בקליאן

גאוגרפיה

בקליאן נמצאת 26 ק"מ מזרחה מן העיר דז', על הגדה השמאלית של הנהר סומש. העיר נמצאת בצומת חשובה של מסילות ברזל, מסילה ראשית המחברת את הערים ברשוב וסאטו מארה ומסילות משניות המובילות לסיגט ולסוצ'אבה.

מקור השם

היישוב נקרא על שם שושלת האצילים ההונגרים בתלן (Bethlen) מטרנסילבניה, שבנו אותו בימי הביניים. השם בתלן הוא הגרסה ההונגרית לשם העיר בית לחם בארץ ישראל. בני משפחת בתלן מילאו תפקיד חשוב בפוליטיקה התקופתית ובתרבות ההונגרית.

תולדות העיר

היישוב מוזכר לראשונה בתעודות בשנת 1235 תחת השם "בית לחם". כאן הקימו מלכי הונגריה גדרי כלונסאות (פליסאדות) וגלי אדמה לשם הגנה מפני הפלישות התכופות של המונגולים (טטרים). המצודה נבנתה לאחר מכן החל משנת 1325 במימון משפחת האצילים בתלן Bethlen. בעקבות מרד האיכרים בטרנסילבניה משנת 1437 המלך אלברט הרשה לגרגיי בתלן להרחיב את הביצורים מאבן ועץ בשנת 1438. קיום המצודה מתועד תחת השם "בתלן" רק בשנת 1543. 
בעת מרד הקורוצים נגד השלטון האוסטרי בשנים 1711-1703 המצודה עברה לסירוגין ממחנה אחד למשנהו. היא נחרבה במידה רבה על ידי האוסטרים בשנת 1707. העיר הנוכחית משתרעת על שטח הכפר לשעבר בייהגאליה (Bélyegalja (1456 Belegalia). כשהגיעו יהודים למקום, הם קראו לאחת משכונותיו "ירושלים".
בתקופת "אביב העמים" ומהפכת 1849- 1848 בטרנסילבניה, ב-29 בדצמבר 1848 הגנרל המהפכן יוזף בם נחל כאן ניצחון נגד הכוחות הקיסריים האוסטרים בפיקודם של הקולונלים גוסטב יבלונסקי וקרל פון אורבאן. בם והמשורר הלאומי ההונגרי שנדור פטפי שהו בבקליאן גם בימים 8 במרץ-9 במרץ 1849.
מהמאה ה-18 ועד שנת 1918 היישוב היה חלק מממלכת הונגריה תחת חסות אוסטרית ואחר-כך במסגרת אוסטרו-הונגריה. בין השנים 1940-1918 ושוב החל משנת 1944 הוא היה לחלק מרומניה. בין שתי מלחמות העולם היישוב היה בירת נפה ("פלאסה"). היו בו 4 בתי חרושת לטקסטיל, שני בתי חרושת למקלות, ובית משפט משלו. בשנים 1940-1944 עקב תכתיב וינה היה בין שטחי טרנסילבניה שסופחו שוב להונגריה.

האוכלוסייה

היישוב התחיל כמבצר הונגרי ובמהלך מאות השנים התהווה בו רוב של תושבים רומנים.
לפי הנתונים הרשמיים משנת 1850 60% מתושביו היו רומנים, 20% הונגרים, והשאר יהודים, צוענים וגרמנים.
במפקד אוכלוסין משנת 1910 אוכלוסיית היישוב מנתה 3,070 תושבים. מתוכם 1,791 היו הונגרים ודוברי הונגרית (עמהם נמנו גם יהודים, צוענים וגרמנים) ו 1,205 רומנים.
אחרי חזרתו תחת השלטון הרומני בשנת 1944 ההרכב האתני של האוכלוסייה, כפי שהשתקף במפקד האוכלוסין משנת 2002 היה: מתוך 10,878 אנשים - 8,700 רומנים, 1,814 הונגרים, 328 צוענים, 19 גרמנים, 8 אוקראינים, 3 איטלקים, טורקי אחד ו5 בעלי למוצא אתני אחר. היהודים נעלמו עקב רציחתם בשואה והגירת שארית הפליטה. 9,330 מהתושבים גרו בעיירה עצמה בעוד 1,548 הם תושבי הכפרים הנספחים. מבין בניו המפורסמים של היישוב היה בן המיעוט הארמני, הבישוף הארמני הקתולי קרישטוף לוקאץ'י, מחבר מילון הונגרי-ארמני וחוקר חשוב של התרבות הארמנים בממלכה ההונגרית.

חיי תרבות

בעיר פועלות שתי להקות פולקלור, "סומשול" של בית התרבות, ולהקת הילדים "קונוניצה". בנוף המיוחד של בקליאן התנהלו בשנות המשטר הקומוניסטי התכנסויות של חוג מחתרתי של סופרים בשם "סקולום". כעת בהמשך לאותו חוג מתכנסות בעיר ישיבות של מועדון סופרים צעירים מרומניה, תחת אותו שם - "סקולום" Saeculum ("המאה" בלטינית)

יהודי בקליאן

לפי מסורת היהודים במקום, הראשונים מבני עמם הובאו לכאן על ידי הטורקים עוד במאה ה16-17 ואלו היו יהודים ספרדים. התיעוד ההיסטורי מעיד על המאה ה-18 כזמן תחילת הקהילה היהודית בבקליאן. ב-1786 - בפנקס קהילת אלבה יוליה - שהייתה המרכז המנהלי והדתי הממונה על חיי היהודים בבקליאן רשומים ביישוב ובסביבתו 46 תושבים משלמי מסים. במחצית הראשונה של המאה ה-19 היו היהודים בני חסותם של הרוזן (גרוף) קארוי בתלן ושל הבישופים הרפורמים של אלבה יוליה. בשנת 1840 הורשתה הקהילה להעסיק רופא משלה. העיסוקים של היהודים היו סחר בעצים, יצור ספירט ומשקאות חריפים, גידול בקר ושיווק פירות. יהודי בקליאן, שהתבססו עם הזמן מבחינה כלכלית, נקנסו על ידי שלטונות האוסטריים על כך שבעת מהפכת 1848-1849 תרמו והלוו כספים לטובת המהפכה ההונגרית. בית העלמין היהודי הישן פעל מהמאה ה-18 ועד שנת 1800 ובית עלמין נוסף הוקם במאה ה-19. בזה האחרון נמצאים קברותיהם של שלשה צדיקים.
בית הכנסת הראשון בבקליאן מתועד בשנת 1805. החינוך וחיי הדת נוהלו זמן ממושך על ידי דיינים ומלמדים. בשנים 1866-1868 הגיע למקום הרב שמואל ארנפלד, בן בתו של "חתם סופר" ובעל ה"חתן סופר". הוא הקים את הישיבה הראשונה שפעלה עד קרוב לשואה. בין 1878-1871 כיהן בבקליאן אחיו של הרב הלל ליכטנשטיין (רבה של קולומיאה), יעקב קופל (קאפל) ליכטנשטיין (1884-1822) ואחריו כיהן במשך כ-40 שנה בנו, הרב יהודה ליכטנשטיין ("חנוך בית יהודה") עד מותו בשנת 1920. בבקליאן התקיים בית דפוס יהודי שהוציא לאור ספרים בעברית, וגם פרסומים ברומנית, גרמנית והונגרית.
בשנת 1850 חיו ביישוב 250 יהודים. מספרם עלה אחרי הגעת כ-300 יהודים ממקומות אחרים, בעיקר מחבל מרמורש ועלה בעשורים הראשונים של המאה ה-20 ל-692 בשנות ה-20 של המאה ה-20 ו-678 בשנות ה-30. היהודים תרמו להתפחות הכלכלית של העיירה - פתחו מפעלים - למוצרי עץ, בית אריגה, בתי חרושת לתריסי חנויות, עסקו גם במקצועות חופשיים, בהוראה ובתפקידים פקידותיים. יהודים ניהלו גם את טחנות הקמח של הרוזנים לבית בתלן. בשנת 1920 הוקם הסניף הציוני המקומי. קמו גם תנועות נוער ציונית ("אביבה- באריסיה") ושל צעירי אגודת ישראל.
אחת הדמויות הבולטות מבני קהילת בקליאן היה הפעיל הציוני, העיתונאי והפסיכולוג בלה סקלי (סֵקֶיי) (1955-1892) שהיגר ב-1939 לארגנטינה שם הצטיין כאחד מחלוצי האסכולה הפסיכואנליטית המקומית.

השואה

בעקבות תכתיב וינה מ-30 באוגוסט 1940 הכוחות ההונגרים נכנסו גם לבקליאן וב-2 באוקטובר 1940 לפי החלטת הפרלמנט בבודפשט היישוב סופח רשמית מחדש יחד עם כל טרנסילבניה הצפונית להונגריה, תחת המשטר הימני האנטישמי של האדמירל הורטי. בהתחלה הונהגו גזירות כלכליות נגד היהודים שגרמו לנישולן של משפחות רבות. אחרי כניסת הונגריה למלחמה נגד ברית המועצות (27 ביוני 1941) יהודים רבים נשלחו לפלוגות לעבודה כפויה. כמה משפחות שנחשבו "ללא אזרחות מוכחת" נשלחו למוות בקמנץ פודולסק באוקראינה. 44 גברים גויסו לפלוגות עבודה כפייה בחזית באוקראינה ושם רובם מצאו את מותם עקב התעללויות או במשימות שהיו מיועדות להמיתם (כמו טיהור שדות מוקשים).
בשנת 1941 ירד מספר היהודים הרשומים לחצי - 369, אחר כך 175. בעקבות כיבוש הונגריה על ידי הצבא הגרמני ועלייתה לשלטון של ממשלה פרו-נאצית מובהקת, ב-26 באפריל 1944 שטח צפון טרנסילבניה המסופח להונגריה הוכרז "שטח צבאי מבצעי" לצורך יישום התוכניות הנאציות להשמדת היהודים. חלק מבעלי התפקידים הבכירים במחוז הוחלפו על ידי הממשלה החדשה. בהם הרוזן בלה בתלן שהתפטר מיוזמתו ממשרת הפרפקט של המחוז. הרישום המדויק של היהודים נעשה בעזרת תרגיל הטעיה - בתירוץ שעליהם להחליף את תלושי המזון. בהתחלה בבקליאן עצמו רוכזו יהודים מהכפרים באזור, אחר כך בחודש מאי 1944 הועברו 822 יהודים מבקליאן לגטו דז' שאורגן ביער "בונגור" בסביבה. בתאריכים 28 במאי 1944 ו-6 - 8 ביוני 1944 יהודי בקליאן הובלו לאושוויץ שם הומתו רובם בתאי הגאזים. עם קרבנות השואה נמנה גם הרב האחרון של בקליאן, אב"ד שלמה זלמן ליכטנשטיין (1880-1944).
באוקטובר 1944 הכוחות הנאצים וכוחות משטר סאלשי ההונגרי גורשו מהאזור על ידי הצבא הסובייטי בברית עם הצבא הרומני. ניצלו רק 41 מבני הקהילה בבקליאן. רובם עלו לישראל, כמה מהם היגרו לארצות הברית ולארצות אחרות. ב-1956 מנו יהודי בקליאן 93 נפשות. בשנת 1966 עוד חיו במקום ששה יהודים. הלוויה היהודית האחרונה בבית העלמין הישן התקיימה בשנת 1950 וההלוויה האחרונה בבית העלמין ה"חדש" התקיימה בשנת 1973. מאז 2010 אין יהודים בעיירה.