ביל גרהם

ילדותו ונעוריו

גרהם נולד בשם וולפגנג וולודיה גרג'ונקה בברלין, בנם של פרידה (לבית זאס) ויענקל גרג'ונקה, מהנדס במקצועו. משפחתו של גרהם הייתה משפחה יהודית במעמד בינוני-נמוך אשר היגרה מרוסיה לגרמניה קודם לעליית הנאציזם בגרמניה. אביו של גרהם מת בתאונה יומיים לאחר לידת בנו. בסביבות גיל 7, אימו של גרהם העבירה אותו יחד עם אחותו טולה לבית יתומים בברלין. ילדי בית היתומים נשלחו לצרפת לפני פרוץ המלחמה, בעוד חלק מאחיותיו הגדולות נותרו עם אימן בגרמניה וחלקן עזבו את גרמניה (לסין והונגריה). לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה הנאצית, הוברח גרהם עם ילדים אחרים מחוץ למדינה, אחותו טולה שהייתה עמו לא שרדה את המסע ומתה בדרך (כפי הנראה בליון שבצרפת). אימו של גרהם נרצחה באושוויץ. אחיותיו של גרהם (למעט טולה) שרדו את המלחמה, חלקן היגרו לארצות הברית חלקן נשארו באירופה ואחת מאחיותיו חיה בישראל במשך שנים רבות.
לאחר מסע ארוך מפרך ומסוכן שעבר דרך אירופה, צפון אפריקה והאיים הקאריבים הגיע גרהם לארצות הברית. לאחר תקופה קצרה הועבר גרהם למשפחת אומנה יהודית אשר התגוררה ברובע הברונקס שבניו יורק.
בשנותיו הראשונות בארצות הברית סבל גרהם מכינויי גנאי של ילדים אחרים שלעגו למבטאו הגרמני, דבר שגרם לו לסבל ולכן לאחר אימון, הוא סיגל לעצמו מבטא ניו יורקי מושלם. עם הגיעו לארצות הברית אימץ גרהם את השם ביל (ביל הוא שם חיבה לוויליאם - המקבילה האמריקאית לשמו הגרמני וולפגאנג). בהמשך ועל אף שאהב את שם משפחתו המקורי שינה גרהם גם אותו כיוון שאנשים לא הצליחו לבטא אותו כהלכה. הבחירה בשם החדש הייתה כמעט אקראית כאשר השם החדש נבחר מתוך מספר טלפונים.
גרהם סיים בהצלחה לימודי תיכון בניו יורק ולימודי תואר ראשון במנהל עסקים בסיטי קולג' של ניו יורק. החל משנות העשרה שלו ועד לבגרותו גרהם היה מעריץ נלהב של מוזיקה וריקודים לטיניים אשר היו פופולרים באזור מגוריו ברובע ברונקס בניו יורק. גרהם שהיה מבקשר קבוע במועדוני הריקודים הלטיניים בניו יורק הזמן הפך עם הזמן לרקדן מיומן ואף זכה במספר תחרויות ריקוד לחובבים.
בשנת 1951 גויס לצבא ארצות הברית ושירת במלחמת קוריאה כתצפיתן ארטילריה וזכה על פעילותו בעיטורי כוכב הארד ולב הארגמן. עם שובו לארצות הברית עבד כמלצר ורב מלצרים, במלונות נופש בהרי קאטסקיל ובעיר ניו יורק. מאמצע שנות ה-50 ועד תחילת ה - 60 גרהם החליף עבודות, מקומות מגורים וטייל בעולם בניסיון למצוא את מקומו וייעודו.

קריירה

בתחילת שנות ה-60 גרהם ראה את עתידו בתור שחקן תיאטרון וקולנוע. הוא השקיע בכך את מרצו לקח שיעורי משחק והשתתף באודישנים להפקות קולנוע וטלוויזיה בניו יורק ולוס אנג'לס. למעט מספר תפקידים שוליים כניצב לא הצליח גרהם לקדם את קריירת המשחק שלו ולאחר עוד אודישן כושל בלוס אנג'לס הוא נסע לסן פרנסיסקו כדי להתגורר סמוך לאחותו ריטה. לאחר שהוזמן לקונצרט חינם שנערך בפארק שער הזהב, נוצר קשר בינו לבין San Francisco Mime Troupe, להקת תיאטרון רדיקלי שזכתה להצלחה והכרה והייתה זקוקה לאדם שינהל אותה. אף על פי שגרהם עדיין קיווה להצליח כשחקן הוא נענה לבקשת הלהקה ובמשך תקופה ניהל אותה בהצלחה. לאחר הופעה פומבית שיצרה תסבוכת עם המשטרה הלהקה נזקקה למקורות מימון להגנה משפטית. גרהם ארגן קונצרט התרמה כדי לממן את ההוצאות המשפטיות והקונצרט זכה להצלחה וביקוש רב. בעקבות הקונצרט הראשון נערך עוד שני קונצרטים נוספים באולם הפילמור. האירועים משכו קהל עוד יותר גדול וגרהם הבין שהוא עלה על הזדמנות עסקית גדולה.
גרהם ולהקת San Francisco Mime Troupe לא הצליחו להסכים על המשך קיום האירועים הללו וגרהם עזב את ניהול הלהקה כדי להתמקד בהפקת המופעים על בסיס אולם הפילמור.
בשנתיים הראשונות הופעל הפילמור ווסט מאולם הפילמור המקורי ברחוב Geary, ולאחר מכן עבר למיקום קרוב (אך גדול ובטוח יותר) ה- Carousel Ballroom בשדרות Van Ness
במשך שלוש שנות הפעילות של הפילמור ווסט (Fillmore west) הופיעו מיטב האומנים האמריקאים והבריטים של התקופה ובניהם: ג'ימי הנדריקס, ג'ניס ג'ופלין, להקת המי, לד זפלין, The Band, אלברט קינג, ביבי קינג, Canned heat, Paul butterfield blues band, אלקטריק פלג, ג'פרסון איירפליין, קרידס קלייר ווטר ריבייבל, סנטנה, הגרייטפול דד |(שהופיעה במקום יותר מכל להקה אחרת) ועוד אומנים והרכבים רבים ומפורסמים באותה התקופה.
הפילמור ווסט לא היה רק אולם הופעות, אלא חלק חשוב בתרבות הנגד שצמחה בסן פרנסיסקו בשנות ה - 60 ונתן במה לאומנים, לקהל ולתרבות באותה התקופה.
בתחילת 1968 פתח גרהם אולם הופעות נוסף בניו יורק (בפינה של השדרה ה 2 ורחוב 6) בשם הפילמור איסט (Fillmore east). באולם אשר היה תיאטרון ישן, הותקן מיטב ציוד הסאונד של התקופה ובדומה לפילמור ווסט אירח את השמות הגדולים של התקופה. המקום פעל כשנתיים וחלק מההופעות הונצחו בתקליטים שהפכו לרבי מכר כגון: At Fillmore East של ה Allman brothers או ה Band of Gypsys של ג'ימי הנדריקס שהקליטה אלבום חיי בשני ערבים עוקבים בפילמור איסט.
בשבת 1969 הקים גרהם שתי חברות תקליטים (פילמור רקורדס וסן פרנסיסקו רקורדס) אשר הקליטו וניהלו אומנים כמו רוד סטיוארט, טאוור אופ פאוור, אלווין בישופ ועוד.
במהלך 1971 סגר גרהם את פעילותו בשני אולמות הפילמור (איסט - ווסט) עקב עייפות ושחיקה של שנות עבודה אינטנסיביות ותובעניות והן עקב שינויים בעולם המוזיקה. הפריחה הגדולה של כוכב הרוק והפופ בשלהי שנות ה-60 הכניסה כסף גדול לתעשייה ואומנים החלו לדרוש סכומים גבוהים עבור ההופעות שלהם. אולמות קטנים ובינוניים כמו הפילמור שהכילו קהל של 2000–3000 איש לא יכלו עוד לממן אומנים גדולים ומפורסמים שהופיעו בהם עד כה, והופעות של אומנים מובילים עברו לאולמות ענק, אולמות כדורסל ואצטדיונים אשר אפשרו מכירות של עשרות אלפי כרטיסים שמימנו את שכר האומנים.
בעיר ניו יורק הוא הקים חברת אמרגנות בשם סוכנות מילרד (The Millard Agency) אשר אירגנה הזמנות להופעות ללהקות שונות ברחבי ארצות הברית. באולמות שבהם פעל בקביעות הוא העלה קונצרטים, בימים מסוימים בשבוע, ללהקות לא ידועות, בהן סנטנה, כדי שתזכנה להזדמנות לחשיפה. בשנת 1972 גרהם היה האמרגן האחראי להופעותיה של להקת הרולינג סטונז בחוף המערבי, הוא גם נטל חלק בארגון מסעות ההופעות של הלהקה בשנים 1975 ו-1978. בשנת 1981 הפך לאמרגן הראשי של כל מסע ההופעות של הסטונז בארצות הברית וכן האמרגן הראשי של מסע הופעותיהם באירופה בשנת 1982.
בשנת 1971 סגר גרהם את אולמות פילמור בניו יורק ובסן פרנסיסקו. הוא נימק החלטה זו בצורך אישי "למצוא את עצמו". הוא פרש לאי ביוון, אולם עד מהרה שב לעסקי האמרגנות. באמצע שנות ה-80 הוא יזם יחד עם סטיב ווזניאק, את הקמת אמפיתיאטרון שורליין (Shoreline Amphitheatre) המשמש כאתר המופעים הפתוח הראשי של עמק הסיליקון.
לאורך כל שנות עבודתו כאמרגן, גרהם אירגן קונצרטים למטרות צדקה. בעבודתו שימש דוגמה לארגון יעיל של קונצרטי רוק לקהלי ענק, כגון קונצרט לייב אייד האמריקאי, שנערך באצטדיון JFK בפילדלפיה, ב-13 ביולי 1985, סדרת הקונצרטים "קשר התקווה" (A Conspiracy of Hope) בשנת 1986 ו"זכויות אדם עתה!" בשנת 1988, שניהם לטובת ארגון אמנסטי אינטרנשיונל.
באמצע שנות ה-80 קיבל עברו של גרהם, כניצול שואה, בעת נשיאותו של רונלד ריגן. לאחר שנודע לגרהם כי בכוונת ריגן להניח זר בבית הקברות בביטבורג (Bitburg), גרמניה, שם נקברו חיילי אס אס, הוא אירגן מעשי מחאה נגד התוכנית. בחודש שבו ביקר ריגן בגרמניה, הושלך בקבוק תבערה על ידי נאו-נאצים על משרדו של גרהם.
לגרהם הייתה שאיפה להפוך לשחקן אופי בקולנוע, והביע הערצה עזה לאדוארד ג'י רובינסון. הוא הופיע בסרט אפוקליפסה עכשיו, בבימוי פרנסיס פורד קופולה כאמרגן הופעת שפנפנות פלייבוי. בשנת 1990 השתתף בסרטו של בארי לוינסון, באגסי, בתפקיד צ'רלי "לאקי" לוצ'יאנו. באחד מקטעי הסרט נראה גרהם רוקד ריקוד לטיני, סגנון ריקוד שבו שלט היטב מימיו כנער בניו יורק. בשנת 1991 הופיע בסרטו של אוליבר סטון הדלתות. בשנת 1987 הוא אף שיחק בתפקיד קטן בסרטו של פרנסיס פורד קופולה גן השיש.

מותו

גרהם נהרג בהתרסקות מסוק, סמוך לעיר וליהו בקליפורניה, ב-25 באוקטובר 1991, בדרכו לביתו מקונצרט של Huey Lewis and the News, אשר נערך בעיר קונקורד בקליפורניה. הוא נסע לקונצרט כדי לדון בתוכנית לקיום קונצרט צדקה לטובת נפגעי שריפת הענק באוקלנד בשנת 1991. מיד לאחר שקיבל את התחייבות הלהקה להופיע בקונצרט הצדקה, שב למסוקו והמריא לדרכו. הוא התרסק מרחק 30 ק"מ ממקום ההמראה. המסוק שטס בעננות נמוכה, גשם ומשבי רוח, התנגש בעמוד מתח גבוה. הטייס, גרהם וחברתו מליסה גולד, נהרגו בתאונה. בנה של החברה, ארי גולד, ביים סרט קצר על התאונה בשם "הליקופטר", אשר זכה בפרס אוסקר לסרטי סטודנטים.
מתקופת נישואיו לאמנית בוני ליפשיץ מקלין הותיר גרהם את בניו דויד ואלכס. לאחר מותו השתלטו עובדי חברת "ביל גרהם מציג" על החברה ובניו נותרו חלק מצוות הניהול החדש. בעלי החברה החדשים מכרו את החברה לחברת הפקות אחרת. ב-3 בנובמבר 1991 נערך בפארק שער הזהב בסן פרנסיסקו, קונצרט לזכרו של גרהם ושני ההרוגים האחרים בתאונה. כ-300,000 איש הגיעו לאירוע ורבות מן הלהקות שגרהם היה אמרגנן לאורך השנים, הופיעו על הבמה, ביניהן: סנטנה, הגרייטפול דד, ג'ון פוגרטי, רובין ויליאמס, איחוד של להקת Journey, ואיחוד של קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג.