google/wiki40b huggingface dataset:
מתנדבי היישוב בבאפס

מתנדבי היישוב בבאפס היו יהודים שהתנדבו בעידוד המוסדות הלאומיים של היישוב בארץ ישראל לשרת בצבא הבריטי והוצבו כחיילים בתפקידי עזר ביחידת ה-"באפס"  - Buffs (יחידת חיל רגלים) במסגרת התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
ה-Buffs היה הכינוי של 'הרגימנט המלכותי של קנט המזרחית' - Royal East Kent Regiment. רגימנט הבאפס הוקם בשנת 1572 והיה אחד הרגימנטים הוותיקים ביותר בצבא הבריטי, הוא פורק ואוחד עם רגימנטים נוספים בשנת 1966 ושוב ב-1992 וכיום מורשתו נמצאת ברגימנט המלכותי של נסיכת ויילס. השם "באפס" שמשמעו צבע בגווני חום-צהוב, ניתן לרגימנט בשל הצבע הצהבהב חום של צווארוני מדי הייצוג של חייליה.
מתחילת מלחמת העולם השנייה ובמהלך כל שנות המלחמה, דרשה הנהגת היישוב מהבריטים ולחצה עליהם להקים יחידה עברית לוחמת, שתהיה מורכבת כולה מבני היישוב עם סמל ודגל משלה, כדוגמת הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה, בה יוצבו וישרתו  מתנדבי היישוב לצבא הבריטי. הבריטים התחמקו כמעט עד סוף המלחמה מלהסכים לבקשה זו. מתנדבים בני היישוב נשלחו לשרת ביחידות עזר שונות, בחיל החפרים, ב'באפס', ברגימנט הארץ ישראלי, בפלוגות התובלה - אך לא ביחידה משלהם, בשפתם ותחת דגלם. יחידה כזו הוקמה רק לקראת סוף המלחמה.
בספטמבר 1940, בשיא תקופתה הקשה של בריטניה במלחמת העולם השנייה - ימי הקרב על בריטניה, הוקמה הפלוגה העברית הראשונה של חיל הרגלים בתוך ה-Buffs. שלטונות המנדט טענו כי הצבת מתנדבי היישוב ב'באפס' נעשתה מטעמים פורמליים, כדי להימנע מן הקשיים הכרוכים בהקמתו של רגימנט חדש, אך בעצם הצבתם של מתנדבי היישוב ביחידה טריטוריאלית של חיילים מחבל ארץ מסוים באנגליה, גילו הבריטים את כוונתם שלא להציבם בכל יחידה שיש בה סממן מקומי ארץ ישראלי או עברי.
משיקולים פוליטיים החליטו הבריטים לקיים שוויון בגיוס בין יהודים לערבים, אך בפועל רוב המתגייסים היו יהודים. הבריטים אפשרו תחילה גיוס לשש פלוגות בלבד, מהן שלוש פלוגות יהודיות ושלוש ערביות שתשרתנה בארץ-ישראל ובעבר הירדן בלבד. בסופו של דבר קמו 15 פלוגות יהודיות, בכל אחת מהן כ-200 חיילים ובכולן יחדיו כ-3,000 איש. ציפיות המתגייסים והנהגת היישוב כי הפלוגות תזכינה לאימונים צבאיים מתקדמים נכזבו עד מהרה. הבריטים הטילו עליהן תפקידי עזר בלבד של אבטחה, שמירת מתקנים וליווי שיירות, ואימוניהן היו מצומצמים ביותר. הנשק שניתן להם היה משאריות מלחמת העולם הראשונה. פלוגות ה'באפס' חנו בארץ ישראל ותקוות המתנדבים כי במהרה ייצאו לחזית להלחם בגרמנים והאיטלקים נכזבו. לדברי מפקד ההגנה אליהו גולומב, במלאת חצי שנה לקיומן של הפלוגות, אין "פלוגות הבאפס אלה כוח צבאי: הן מנותקות מכל פיקוד, אין להם אימון רציני. החיילים עסוקים כרגיל בתפקידי-עזר שניים במעלה".
רק ב-1942 הורכבו מפלוגות הבאפס שלושת גדודי הרגימנט הארץ ישראלי, וגם אימונן הפך יסודי יותר. הקמת יחידות עבריות של חיל רגלים סדיר בצבא הבריטי היה ציון דרך חשוב בדרך החתחתים שהובילה לבסוף, ב-1944, לקראת סיום המלחמה, להקמת עוצבה עברית במלוא מובן המילה. בעוצבה זו שירתו רק חיילים יהודיים מארץ ישראל, והיא נשאה דגל וסמל ייחודיים לה, מפקדיה היו יהודים בני הארץ ובראשם היהודי הקנדי לוי בנימין, ושפת הדיבור בה הייתה עברית בלבד - הבריגדה היהודית.
מצולע

בגאומטריה, מצולע הוא חלק ממישור המתוחם על ידי מספר סופי של קטעים. מצולע הוא פשוט אם הקטעים אינם נחתכים מלבד בקצוותיהם. כל קטע במצולע נקרא צלע, וכל נקודה בה נפגשות שתי צלעות נקראת קודקוד. כל שתי צלעות שנפגשות בקודקוד יוצרות זווית.

סכום הזוויות במצולע

סכום הזוויות הפנימיות במצולע קמור בעל n צלעות (n קודקודים) הוא . 
מהנוסחה הזאת נובע שסכום הזוויות החיצוניות במצולע קמור הוא  (כאשר בכל קודקוד מחשבים רק זווית חיצונית אחת)
. 
גודלה של כל זווית במצולע משוכלל בעל n צלעות הוא:  או .

ההוכחה של אוקלידס

ההוכחה הנלמדת בבתי הספר, שמקורה באוקלידס מורכבת משני שלבים, השלב הראשון הוא הוכחה שסכום הזויות במשולש שווה ל-180 מעלות והשלב השני נוגע לכל יתר המצולעים. נתחיל מהשלב השני. נבצע על המצולע טריאנגולציה, כלומר נחלק אותו למשולשים. באופן זה המצולע מתחלק ל n-2, מצולעים, כאשר n הוא מספר הצלעות. סכום הזויות במצולע שווה לסכום הזויות של כל המשולשים יחד, שהוא 180 כפול מספרם כלומר  . מ.ש.ל.
על מנת להוכיח שסכום הזויות במשולש הוא 180 נבנה קו מקביל לאחת הצלעות במשולש, העובר דרך הקדקד שממולה. עתה ניתן לראות שהזויות שבין צלעות המשולש, לקו שבנינו שווים לזוויות הפנימיות במשולש, ויחד יוצרים זווית של 180 מעלות. מ.ש.ל

מסע הצב

ההוכחה הבאה מתבססת על תוכנת המחשב לוגו, שבה מציירים צורות בעזרת הפקודות 'קדימה' ו'ימינה'. נעקוב אחר הצב בזמן שהוא מצייר את המצולע, בכל שלב הזווית שבה הצב מסתובב שווה לזווית החיצונית לזווית של המצולע, ובסה"כ לאחר ציור המצולע כולו הצב חוזר לאותו כיוון ולכן הסתובב בסה"כ 360 מעלות. הוא חזר על הפעולה n פעמים לכן אם נציין ב-A את סכום הזויות במצולע נקבל ש: ומכאן
לואיג'י בוקריני

חייו

בוקריני נולד בשנת 1743 בלוקה, למשפחה של אמנים ומוזיקאים מוכשרים. בוקריני גילה כישרון בנגינה בצ'לו כבר מגיל צעיר, וכשהיה בן שלוש עשרה, אביו שלח אותו ללמוד אצל המאסטרו די קפלה של סאן פייטרו, ומאוחר יותר אף הגיע לחצר המלכות בווינה בליווי אביו. בשנת 1764 נסע בוקריני למילנו וביקר שם אצל המלחין ג'ובאני בטיסטה סמרטיני, וחזר מאוחר יותר לעיר הולדתו בשביל לנגן בתזמורת התיאטרון. הוא הרבה להלחין ואף הקים רביעיית מיתרים. בשנת 1766 נסע בוקריני למסע הופעות ברחבי אירופה עם הרביעייה שהקים. כשהגיע לפריז, בשנת 1767, זכה לקבלת פנים חמימה במוסד הקונסר ספיריטואל, שאפשרה לו להוציא לאור רביעיות, סונאטות ושלישיות.
בשנת 1769 קיבל בוקריני משגריר ספרד בפריז הזמנה לבקר בספרד. בוקריני נעשה למלחין בחצר הספרדית, והמשיך לכתוב שם יצירות רבות. מאוחר יותר עבד בוקריני תחת חסותו של נסיך פרוסיה, וילהלם. אחרי מותו של הנסיך, חזר בוקריני לספרד. בשנת 1800 ארגן בוקריני קונצרטים רבים וכתב יצירות בשביל אחיו של נפוליאון בונפרטה, לוסיאן. למרות פופולריותו הרבה של בוקריני, שאף התבטאה בכך שהמו"ל שלו הוציא לאור רביעיות של מלחינים אחרים תחת שם בוקריני, הוא מת חסר כל במדריד בשנת 1805 ממחלת השחפת.

יצירתו

כשהתחיל בוקריני להלחין, הוא היה מלחין טיפוסי לתקופתו וגם צ'לן וירטואוז, דבר שניכר בקונצ'רטי שכתב לצ'לו. הוא כתב גם יצירות רבות לגיטרה הספרדית (שלעיתים אף חיקה את צליליה בכלי הקשת האחרים), שהנודעת שבהן היא ה"נסיגה ממדריד", חמישיית גיטרות בדו מז'ור. בחמישיות שכתב הוא נהג לצרף שני צ'לי במקום צ'לו אחד וגם קונטרבס. הוא גם כתב יצירות קאמריות אחרות, כמו שמינייה בסול מז'ור, רביעיית מיתרים בסול מז'ור וכו'. כמו כן הוא גם כתב שמונה עשרה סימפוניות, כמו הסימפוניות ברה מינור ("ביתו של השטן") ובלה מז'ור.
בוקריני הושפע מהאלגנטיות האיטלקית, והושפע גם בצעירותו מרוח "הסער והפרץ" כשביקר בווינה. אך בוקריני הושפע בעיקר מימי שהותו באנדלוסיה (ספרד), שם הושפע מהריקודים הספרדיים ומוזיקת הגיטרה המורכבת. כל השפעותיו אלה הפכו את סגנונו האישי של בוקריני למקורי ומרתק, שהשפיעו על הדורות הבאים.
אצטדיון אטנאסיו חירארדוט

אירועים נוספים

בגלל גודלו וצורתו של האצטדיון, הוא גם אירח עד היום לא מעט אירועים חשובים כמו בואו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1986 וקונצרטים גדולים של אמנים בעיקר מתחום המוזיקה כמו מנה ב-2012, 2003, 1998 RBD ב-2005, מדונה ב-2012, ביונסה ב-2013 וGuns N' Roses ב-2016.
דייבטוריבה

דיבטוריבה (בלטבית: Dievturība) היא תנועת דת נאו-פגנית הטוענת להיות כממשיכה המודרנית את התחדשות הדת העממית של הלטבים לפני הופעת הנצרות הרשמית במאה ה 13 בלטביה. חסידי הדת מכנים את עצמם כ"שומרי האל" החיים בהרמוניה עם האל ועולמו.
התנועה נוסדה בשנת 1925 על ידי ארנסט בראסטינש, אך למרות שדוכאה בכוח על ידי הקומוניסטים ברוסיה של שנת 1940, קמה לתחייה וצברה יותר ויותר מאמינים חדשים. כיום ישנם כ 650 פעילים שונים המפיצים את אמונת הדת ברחבי לטביה, אחד הידועים שבהם הוא ריימונדס פאולס המלחין הלטבי הדגול אשר הכריז על עצמו כמאמין דיבטורי.

היסטוריה

תנועת הדיבטוריבה החלה את דרכה בשנת 1925 כרקונסטרוקציה פוליתיאיסטית לדתות הנורדיות העתיקות, אשר מתבססת על פולקלור לטבי, שירי עם, והמיתולוגיה הלטבית.
בהתאם לזמנים המודרניים, הדת הדיבטוריבה שונה מהדת המקורית העתיקה אשר הייתה קיימת בתחילת ימי הביניים, כדוגמה ניתן לראות כי אין ראיות לעובדות שעובדי האלילים הפגניים הלטביים הכירו בשילוש הקדוש של האלים "דיבס" "מארה" ו"לאימה" אשר שייכים לדיבטוריבה המודרנית כיום.
ארנסט בראסטינש (1892–1942) אשר היה אמן, היסטוריון חובב, חוקר פולקלור וארכאולוג, היה גם הכוח העיקרי בפיתוח המוקדם של תנועת הדיבטוריבה. כחלק מעבודתו הוא תיעד הרבה מקדשים וארמונות לטביים עתיקים, כתיבת אינדקס המיתולוגיה הלטבית.

אמונות

הדיבטוריבה היא למעשה דת המבוססת על פנתאיזם, האלים האחרים הם או היבטים של ה"דיבס" (היקום עצמו, המציאות המוחלטת), או סוגים אחרים של רוחות לא אלוהיות.
בתאולוגיה של דת הדיבטוריבה נמצאים כמה ישויות אלוהיות, אשר קיבלו הכרה מסוימת כחלק מהאמונה בדת:
הצי היפני המשולב

הצי המשולב (Rengō Kantai 聯合艦隊) היה המרכיב העיקרי בצי הקיסרי היפני, מקביל לצי הים הפתוח של גרמניה, ופעל בשנים 1945-1894. לפני מלחמת העולם השנייה לא היה הצי המשולב כוח קבוע, אלא כוח זמני שהורכב אד הוק למקרה של עימות או תמרונים ימיים רחבי היקף, שכללו כוחות שבימי שלום היו תחת פיקוד נפרד.

מלחמת סין יפן הראשונה (1895-1894)

הצי המשולב נוסד באופן רשמי ב-18 ביולי 1894 על ידי שילוב הצי הקבוע והצי המערבי. הצי הקבוע (ידוע גם כצי המוכנות) הכיל את ספינות המלחמה החדשות והמתקדמות ביותר של הצי. הצי המערבי היווה כוח עתודה שהיה מורכב בעיקר מכלים מיושנים, שנחשבו כבלתי מתאימים לפעילויות קו-ראשון, אך עדיין מתאימים להגנה על נתיבי מסחר והגנת חופים. תת-אדמירל סוּקֶיוּקי איטוֹ מונה למפקד המטה הכללי של הצי המשולב במהלך מלחמת סין-יפן הראשונה.

בין שתי מלחמות העולם

הצי המשולב לא היה כוח קבוע, אך הורכב לעיתים בעת הצורך - אם בעת מלחמה או לשם תמרונים ימיים. וכך, עד שנת 1924, נאסף הצי באופן ספורדי כאשר הנסיבות קראו לכך, ופורק מיד לאחר מכן.
בשנת 1924, הכריז הצי בפקודה כי הצי המשולב יהפוך למרכיב קבוע, ויאגד תחתיו את הצי הראשון והשני. כיוון שמפקד הצי הראשון, קנטרו סוזוקי, מונה למפקד הצי המשולב, לא הוקמה מפקדה ייחודית לצי המשולב.
משנת 1933 ואילך, בשל הפלישה היפנית למנצ'וריה והמתח הגואה עם סין, הוקמה מפקדה קבועה לצי המשולב. בסוף שנות ה-30, שלטה מפקדה זו על מרבית הכלים של הצי היפני, ומלבד כוחות הנחתים וצי סין, כל הצי הקיסרי היפני היה תחת שליטת מפקדת הצי המשולב.

מלחמת העולם השנייה

החל משנת 1937, עם פרוץ מלחמת סין-יפן השנייה, עבר הצי המשולב לשליטת המפקדה הקיסרית. עם תחילת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט עם המתקפה על פרל הארבור, הפך הצי המשולב להיות כמעט שם נרדף לצי הקיסרי היפני, שכן הוא הכיל אוניות מערכה, נושאות מטוסים, כלי טיס ושאר המרכיבים הלוחמים שהרכיבו את הצי הקיסרי היפני. הצי המשולב הופעל לראשונה בקרב מידווי, ולאחר אובדן נושאות המטוסים בקרב זה ובמערכה באיי שלמה, אורגן הצי מחדש למספר ציים אזוריים, למטרות פעולות מקומיות ושליטה על אזורים גאוגרפיים שונים, בעוד הצי המשולב הפך ליחידה מינהלתית.
ככל שהחמיר מצבה של יפן במהלך המלחמה, והאזורים שבשליטת ציים אזוריים אלה נפלו בזה אחר זה לידי הצי האמריקאי, המפקדה הקיסרית ומטה הצי הקיסרי החליטו לכפות על האמריקאים 'קרב הכרעה' בפיליפינים. קרב מפרץ לייטה שהתרחש לאחר מכן, סימן את השמדתו הכמעט מוחלטת של הצי הקיסרי היפני. שאריות הצי נמלטו לאוקינאווה, אך בשל מחסור בדלק, בציוד ובחיפוי אווירי, עת יצאה אוניית המערכה יאמטו למסעה האחרון, חדל הצי המשולב מלהתקיים ככוח יעיל. הצי המשולב פורק באופן רשמי ב-10 באוקטובר 1945.
קול הקמפוס

היסטוריה ותוכניות

בתחילה שידרה התחנה מאולפניה אשר היו ממוקמים בקמפוס תקשורת של המסלול האקדמי המכללה למינהל בתל אביב. משנת 2010 עד 2017 התחנה שידרה מאולפנים הממוקמים בשלוחת המכללה בראשון לציון. התחנה שידרה בכל שעות היממה ומשדרים בה סטודנטים ובוגרי בית הספר לתקשורת של המכללה, במסגרת פעילות לימודית אקדמית המשלבת לימודים תאורטיים ומעשיים.
בתחנה שודרו תוכניות מגוונות הכוללות מוזיקה ומלל בנושאים הפונים לקהל יעד צעיר. כחלק מאג'נדת השידור הציבורי בישראל העלתה התחנה על סדר היום הציבורי תכנים המייצגים את המיעוטים בישראל ולא את תרבות המיינסטרים. בקול הקמפוס הוצגו תכנים חברתיים ותרבותיים ופועלים נגד דחיקת נושאים חברתיים לשוליים. בתחנה התארחו להקות ומוזיקאים רבים, אנשי תרבות ורוח. כמו כן, אולפני הרדיו החדשים ערוכים להופעות חיות של מוזיקאים.
באוגוסט 2017 הודיע החוג לתקשורת במכללה למנהל שתחנת הרדיו תיסגר.
בנובמבר 2018 קבוצה מאנשי קול הקמפוס הקימו לתחיה את שידורי התחנה במסגרת שידור רדיו הקצה, ברצועה שנקראת ״קמפוס הקצה״.

סגנון מוזיקלי

התחנה הציעה מגוון אקלקטי ורחב של סגנונות מוזיקה אלטרנטיבית. התחנה לא שידרה להיטי מיינסטרים ועסקה בשולי המוזיקה הישראלית והעולמית ושימשה כפלטפורמה חשובה ורלוונטית להצגת יצירות אלה והיא נחשבה לאלטרנטיבה לתוכן המוזיקלי המשודר בתחנות רדיו אחרות בישראל. התחנה לא התמקדה בז'אנר אחד, אלא בפיוז'ן מוזיקלי של סגנונות שונים. בין הסגנונות ניתן למצוא מוזיקה אלקטרונית על גווניה, אינדי, רוק מתקדם, רוק אלטרנטיבי, מוזיקה שחורה, מוזיקה לטינית, מוזיקת עולם ואירוח הרכבים בתחילת דרכם מישראל והעולם. בנוסף, התחנה שמה לעצמה למטרה לקדם ולחשוף אמנים מקומיים, לרוב בתחילת דרכם.

פרויקט הלביא

פרויקט הלביא הוא פרויקט מחווה שני בהפקת קול הקמפוס. האלבום ראה אור במרץ 2013 ומהווה הומאז' לאריק לביא, אחד המבצעים הבולטים בתולדות המוזיקה בארץ, אדם שהשאיר חותם בימתי בולט. 16 השירים שבאלבום, כוללים מגוון פרשנויות מחודשות לשיריו של לביא, בביצוע אמנים הצעירים ועצמאיים הפועלים בארץ. בין היתר, נכללו בפרויקט 4 שירים, להם כתב לביא את המילים בעצמו. כל אחד מהאומנים הצעירים בחר, על פי דרכו, להציג את החיבור האישי שלו לאריק לביא. למבצעים ניתנה יד חופשית בבחירת השירים עצמם, ובהחלטה האמנותית כיצד להביא לידי ביטוי את הפרשנות האישית שלהם לשיריו של לביא. בין האומנים וההרכבים המבצעים אפשר למצוא את אבי עדאקי, חבורת אטומיק, ירונה כספי, קילר הלוהטת, סגול 59, תעני אסתר ועוד. האלבום מופץ בפורמט אינטרנטי בלבד. סוג זה של הפצה נבחר מתוך רצון לשמור על הרוח שליוותה את עשייתו. הפרויקט הוקלט בהתנדבות ובאופן עצמאי, ללא מימון או תמיכה וללא כוונות רווח. חלק מהשירים הוקלטו באולפני קול הקמפוס.
ניתוח תוכן

ניתוח תוכן היא שיטת מחקר לניתוח של טקסטים במגוון פורמטים (טקסט כתוב, קול, תמונה, וידאו, דיגיטלי). שיטת ניתוח התוכן התפתחה במסגרת מדעי החברה האמפיריים והיא מגשרת בין הניתוח הכמותי הסטטיסטי לבין הבחינה האיכותנית של הפריטים הנבחנים. יש להבחין בין ניתוח תוכן לקיטלוג של טקסט, כאשר מטרתו של ניתוח התוכן הוא להגיע למסקנות אודות דפוסים, קשרים או הבדלים בטקסטים הנבחנים. יתרונותיה של השיטה הם ביכולת לבחון באופן בלתי מתערב טקסטים בצורה המאפשרת את שחזור תהליך הניתוח ותיקון במידת הצורך. חסרונותיה של השיטה מתמקדים במהימנותה, ביכולת המוגבלת להמיר טקסטים מסוימים למערכת מספרית תוך הסכמה רחבה ביחס להמרה זו.

הגדרות לניתוח תוכן

מקורן של ההגדרות המקובלות כיום לניתוח תוכן באמצע המאה העשרים. אחת מההגדרות המוקדמות של ברלסון מתייחסת לניתוח תוכן כטכניקה לתיאור אובייקטיבי, שיטתי וכמותי של תכנים תקשורתיים. הגדרה מאוחרת יותר של קריפנדורף מתייחסת לניתוח התוכן כטכניקה מחקרית אשר נועדה להסקה תקפה וברת שחזור של טקסטים להקשרי השימוש שלהם.

שלבים בניתוח תוכן

בדומה למערכי מחקר כמותיים אמפיריים אחרים, מבוצע הניתוח הטקסטואלי לאור שאלות והשערות ולאחר הגדרה של היחידות הנבחנות. יחידות של ניתוח תוכן הן מגוונות ויכולות לבחון רמות שונות של מרכיבים בטקסט: כתבות בעיתון, כותרות בעיתון, הודעות ברשתות חברתיות, תמונות באתרי אינטרנט, שלטי חוצות. לאחר הגדרת היחידות, מוגדרות הקטגוריות הבוחנות אותן (למשל: גודל בסמ"ר, צבע, נושא, מספר מילים חיוביות). הקטגוריות מופיעות בדף קידוד המכיל את האפשרויות השונות בכל אחת מהקטגוריות. דפי קידוד מכילים לעיתים גם הסברים, דוגמאות וכללי החלטה. באופן מסורתי בוצעו ניתוחי תוכן על ידי אנשים שהוכשרו ואומנו להמיר את הטקסטים באמצעות דף הקידוד למערכת מספרית (מקודדים/שופטים). אם הקטגוריות פשוטות וברורות אנו מצפים לרמת הסכמה גבוהה ביחס להמרת הטקסט למספרים. עם זאת, בשנים האחרונות מתרבות שיטות לניתוח תוכן הנעזרות באופן חלקי או מלא בתוכנות מחשב.
לוחית רישוי בישראל

עיקר הוראות החוק הנוגעות ללוחיות רישוי בישראל מקובצות בתקנות התעבורה. התקנות קובעות כי רכב הרשום בישראל ישא עליו שתי לוחיות זיהוי, זולת אופנוע, גרור, נתמך, אופניים ותלת אופן, אשר ישאו לוחית אחת בלבד מאחור.
על לוחיות הזיהוי להיות תמיד נקיות ולא מוסתרות על ידי המטען שעל הרכב. אסור להסיר לוחית זיהוי מן הרכב, אלא לשם החלפתה. אסור להוסיף פרטים ללוחית, לשנות את צבעה או לטשטשה. רכב הרשום בישראל מורשה לשאת לוחיות רישוי ישראליות בלבד. לוחית הזיהוי ברכב מנועי חייבת להיות מוארת כך שניתן יהיה לקרוא את הכתוב בה ממרחק 20 מטר במזג אוויר נאה.
עם קום המדינה הייתה לוחית הרישוי בעלת ארבע ספרות, והיא התארכה בהדרגה עד לשמונה ספרות. מועדון החמש נקרא כך מכיוון שכלי הרכב שהמועדון עסק בהם בתחילת דרכו היו בעלי לוחית רישוי של חמש ספרות, כפי שהיה נהוג בשנות החמישים. בתחילת שנות השישים החלה לוחית הרישוי להיות בת שש ספרות. נוהג זה נמשך כעשרים שנה, והחל מ-1980 החלו כלי הרכב בישראל לקבל לוחיות רישוי בנות 7 ספרות. ב-2017 החלו לנסוע בכבישי ישראל רכבים בהם מותקנת לוחית רישוי בה 8 ספרות.
כלי הרכב של משטרת ישראל מצוידים בלוחיות רישוי בעלות רקע אדום, שהכתוב בהן בלבן בתוספת האות "מ", ולכלי רכב של המשטרה הצבאית לוחיות רישוי כחולות שעליהן רשום מספרן בלבן, בצירוף האותיות "מצ". כלי הרכב המבצעיים של צבא הגנה לישראל הם בעלי לוחית רישוי ברקע שחור עם ציון האות "צ". בנוסף קיימות לוחיות לבנות עם כיתוב שחור לכלי רכב דיפלומטיים, בליווי הסימון "CD" או "CC" ‏(CD - "גוף דיפלומטי"; CC - "גוף קונסולארי"), וללא אותיות, אם כלי הרכב נמצא בבעלות פרטית של הנציג הדיפלומטי ונרכש בחו"ל. לוחיות לבנות עם כיתוב אדום משמשות כלי רכב במבחן. בעבר לרכבים המשמשים תחבורה ציבורית הייתה לוחית רישוי ירוקה ועליה האות "ת", ולאחריה ארבע ספרות. לרכבים של פמליית הנשיא ושל שיירת ראש הממשלה אין מספר בלוחית הרישוי, אלא מופיע סמל מדינת ישראל. כמו כן, בעבר (עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20) הוצמד ללוחיות הזיהוי של כלי רכב שכורים קו תוחם מפוספס ירוק-לבן, וללוחיות הזיהוי של רכב שהיה פטור מתשלום מיסים (נכים או עולים חדשים) קו תוחם לבן.
וליקה קלדושה

היסטוריה

וליקה קלדושה התפתחה מכפר עתיק. היא הוזכרה לראשונה בשנת 1280 בשם קלדושה. בתקופת האימפריה הרומית החלה האוכלוסייה בכפר לגדול. בסוף המאה ה-13 חיו בכפר כ-1,500 תושבים. בשנת 1633 היא נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית והפכה לעיר חשובה. ממנה המשיכו הצבאות העות'מאנים לכיבוש קרואטיה. בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית תושבי וליקה קלדושה קיימו מחתרות על מנת להילחם בכיבוש.
במהלך מלחמת העולם השנייה האזור היה מלא בפרטיזנים שנלחמו בנאצים ומנעו מהם לכבוש את העיר. בשלב מסוים הפרטיזנים נסוגו לאחור והנאצים כבשו את העיר אך במהרה גילו שטמנו להם פח והפרטיזנים משכו אותם בכוונה לעיר על מנת להרוג כמות גדולה שלהם ולהדוף אותם. תושבי האזור תמכו מאוד ביוסיפ ברוז טיטו וקומוניזם. 
במהלך מלחמת בוסניה העיר הייתה המרכז של הפרובינציה האוטונומית של בוסניה. העיר עצמה לא נפגעה במלחמה וכמעט ולא התחוללו קרבות בתחומה או בקרבתה.
אחוזת דוברובין

אחוזת דוברובין הייתה אחת החוות החקלאית הראשונות בעמק החולה. כיום פועל במקום מוזיאון המוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.

היסטוריה

בשנת 1895 הגה הברון רוטשילד תוכנית מיוחדת לבניית חמישה משקים משוכללים בסמוך ליסוד המעלה, כדוגמת החוות הפועלות בצרפת. על-פי תוכניתו, במרכז כל חווה יהיו בית מגורים, רפת ובאר. מסביב לחווה שתלו פרדס, כרם, גן ירק, שדות תבואה ועוד. חווה כזו נבנתה עבור משפחת גרף. לאחר עזיבת משפחת גרף את המקום, עברה אליה משפחת אייזנברג, מראשוני המתיישבים בייסוד המעלה. הריחוק מהמושבה והקרבה לביצת החולה הרחיקו את האיכרים שניסו לחיות בחווה. 
בשנת 1909 רכש אנדריי דוברובין את החווה החקלאית סמוך ליסוד המעלה, על קרקע בגודל של 650 דונם, והתיישב באזור עם משפחתו.
דוברובין היה בן למשפחת איכרים רוסים מאזור הוולגה. הוא ובני משפחתו עזבו את העיר אסטרחן שברוסיה והתיישבו ביבנאל (אז "בית גן") שבגליל התחתון. דוברובין ומשפחתו היו "סובוטניקים" - רוסים נוצרים שאימצו לעצמם מנהגים יהודיים כגון שמירת השבת (ומן המילה "סובוטה" - שבת, שמם). לאחר שהתגייר, המיר אנדריי את שמו ל"יואב" ואשתו קיבלה את השם "רחל".
החווה שכנה בסמוך לאזור מוכה ביצות. כמה מבני משפחתו חלו במלריה. לאחר ששניים מהבנים ושני נכדים מתו כתוצאה מהמחלה, עברה המשפחה לראש פינה. רק יצחק, הבן הבכור, נותר במקום, על-מנת לשמור על מבני החווה, הפרדסים והמטעים. ברבות הימים, זכה יואב דוברובין בפרסים רבים על פועליו והישגיו בחקלאות. הוא נפטר בגיל 104.
בשנת 1968, משהזדקן והגיע זמנו לעזוב את האחוזה המשפחתית, הורישו יצחק דוברובין ויעקב דוברובין (נכדו של יואב דוברובין, בנו של אפרים דוברובין - בן הזקונים) את החווה לקרן קיימת לישראל.

מבנה האחוזה ומרכיביה

האחוזה תוכננה בסגנון שהיה מקובל אצל איכרי אירופה: מבניה השונים ניצבו סביב חצר פנימית מרווחת וחוברו ביניהם באמצעות חומה באופן שסגר את האחוזה כלפי חוץ. 
מבני האחוזה היו מפוארים וכללו בית מגורים מרווח, מבנה מטבח, מגורי עובדים, מחסני ציוד ותבואה ומבני מחסה לחיות המשק.
באחוזה ניטע בוסתן עצי פרי ונחפרה באר עמוקה, שעליה הותקן מתקן שאיבה מסוג "אנטיליה" אשר הונע בעזרת בהמה.

הקמת המוזיאון

על-מנת לספר את תולדות המושבה יסוד המעלה וסיפור משפחת דוברובין, וכן כדי להנחיל את מורשת ההתיישבות בעמק החולה, הוקמה בשנת 1982, ביוזמת ראש המועצה המקומית יסוד המעלה, יוסי מזרחי, "העמותה לשחזור אחוזת דוברובין". לאחר תהליך של שימור, שחזור ושיקום האחוזה שנמשך כארבע שנים, ובהשקעה של כ-950,000 דולר, הוסבה האחוזה למוזיאון המנציח את סיפורה של משפחת דוברובין ומשחזר את חיי היום יום של החלוצים הראשונים. 
במסגרת פרויקט השחזור שוקמו מבני האחוזה, הבאר, הבוסתן, הריהוט והציוד החקלאי המקומיים, ושוכנו במקום חיות משק. כמו כן הוצבו באחוזה נפחיית המושבה יסוד המעלה על כל ציודה, וכן מסמכים ותמונות מימי ראשית ההתיישבות במושבה. אחד ממבני החצר הוסב לאולם הקרנה ומוצגת בו תוכנית אור-קולית על קורות המושבה ומשפחת דוברובין. 
האתר נפתח למבקרים באפריל 1986 והחצר המשוחזרת זכתה להד תקשורתי נרחב והפכה מוקד משיכה למבקרים מכל רחבי ישראל. המועצה לשימור אתרים הכריזה על האתר "ספינת הדגל של השימור בארץ". בשנת 1990, בבית הנשיא, הוענקו תעודות הוקרה מיוחדות לראש המועצה המקומית, יוסי מזרחי, יוזם השחזור, ולאדריכל קלמן כ"ץ. התעודה הוענקה על השימור והשחזור הייחודי ועל השילוב המיוחד של מוזיאון, מרכז מבקרים, מסעדה, ופעילות חינוכית.
ססאר סאנצ'ס

קריירת מועדונים

סאנצ'ס החל את דרכו בכדורגל במערכת הנוער של ריאל ואיאדוליד, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בעונת 1991/1992 בתבוסה ביתית 6:0 לברצלונה. במדי ויאדוליד הוא שיחק רק 4 משחקי ליגה בין השנים 1995–1999.
סאנצ'ס חתם בעונת 2000/2001 בקבוצת הכדורגל הספרדית ריאל מדריד, בתור מחליף ראשון לשוער הצעיר איקר קסיאס. למרות זאת, בעונה שלאחר מכן, הוא קיבל את אפודת השוער הראשון ופתח ב-5 מתוך 9 משחקים בליגת האלופות בעונת הזכייה של ריאל בגביע, אבל הוא הוחלף במשחק הגמר נגד באייר לברקוזן על ידי קסיאס עקב פציעה.
בעונת 2005/2006, סאנצ'ס הצטרף לריאל סראגוסה והיה שחקן חשוב בהרכב הקבוצה האראגונית כשוער בכיר במהלך שלוש העונות בהן שיחק במועדון. באוגוסט 2008, עת הקבוצה ירדה לליגת המשנה, המאמן החדש מרסלינו גרסיה טוראל הוריד את סאנצ'ס לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, עד שהוחתם ידי המאמן הספרדי של טוטנהאם, חואנדה ראמוס. בטוטנהאם האנגלית, נחשב סאנצ'ס לשוער מחליף לפורטוגזי הורליו גומש, ולכן מיעט לשחק. בינואר 2009 עבר לוולנסיה, ששוערה הראשון, רנאן, נפצע.
ביולי 2012 פרש סאנצ'ס ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

סאנצ'ס ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת ספרד ב-16 באוגוסט 2000, בתבוסה 4-1 במשחק ידידות נגד נבחרת גרמניה בהאנובר.
סיקירס

גאוגרפיה

סיקירס ממוקמת כ-61 ק"מ מבירת המדינה סן חוסה וכ-49 ק"מ מבירת המחוז לימון.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא נובמבר (20 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 3,272 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (527 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (111 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכבישים 10 ו-32.
אדית זק

אדית זק (נולדה ב-19 באוקטובר 1947) היא מוזיקולוגית, מרצה, חוקרת מגדר, בעלת תואר דוקטור לפילוסופיה, מחברת הספר "מסעותי עם ורה"

ילדות

זק נולדה בפרשוב בצ'כוסלובקיה (היום סלובקיה) לשרי ווילי אוהר ששרדו את אושוויץ, נפגשו אחרי המלחמה והחליטו להתחתן ולפתוח פרק ב'. אשתו הראשונה של וילי מאלווינה לבית פוגל נספתה בבירקנאו ובעלה הראשון של שרי יאקוב מורדקוביץ' גם הוא נספה במלחמה ביחד עם שתיים מבנותיהם, לילי הבכורה ואליס הצעירה. הבת האמצעית הלן הייתה היחידה ששרדה מבין שלוש הבנות של שרי ויאקוב. הלן הייתה בקבוצת הנשים הראשונה שנכנסה לבירקנאו ב-1942, היא נפגשה עם האם שהגיעה למחנה ב-1944, הצליחה להציל אותה וביחד שרדו השתיים גם את צעדת המוות. ב-1945 הן חזרו למיכלובצה עיר הולדתן, שם פגשו את בני זוגן ונישאו.
זק והוריה עלו לארץ בשנת 1949 באניה "גלילה". הם שוכנו במחנה המעבר "שער העלייה" ומשם עברו לגבעת עליה והצטרפו לאחות הלן ולבעלה שאול גוטליב שהגיעו לארץ שנה לפניהם כדי להתגייס לההגנה. בשנת 1952 היגרו הלן ושאול גוטליב לקנדה וזק והוריה נשארו בארץ.