימודיו לתואר שני במדעי המדינה.
עם סיום לימודיו במב"ל חזר לבסיס חיפה וקיבל את הפיקוד עליו בספטמבר 1996 והועלה לדרגת תא"ל. בתפקיד זה שירת עד אפריל 1999.
כהמשך טבעי למסלול קיווה להתמנות לראש מספן הים, אך המינוי לא יצא אל הפועל. הוצע לו תפקיד נספח צה"ל בצרפת אך גז החליט לסיים את שירותו הפעיל ובשנת 2000 יצא לחופשת פרישה.

תפקידים אזרחיים

עבד מספר שנים בחברת זוקו שילובים בישראל.
בשנת 2006 פנה אליו רני פלק, שהכיר את גז מתקופת השירות הצבאי, מנהל המשרד לביטחון פנים, והזמין אותו לשמש כראש אגף מצילה במשרד לביטחון הפנים.
עם הקמת "המועצה למניעת אלימות בספורט", בשנת 2008 מונה גז כחבר במועצה בנוסף לתפקידו ב"אגף מצילה".

חיים אישיים

בשנת 1974 נישא לדורית בלוצ'רקובסקי שאותה פגש כששירתה כחיילת בבסיס חיפה. לזוג נולדו בן ושתי בנות.
יעקב נפרד מאשתו דורית בשנת 1988 ובעת שרותו בבסיס אשדוד הכיר את ד"ר חלי אריה סקוט, רופאת הבסיס, ונישא לה בשנת 1989. יעקב וחלי גידלו ביחד את ביתה של חלי מנישואיה הקודמים, ונולדה להם בת משותפת.
הנס אגדה

ביוגרפיה

הנס אגדה נולד בהארשטאד , נורווגיה, במקום הממוקם כמעט 150 קילומטרים מצפון לחוג הארקטי. סבו מצד אביו היה כומר בדרום זילנד, דנמרק. הוא למד אצל דודו, איש דת בכנסייה הלותרנית המקומית. בשנת 1704 הוא נסע לקופנהגן כדי ללמוד באוניברסיטת קופנהגן, שם קיבל תואר ראשון בתאולוגיה. לאחר סיום לימודיו הוא חזר להארסטאד, ובאפריל 1707 הוא הוסמך והוקצה לקהילה בארכיפלג של לופוטן  שבצפון נורווגיה. ב-1707 הוא נשא לאישה את גרטרוד ראסק. הם היו נשואים 13 שנה ונולדו להם שני בנים ושתי בנות.

גרינלנד

בלופוטן שמע אגדה סיפורים על ההתנחלויות הנורדיות הישנות בגרינלנד, שהקשר איתם אבד לפני מאות שנים. בשנת 1711 הוא ביקש רשות מפרדריק הרביעי, מלך דנמרק לחפש את המושבה ולהקים שם מיסיון. פרדריק נתן הסכמה לפחות חלקית להקים מחדש תביעה קולוניאלית אל האי. ב-2 במאי 1721 הספינה "Haabet" ("התקווה") ועוד 2 ספינות קטנות יותר נשאו את אגדה, אשתו ארבעת ילדיו, וכן ארבעים מתיישבים נוספים. 
ב-3 ביולי באותה השנה הם הגיעו ל-נופ כּאנגרלואה  והקימו שם מושבה. אגדה חיפש במשך חודשים צאצאים של המתיישבים הנורדים הישנים אבל הוא מצא רק את אנשי האינואיט המקומיים והחל ללמוד את שפתם. בסוף החורף הראשון חלק ניכר מן המתיישבים חלו בצפדינה ועזבו. אגדה ומשפחתו נשארו עם שאר המתיישבים ובשנת 1722 הגיעו שתי ספינות אספקה שמימן מלך דנמרק-נורווגיה בעזרת מס חדש. חקירותיו של אגדה לא העלו דבר בקשר לניצולים נורדים לאורך החוף המערבי. בסוף שנת 1722, הוא פנה צפונה וסייע בהקמת תחנת ציד לווייתנים באי ניפיסאט . הוא נשאר במושבה עד 1736, אך נאלץ לחזור לאירופה בגלל מצבו הבריאותי.
אגדה נפטר ב-5 בנובמבר 1758 בגיל 72.
בנו, פאול אגדה, היה גם הוא מיסיונר בגרינלנד והשלים את התרגום שנכתב על ידי אביו לברית החדשה (1766), הוא פרסם מילון תרגום גרינלנדית-דנית-לטינית (1750), דקדוק גרינלנדי (1760) וכן קטכיזם בגרינלנדית (1756).
מיכאל לוי פרומקין רודקינסון

מיכאל לוי פְרוּמקין רוֹדְקינסוֹן (באנגלית: Michael Levi Rodkinson Frumkin;‏ 1845, דוברובנה – 6 בינואר 1904, י"ח בטבת תרס"ד, ניו יורק) היה מו"ל עיתונות ומתרגם יהודי, מחבר פורה מאוד, ודמות שנויה במחלוקת.

ביוגרפיה

מיכאל לוי פרומקין נולד ב-1845 בדוברובנה (Dubroŭna) שבפלך מוהילב שבמערב רוסיה (רוסיה הלבנה; כיום בבלארוס). אביו, אלכסנדר סנדר פרומקין, היה חסיד חב"ד, ואמו, רודקה, הייתה בתו של ר' אהרן מסטרשלה, מגדולי תלמידיו של רבי שניאור זלמן מלאדי, שהיה לאחד מממלאי מקומו. השם "רודקינסון" (בן רודקה), שאימץ לו בהמשך חייו כשם קבוע, מבוסס על שם אמו. אחיו מאב, היה ישראל דוב פרומקין, מחלוצי העיתונות העברית בארץ ישראל ומתרגם.
פרומקין כתב ספרים על חסידות, הוציא לאור את העיתונים העבריים "הקול" "הסנגור" ו"אספת חכמים", והיה הראשון שהוציא תרגום ומבוא היסטורי לתלמוד הבבלי באנגלית.
בשנת ה'תרל"ט (1879) היה מעורב בפולמוס בעיר קובנה עם מו"ל "המליץ"; אחדים מבעלי ריבו, ובהם אפרים דיינארד, מקורבו של מו"ל "המליץ", הלשינו עליו לשלטונות, ולאחר משפט מתוקשר הוא נמצא אשם. בניסיון אחרון לחמוק מהשלטונות שינה פרומקין את שמו, אך נתפס. דיינארד היה לאויבו של פרומקין רודקינסון, והוא מרבה לתקוף אותו בכתביו הרבים, הוא מאשים אותו בפשעים פליליים ואף טוען כי השתמד.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 ערך עבור מוריץ לצרוס את המחקר עבור ספרו "מוסר היהדות" (Die Ethik des Judenthums). שפ"ר מתח ביקורת על משכילי רוסיה, על שלא הסבו את תשומת לבו של לצרוס לעובדה שספר כזה כבר נכתב ברוסית בידי חיים לייב קצנלנבוגן, ודי במסירתו לתרגום במקום למסור "מלאכה יקרה כזאת להאיש ראדקינסזאהן אשר שמו לבדו די להעיד על מפעליו".
בשנת 1889 היגר לארצות הברית. נפטר בניו יורק ב-6 בינואר 1904, בגיל 58.
אינדרה אובה

ביוגרפיה

אובה נולדה בלונדון. היא למדה משחק ב-Central School of Speech and Drama. הופיעה בסרט "ראיון עם הערפד" וגילמה דמות של זונה מניו אורלינס. בסרט "האלמנט החמישי" היה לה תפקיד קטן בדמות דיילת. אובה שיחקה בתפקיד ביאנקה בסרט "אותלו" בכיכובו של לורנס פישבורן, והופיעה בתפקיד קטן בסרט "האויב שבפנים". בטלוויזיה שיחקה אובה בסדרת הילדים הבריטית "The Latchkey Children" וב-"The New Worst Witch", ובהפקה משותפת בריטית גרמנית של סדרת המדע בדיוני "Space Island One". עוד השתתפה בסדרת הדרמה הרפואית "הולבי סיטי". ב-1992 שיחקה אובה בפרק בסדרה "Desmond's" בתפקיד סמנתה. ב-1994 השתתפה בסדרה "Soldier Soldier" בתפקיד מלאני בורוז. ב-1999 שיחקה בתפקיד זפיר בשני פרקים בסדרה "Bugs".

חיים אישיים

אובה היא אחותו של האמן/במאי זאק אובה. היא בתו של יוצר הקולנוע הוראס אובה.
נס מילאנו

נס מילאנו הוא כינוי לסדרת אירועים שהביאו לשני ניצחונות מפתיעים של קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל והובילו לזכייתה המפתיעה באליפות היורוליג בשנת 2014.
המשחק הראשון בו ניצחה מכבי תל אביב את קבוצת אולימפיה מילאנו בשלב ההצלבה של היורוליג מכונה "נס מילאנו הראשון", והמשחק השני בו ניצחה מכבי את צסק"א מוסקבה בחצי גמר הפיינל פור שהתקיים במילאנו מכונה "נס מילאנו השני".

רקע

עד לסדרת האירועים שהובילו בסופו של דבר לזכייתה של מכבי תל אביב בגביע אירופה, נחשבה עונת 2013–2014 ככישלון עבור קבוצת מכבי תל אביב, ב-23 במרץ 2014 הקבוצה הפסידה להפועל ירושלים בהפרש הגבוה ביותר בביתה עד לאותה עת, בתוצאה 93-65, כמו כן, ספגה מכבי הפסדים מביכים לעירוני נס ציונה והובסה בתוצאה 100-65 על ידי קבוצת צסק"א מוסקבה במה שהיווה את ההפסד הגבוה ביותר של הקבוצה מאז 1976.
לפי הפרסומים בתקשורת עמד במהלך העונה מאמנה של מכבי תל אביב דייוויד בלאט בפני פיטורים, כשרק חזרה מפיגור 15 נקודות לניצחון מול הפועל אילת מנעה את פיטוריו.
לסדרת רבע גמר היורוליג העפילה מכבי תל אביב מהמקום השלישי בבית שמינית הגמר, כשהיא ללא יתרון ביתיות והגיעה לסדרה מול אולימפיה מילאנו שמשחקי חצי הגמר והגמר היו עתידים להתקיים באולמה הביתי, המדיולאנום פורום ונחשבה כבעלת הסיכויים הגבוהים יותר להעפלה על חשבון מכבי תל אביב.
קסם של בית

תקציר העלילה

חתול ג'ינג'י קטן בשם רעם הלך לאיבוד. הוא נמצא הרחק מביתו והוא מחפש מחסה מן הסופה. הוא מוצא את עצמו בבית מסתורי  בו חי לורנס עם בעלי חיים,רובוטים וצעצועים עם כשרונות יוצאי דופן. ביניהם יש את ג'ק הארנב ומגי העכברית שרוצים רק דבר אחד- לגרש את רעם. כשלורנס מאושפז בעקבות תאונה לה גרם ג'ק, האחיין שלו ניצל את ההזדמנות והציע את הבית למכירה. זה לא מוצא חן בעיני שאר המתגוררים בבית והם עובדים יחד על מנת להגן על הבית ולמנוע את הצלחת העסקה.
מזאלאי

לוויין שם וסוג

מזאלאי קרוי על שם דב גובי, שהוא מין ילידי למונגוליה ומצוי בסכנת הכחדה. הלוויין הוא מסוג קיובסאט, במשל קטן של 1 ק"ג בלבד. מזאלאי תוכנן ונבנה על ידי סטודנטים של האוניברסיטה הלאומית של מונגוליה.
סטרוגרד גדנסקי

היסטוריה

עדויות ארכאולוגיות שנערכו באזור מצביעות על שרידים של התנחלות נאוליתית שהייתה באזור לפני כחמשת אלפים שנים.
סטרוגרד גדנסקי הפכה לעיר בשנת 1198 לאחר שהדוכס של פומרניה, גז'ימיסלב השני, הקים התיישבות עבור ההוספיטלרים.
למרות שהוקמה בשנת 1198, היא הוכרזה רשמית כעיר עצמאית רק בשנת 1227 לאחר שדוכסות פומרניה שהייתה תחת השלטון פולני השיגה את עצמאותה.
בתחילת המאה ה-14 פרצו עימותים צבאיים בין הנסיכויות פומרניה, בוהמיה וברנדנבורג השוכנות ממערב לאזור הבלטי. הטבטונים ניצלו את ההזדמנות ובשנת 1308 השתלטו על דנציג לאחר מצור, וטבחו בתושבים.
בשנת 1348, במסגרת חוק קולם (Prawo chełmińskie) קיבלה סטרוגרד גדנסקי הכרה מחודשת במעמדה כעיר.
בתאריך 31 במרץ 1440 הפכה סטרוגרד גדנסקי לחברה בקונפדרציה הפרוסית ולקחה חלק בהתקוממות נגד המסדר הטבטוני דבר שהוביל למלחמת שלוש עשרה השנים (1454-1466) שהסתיימה בחתימה על הסכם טורון השני שבו המסדר הטבטוני העביר את השליטה על פרוסיה המערבית לידי מלך פולין. סטרוגרד גדנסקי הפכה לישות אוטונומית תחת חסותה של ממלכת פולין.
בתקופת החלוקה ובין שתי מלחמות העולם, היו תושבי העיר לנדבך חשוב בהתנגדות לרפובליקה הפולנית השנייה.

מלחמת העולם ה-2

בין השנים 1939-1945, לאחר הפלישה הגרמנית לפולין, נכבשה העיר, סופחה לגרמניה הנאצית והפכה לחלק ממחוז דנציג (Regierungsbezirk Danzig).
בחודש ספטמבר 1939, החלו הגרמנים לבצע הוצאות להורג של אזרחים פולנים באזור יער שפנגבסקי (Szpęgawski Forest).
מבין הנספים כ-7,000 פולנים, ביניהם חולים רבים מבית החולים הפסיכיאטרי שווייצ'ה וכ-500 ילדים נכים כחלק מתוכנית T4 - אותנסיה.
בין השנים 1940-1944 נספו עוד כ-2,842 בני אדם.

הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
סטרפסילס

סטרפסילס (אנגלית: Strepsils) הוא שם המותג של סדרת תרופות ללא מרשם בצורת לכסניות מציצה לטיפול בכאבי גרון המיוצרת בנוטינגהאם על ידי חברת רקיט בנקיזר. היא שייכת לקו המוצרים של בוטס (boots health-care international) שרקיט בנקיסר רכשה ב-2006. 
סטרפסילס מיוצרת מאז 1958, ומכילה שני רכיבים פעילים: אמילמטקרסול ו2-4 דיכלורובנזיל אלכוהול. לחומרים אלו פעילות חיטוי קלה.
הכמות המומלצת היא סוכריה אחת כל שעתיים או שלוש שעות למבוגר.
לסטרפסילס ויטמין סי 100 מתווסף גם ויטמין C. כל סוכריה מכילה 1.2 מ"ג של דיכלורובנזיל, 0.6 מ"ג של אמילמטקרסול ו-100 מ"ג של ויטמין C.
השם סטרפסילס מגיע מהמילים הלטיניות strepitus שפירושה 'רעש' או 'המולה' ו-sine שמשמעותה 'ללא'.
וילפרד נדידי

קריירת מועדונים

נדידי החל את הקריירה המקצוענית שלו בראסינג גנק מליגת העל הבלגית. ב-31 בינואר 2015 ערך נדידי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 74 דקות בהפסד 1-0 לשרלרואה במסגרת המחזור ה-24 בליגה. בסך הכל ערך נדידי שש הופעות ליגה בעונת 2014/2015, בו סיימה קבוצתו במקום השביעי בליגה.
בעונת 2015/2016 היה נדידי שחקן קבוע בהרכב הקבוצה. ב-15 בינואר 2016 הבקיע נדידי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-16 בניצחון 2-1 על זולטה ורכם במסגרת המחזור ה-22 בליגה. בסך הכל ערך נדידי 38 הופעות ליגה בעונה זו, בה סיימה ראסינג גנק במקום החמישי, והבקיע ארבעה שערים. נדידי סיים במקום השישי בקרב על תואר השחקן הצעיר של העונה בליגת העל הבלגית לעונת 2015/2016.
בתחילת עונת 2016/2017 סייע נדידי לקבוצתו להעפיל לליגה האירופית לעונה זו. ב-15 בספטמבר 2016 ערך נדידי את הופעת הבכורה שלו במפעל, כששיחק 90 דקות בהפסד 3-2 לראפיד וינה במסגרת המחזור הראשון של שלב הבתים. ב-20 באוקטובר הבקיע נדידי את שער הבכורה שלו במפעל, שער בדקה ה-83 בניצחון 2-0 על אתלטיק בילבאו במסגרת המחזור השלישי בשלב הבתים. הוא הבקיע שער נוסף במשחק השני נגד אתלטיק בילבאו, במסגרת המחזור הרביעי, בו ניצחה אתלטיק בילבאו 5-3.
ב-3 בדצמבר 2016 חתם נדידי בלסטר סיטי אלופת אנגליה עבור 17 מיליון אירו, בה הורשה לשחק החל מתחילת חלון העברות. ב-7 בינואר 2017 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2-1 על אברטון בגביע האנגלי. ב-8 בפברואר 2017 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 3-1 על דרבי קאונטי בגביע.

קריירה בינלאומית

ב-8 באוקטובר 2015 ערך נדידי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 בהפסד 2-0 לנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחק ידידות. הוא היה חלק מהסגל המורחב של ניגריה לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אך לא נכלל בסגל הסופי.
גנאיוס סרוויליוס גמינוס

גנאיוס סרוויליוס גמינוס (Gnaeus Servilius Geminus) היה קונסול ומצביא רומאי, שפיקד על כוחות צבא וצי במלחמה הפונית השנייה.
גנאיוס סרוויליוס, בנו של פובליוס סרוויליוס גמינוס, נבחר לקונסולאט בראשית שנת 217 לפנה"ס ועמד בראש הצבא שהמתין לחניבעל ליד ארימינום (רימיני). לאחר מות הקונסול גאיוס פלאמיניוס בקרב טראסימנה (אפריל 217) ובחירת קווינטוס פאביוס מאקסימוס לדיקטטור (יוני 217), שוחרר גמינוס מפיקודו היבשתי. תוך כדי כך הגיעו ידיעות לרומא, כי אוניות קרתגיות משייטות סמוך לעיר ואף הצליחו ללכוד בחופי אטרוריה ספינות משא שהובילו אספקה אל הצבא הרומי הנלחם בהיספניה. פאביוס מאקסימוס מינה את גמינוס לפיקוד על הצי, והטיל עליו להגן על חופי איטליה ולרדוף אחר השייטת הקרתגית. הלה הכשיר את אוניות המלחמה שנשארו ברומא, מאה ועשרים במספר, וגייס חיילים רבים בעיר ובהם גם עבדים משוחררים לשירות באוניות כחיילי-צי ולהגנה על העיר מפני התקפה מן הים. כשנודע למפקד השייטת הקרתגית כי הרומאים דולקים אחריו, נמנע מהתמודדות ושב דרך סרדיניה אל קרתגו. גמינוס, שטרפו חמק ממנו, הפליג אל ליליבאום שבסיציליה ומשם אל אפריקה, השם את האי מנינקס (ג'רבה) הסמוך לקרתגו, חס על אדמת האי קרקנה הסמוך לו בתמורה לדמי כופר וחזר אל ליליבאום. עם שובו לסיקיליה מסר את הפיקוד על הצי לידי הפראיטור טיטוס אוטקיליוס קראסוס. הוא עצמו שב אל רומא, כדי לקבל יחד עם עמיתו לקונסולאט את הפיקוד על הצבא מידי הדיקטטור פאביוס מאקסימוס שכהונתו נסתיימה. עד סוף הקונסולאט שלהם ניהלו גמינוס ועמיתו אסטרטגיה פביאנית, ונמנעו מלהיכנס לקרב הכרעה עם חניבעל.
בתחילת שנת 216 לפנה"ס, עם סיום הקונסולאט שלו, התמנה גמינוס לפרוקונסול. כאשר חככו הרומאים בדעתם לפני קרב קאנאי מה עליהם לעשות, היה גמינוס היחיד שתמך בדעתו של הקונסול לוקיוס אמיליוס פאולוס כי יש להימנע מהתמודדות, אך דעתם לא התקבלה. בקרב פיקד גמינוס על מרכז המערך הרומאי ובו אף נהרג (2 באוגוסט 216).
יצחק זקסנברג

ביוגרפיה

בצעירותו שימש מורה ומנהל בבית ספר "אורט" בוורשה, שם נודע כחרש ברזל, אמן, צייר ויוצק. בבית היציקה שלו בפולין, יצר בין השאר פסלים, פעמונים ופריטים נוספים.
בשנת 1924, בימי העלייה הרביעית, עלה זקסנברג לארץ ישראל עם משפחתו מפולין, ועם עלייתו פתח, בסיוע הסוכנות היהודית, בית יציקה ברחוב סלמה ביפו.
בארץ ישראל הייתה באותה העת תנופת בנייה, ובהיעדר תעשייה מקומית מרבית חומרי הגלם יובאו מחוץ לארץ. זקסנברג ניסה לייצר ברזים וחלקים למשאבות מים להשקיית פרדסים וחלקי מתכת לבנייה כדי להחליף את חומרי הייבוא בתוצרת עברית. 
בשנת 1929, החלו "המאורעות" ביפו ובתל אביב. בית החרושת של זקסנברג נרתם לעשייה הביטחונית, ובהסוואה של ייצור ברזים וחלקי חרושת לבנייה, עסק בייצור חלקים לכלי נשק, למוקשים, ובשלב מאוחר יותר בשריון כלי הרכב לפריצת הדרך לירושלים. 
בד בבד עם ייצור הנשק המציא זקסנברג את מסחטת ההדרים העברית הראשונה, שנודעה מאז גם כ"מסחטת זקנסברג". תהליך ההמצאה הארוך כלל ייצור דגמים רבים, ובסופו נרשם פטנט על המוצר בשנת 1931. תוך זמן קצר, התברר כי מסחטת ההדרים של זקסנברג בולטת בטיבה ובעלת תכונות מובחרות, ומאז נודעה כהמצאה ישראלית בולטת בתחום המכניקה. לאחר מותו המשיכה משפחתו בייצור ובשיווק המסחטה שהמציא. זקסנברג גם נודע בממטרות שלו. בשנת 1936 זקסנברג היה פעיל בהתאחדות הממציאים, התארגנות קצרת מועד של בעלי הפטנטים בארץ ישראל.
בית הספר הולץ

היסטוריה

בית הספר הולץ נולד מתוך מחלקה תעופתית בבית הספר מקס פיין. תחילה נבדקה האפשרות להקים בבית הספר מקס פיין מחלקה למכונאות תעופה, אך כאשר הביקוש לבוגרי מגמת מכונאות תעופה התרחב, הצליח יו"ר רשת עמל להשיג תרומה ממשפחת ליאון ופלורנס הולץ.
ליאון הולץ נולד בפרוסדגוב בצ'כוסלובקיה בשנת 1919, גויס לצבא הצ'כי, הגיע עם רעייתו בעליה בלתי לגאלית לתל אביב בספטמבר 1939, היה רוכל ומנגן על פסנתר, חזר לפראג ב-1948, עם עליית הקומוניסטים היגר לצ'ילה ב-1949, ולאחר מכן לוונקובר. בהמשך היה תושב פילדלפיה.
בית הספר הוקם על חורבותיו של בית ערבי שהיה קרוי: המצודה כיוון שהיה מוקף חומה ובנוי על במה. המבנה היה ממוקם על כביש דרך הביטחון מחולון אל יפו ונהרס בשנת 1952.
בשנת 1954 נפתח בית הספר במקומו החדש, בקריית שלום על 30 דונם שנתנה הקרן הקיימת לישראל לרשת עמל. במחזור הראשון היו 17 תלמידים. בבית הספר היו שלוש מגמות: חרטות, מכונאות מטוסים ומגמת חמ"ם (חשמל מכשירנות מטוסים),
מרג' עיון

היסטוריה

מרג' עיון היא עיר מחוז ובה מתקני ממשלה, בסיס צבאי (מחנה מרג'-עיון), בית חולים ושוק. אוכלוסיית העיירה מעורבת: נוצרים קתולים, נוצרים יוונים קתולים, נוצרים מארונים, דרוזים ומוסלמים שיעים וסונים. הרוב נוצרי. העיירה היא עיר מושבו של המוטראן (בישוף) הקתולי של אזור חצבייא, בניאס ומרג' עיון.
העיר המקראית עיון נזכרת כבר בתנ"ך בספר מלכים א', ט"ו, 20 ו-29 ובדברי הימים ב' ט"ז 4. כמו כן היא נזכרת בספרות חז"ל בתלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין (פרק א' דף י"ח טור ג' /ה"ב).
העיר הייתה עיר מחוז בממשל הצרפתי החל משנת 1920 ועד מתן עצמאות ללבנון בסוף מלחמת העולם השנייה. הצרפתים הקימו מחנה-מבצר בו שכן גדוד חי"ר. באזור עוד ביצורים שהקימו הצרפתים וכן בית עלמין צבאי צרפתי שרוב הקבורים בו חיילים מהמושבות שנהרגו במהלך מלחמת העולם השנייה ופלישת בעלות הברית לסוריה ולבנון (1941). בסביבה נערכו קרבות בהן התנגד הצבא הצרפתי הנאמן לשלטון וישי לכוח הפולש.
בין מלחמות העולם ואחריהן הגרו רבים מתושבי העיירה לאמריקה הצפונית והדרומית. טייס הקרב האמריקאי ג'יימס ג'בארא, אלוף הפלות במלחמת קוריאה (1950-1954) הוא מיוצאי העיירה.
עם פרוץ מלחמת האזרחים הלבנונית ב-1976 והתפוררות צבא לבנון ערקו החיילים המוסלמים והקימו את "צבא לבנון הערבי" (צל"ע), מיליציה טרוריסטית שהייתה לבת ברית של אש"ף בפיקוד סגן אחמד כאטיב.
בשנת 1977 נכבשה העיירה, בעידוד צה"ל, בידי המיליציה המארונית "צבא לבנון החופשית" שמרבית לוחמיה נמנו עם תושבי הכפרים קליעה ובורג' אל מאלוכ. מאוחר יותר הגיע לאזור מביירות רב-סרן חדאד, בן העיירה שקיבל פיקוד על המובלעת המזרחית. בין השנים 1977 עד נסיגת צה"ל מלבנון ב-2000 הייתה העיר מרכז צבאי ומנהלי לכוחות רב-סרן סעד חדאד ואחר כך לחיילי צבא דרום לבנון. בעיר שכנה גם מפקדת יחידת הקישור ללבנון של צה"ל (יק"ל).
מתיאולתי

מתיאוּלֶתי (בגאורגית: მთიულეთი, תרגום: "האדמה ההררית") הוא מחוז היסטורי-גאוגרפי במזרח גאורגיה, במדרונות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול. הוא כולל בעיקר את עמק ארגווי הלבן. גבולותיו: חבי וחבסורתי מצפון, פשאבי ממזרח, כארתלי מדרום וסמאצ'בלו (דרום-אוסטיה) ממערב. מתיאולתי כולל חלקים מנפת דושתי ונפת קזבגי, שבמחוז מצחתה מתיאנתי. העיירה פסנאורי נודעת בחינקלי מתוצרתה. העיירה היא המרכז המסורתי של המחוז ההיסטורי.
במקורו ובמובן הצר כלל מתיאולתי קהילה היסטורית הררית קטנה, שנקראה "צחַווֶתי". החל מהמאה ה-13 נחשבו לרוב העמקים השכנים של חאדו וגודמע'ארי לחלקים ממתיאולתי.
על פי המסורת ההיסטורית, נינו הקדושה, המטבילה של הגאורגים, הטיפה במקום לנצרות בתחילת המאה ה-4. מתיאולתי, ואנשיה, נזכרים בהקשר של המערכה הגאורגית נגד משלחת הענישה, בראשות בוגה אל-כביר אל-שרעבי (ידוע גם בשם בוגה הטורקי), לדיכוי המרד של יצחק ב. אסמאעיל, שנשלח על ידי הח'ליף אל-מתוכל (المتوكل على الله جعفر بن المعتصم), בשנת 853. צבאו תקף את ההרים של איבריה/כארתלי, אבל נכשל בניסיונו להכניע את המתיאולתים. בוגה שרף את טביליסי עד לאפר וערף את ראשו של יצחק ב. אסמאעיל. המתיאולתים נשארו נאמנים לכתר הגאורגי והצטרפו למשלחת שנשלחה על ידי המלכה תמר, כדי לדכא את השבטים ההרריים שמרדו בתחילת המאה ה-13. תחת שלטונה של תמר, בהתאם למיקומו האסטרטגי, הוכפף מחוז מתיאולתי לסמכותם של פקידים בדרגה גבוהה כמו "אבולאסן", שהיה המשנה למלך כארתלי וצ'יבר, השר הראשי של גאורגיה. מאוחר יותר, בתחילת המאה ה-14, היה מתיאולתי מוקד המאבק בין שני בתים פאודליים חזקים, האריסתווים של קסאני וארגווי. ידם של הארסתווים של ארגווי הייתה על העליונה, והם שלטו באזור עד שנושלו על ידי מלכי גאורגיה בשנת 1743. ממאי עד ספטמבר 1804 היה מתיאולתי לזירה של מרד טורדני נגד האימפריה הרוסית, שסיפחה את גאורגיה בשנת 1801. המרד התפשט במהירות למחוזות ההרריים השכנים. בסופו של דבר דוכא המרד על ידי המפקד הרוסי פאבל ציציאנוב, לאחר קרב קשה.
יחיאל זוהר

ביוגרפיה

נולד למזל ויהודה זוהר במרוקו, בן למשפחה דתית בת 11 נפשות. בשנת 1962, בהיותו בן שש, עלה עם משפחתו לישראל והמשפחה התיישבה בנתיבות, אז עיירה. בצעירותו למד בישיבה תיכונית, אך בהמשך, אורח חייו הפך לחילוני מסורתי. שימש כפעיל חברתי והיה ממארגני מחאה נגד המדיניות הפרו-חרדית שהפעילה הרשות המקומית, ובתוך כך סגירתם של מוקדי הציבור העירוניים בשבת. 
זוהר חבר מרכז במפלגת הליכוד והמועמד מטעמה לראשות העיר בבחירות המקומיות. נחשב מקורב לבנימין נתניהו.  
בין השנים 1983-1989 כיהן בתפקידים שונים בהם יו"ר מועצת הפועלים, חבר במליאת מועצת העיר, סגן ראש המועצה ויושב-ראש הנהלת המתנ"ס בנתיבות.
בשנת 1989 נבחר לראשונה לראש המועצה כנציג הליכוד, לאחר שניצח את ראש המועצה דאז, יוסף אבו. בשנת 1993 פוזרה המועצה והתמנתה ועדה קרואה, אולם בבחירות שנערכו שנה לאחר מכן, נבחר בשנית.  
בשנת 2000 הוכרזה נתיבות כעיר. זוהר נחשב למי שהצעיד את העיר ופיתח אותה מאוד, ובשנת 2013 הוא נבחר ברשימת עשרת ראשי הערים הטובים בישראל לפי מגזין "פורבס"-ישראל.  
בבחירות 2009, ניצח את אייל מסיקה עם 52.7% מקולות הבוחרים, בתום מערכת בחירות יצרית, בה תמך בו לראשונה הרב יששכר מאיר, שעד אז נאבק בו. בבחירות 2013, ניצח שוב את אייל מסיקה, בתום מערכת בחירות שהייתה סוערת אף היא, על רקע המאבק בין תומכו הקבוע הרב יורם אברג'ל והקהילה החרדית-ליטאית בעיר שתמכו בו, לרנטגן, הבאבא ברוך, והקהילה החרדית-ספרדית, שהתנגדו לו. בבחירות בשנת 2018, ניצח את משה בנימין פרץ. זוהר זכה ב-11,029 קולות (63.85%) ונבחר לקדנציה שביעית ברציפות.
זוהר נשוי לריקי, ילידת אשקלון, ולהם מספר ילדים.