דוגוויל

מבנה העלילה

סיפור המסגרת של העלילה מועבר לצופים על ידי "מספר יודע כל" בקולו של השחקן ג'ון הרט. הסיפור מסופר בתשעה חלקים, ומוצג על גבי במה עם תפאורה מינימליסטית. למעט מספר חלקי קירות ורהיטים - יתר התפאורה והקירות מצוירים על הרצפה עם כיתובים המסבירים במה מדובר. כך לדוגמה, שיחי הדומדמניות אינן מופיעים על הבמה, ומצוירת על הריצפה צורה מעגלית ולידה הכיתוב "שיחי דומדמניות".
אף שצורת תפאורה זו קיימת בתיאטרון, היא אינה מקובלת בקולנוע (למעט המערבון - מחזמר משנת 1954 - Red Garters).
הבמה נטולת התפאורה עוזרת להדגיש את משחק השחקנים ואת חשיבות הדמויות השונות מחד גיסא, ומזכירה לצופה כל הזמן כי מדובר במשל בלבד, מאידך גיסא.
בסרט נעשה שימוש רב באמצעי תאורה שונים על מנת להדגיש את זמני היום ועונות השנה. התאורה מציגה את שעות היום (שקיעה מוארת באדום), העונות (ניתן לראות את צל העננים על הבמה) והשריפה (על ידי תאורה אדומה). שימוש נוסף בתאורה מדגיש שינוי בהתייחסות הגיבורה לעיירה.
הסרט צולם באולפן בטרולהטאן שבשוודיה.
לכל אחד מפרקי העלילה יש שם, המוצג לצופים בתחילת הפרק ומתאר מה יתרחש באותו פרק, בדומה לסיפור מודפס.

פרולוג

דוגוויל היא עיירה קטנה בהרי הרוקי שבארצות הברית. הסרט מתחיל בפרולוג בו מוצגים 24 תושבי העיר, המוצגים כאנשים טובים עם מעט תכונות רעות שקל לסלוח עליהן.
העיירה מוצגת מנקודת מבטו של טום (המגולם על ידי פול בטאני) הרוצה להיות סופר, וכן רואה את עצמו כיורש את אביו בתפקיד המורה הרוחני ומנהיג העיירה.

פרשנויות של המשל

הסרט מתרחש, לכאורה בשנות ה-30 של המאה ה-20 אולם העיר יכולה להוות משל לכל עיר אחרת. תושבי העיר עומדים במבחן מוסרי - האם להציל אישה שאין להם ספק שהיא חפה מפשע, תוך שהם מסכנים את חייהם? האם הם ינצלו אותה?
המבקרים אפרט ורופר טענו כי הסרט הוא "אנטי אמריקאי" מאחר שהוא רומז שהחברה האמריקאית אינה דואגת לחלשים בחברה, ומנצלת אותם. פון טרייר הגיב שהסרט מבקר דווקא על החברה הדנית ולא על החברה האמריקאית.
אחת התמות של הסרט: ההבדל בין הגנה אלטרואיסטית על החלש, לבין הדרישה לתמורה שאנשי העיר דורשים מגרייס תמורת הצלתם. בתחילת הסרט ההסדר בין גרייס לתושבי העיר הוא לתועלתם ההדדית אולם בהמשך זה הופך להסדר של ניצול (ויש אומרים - ביקורת על הקפיטליזם).
חברות ושיעבוד: "החבר" הראשון והיחיד של גרייס בדוגוויל הוא טום, טום רואה עצמו מנהיג רוחני ואיש מוסר הגה את הרעיון לפיו על גרייס לשכנע את תושבי העיירה כי היא ראויה לחיות ביניהם. זהו הצעד הראשון בדה ליגיטימציה ודה-הומניזציה שתחווה גרייס בדוגוויל. גרייס הופכת למעיין משרתת של בני העיירה, ונותרת בתפקיד זה גם לאחר שטום משכנע את האזרחים לקבלה.
המדרון החלקלק: כשהשריף תולה מודעה בעיר טום מיידע את הציבור על הסכנה שבהסתרת עבריין נמלט וזאת למרות שכולם יודעים שגרייס לא ביצעה פשע, בתמורה מציע החבר טום כי גרייס תכפיל את חובותיה לעיר. גרייס קורסת אולם חולשתה נראית לכולם כרשלנות ובוגדנות. מרגע זה מתגלגל כדור השלג, גרייס הופכת מטרה לניצול וביזוי לרבות התעללות ומעשי אונס קשים שמבוצעים בה.
הרשע האנושי: טום מסייע לבני העיירה להאמין כי גרייס גנבה כסף כדי להימלט מהעיר, כעונש נקשרת גרייס למשקולת ופעמון. כל זכרי העיר אונסים אותה למעט טום. כשגרייס מסרבת לשכב עם טום חברה ומיטיבה היחיד, מסגיר אותה טום לשלטונות. כשמגיעה עת הנקמה תבחר גרייס להרוג במו ידיה רק את טום.
התסריט גם מבקר את המוסריות היחסית שמציגה גרייס - הטוענת שיש להבין את תושבי העיר שכן מעשיהם נובעים מהנסיבות, מבלי לקבוע שיש מעשים שאין לעשותם בכל נסיבות שהם. אביה מציג את הטענה שלה כטענה מתנשאת, ודורש שכל אחד ייענש בגין מעשיו.

לקריאה נוספת

דוד הד, "אנושות ללא תוחלת בסרטים "דוגוויל" ו-"מנדרליי"", בספר פוסטמודרניזם בקולנוע, חיים כאלב (עורך), הוצאת אופטימוס, תל אביב, 2010.
אליהו מירב, "דוגוויל לידתו של פאשיזם", אונ' בר-אילן 2005.