google/wiki40b huggingface dataset:
אובליגטו

המונח אוֹבְּליגָטֹו (באיטלקית: Obbligato) במוזיקה קלאסית מתאר בדרך כלל קו מוזיקלי ההכרחי לביצוע במובן זה או אחר. היפוכו של האובליגטו הוא הסימון "אד ליביטום" - לפי הרצון. באופן ספציפי יותר אפשר להשתמש בו לציון קטע מוזיקלי שיש לנגן אותו בדיוק כפי שנכתב, או רק בכלי המפורט, ללא שינויים וללא השמטות. מקור המילה באיטלקית, ומשמעה "קבוע", מן המילה הלטינית "אובליגטוס" (מן הפועל obligare). המילה יכולה לעמוד בפני עצמה או בשילוב עם מילה אחרת (למשל, "עוגב אובליגטו").

עצמאות

אובליגטו מכיל את רעיון העצמאות, כפי שמוצאים בסימפוניות של קרל פיליפ עמנואל באך משנת 1780 mit zwölf" obligaten Stimmen" ("עם שנים-עשר קולות אובליגטו"), המתייחסים לתפקידים העצמאיים של כלי נשיפה מעץ שבהם השתמש באך בפעם הראשונה. תפקידים אלה גם היו אובליגטו במובן של "ללא תחליף".

קונטינואו

במה שנוגע לתפקיד המקלדת בתקופת הבארוק, יש לאובליגטו משמעות מוגדרת מאד: הוא מתאר שינוי פונקציונלי מתפקיד בסו קונטינואו (שבו הנגן מחליט כיצד למלא את ההרמוניות ללא הבלטה) לתפקיד כתוב במלואו ובעל חשיבות שווה לזו של קול המלודיה העיקרי.

שימוש מנוגד

שימוש מאוחר יותר נושא את המשמעות המנוגדת של "אופציונלי", או "לפי בחירה", המצביע על כך שתפקיד מסוים איננו מחייב. לקטע קשה בקונצ'רטו יכול העורך לצרף אפשרות חלופית קלה יותר, המכונה אובליגטו. או שביצירה יכול להיות תפקיד לכלי סולו, אחד או יותר, בסימון אובליגטו, תפקידים קישוטיים יותר מאשר חיוניים; היצירה שלמה וניתנת לביצוע ללא הקול, או הקולות הנוספים. המונח המסורתי לקול, או תפקיד, כזה הוא "אד ליביטום", או פשוט "לפי בחירה", כיון של-".ad lib" יכול להיות מגוון רחב של פירושים.

שימוש מודרני

במוזיקה קלאסית יצא המונח משימוש בשיח של מוזיקאים בני-ימינו, כיון שהן מלחינים, הן נגנים והן המאזינים רואים כיום את הטקסט המוזיקלי כבעל חשיבות ראשונה במעלה בהחלטות הנוגעות לביצוע מוזיקלי. כתוצאה מכך, הכל נראה עכשיו כ"אובליגטו" אלא אם מצוין בפירוש אחרת בפרטיטורה. המונח משמש עדיין לכינוי יצירה מוזיקלית עם תפקיד סולו אינסטרומנטלי בעל חשיבות מיוחדת, אבל שאיננו בולט כמו בקונצ'רטו סולו, כדוגמת הקונצ'רטו גרוסו של ארנסט בלוך הנזכר בהמשך. המונח משמש כיום בעיקר לדיון במוזיקה מתקופות קודמות. שימוש מבדח, מכל מקום, נקט אריק סאטי בפרק השלישי של "עוברים מיובשים" (Embryons desséchés), שם האובליגטו מורכב מכ-20 אקורדים של פה מז'ור, מנוגנים בפורטיסימו (כסאטירה על הסגנון הסימפוני של בטהובן).
(עוד שימוש, שונה לגמרי, למונח מכַוֵון למלודיה מנוגדת).
לחווא

היסטוריה

השם לחווא מופיע לראשונה באמצע המאה ה-16 כשם של אחוזה פרטית גדולה, בבעלות משותפת של משפחות האצולה רדזיוויל וקישזקא בדוכסות הגדולה של ליטא. החווה עסקה בעיקר בדיג, בציד ובייעור, ומעט מאוד בגידול דגן, בשל האופי הביצתי של האזור. ב-23 במרץ 1588 חולקה האחוזה בין הנסיך רדזיוויל ויאן קישזקא, והעיירה, המאוזכרת בהסכם החלוקה ככפר, נכללה בחלק של רדזיוויל. החל מפברואר 1593 מתייחסים המסמכים אל לחווא כאל עיירה. מסמך גביית מיסים משנת 1596 מונה שבעה בתים בכיכר העיר, 60 בתים נוספים, 20 משכנות עוני, שני בעלי אומנות, 4 דיירים ללא בקר, 4 סוחרים וטחנת קמח אחת.
בסוף המאה ה-16 הוכללה לחווא בשתי מחוזות שונים, שניהלו התדיינות משפטית על השליטה בעיירה. בשנת 1600 הכריע המלך זיגיסמונד השלישי כי העיירה תכלל במחוז נובוגרודק. העיירה הייתה חלק מפולין עד החלוקה השנייה של פולין בשנת 1793 אז הועברה לשליטת האימפריה הרוסית. בשנת 1918 הועברה העיירה לידי גרמניה בחוזה ברסט-ליטובסק, אולם בעקבות תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, וכתוצאה מהמלחמה הפולנית-סובייטית, נכללה לחווא במחוז פולסיה של פולין. בשל קרבתה לגבול הסובייטי (15 קילומטר בלבד), נשלטה העיירה בידי משמר הגבול הפולני. ב-17 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה על ידי צבא ברית המועצות, בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב. שבועיים לאחר תחילת מבצע ברברוסה, ב-8 ביולי 1941, נכבשה העיירה על ידי הוורמאכט. לאחר מלחמת העולם השנייה, בהתאם להסכמות ועידת יאלטה, נכללה לחווא בתחומי בלארוס, למרות מחאות הפולנים.
הארמייה ה-26 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1940 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור קייב. היא החלה בקרבות מגננה עם תחילת פלישת וורמאכט לברית המועצות. במהלך אוגוסט/ספטמבר 1941 היא השתתפה בקרב אומן וכותרה בחלקה. לאור האבידות הקשות שארמייה ה-26 ספגה במהלך קרב קייב היא פורקה בסוף ספטמבר 1941. יחידותיה ששרדו, הועברו לארמיות אחרות.
ב-12 באוקטובר 1941 הוחלט להקים את ארמיית ה-26 במחדש. היא החלה בקרבות מגננה במרחב טולה/אוריול. בעקבות האבידות הקשות, כבר בסוף אוקטובר 1941 היא פורקה.
בנובמבר 1941 החלו להקים את הארמייה מחדש. התהליך הסתיים בדצמבר 1941 והיא הועברה לגזרת חזית וולחוב. כבר בסוף דצמבר היא תוגברה ביחידות נוספות ואורגנה מחדש כארמיית ההלם השנייה.
באביב 1942 הארמייה ה-26 הוקמה בפעם הרביעית. היא הוקמה על בסיס היחידות השונות של חזית קרליה. בספטמבר 1942 היא התמקמה לאורך הגבול עם פינלנד ולא הייתה התקדמות נוספת מערבה. לאחר סיום הקרבות עם פינלנד, בינואר 1945 היא הועברה לגזרת החזית האוקראינית השלישית. במהלך שנת 1945 ארמייה ה-26 השתתפה בהמצור על בודפשט, מתקפת אגם בלטון ומתקפת וינה.
לאחר המלחמה, ארמייה ה-26 התמקמה תופה מסוימת בשטח רומניה ופורקה בשנת 1947.
פואד השני, מלך מצרים

ביוגרפיה

אחמד פואד נולד בשנת 1952, למלך פארוק הראשון ולאשתו השנייה נארימאן סאדק ‏, בתו של חוסיין פהמי סאדק, סגן שר התחבורה. הוריו נישאו ב-6 במאי 1951, לאחר שהמלך היה ללא בנים (מאשתו הראשונה פרידה , היו לו שלוש בנות), ולצורך נישואין אלו ביטלה אמו את אירוסיה לד"ר מוחמד זכי האשם (אביה שחשש מנישואין אלו מת מהתקף לב).
אחמד פואד, שנקרא על שם אבי אביו המלך, פואד הראשון, היה בנו הראשון של המלך פארוק, ובלידתו הפך לנסיך הכתר - יורש העצר. הוא נולד חודש לפני הזמן המיועד, במשקל 7.25 פאונד, ועם לידתו ב-6:20 בבוקר, נורו 101 יריות תותחים בקהיר. אביו המלך העניק תואר "פאשה" לרופא המיילד.
כשהיה תינוק בן כחצי שנה, ב-26 ביולי 1952, הוא הוכרז כמלך פואד השני תחת אביו, שאולץ להתפטר במהפכת הקצינים החופשיים. בוויכוח שהתגלע בין הקצינים, גברה דעתם של נאצר ומוחמד נגיב ועדתם, שתמכו בהגליית המלך פארוק ולא בהעמדתו למשפט, וב-26 ביולי שלח נגיב איגרת למלך, בה האשים אותו בשחיתות, זלזול בעם ועוד, וציווה עליו לוותר על כיסאו לטובת בנו התינוק פואד, עד ל-12:00 בצהרים, ולעזוב את מצרים באותו היום עד השעה 18:00.
פארוק ויתר על כיסאו לטובת בנו, והתפטר בתקווה שזה יפייס את הכוחות האנטי-מלוכניים שבארצו, ובנו יאחד את העם תחתיו. באותו היום גלה לאיטליה עם אשתו השנייה, בנם המלך ושלוש בנותיו מאשתו הראשונה. אך באופן מעשי בוטלה המלוכה כליל והקצינים שלטו. לאחר פחות משנה, ב-18 ביוני 1953, הופסקה רשמית "מלוכה" זו, כשבוטלו המונרכיה והאריסטוקרטיה, ומצרים הפכה לרפובליקה.
בעת גלותו של המלך פואד השני עד לביטול המלוכה, ייצגה אותו מועצת כהונת העוצר, בראשות הנסיך מוחמד עבד אל-מונעם (1899 - 1979), שהיה יורש העצר מלידתו בשנת 1899, עד להדחת אביו החדיו עבאס חלמי השני ב-1914, שהוחלף בידי דודו, אחי אביו חוסיין כאמל, אחיו של המלך פואד הראשון, שמלך אחריו.

מחוץ למצרים

הם התיישבו בקאפרי, ובהמשך בארמון גדול מחוץ לרומא. היחסים בין הוריו התערערו ותוך חודשים ספורים הם התגרשו ב-1954. האם חזרה למצרים והמלך המודח סירב לאפשר לה לחזור עם בנם, והיא לא ראתה אותו עד 1955.
המהפכה בירכה על המצב הזה ונתנה לה דרכון מצרי. יתר על כן, היא אפשרה לה להיכנס לארמונות המלוכה שהוחרמו כדי לקבל חלק מפעולותיה האישיות. נארימאן הגישה תביעה לפני בית המשפט המחוזי של הליופוליס. בכתב האישום נאמר כי המלך אינו הוגן בחיי הנישואין שלו, וכי הוא כה אכזרי לה עד שהמשך החיים המשותפים הפך לבלתי נסבל. היא חתמה על מסמך הגירושים והקצתה לה תחזוקה חודשית.
נארימאן קיבלה את פסק הדין של גירושין מן המלך פארוק בפברואר 1954 לאחר נישואים מלכותיים שנמשכו ארבע שנים.
ב-1976 התחתן פואד עם דומיניק-פראנס לואב-פיקאר, בת למשפחה יהודית. היא המירה את דתה לאסלאם, ושינתה את שמה ל"פדילה" (فضيلة). לזוג נולדו שלושה ילדים: מוחמד עלי, נסיך סעיד (נולד ב-5 בפברואר 1979); הנסיכה פאוזיה-לטיפה ממצרים (נולדה ב-12 בפברואר 1982); הנסיך פאחרודין ממצרים (נולד ב-25 באוגוסט 1987). בני הזוג התגרשו ב-1996. אשתו המשיכה לשאת את תואר הכבוד "הוד מעלתה, הנסיכה פדילה ממצרים" עד לשנת 2008, אז בוטלו הנישואין והתואר לאחר מאבק משפטי.
אנה, נסיכת פרוסיה

ביוגרפיה

אנה נולדה בברלין ב-17 במאי 1836, לקרל, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ולמריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בשנת 1852 נפגשה אנה עם פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, אשר התאהב בה ורצה לשאת אותה לאשה. אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל, מכיוון שאנה כבר הייתה מאורסת, ובעקבות היחסים המתוחים בין אוסטריה לפרוסיה.
ב-26 במאי 1853 התחתנה אנה עם פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 6 ילדים. פרידריך וילהלם לא נקשר אף פעם רגשית לאנה, עקב צערו על מות אשתו הראשונה אלכסנדרה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, שמכך לא התאושש עד מותו.
אנה הייתה אשה יפה מאוד, עם זאת, הייתה גם אישה אינטליגנטית מאוד וניהלה סלון של אמנים ומוזיקאים מצטיינים, ביניהם יוהנס ברהמס, קלרה שומאן, אנטון רובינשטיין ויוליוס שטוקהאוזן. היא עצמה הייתה פסנתרנית מוכשרת שלמדה אצל תיאודור קולאק, וברהמס הקדיש לה את יצירתו "חמישייה בפה מינור לפסנתר" בשנת 1865.
בשנת 1901 המירה אנה את דתה לקתולית, מה שיצר סיבוך פוליטי עם משפחתה, וב-12 ביוני 1918 מתה אנה בפרנקפורט.
אוסטין A90 אטלנטיק

אוסטין A90 אטלנטיק

יוצרו 7,981 יחידות. 3,597 יחידות יוצאו, מתוכן 350 ל-ארצות הברית.
מחירו של דגם הקבריולט בהשקה, עמד על 952 לירות שטרלינג, תוספת של רדיו עמדה על 32 לירות שטרלינג.
תאוצת דגם "אוסטין A90 אטלנטיק" בין 0-60 מייל (96.54 ק"מ) היא 18.4 שניות.
ניר לקס

קריירה

לקס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, וב-24 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בטרם הגיע לגיל 18, כשנכנס כמחליף במשחק הדרבי מול מכבי תל אביב במסגרת ליגת העל, אשר נערך באצטדיון בלומפילד והסתיים בתיקו 0–0. באותה שנה זומן לקס לנבחרת הנוער של ישראל, במדיה ערך 13 הופעות. בשנתיים הבאות המשיך לקס לשחק בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב, ובמקביל ערך ב-6 בדצמבר 2012 הופעה נוספת במדי הקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק מול אקדמיקה במסגרת הליגה האירופית. לקראת עונת 2014/2015 הושאל לקס לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, במדיה ערך בעונה זו 30 הופעות ליגה, מתוכן ב-28 משחקים פתח בהרכב. 
בעונת 2015/2016 חזר לקס להפועל תל אביב וצורף באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת, ובמהלך העונה שותף ב-12 משחקים בכל המסגרות, כולל שמונה הופעות בליגת העל. בתחילת עונת 2016/2017 שותף לקס במשחקי הפועל תל אביב בגביע הטוטו, אך ב-7 בספטמבר 2017 הושאל לעונה אחת לבני סכנין, וכעבור שלושה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בהפסד 0–3 להפועל באר שבע. ב-2 באפריל 2017 כבש לקס את שער הבכורה שלו בקריירה, כשנכנס כמחליף במשחקה של בני סכנין מול מכבי פתח תקווה כאשר התוצאה הייתה 0–0, ובדקה ה-87 כבש את שער הניצחון. בסך הכל כבש במדי בני סכנין שער אחד ב-25 הופעות בליגת העל, והיה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה שסיימה במקום החמישי בטבלה.
לקראת עונת 2017/2018 חזר לקס לסגל הפועל תל אביב, לאחר שירדה לליגה הלאומית, וחתם על חוזה חדש לשלוש שנים במועדון. ב-13 באוגוסט 2017 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–0 על הפועל פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו, ובליגה הלאומית ערך בעונה זו 25 הופעות וכבש שער אחד בהפסד 2–3 להפועל קטמון, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל. בעונת 2018/2019 ערך 26 הופעות בליגת העל, כבש שער אחד והוסיף שלושה בישולים.
מפציץ צלילה

מפציץ צלילה הוא מטוס מפציץ הצולל אל עבר המטרה שלו ובכך מגביר את דיוק הפגיעה. שיטת הפצצה זו מאפשרת לטייס לשמור על קשר עין עם המטרה ולכוון את מטוסו לכדי דיוק מרבי, מה שחשוב במיוחד כאשר מדובר במטרות נעות כגון אוניה או כלי רכב. שחרור הפצצה או החימוש מתרחש בקרבה רבה יותר למטרה מה שמגביר את הסכוי לפגיעה, זאת לעומת מפציצים אשר משחררים את חימושם לרוב בגבהים רמים יותר.
מפציץ צלילה צולל בזווית תלולה (בדרך כלל בין 45 ל-70 מעלות), מה שדורש משיכה מהירה כלפי מעלה לאחר שחרור הפצצה. שינוי מיידי זה בזווית הטיסה מייצר מאמץ רב על המטוס ועל הטייס, מה שדרש פיתוח של מפציצי צלילה בעלי גוף מטוס חזק יותר מהנהוג, זאת בנוסף להכשרת הטייסים להתמודדות עם הצלילה והמשיכה כלפי מעלה. באחד ממפציצי הצלילה הנפוצים והמוכרים במלחמת העולם השנייה, היונקרס Ju 87 "שטוקה", אף נבנה מנגנון המושך את המטוס כלפי מעלה באופן אוטומטי במקרה והטייס איבד הכרה במהלך הצלילה.
מפציצי צלילה היו נפוצים במהלך מלחמת העולם הראשונה ובמיוחד במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר רוב הצבאות פיתחו מפציצים מסוג זה. עם הופעת פצצות גדולות יותר וחימושים מדויקים יותר בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, ירד הצורך במפציצי צלילה באופן משמעותי. גורם נוסף שתרם משמעותית לדעיכת מפציצי הצלילה היה התגברות הדיוק ועוצמת האש של נשק נגד מטוסים, אליו היו מפציצי הצלילה פגיעים במיוחד.
מלכאש

היסטוריה ורקע

מלכאש מכנה את עצמה "להקת בלאק מטאל מסופוטמי" כדי להעיד על התערובת של בלק מטאל ומוזיקה מזרחית שהיא יוצרת. הטקסטים המיוחדים מתרכזים במיתולוגיה מסופוטמית ושומרית, כשלמשל שיר הנושא מתוך המיני-אלבום The Siege Of Lachish מבוסס על טקסט שכתב סנחריב מלך אשור בשעה שהוא היה עד לכיבושה של העיר לכיש בידי צבאו.
מלכאש הוקמה ב-1993 בירושלים ושנתיים לאחר מכן עוררה מחלוקת רבה בישראל לאחר שהייתה חשודה בפעילויות טקסיות אפלות בירושלים ובבית לחם, האשמות שהלהקה נוקתה מהן לחלוטין לאחר מספר שנים. הלהקה הוציאה ב־1996 אלבום בלק מטאל מחוספס בשם As Jerusalem Burns... Al'Intisar (באנגלית ובערבית: "כשירושלים תבער... הניצחון") שהיה אחד האלבומים הראשונים מסוגו, מעין סטיריקון עם אלמנטים אוריינטליים. 
עם עזיבתם של חברי הלהקה את ישראל לאמסטרדם ב-1998 והצטרפותו ב־1999 של אחד מהמתופפים המוערכים ביותר של עולם המטאל, פרוסקריפטור מלהקת אבסו, הלהקה התחילה לצבור פופולריות בעולם. האלבום השני, Djinn, זכה לביקורות טובות. האלבום השלישי, Sphynx, זכה להפקה חסרת-תקדים לגבי להקת מטאל ישראלית (לדוגמה, המעצב הגרפי של סרטים כמו מלחמת הכוכבים ופארק היורה עיצב את עטיפת האלבום) ולביקורות משבחות, כשרבים מדרגים אותו בין עשרת אלבומי המטאל הטובים ביותר של שנת 2003 ]. 
בנובמבר 2005 הודיעה הלהקה כי בשל המרחק הגאוגרפי ייאלץ פרוסקריפטור לעזוב את הלהקה, תוך תקווה לשיתוף פעולה נוסף בעתיד. האלבום הרביעי מ-2006 עם המתופף החדש חוּל (Xul) נקרא Emissaries ("שליחים" או "מרגלים") וזכה גם הוא לביקורות מצוינות.
במרץ 2010 הודיעה הלהקה באופן רשמי כי היא נכנסה להקליט את אלבומה החמישי באולפן הקלטות שבאיסטנבול, האלבום יצא ב-1 באוקטובר 2010 ונקרא The Epigenesis.
ליואיס קומפאניס

חייו

קומפאניס נולד למשפחת איכרים אמידה בעיירה אל טארוס (El Tarròs) באזור אור‌ז'ל בצפון מערב קטלוניה. למד משפטים באוניברסיטת ברצלונה ושם ייסד בשנת 1900 תא סטודנטים רפובליקניים. בראשית העשור השני של המאה ה-20 היה פעיל בתנועות רפובליקניות בקטלוניה וערך עיתונים רפורמיסטיים. בשנת 1913 היה מועמד בבחירות לעיריית ברצלונה ולאחר שהפסיד בהן החל משבר בתנועה הרפובליקנית הרפורמיסטית. קומפאניס חזר לפעילות פוליטית בשנת 1916 והקים תחילה את מפלגת "הנוער הרפובליקני של ליידה" ובשנת 1917 את "המפלגה הרפובליקנית הקטלאנית". לקראת סוף העשור גם המפלגה הזאת התפרקה לאור חילוקי דעות פנימיים.
בנובמבר 1920 נעצר בשל פעילות סינדיקליסטית שממשלת ספרד תפסה כחתרנית ונשלח למאסר בטירת מולה (castell de la Mola) בעיר מאו במנורקה, אך שוחרר כאשר זכה בבחירות לרשות המחוקקת כנציג העיר סבדל (Sabadell) מטעם המפלגה הרפובליקנית הקטלאנית. באוקטובר 1930 שוב נאסר בשל פעילות בדלנית.
לאחר שחרורו הקים את "הוועד המהפכני של קטלוניה", שפעל בחשאי. ב־1931 הקים מפלגה חדשה, השמאל הרפובליקני של קטלוניה. ב־12 באפריל נבחר למועצת עיריית ברצלונה וב־14 הכריז על הקמת "הרפובליקה הקטלאנית" ממרפסת העירייה, אך ב־16 באפריל הודח מתפקידו בעירייה על ידי הכוחות המתונים. לאחר ההדחה ערך את עיתון השמאל הרפובליקני. ב־6 באוקטובר 1934 הכריז על הקמת "מדינה קטלאנית" כחלק מפדרציה ספרדית, אבל הכרזה זו לא נכנסה לתוקף והוא נשלח למאסר של 30 שנה בפוארטו דה סנטה מריה במחוז קדיס. ב־1936 עם ניצחון החזית העממית במאבק על השלטון בספרד קומפניס שוחרר ממאסר וזמן קצר לאחר מכן נבחר לתפקיד נשיא קטלוניה.
זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת האזרחים בספרד. כוחות הלאומנים בהנהגת פרנסיסקו פרנקו, שהתנגדו לחזית העממית, כבשו את ברצלונה בינואר 1939 וקומפאניס נמלט לצרפת. ב־1940 כוחות גרמניה הנאצית כבשו את צרפת. לבקשת ממשל פרנקו קומפאניס נלכד והוסגר לספרד. בית דין צבאי דן אותו למוות וב־15 באוקטובר הוא הוצא להורג בירייה במונז'ואיק בברצלונה.
לאחר נפילת הדיקטטורה של פרנקו ב-1975, קומפאניס חזר להיות אחת הדמויות המכובדות בהיסטוריה של הלאומנות הקטלאנית. ב־1985 גופתו נטמנה מחדש במאוזולאום. הוקמו לזכרו אנדרטאות ונקראו על שמו רחובות ואתרים רבים, בהם האצטדיון האולימפי במונז'ואיק.
אריוך (דניאל)

אריוך היה רב הטבחים של נבוכדנצר, ונזכר בספר דניאל. רב הטבחים במקרא פירושו, האדם הממונה על הוצאות להורג מטעם המלך. בספר בראשית מופיע אדם נוסף בשם אריוך, אך אינו קשור לזה של נבוכדנצר.

התיאור בתנ"ך

נבוכדנצר חולם חלום, שוכח אותו, ומחפש בחכמי בבל אדם שיזכיר לו את החלום, ויפתור אותו. הוא מאיים שאם לא יאמרו ויפתרו לו את החלום, יוציא את כולם להורג ואת בתיהם יחריב. החכמים נושאים ונותנים איתו, עד שבסוף אומרים לו שאינם יכולים לעשות זאת. נבוכדנצר זועם ומורה להרוג את כל החכמים, ובכללם דניאל וחבריו.
כשפוגש דניאל את אריוך רב הטבחים שהולך להוציאו להורג, הוא שואל אותו על מה יצא קצף נבוכדנצר, שהוא רוצה להרוג את כולם, ואריוך מספר לו את השתלשלות הדברים.  
דניאל הולך למלך ומבקש ממנו ארכת זמן, לנסות לפתור את חלומו. משניתנה לו ההזדמנות הוא הולך לביתו, ומספר לחבריו כדי שיתפללו יחד איתו, שיוודע לו החלום. בחלום הלילה מגלים לו מהשמים את החלום ופשרו.
לאחר גילוי החלום, פונה דניאל אל אריוך, ומבקש ממנו לעצור את ההרג של חכמי בבל, בגלל שהוא יודע את פשר החלום. אריוך מכניס את דניאל במהירות אל נבוכדנצר, ואומר לו שמצא איש מבני גלות היהודים, שיוכל לפתור את חלומו. דניאל פותר בהצלחה את החלום.

פרשנות מסורתית

הפרשנים המסורתיים בספר דניאל אינם מפרשים את משמעות השם. פרשנויות על השם, מופיעות בספר בראשית לגבי מלך אלסר, ששמו  אף-הוא היה, אריוך. אריוך זה על פי המדרש היה גם בבלי, כך שניתן להחיל את פרשנות השם על שני האנשים. יש המקשרים בין השם אריוך  לגבורה, ואומרים כי הוא קשור סמנטית ל"אריה", או ל"אורך", ויש אומרים שהמילה אריוך, קשורה למילה "ריכא" שפרושה מלכות. האמורא שמואל היה מכונה אריוך בשל בקיאותו בדיני ממונות, שהיה פוסק בהם כמלך.

במחקר המודרני

מקור השם אריוך הוא חורי. השם דומה מבחינה לשונית לשמות הנזכרים בתעודות ממארי. השם אריוך אינו שכיח ומופיע פעמים אחדות בכתבי היתדות. לדעות אחרות מקור השם אירני.
אגף תמיכה לוגיסטית

אגף תמיכה לוגיסטית (את"ל) הוא אגף מטה במשטרת ישראל האחראי לניהול המשק המשטרתי ומתן שירותים לוגיסטיים ליחידות המשטרה ומשמר הגבול. 
האגף נוצר מאיגוד של מחלקות שבעת הקמת משטרת ישראל היו תחת אחריות סגן המפכ"ל ונקרא בעבר אגף האפסנאות, אגף מנהלה, ואגף תכנון ולוגיסטיקה. בראש האגף עומד קצין בדרגת ניצב.
רסיסים של אור

עלילה

קאלאדין - מפתח את כוחותיו האוריים עם עזרת חבריו מגשר ארבע, על ידי ניסוי וטעייה שהם עורכים יחדיו בתחתית הנקיקים, בד בבד עם העמקת הקשר בינו לבין סְפְּרֶנית הכבוד סיל. תוך כדי אימוניו, קאלאדין מגלה שמצביא שבגד בו, והפך אותו לעבד, הנסיך הגבוה אמראם, מגיע למישורים המנופצים והופך לשותפו הקרוב של דאלינר. עובדה זו מחזקת את חוסר האמון של קאלאדין בדאלינר, ונוטעת בו ספקות לגבי מידת ההגינות של דאלינר בפרט ובהירי עיניים בכלל. כאשר סזת' בן בן ואלאנו, המתנקש שרצח בעבר את מלך אלת'קאר, חוזר לפעילות ומנסה להתנקש בחייו של דאלינאר, מצליח קאלאדין למנוע זאת באמצעות כוחותיו.
אשונאי - הלוחמת נושאת הרסיס מקרב הפרשנדים, זו שניסתה ליצור קשר עם דאלינר בקרב במגדל בסוף הספר הראשון, מנסה למצוא את דאלינר, שכבר לא פוקד את זירת הקרב כבעבר עם מעברו לזירה הפוליטית. היא שולחת אליו שליח עם בקשה לשיחה, במטרה לעצור את המלחמות הבלתי פוסקות שפוגעות בעם שלה ללא סוף נראה לעין. לפני המפגש עם האלאת'יים, מגלה אחותה של אשונאי צורה חדשה שהפרשנדים יכולים ליישם - צורת הסערה. מסתבר שהפרשנדים ידעו בעבר ללבוש צורות שונות של גוף, אשר היו מותאמות לצרכים שלהם. אולם רוב הצורות נעלמו, והפרשנדים נותרו רק עם הידע על חמש צורות: הלוחם; העובד; בן הזוג; העמלן; כהה. הצורה הכהה, היא זו של הפרשמנים. צורה בה אין רצון עצמאי חזק, וכל הכישורים המנטליים עובדים לאט יותר. אשונאי מתנדבת לנסות את צורת הסערה, והצורה החדשה דוחפת אותה להיות יותר אגרסיבית ולוחמנית. כך מגיעה אשונאי לפגישה עם דאלינר ובנו אדולין, ובהיותה במצבה החדש, היא מפוצצת את השיחות, מה שמחזק את החלטתו של דאלינר לצאת למאבק אחרון ומקיף מול הפרשנדים בכוח הגדול ביותר שניתן יהיה לגייס. אשונאי מנצלת הערכות זו של האלאת'יים, כדי לשכנע את בני עמה שכולם יעברו לצורה הסערה ויסייעו לה לשחרר את כוחות הסערה על האלאת'יים להשמידם אחת ולתמיד.
שאלאן - ממשיכה במחקר תחת הדרכתה של ג'סנה ולומדת שהפרשנדים הם אבות הריק. ג'סנה מנסה להגיע למישורים המנופצים במהירות על מנת לחלוק את הידע שצברה, אך נרצחת על ידי מתנקשים למול עיניה של שאלאן, אשר מצליחה להינצל ברגע האחרון מניסיון ההתנקשות. לאחר קשיים ומהמורות בדרך, שאלאן מצליחה להגיע למישורים המנופצים, עדיין במעמד ארוסתו של אדולין קולין - הסדר שיאסנה ארגנה לאחר תום ארועי הספר הראשון, על מנת לקנות לשאלאן ומשפחתה זמן להסדיר את ענייניהם הכספיים מול נושיהם, תחת ההנחה שהנושים לא יעזו לפגוע במשפחה כששאלאן מאורסת ליורש של דאלינר קולין, האדם השני הכי חזק באלת'קאר. אולם, בשל מותה של יאסנה, שאלאן מוצאת את עצמה נאלצת לתמרן ולפעול בצורה מחושבת פוליטית, על מנת להצליח ולשמר את מעמד האירוסין, תוך כדי יצירת ההזדמנות הנכונה לשתף את דאלינר ונאבני, אמא של יאסנה, בממצאים של יאסנה ולרתום אותם שיסייעו לשלאלאן להמשיך את המחקר. בקרב הסופי ששמתרחש בין כוחותיו של דאלינר לאלו של הפרשנדים, שאלאן נאלצת לגלות את כוחותיה האוריים בפומבי, והיא משתפת פעולה עם דאלינאר במציאת הכניסה לעיר האבודה, וכך מסייעת לו להציל את כוחותיו לפני הגיעה של סופה קשה שהפרשנדים מזמנים.
הנצחת יצחק רבין

יִצְחָק רַבִּין היה ראש ממשלת ישראל אשר נרצח במהלך כהונתו בשנת 1995. לאחר מותו, הונצח רבין בדרכים שונות בישראל וברחבי העולם.
ג'ון דרייר

קורות חייו

ג'ון דרייר נולד בקופנהגן למשפחה של אנשי צבא, אביו היה לוטננט גנרל בצבא דנמרק ונלחם במלחמת שלזוויג הראשונה ולאחר מכן מונה לשר המלחמה והצי של דנמרק. במהלך לימודיו בבית ספר בקופנהגן הוא קרא ספר על האי ון ומצפה הכוכבים של טיכו ברהה והחליט שהוא רוצה להיות אסטרונום. הוא החל לבקר במצפה הכוכבים של קופנהגן והתיידד עם האסטרונום הדני האנס שילרופ שהדריך אותו ועזר לו בלימודי האסטרונומיה. הוא למד מתמטיקה, אסטרונומיה ופיזיקה באוניברסיטת קופנהגן ולאחר סיום לימודיו בשנת 1874 הוא עבר לאירלנד כדי לעבוד כעוזרו של ויליאם פרסונס בטירת ביר, שם ערך תצפיות בעזרת הטלסקופים הגדולים של פרסונס, שלגדול שבהם הייתה מראה בקוטר של 1.8 מטר. הוא התחתן בשנת 1875 עם אישה אירית ונולדו לו שלושה בנים ובת. בשנת 1878 הוא עבר למצפה דנסינק, ששימש כמצפה הכוכבים של טריניטי קולג', ושם עבד עד לשנת 1882, שבה עבר למצפה הכוכבים בארמה שבצפון אירלנד. בשנת 1916 הוא פרש מעבודתו ועבר לאוקספורד, שם התגורר עד מותו.

עבודתו

בשנת 1877 הציג דרייר לאקדמיה המלכותית של אירלנד תוספת לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים של ג'ון הרשל שכללה 1,136 ערפיליות שהתגלו על ידי אסטרונומים שונים מאז שהרשל פרסם את הקטלוג שלו וכן תיקוני שגיאות ועדכונים של מיקומי הערפיליות שבקטלוג של הרשל. בשנת 1866 הוא פרסם קטלוג כוכבים שכלל כ-3,300 כוכבים ולאחר מכן בשנת 1888 הוא פרסם את המהדורה הראשונה של הקטלוג הכללי החדש שהכיל את כל הערפיליות מהקטלוג הכללי של הרשל, את התוספות שפרסם דרייר בשנת 1877 וערפיליות נוספות שהתגלו מאז ובסך הכל הכיל תיאור ומיקום של 7,840 ערפיליות. דרייר המשיך לאסוף נתונים על תצפיות של ערפיליות חדשות ובשנים 1895 ו-1908 פרסם שני קטלוגים נוספים של ערפיליות שהכילו בהתאמה 1,529 ו-3,857 ערכים חדשים.
חוץ מעבודתו על הקטלוגים דרייר עסק גם בהיסטוריה של האסטרונומיה ובשנת 1890 הוא פרסם ביוגרפיה של טיכו ברהה. כמו כן הוא ערך והביא לפרסום את כל כתביו ותצפיותיו של טיכו ברהה, כאשר הכרכים האחרונים שערך יצאו לאור רק לאחר מותו. דרייר כתב גם ספר בשם "ההיסטוריה של מערכת השמש מתאלס ועד קפלר" שדן בהתפתחות התפיסה והמחקר של כוכבי הלכת לאורך ההיסטוריה וערך את כתביו של ויליאם הרשל שפוסמו בשנת 1912. בשנת 1916 הוא זכה במדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה, על תרומתו לחקר הערפיליות ובשנת 1923 הוא נבחר לנשיא החברה המלכותית לאסטרונומיה וכיהן בתפקיד זה שנתיים.
אוגוסט פאלם

אוגוסט תיאודור פאלם (August Teodor Palm‏; 5 בפברואר 1849 – 14 במרץ 1922) היה סוציאליסט שוודי, פעיל חברתי ודמות מפתח בהפצת הרעיונות הסוציאליסטיים ובבניית המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשוודיה, והובלתה לכיוון רפורמיסטי.

חייו

פאלם היה בנו של מורה ליד מאלמו, ממנו התייתם בגיל 10, ולאחר מכן עבר הכשרה כחייט. כשהיה בן 18 ערך מסע לימודי בדנמרק ובגרמניה שלאחריו, ב-1874 התיישב כחייט בהדרסלב בצפון שלזוויג. באותה שנה גם נישא לג'והאנה לרסון.

פעילות פוליטית מוקדמת

במהלך מסעותיו בגרמניה למד וקלט את רעיונות הסוציאליזם (בעיקר כתוצאה מאיחודן של שתי המפלגות הסוציאליסטיות בגרמניה לכדי מפלגה אחת, ה-SPD ב-1875). ב-1877 גורש מגרמניה לאחר הפצת תעמולה סוציאליסטית. עד 1881 שהה בדנמרק, וב-1881 חזר לשוודיה. ב-6 בנובמבר באותה השנה, במאלמו, נאם פאלם את הנאום הסוציאליסטי הראשון בשוודיה והתחיל את מסעו הפוליטי בגטבורג ובסטוקהולם.

תועמלן פוליטי

שוודיה בסוף המאה ה-19 הייתה מדינה בעלת אחוז אוריינות גבוה כיוון שהדת הנהוגה בה היא לותרניזם (שעל-פיה על כל מאמין להיות מסוגל לקרוא את כתבי הקודש ללא תיווך) - מה שמאפשר הפצת תעמולה ורעיונות באמצעים כתובים בצורה רחבה. עם הידיעה הזאת, במרץ 1882, הקים פאלם את העיתון Folkviljan ("רצון העם"), ושימש כעורכו עד 1885, אז העיתון נסגר. ב-25 בספטמבר 1885 עבר פאלם לסטוקהולם, החל בהפצת העיתון הSocial-Demokraten ("הסוציאל-דמוקרט"), ושימש כעורכו בשנה הראשונה להפצתו. החל מסתיו 1886 היה יילמאר ברנטין העורך הראשי של עיתון זה. הממשלה השוודית שלחה אותו לכלא לשלושה חודשים בעוון הצהרות שפרסם בעיתון זה. 
תרומתו הגדולה ביותר של פאלם הייתה בכך שהביא לאיגוד עובדי תעשיית העץ השוודיים ואיגוד עובדי תעשיית המתכת השוודיים תחת אידאולוגיה סוציאליסטית. 
ב-1889, ביוזמתו של פאלם, קמה בשוודיה ה-SAP ("מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה") שמהווה איחוד בין שלושה מועדונים סוציאליסטיים גדולים בשוודיה שהוקמו בעזרת פאלם. במבנה הפוליטי של שוודיה באותה התקופה, לא התאפשר למי שאינו בעל רכוש רב להיבחר ולבחור בפרלמנט, ועל כן עיקר עשייתה של ה-SAP היה בהפצת תעמולה ואיגוד עובדים.

ביקורו בארצות הברית

ב-1900 הוזמן פאלם לבקר בארצות הברית על ידי המועדון הסקנדינבי של מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה בפרובידנס, רוד איילנד, בשיתוף עם מועדונים דומים בניו יורק וברוקלין, במטרה למשוך חברים נוספים למועדונים אלו. מסעו התחיל ב-1 בספטמבר 1900, והוא מתועד בספר "תמונות מטיול לארצות הברית" (Ögonblicksbilder från en tripp till Amerika) שפורסם ב-1901.