google/wiki40b huggingface dataset:
ז'נטילה

תקציר העלילה

גדי רוטמן (ניר לוי) הוא אסיר משוחרר על תנאי. הוא עובד אצל יצרן הדגלים ז'אק (יגאל עדיקא) שנותן לו משימה לקראת יום העצמאות - לתלות את דגל ישראל ב-30 תחנות דלק בשלושה ימים.
גדי מבקש מאחיו הצעיר יצחקל'ה (אבשלום פולק) העסוק בהכנות לבחינה שיעזור לו במשימה ולאחר השתדלויות הוא נענה לו. לפני שהם יוצאים הוא נותן לו מתנה שימסור לאמם (מירי פביאן) המאושפזת בבית חולים אתה יש לו סכסוך ארוך אולם היא מסרבת לקבל את מתנתו.
בינתיים מתגנב לדירתו חיים שושנה (אלון אבוטבול), עבריין שהיה שותף לגדי וכעת נמלט ממאסר. הוא כופה עצמו על גדי ואחיו ושלושתם יוצאים למסעם ברחבי הארץ לתלות את הדגלים.
כשהם יושבים במסעדה נכנסת לשם אישה צעירה בהריון עם סמני חבלה בפניה. היא נראית מנותקת ומדוכאת. לאחר שהם מזמינים אותה לאכול היא מספרת שבבטן יש לה בת והיא קוראת לה ז'נטילה. את שמה האמיתי אינה מגלה אבל אומרת כי הייתה בסכסוך עם בן זוגה והוא הכה אותה. היא מסכימה להצעתם להצטרף אליהם לנסיעה.
בעת שהותם בחוף הים היא נכנסת לים עירומה ועטופה בדגל ישראל (כרזת הפרסומת של הסרט). בינתיים מקבל יצחקל'ה הודעה שאמו נפטרה והוא עוזב אותם.
לפנות בוקר כשגדי עדיין בשינה עמוקה, מגיע חיים שושנה לאמא של ז'נטילה ואונס אותה. גדי מגלה זאת מאוחר ומתכנן את נקמתו. בינתיים מגיע המאהב שלה (יפתח קצור) והיא מצטרפת אליו.
לבסוף מצטרף אליהם יצחקל'ה וגדי מבקש ממנו להזעיק את המשטרה. בלילה גם הוא עוזב ושוטרים מגיעים לעצור את חיים שושנה.
אבא חורג, אמא חורגת

רקע עלילתי

פרנק למברט (פטריק דאפי) הוא קבלן בניין ושיפוצים, גרוש ואב לשלושה ילדים, וקרול פוסטר (סוזאן סאמרס), מעצבת שיער, היא אלמנה ואם לשלושה ילדים. שתי המשפחות מנהלות חיים נפרדים בוויסקונסין, עד שפרנק וקרול נפגשים במהלך שיט בג'מייקה, מתאהבים ומחליטים להינשא במהרה. זאת, להפתעת ילדיהם שאינם מגלים התלהבות. פרנק ושלושת ילדיו עוברים להתגורר בבית משפחת פוסטר בעיירה פורט וושינגטון. העלילה מביאה את סיפורה של משפחת למברט-פוסטר, תוך הדגשת הניגודים בין בני משפחת למברט לבני משפחת פוסטר. לפרנק שני בנים ובת: ג'ון תומאס המכונה ג'יי. טי. (ברנדון קול), מתבגר עצלן; אל (קריסטין לקין), "טום בוי"; וברנדון (ג'וש בראיין). לקרול שתי בנות ובן: דיינה (סטייסי קנאן), חכמה ופרפקציוניסטית; קארן (אנג'לה ווטסון), יפה ופופולרית; ומרק (כריסטופר קסטיל), תלמיד חרשן ורכרוכי. ששת הילדים מתבגרים על מסך הטלוויזיה לאורך שבע שנותיה של הסדרה. דמות נוספת המופיעה כמעט לאורך כל שידורי הסדרה היא דמותו של קודי למברט (סשה מיטשל), אחיינו הטיפש וטוב הלב של פרנק, המתגורר במכונית מסחרית בחצר ביתה של המשפחה. בסוף העונה הרביעית הצטרפה ילדה נוספת למשפחה, לילי, בתם המשותפת של פרנק וקרול שזה עתה נולדה.

שם הסדרה

שם הסדרה במקור – Step by Step – הוא משחק מילים. הפירוש הרגיל של הביטוי הוא "צעד אחר צעד", אבל המילה Step משמעה גם "חורג" בהקשר משפחה. בישראל השם שנבחר לסדרה הוא בהתאם: "אבא חורג, אמא חורגת". גם בארצות אחרות שונה השם המקורי: בגרמניה נקראה הסדרה "Eine starke Familie" – "משפחה חזקה", בצרפת נקראה הסדרה "Notre belle famille" – "המשפחה היפה שלנו" או "המשפחה המחותנת שלנו", גם כן משחק מילים. באיטליה נקראה הסדרה "Una bionda per papà" – "בלונדינית בשביל אבא".
לוי מילר

קולנוע

בעבר לוי הופיע בסרט הדרמה המוזיקלי "A Heartbeat Away", משנת 2011 יחד עם סבסטיאן גרגורי, איזבל לוקאס וויליאם זאפה. הוא גם הופיע בסרטים הקצרים "עקיבא" משנת 2010 ו"הרפתקאות גדולות" משנת 2012.
בשנת 2015 גילם את פיטר פן בסרט הפנטזיה "פן" ובשנת 2016 הופיע בסרט האוסטרלי "כלב כחול", על דמותו של כלב הבקר האוסטרלי "רד דוג". הסרט מהווה פריקוול לסרט רד דוג משנת 2011. בשנת 2018 הופיע ב"קמט בזמן".

טלוויזיה

באחד מפרקי הסדרה "טרה נובה" הוא גילם את גנרל פילבריק הילד.
הר שארלטון

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו ו. ר. היינסוורת' (W.R. Hainsworth) ומ. מ. סטרומיה (M.M. Strumia)

מקור השם

שם ההר ניתן לו על ידי מרי שייפר בשנת 1911. ההר נקרא על שם ה. ר. שארלטון (H. R. Charlton), שהיה עובד של ה- Grand Trunk Pacific Railway, ומימן בשנת 1911 משלחת חקר לאזור אגם מאליין.

לקריאה נוספת

• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, PP 15-16
•  I.S. MacLaren, Michael Payne, Peter J. Murphy, PearlAnn Reichwein, Lisa McDermott, C. J. Taylor, Gabrielle Zezulka-Mailloux, Zac Robinson, Eric Higgs, Culturing Wilderness in Jasper National Park, P 172
חיים הכהן רפפורט (לבוב)

רבי חיים הכהן רפפורט (ה' בכסלו ה'ת"ס, 17 בנובמבר 1699 - י"ג בתמוז ה'תקל"א, 25 ביוני 1771) היה רב פולני-גליצאי בן המאה ה-18. רבה של לבוב ומראשי הלוחמים בתנועה הפרנקיסטית.

ביוגרפיה

נולד לרב שמחה הכהן רפפורט אב"ד דובנה, הורדנה ולובלין שהתקבל בסוף ימיו כרב בלבוב אך נפטר בדרכו אליה. אחיו היה הרב בנימין הכהן רפפורט, רבה של קאליש ומחבר הספר "גבולות בנימין", והם התייחסו למשפחת הכהנים רפפורט. אחיו השני, הרב מרדכי כהנא רפפורט, שימש כאב"ד באלעקסינץ הסמוכה לברודי, ושם הדפיס את ספרו "אמרי נועם" בשנת ה'תקכ"ז.
למד בילדותו בסלוצק, ונישא למרים בתו של ר' שמואל שמעלקא אב"ד פשמישל, בנו של ר' מנחם מנדל אב"ד סלונים. כיהן בתחילת דרכו ברבנות כרבה של קהילת ז'טל בה כיהן גם כראש ישיבה. בשנת ה'ת"ץ, 1730, החל לכהן כרבה של סלוצק ומשנת ה'ת"ק, 1740 כאב"ד וראש ישיבה בלבוב, במקומו של רבי אריה לייב ב"ר שאול שעבר אז לכהן כרבה של אמסטרדם. בשנת ה'תקכ"ג התמנה כאב"ד גליציה כולה בכינוי "אב"ד לכל מדינת רוסיה".
הוא היה מראשי הלוחמים בשרידי התנועה השבתאית ואף חתם בשנת 1751 נגד רבי יהונתן אייבשיץ על רקע ההאשמות נגדו כשבתאי, אך בשלב מסוים חזר בו כנראה ומשך ידו מהמחלוקת בעניינו של הרב אייבשיץ. היה בין שלושת הרבנים שנבחרו להשתתף בוויכוח הפומבי עם הפרנקיסטים שנערך בקיץ 1759 באקדמיה בלבוב. כמו היה, לפי המסורת מתלמידי הבעל שם טוב.
הוא נפטר ונקבר בלבוב בי"ג בתמוז ה'תקל"א, 25 ביוני 1771. הוא הורה בצוואתו שלא לכתוב על מצבתו תארים מלבד הרב.
סחר הוגן

סחר הוגן (באנגלית: Fair Trade) היא תנועה חברתית אשר מטרתה לסייע לייצרנים ומגדלים במדינות מתפתחות לקבל תנאי סחר טובים יותר. התנועה דוגלת בתשלום מחיר גבוה יותר ליצואנים ממדינות אלה, כמו גם לשיפור תנאי העבודה והסביבה. התנועה מתמקדת בסחורות, או מוצרים, המיוצאים בדרך כלל ממדינות מתפתחות למדינות מפותחות, אולם גם משווקים בשווקים המקומיים (לדוגמה, ברזיל ובנגלדש), סחורות הכוללות חפצי אומנות, קפה, קקאו, יין, סוכר ועוד. התנועה מבקשת לקדם את ערך ההגינות ביחסי סחר בינלאומי באמצעות דיאלוג, שקיפות וכבוד הדדי.
סחר הוגן מציע שיטה אלטרנטיבית לשיטת הסחר הרווחת כיום בעולם, הנקראת "סחר חופשי".

בישראל

בארץ קיימות מספר עמותות העוסקות בסחר הוגן. עמותת פעולה ירוקה פועלת בשני מישורים לקידום סחר הוגן בארץ: קמפיין חברתי ושיווק מוצרי סחר-הוגן. עמותת סינדיאנת הגליל פועלת באזור הצפון ומשווקת מוצרי סחר הוגן מחקלאות גלילית. מעצב הלוגו הישראלי וממציא השם סח"ה הוא המעצב אמיר דוידי.
אחת הדרכים לקיים סחר הוגן היא בעזרת העדפה מכוונת לצריכה מאזורים פריפריאליים וקידום צדק חברתי. כל זאת ניתן לעשות בעזרת הכלכלה השיתופית הקוראת לצרכנים לחזק זה את זה ולא את התאגידים הגדולים. יתרה מכך, בעזרת כלכלה שיתופית מקוונת (קבוצות הפייסבוק, כדוגמת פשפשוק) ניתן לעשות העדפת רכישה לאזור הדרום (ואזורים פריפריאליים נוספים) מכל האזורים בארץ ובמחירים נוחים יותר.
ב-2018 קם פרויקט "סחר הוגן חיפה" במטרה להפוך את חיפה ל"יישוב סחר הוגן" הראשון בישראל. המטרה של הפרויקט הוא ליצור קהילת צרכני סחר הוגן בישראל וכך מתוך הביקוש תגדל ההיצע ויפעל לחץ על התאגידים לייצר מוצרים על פי עקרונות הסחר הוגן.
אברהם הלל גולדברג

הרב אברהם הלל גולדברג (נולד בא' בשבט ה'תר"ע, 1 בנובמבר 1910–1994) היה רבו של כפר פינס ומחבר תורני.

ביוגרפיה

נולד בסקידל, במחוז גרודנה בפולין לאביו הרב יצחק גולדברג אשר שימש בעיר סקידל כשו"ב ולאמו לאה בת ר' הלל זאב עמיאל.
קיבל חינוך מסורתי אצל אביו וגדולי התורה בעיר מולדתו. למד בישיבות הגדולות בקוברין בראשותו של הרב פסח פרוסקין  ובישיבת שער התורה בראשותו של הרב שמעון שקופ מחבר ספר "שערי יושר". זכה לשמש את בעל ה"חפץ חיים" .הוסמך לרבנות על ידי גדולי התורה בחו"ל ובראשם הרב שמעון שקופ ובארץ על ידי הרב הראשי לפתח תקווה הרב ראובן כץ.
היה ר"מ בישיבה ומורה לתלמוד בבית הספר. אירגן שיעורים לתורה ומחשבת ישראל לנוער ובעיקר לפועלים והקים וניהל ישיבה קטנה בעיר מולדתו.היה עסקן חינוך בגלילות הספר בפולין, מנהלו של בית-ספר יסודי דתי "תורה ודעת" ששפת ההוראה שלו הייתה עברית, ארגון הנוער החרדי לעלייה. השתתף בקרנות ומפעלים למען א"י והיה חבר הנהלה של מוסדות חסד ידועים.
עלה לארץ בשנת תש"א לפי דרישה מ"ישיבת הרב קוק" בירושלים ובזכות הרב שבתי שמואלי אשר ניהל את השגת הסרטיפיקטים להצלת יהודים בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ובכך הציל אותו יחד עם הרב משה צבי נריה ואחרים.
כיהן במשך עשרות בשנים כרב המקומי של "כפר פינס", מושב עובדים של "הפועל המזרחי".היה פעיל בחיי הכפר, פיתוחו, הדרכתו ועיצוב דמותו הרוחנית.
כיהן חבר המרכז של חבר הרבנים על ידי הפועל המזרחי בישראל, חבר המרכז הארצי של הארגון למען השבת בישראל. נתן הרצאות תורניות, חינוכיות ושיעורים בעיון בישיבת "ירחי כלה" בפתח תקווה.
היה חבר ההגנה (פלוגה דתית בפתח תקווה). השתתף במלחמת השחרור ושירת בשירות סדיר בצה"ל.
כתב ופרסם בקביעות מאמרים בעתונות הדתית בחוץ-לארץ: "דרכנו" (ורשה), "דאס ווארט" (וילנה). ובארץ : "היסוד", "המודיע", "שערים", "דגלנו" ועוד. כמו כן פרסם חידושי תורה בקובצים שונים.
ישיבת הגולן

היסטוריה ופעילות

הישיבה נוסדה בשנת 1973 בשטח מחנה צבאי סורי נטוש בתחום היישוב רמת מגשימים, ביוזמת הרב אריה בינה, ראש הישיבה התיכונית נתיב מאיר, על ידי קבוצת בחורים מבוגרי נתיב מאיר. בשנים הראשונות הרב אריה בינה עמד בראש הישיבה, ולאחריו כיהנו מספר ראשי ישיבה בהם הרב מרדכי הלפרין והרב יגאל אריאל. הרב אמנון שוגרמן, תלמיד הרב צבי יהודה קוק, עמד במשך שנים בראשות הישיבה. בתשע"ב פרש והתמנה לנשיא הישיבה. החליפו בתפקיד הרב יואל מנוביץ, מתלמידי הרב אברהם שפירא ששימש לפני כן כר"מ בישיבה.
בי"ז בכסלו תשל"ו (20 בנובמבר 1975) חדרה לישיבה חוליית מחבלים מסוריה ורצחה שלושה תלמידים: מיכאל נדלר, בן ציון ליבוביץ' ונחום פניגשטיין (שני האחרונים - אורחים תלמידי ישיבת הר עציון). בשנת 1976 עברה הישיבה ליישוב חיספין הסמוך, על מנת לחזקו. ביישוב הוקמה קריית הישיבה, ובה בית המדרש "היכל השלושה" הקרוי על שם הנרצחים.
במסגרת הישיבה פעל בעבר "מכון הראל", על שם בוגר הישיבה סגן הראל שרם, היוזם ימי פעילות ערכית וחווייתית לתלמידי בתי ספר תיכוניים מכל רחבי הארץ. כמו כן מטפח המכון את אתר תל סאקי, אתר מורשת קרב ממלחמת יום הכיפורים.
קבוצה מתלמידי הישיבה ובוגריה עברה ליישוב מבוא דותן, בו הוקמה שלוחה של הישיבה שנועדה לחזק את ההתיישבות היהודית בצפון השומרון. כיום גרעין תורני זה כבר אינו שייך לישיבה.
בין רבני הישיבה: הרב אהרן איזנטל רב היישוב חיספין, הרב משה לסקר, הרב ישי סמואל רב המושב יונתן, הרב עודד שוגרמן בנו של הרב אמנון שוגרמן, הרב טוביה בר-אילן, הרב נתנאל אריה, הרב מנשה שמרלובסקי, הרב מרדכי פרנקו, הרב מרדכי גרוס, הרב שי וינטר, הרב גדעון ביר והרב שמעיה כרמל. בעבר כיהנו כר"מים: הרב יובל שרלו, הרב חיים ירוחם סמוטריץ, הרב יהושע ויצמן, הרב ציון טוויל, הרב יהושע ון דייק, הרב יחזקאל דאום והרב אברהם שילר.
טייק (פילה)

רקע

טייק נולדה ב-1974 במוזמביק, וכבר לאחר מספר חודשים נחטפה על ידי תאגיד שהתמחה באילוף פילים. שיטות האימון של פילים, כללו מכות ודקירות. סך הכל אומנה והופיע טייק במשך 20 שנים.
טייק סבלה מתדמית בעייתית. באפריל 1993 היא ברחה ממרכז אירועים באלטונה, פנסילבניה  במהלך הופעה, הסבה נזק בגובה של 14,000 דולר, ונלכדה רק כעבור כשעה. באותו סיבוב הופעות היא גם תקפה את מאלף הנמרים של הקרקס. מאוחר יותר, ביולי באותה שנה, בזמן שהקרקס הופיע בעיר מינוט, צפון דקוטה  פתחה טייק בריצת אמוק במהלך הופעה, פצעה את אחד מאנשי הקרקס, השתוללה במשך כמחצית השעה והפחידה את הקהל.

אירוע התקיפה

ב־20 באוגוסט 1994, במהלך הופעה בקרקס הבינלאומי בהונולולו, הראתה טייק סימני כעס כבר לפני ההופעה, כשסירבה טייק לעלות לבמה. כאשר המטפל שלה, דאלאס בקווית', ניסה להזיז אותה בעזרת מכות במקל, איבדה הפילה שליטה. היא תקפה אותו ופצעה אותו קשה כאשר דרכה עליו מספר פעמים. מאמן הפילה, אלן קמפבל, נחלץ לעזרת בקווית' - ונרמס על ידה למוות. בהמשך, שעטה טייק החוצה, כשהיא תוקפת את אדם נוסף שניסה למנוע ממנה לעבור את השער. שוטר שהיה בסמוך ירה לעברה מספר יריות ובכך הסיח את דעתה ממנו. במהלך מרדף שערך כשעה, שוטרים מקומיים ירו סך הכל 86 כדורים בפילה, ששקלה 3,600 ק"ג, עד שלבסוף התמוטטה ומתה מפצעיה. הירי צולם בשם "טייק הפילה, יום אחרון בכדור הארץ".

אחרית דבר

נתיחה שלאחר המוות של קמפבל חשפה כי הוא מת מפגיעות פנימיות קשות, כולל שברים בגולגולת ובחזה. בנוסף לכך, התגלה שקמפבל נהג להכות את טייק ונמצאו בדמו שאריות של קוקאין ואלכוהול, כמו כן גן החיות של דנבר אישר כי הוגשו בעבר תלונות באשר להתעללותו בבעלי חיים בעת שעבד במקום. תביעות הוגשו נגד הקרקס, נגד בעליה של הפילה ונגד הונולולו וממשלת הוואי – בין השאר בשמם של ילדים שהיו עדים לאירוע וסבלו מחרדות.
טייק הפכה לסמל במאבק למען זכויות בעלי חיים. מסע ההשתוללות של טייק, שתועד במלואו וסוקר בהרחבה, הוליד דיון ציבורי בדבר היחס לחיות קרקס. המאבק למען הפילים המשיך ועד היום יותר מ-20 מדינות אסרו על מופעי קרקס עם בעלי חיים, כולל ישראל שבה בשנת 2001 הותקנו תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (מופעים של בעלי חיים), תשס"א-2001.
ב-2015 יצא הסרט האוסטרלי "המאבק לחופש של הפילה טייק", שליווה את הפרשה כולה עם צילומים מן האירוע וראיונות עם מטפליה ומאמניה של טייק ועם עדי ראייה.
בומה שביט

ביוגרפיה

נולד בתל אביב בשנת 1927. לאחר שסיים לימודים בתיכון הצטרף לפלמ"ח ולאחר מכן יצא ללמוד ארגון תעשייתי באוניברסיטת קיימברידג'. עם חזרתו לארץ היה מראשוני המתגייסים לחיל האוויר, והגיע בו לדרגת סגן-אלוף.
בבגרותו ניהל את מפעל המגהצים של אביו, פרץ שצ'יגליק, והפך אותו ליצרן התנורים המוביל בישראל - תנורי שביט. ב-1970 נבחר לסגן נשיא התאחדות התעשיינים ומשנת 1975 כיהן במשך שש שנים כנשיא ההתאחדות.
בשנת 1979 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של אל על.
בשנת 1983 סגר את מפעל התנורים ורכש את חברת "סיסמיקה ישראל" לחיפושי נפט, מיזם שלא עלה יפה. סיסמיקה הפסיקה לפעול כשנה לאחר מכן והותירה חובות רבים. בעקבות פרשייה זו נתבע שביט על ידי מפרק סיסמיקה על רקע מסירת דווח כוזב לבורסה.
לציבור הרחב היה מוכר בעקבות פינת הפרשנות שהגיש בטלוויזיה על רקע תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 ובעקבות הטפתו הבלתי פוסקת באמצעי התקשורת להעדפת תוצרת ישראלית.
היה אב לבן ובת, העיתונאית סימה קדמון.
עיריית ראשון לציון קראה רחוב על שמו מספר שנים לאחר מותו.
התזמורת הסימפונית של לונדון

היסטוריה

התזמורת נוסדה בשנת 1904 כארגון עצמאי בניהול כספים שיתופי, התזמורת הראשונה מסוג זה באנגליה. הופעתה הראשונה הייתה בקונצרט ב-9 בינואר של אותה שנה, בניצוח הנס ריכטר. הוא נשאר המנצח הראשי עד 1911, כשאדוארד אלגר החליף אותו למשך שנה.
בשנים מאוחרות יותר, היו בין מנצחיה הראשיים פייר מונטה (1961–1964), אישטוון קרטס (1965–1968), אנדרה פרווין (1968–1979) וקלאודיו אבאדו (1979–1988). המנצח האמריקאי מייקל טילסון תומאס נטל את מקומו, ובשנת 1995 החליף אותו סר קולין דייוויס, וטילסון תומאס היה למנצח אורח ראשי. ב-1 בינואר 2007 פרש סר קולין מתפקיד המנצח הראשי וקיבל עליו את תפקיד נשיא התזמורת. ואלרי גרגייב החליף אותו בתפקיד המנצח הראשי וכיהן שם עד שנת 2017. המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי הנוכחי של התזמורת הוא סיימון ראטל.
התזמורת הסימפונית של לונדון הייתה לתזמורת הבריטית הראשונה שניגנה מעבר לים, בפריז בשנת 1906. התזמורת הייתה אמורה להפליג על הטיטניק לקונצרט בניו יורק ב-12 באפריל, אך נאלצה לשנות את המועד ברגע האחרון. היא גם הייתה הראשונה לנגן בארצות הברית, בשנת 1912, ובשנת 1973 הייתה הראשונה שהוזמנה לקחת חלק בפסטיבל זלצבורג. היא ממשיכה לצאת למסעות ברחבי העולם.
זה שנים נחשבת הסימפונית של לונדון למוחצנת ביותר בתזמורות לונדון. בנגינתה יש מידה רבה של רוח נעורים מרוממת, הניכרת בביצוע יצירותיהם של מלחינים כמו ברליוז ופרוקופייב. לעיתים קרובות הופיעו בתזמורת נגנים בעלי שם עולמי כסולנים בכלי הנשיפה, כמו ג'יימס גולוויי (חליל צד), ז'רווז דה פייה (קלרינט) ובארי טאקוול (קרן יער). כרוב ההרכבים, התזמורת מוכשרת לשנות את צלילה ולהפיק גוני צליל שונים מאוד תחת שרביטיהם של מנצחים, הרחוקים ונבדלים מאוד זה מזה כמו ליאופולד סטוקובסקי (שעמו ערכה סדרה של הקלטות מעולות), בולט, הורנשטיין, גיאורג שולטי, אנדרה פרווין, גיאורג סל, קלאודיו אבאדו, ליאונרד ברנשטיין וג'ון ברבירולי, וכמובן קרל בהם, שפיתח קשר קרוב עם התזמורת בשלהי חייו.
אנטוני סלונימסקי

ביוגרפיה

אנטוני סלונימסקי נולד בוורשה בשנת 1895, נכדו של מייסד עיתון "הצפירה" ר' חיים זליג סלונימסקי, ובנם של בנו, רופא עיניים ידוע שהתנצר, ואשתו הקתולית האדוקה. סלונימסקי הוטבל לנצרות. באוטוביוגרפיה שלו הוא מספר שהוריו עסקו בענייניהם והזניחו לגמרי את הטיפול בילדים ועל כן הוא לא זכה ללימודים מסודרים בגיל צעיר. זמן מה התגורר בבית סבו חיים זליג סלונימסקי. בשלב מסוים נודע לאב שסלונימסקי אינו לומד בבית ספר והוא הקדיש מספר חודשים להכנתו לכניסה לגימנסיה.
בשנת 1919 היה שותף עם המשוררים יוליאן טובים וירוסלב איוושקביץ' (Iwaszkiewicz) לייסוד חבר המשוררים המודרניסטי "סקמנדר" (Skamander). הוא התערה בחיי הבוהמה של ורשה של שנות ה-20 של המאה ה-20, כמשורר וכותב פיליטונים וגם כצייר. בכתיבתו הטיף לחופש, הומניזם ואהבת השלום ובחוגיו של יוזף פילסודסקי זכה לבקורת כפציפיסט. הוא הרבה לטייל ברחבי העולם ואף ביקר בארץ ישראל. בעקבות ביקורו יצא קובץ שירים בשם "הדרך למזרח" הספוג געגועים לארץ ישראל ואהדה למפעל הציוני. עם זאת, בשנת 1936 פרסם גם מאמר התוקף את היהודים.
בשנות המלחמה שהה בגלות באנגליה ובצרפת. למן שובו לפולין בשנת 1951 היה סלונימסקי אנטי-סטליניסט פעיל, שתמך בליברליזציה. מזכירו האישי של סלונימסקי היה אדם מיכניק (Michnik), ממנהיגי האופוזיציה המחתרתית הפולנית בין השנים 1968–1989. בשנת 1964 הוא הגיש למשרד ראש הממשלה בפולין מכתב של 34 פרופסורים ואנשי רוח הדורש להגביר את חופש הביטוי בפולין.
ב-4 ביולי 1976 נהרג בתאונת דרכים בוורשה.
אביר קודש

אביר קודש (בלועזית: פָּלָדִין) הוא אביר דתי שנלחם למען האמונה או הממסד הנוצרי. דמות אביר הקודש הופיעה בהיסטוריה בעיקר בימי הביניים ומסעי הצלב וכיום מופיעה במגוון רחב של ספרים, סרטים, משחקי מחשב, משחקי וידאו, הצגות, תוכניות טלוויזיה, משחקי תפקידים ועוד. לפי ההקשרים השונים מונח זה מתורגם כ-Knight, Champion, Crusader, Templar או Paladin.

אביר קודש במשחקי תפקידים

אביר הקודש המכונה גם פלדין, הוא סוג של מקצוע במשחק מבוכים ודרקונים. אביר הקודש הוא איש קרבות בדומה ללוחם אך הוא ניחן ביכולת הטלת לחשי קודש ומספר יכולות על-טבעיות נוספות הקשורות לתמיכה בחבריו לקבוצה והבסת הרוע. לדוגמה, אביר קודש שולט בנשק כבד, ומסוגל לגרש אל-מתים, לרפא במגע ולהסיר מחלות. אבירי הקודש מקדישים את חייהם למלחמה ברוע, לרוב במסגרת מסדר דתי, לכן נטייתם חייבת להיות סדר-טוב.
רג'י לי

ביוגרפיה

לי נולד בשם המשפחה וולדז בפיליפינים שם גדל עד גיל 5 אז עבר עם משפחתו לאזור קליבלנד, אוהיו. בנעוריו הוריו רצו שיהיה רופא ואף על פי שהתקבל להווארד הוא החליט לעבור ללוס אנג'לס כדי לעסוק במשחק. מאוחר יותר הוא שינה את שם משפחתו מוולדז ללי, את השם לקח מסבו וסבתו שטיפלה בו בשנות ילדותו המוקדמות. שפת האם שלו היא אנגלית אך הוא דובר גם טגלוג.

קולנוע וטלוויזיה

לי שיחק במספר סרטים פופולריים בהם "מהיר ועצבני", "קחי אותי לגיהנום" בתור סטו רובין, "קוד שמור" בתור קוואן צ'אנג, "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" ו"שודדי הקאריביים: סוף העולם" בתור טאי הואנג, ו"עלייתו של האביר האפל".
לי שיחק כניצב או כאורח בסדרות טלוויזיה רבות בהם "שיקגו הופ", "רפואה חזקה", "NCIS", "צווארון לבן", ו"אבא אמריקאי".
בשנת 2006 גילם בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה נמלטים את ביל קים, איש ה'חברה' והשירות החשאי.
בין השנים 2011–2017 שיחק תפקיד משנה בסדרה "גרים" בתור וו - סמל במשטרת פורטלנד, במהלך הסדרה נהפך לווסן כתוצאה מסריטה של ווסן אחר במהלך מרדף. באותה שנה שיחק בקומדיה "טיפש, מטורף, מאוהב" לצד סטיב קארל.

חיים אישיים

ללי שני אחים צעירים, אחד מוזיקאי ואחד אמן קומיקס.
אלי הורביץ (מרידור)

ביוגרפיה

הורביץ הוא יליד ירושלים, בן יאיר ופרופ' חגית הורביץ ונכדם הבכור של אליהו ורעננה מרידור. הוא בוגר המגמה המזרחנית בבית הספר הגימנסיה העברית רחביה ובעל תואר שני בהצטיינות מבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב. עבודת-הגמר של הורביץ 'הדרג הצבאי של חזבאללה: דיוקן חברתי', התפרסמה בידי מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון. במחקר זה, אשר שימש בסיס למחקרים נוספים ברחבי העולם, הורביץ אסף וניתח את סיפור חייהם של לוחמי חזבאללה שמצאו את מותם. הורביץ מצא שבניגוד לדימוי המקובל, אנשי חזבאללה אינם מגיעים ממשפחות עניות, אדוקות או נעדרות השכלה.
בין השנים 1988–1999 כיהן הורביץ בשורה של תפקידים כקצין ביחידה מובחרת בצה"ל ולאחר מכן שימש כעוזרו של יושב-ראש וועדת חוץ וביטחון של הכנסת.
בין השנים 2000–2011, הורביץ שימש כמשנה למנכ"ל של יד הנדיב, הקרן הפילנתרופית של משפחת רוטשילד בישראל. בתקופה זו הוא הוביל הקמה של מוסדות חינוך ותרבות וכן מיזמים חברתיים ומדעיים, ובהם המכון הישראלי למנהיגות בית ספרית (אבני ראשה), תוכנית נחשון לחונכות מרחוק של תלמידים בפריפריה ומיזם גיידסטאר להגברת השקיפות של עמותות בישראל.
בשנת 2004 כיהן הורביץ כנציג יד הנדיב בוועדה לשינוי מעמד הספרייה הלאומית, בראשותו של שופט בית המשפט העליון לשעבר, פרופ' יצחק זמיר.
בשנת 2011, הורביץ הצטרף להקים ולנהל את קרן טראמפ, קרן פילנתרופית הפועלת לשיפור הישגי החינוך בישראל באמצעות השקעה בהוראה איכותית בבתי הספר בתחומי המתמטיקה והמדעים. במסגרת זאת יזם את הקמת התיכון הווירטואלי המאפשר לתלמידים לגשת לבגרות במתמטיקה ופיזיקה, את יצירת הגרסה העברית למיזם אקדמיית קהאן, את ייסודו של מסלול מיוחד למורי מתמטיקה ומדעים בתוכנית חותם, כדי לרתום סטודנטים מצטיינים למקצוע ההוראה, את פתיחתם של מסלולי מצוינות להכשרת 700 מורים חדשים למתמטיקה ולמדעים, ואת הקמתה של "חמש פי שניים", היוזמה הלאומית להרחבת מעגל המצוינות בחינוך המתמטי והמדעי.
בשנת 2012, הורביץ הצטרף כחבר הוועד המנהל של תנועת הכל חינוך, תנועה ציבורית הפועלת לחיזוק החינוך הציבורי בישראל ולצמצום פערים בחינוך. באותה שנה נבחר על ידי המגזין דה-מרקר למקום ה-87 ברשימת "100 המשפיעים בישראל". בשנת 2014 מונה על ידי ממשלת ישראל לחבר בוועד החינוך ('המועצה הלאומית לחינוך'), הגוף המייעץ לשר החינוך לפי חוק, בטרם השר משתמש בסמכויותיו. בשנת 2015 נבחר על ידי העיתון ידיעות אחרונות לרשימת "50 המשפיעים החברתיים של ישראל". בשנת 2016 נבחר למקום ה-57 ברשימת "100 המשפיעים בישראל" של המגזין דה-מרקר.
הורביץ כותב בלוג חברתי בשם הדור הרביעי, הנקרא בשם מאמר שפרסם בו בשנת 2007. במאמר זה התווה הורביץ קווים לעלייתו של דור צעיר חדש בישראל, אשר יתפוס את מושכות העשייה החברתית והציבורית. המאמר מציג את סדר היום האזרחי, חיפוש הזהות הישראלית והשימוש בטכנולוגיה כמשולש המכונן של דור ילידי שנות השבעים והשמונים בישראל. בבלוג זה כמו גם בטורי דעה בעיתונים ובאתרי החדשות באינטרנט, הורביץ מבטא עמדות מרכזיות וליברליות, בנושאי חינוך וחברה.
ילד 44

עלילת הספר

עלילת הספר מתחילה בינואר 1933 בכפר קטן באוקראינה בשם צ'רבוי. בחורף הכבד שרר רעב כבד, ואנשי הכפר נוטים למות לאחר שאכלו כל מה שניתן. פאבל, ילד קטן, רואה חתול חומק מאחד הבתים, לוקח את אחיו הקטן אנדריי כדי שיעזור לו בציד. במהלך הציד פאבל מוכה בראשו על ידי גבר, כאשר המחשבה האחרונה שלו היא כי הגבר בא לצוד אותו למטרות אכילה. אנדריי קצר-הראייה לא מזהה את התוקף, ולאחר שאנדריי חוזר לביתו, אמו מסבירה לו שהאיש רצח את פאבל כדי לאכול אותו.
עשרים שנה לאחר מכן בפברואר 1953 נמצאת על פסי הרכבת במוסקבה גופתו של ילד בן חמש. לב סטיפנוביץ' דמידוב, קצין במשרד לביטחון המדינה, נשלח להרגיע את המשפחה, הטוענת שמדובר ברצח. באותם ימים רצח ילד הוא חסר משמעות אלא אם כן הוא אמר דברים בגנות המדינה. גרוע מכך, רצח יכול להצביע על כישלון המהפכה, ולכן דיווח על רצח עלול להיתפס כאקט של התרסה נגד השלטון הקומוניסטי.
לב עסוק באותם ימים בחקירת וטרינר החשוד בריגול, כיוון שפתח מרפאה בסמוך לשגרירות האמריקאית והחל לקבל לטיפולו חיות משגרירים זרים, דבר אשר, לטענת הממונים על לב במשרד לביטחון המדינה, מהווה רמז לכך שהווטרינר עוסק בריגול. בזמן שלב משוחח עם המשפחה, החשוד בורח. לב עוקב אחריו עד לכפר מרוחק שם הוא נתפס. בעת המרדף סגנו של לב ואסילי מוציא להורג את בני הזוג שעזרו לחשוד במהלך הבריחה לעיני שתי בנותיהם הקטנות, למרות פקודתו של לב שלא יעשה זאת. לאחר שואסילי בכל זאת מוציא להורג את שני ההורים, לב מכה אותו ואומר לו שהוא ישאר באזור עד לחקירה של האירוע על ידי המליציה המקומית. לאחר שלב הולך, ואסילי חושב על דרך בה יוכל לנקום בלב, ולרשת את משרתו במשרד לביטחון המדינה. בחקירתו של הווטרינר(אשר התרחשה תחת עינויים)-בה השתתף גם ואסילי, מודה האיש, ומוסר שמות של בוגדים אחרים בהם ראיסה אשתו של לב. בשלב זה לב חושד בואסילי אשר הוא שירבב את שמה של ראיסה לרשימת החשודים החדשה על מנת לפגוע בו. לב נשלח לרגל אחר ראיסה, ולאחר שהוא מסרב להוקיע אותה הוא מוגלה לעיר וולסק ומצטרף למיליציה המקומית.
בעת עבודתו במיליציה הוא מגלה כי ברחבי ברית המועצות פועל רוצח סדרתי, ומכיוון שבגן העדן הקומוניסטי אין פשעים, אסור לו לחקור את האירועים.
לאחר שלב פותח בחקירה האסורה בעזרת מפקד המיליציה המקומי, הוא מגלה שהילד שנרצח במוסקבה הוא הילד מספר 44 בשרשרת. לב מגלה כי הרוצח נע על מסילת הברזל לאורך הארץ, כשמרבית הרציחות מתרחשות באזור רוסטוב על הדון.
לב נרדף על ידי המשרד לביטחון המדינה, ונעזר באזרחים שכמוהו מודאגים מהידיעה שרוצח סדרתי מסתובב חופשי. לבסוף מגיע לב שבילדותו נקרא פאבל, לביתו של אחיו אנדריי, שמסביר לו שהאופן בו ביצע את הרציחות בשיטה בה צדו בילדותם את החתול נועדה כדי שלב שאבד ימצא את אחיו אנדריי.
לבקשתו של אנדריי, לב יורה בו והורגו. לאחר מכן מציעים ללב לקבל קידום מהמשרה הקודמת שלו במשרד לביטחון המדינה, אך הוא מסרב ומבקש לפתוח מחלקה לחקירות רצח במשטרת מוסקבה באמתלא שכך יוכל למצוא גורמים אשר הורעלו תרבותית על ידי מעצמות המערב על מנת לפגוע בשמה הטוב של המהפכה הבולשביקית (כלומר, בשמה הטוב של ברית המועצות). בסוף הספר מתואר מפגש עם הילדות שאת הוריהם רצח ואסילי סגנו, ובו לב וראיסה מציעים להן אימוץ.
ליאור ארדיטי

ביוגרפיה

נולד ברחובות לאב קרדיולוג ולאם אשת מחשבים. גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וזכה עמה באליפות ישראל לנוער.
בעונת 1983/84 שיחק בקבוצת הבת של מכבי תל אביב, מכבי דרום תל אביב.
בין השנים 1985–1987 שיחק במכבי תל אביב אך הרבה לשבת על הספסל. בשנים 1987–1989 שיחק במכבי רמת גן, ולאחר מכן שיחק שנתיים בבוסטון קולג'.
עם חזרתו לישראל שיחק בשנים 1991–1993 בהפועל אילת.
בין 1993 ל-1995 שיחק בשורות  הפועל תל אביב עימה העפיל לסדרת גמר הפלייאוף. ולאחר מכן שיחק 3 עונות בבני הרצליה. 
בעונת 1998/1999 לא שיחק בשל פציעה. בעונת 1999/2000 שיחק בהפועל גליל עליון, ובעונת 2000–2001 שיחק במדי מכבי רעננה.
בדצמבר 2000 נפגע במהלך משחק כדורסל ברגלו. בכך סיים את העונה, ובעקבות הפציעה נאלץ לפרוש ממשחק. 
ארדיטי שיחק בנבחרת ישראל ובמסגרתה השתתף באליפות אירופה בכדורסל בגרמניה (1993), ביוון (1995) ובספרד (1997).

לאחר פרישתו

לאחר פרישתו הקים סוכנות ביטוח, ולאחר מכן עבר לתחום הנדל"ן והקים את חברת ארדיטי-הייבלום המתמחה בניהול והקמה של קבוצות רכישה. בשנת 2009 הצטרף לצוות המקצועי של קבוצת אליצור יבנה מן הליגה הלאומית.