google/wiki40b huggingface dataset:
המופע של עלי ג'י

עלילה

במהלך הסדרה נהג ברון כהן לראיין אנשי מקצוע כאשר הוא מתחזה לאחד מהדמויות הקבועות - עלי ג'י (ראפר בריטי), בוראט (תייר אנטישמי מקזחסטן) וברונו (מעצב אופנה הומוסקסואל אוסטרי) - ושואל את המרואיינים שאלות מביכות במטרה להוציא מהם תגובות לא צפויות. הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה בתחילת שנות ה-2000 אחרי סיומה הסדרה תפסה הרבה הצלחה בארצות הברית ואחרי שנתיים שודרה הגרסה האמריקאית גם עם סשה ברון כהן בערוץ הכבלים HBO. בישראל היא שודרה בעבר בערוץ "yes Y".

עלי ג'י

עלי ג'י הוא הדמות הראשית בתוכנית. המבטא שלו והאופן בו הוא מתבטא מורכב מסטריאוטיפיים שונים ביניהם מבטא אפריקני-קריבי בריטי מוגזם עם מעט השפעות אמריקאיות אורבניות. הוא נוהג בכל פרק לראיין אורחים אשר לא חושדים כי מדובר בדמות בדיונית. בגרסה האמריקאית של התוכנית הוא נוהג לומר למרואייניו כי הוא מראיין בריטי של תוכנית אירוח וכי הוא מעוניין לדון עימם על תקשורת ופוליטיקה. בעקבות הצלחת הסדרה דמותו של עלי ג'י כיכבה בהמשך בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "עלי ג'י - הסרט" (2002).

בוראט סאגדייב

בוראט סאגדייב היא דמות אשר מופיעה גם כן לעיתים קרובות בתוכנית. בוראט הגיע מקזחסטן ומטייל ברחבי בריטניה וארצות הברית ומראיין אנשים שונים ומשתתף בפעילויות שלהם. בוראט לעיתים קרובות גורם לאורחים שלו להרגיש לא בנוח על ידי כך שהוא מציג בפניהם את ה"מנהגים" הקזחים, או על ידי כך שהוא מביע את דעותיו (שנאת נשים ואנטישמיות או הערות פוגעניות אחרות).
בעקבות הצלחת הסדרה דמותו של בוראט כיכבה בהמשך בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "בוראט: רוצה לומד תרבות אמריקה בשביל נהדרת קזחסטן" (2006).

ברונו

ברונו הוא הומוסקסואל אוסטרי. ברונו לעיתים קרובות גורם לאורחים שלו להרגיש לא בנוח על ידי כך שהוא מנפנף בפניהם בהומוסקסואליות המוחצנת שלו. בדומה לשתי הדמויות הנוספות אותם ברון כהן מגלם בסדרה, גם ברונו זכה לסרט משלו בשנת 2009.
שיכון ההסתדרות (בני ברק)

שיכון ההסתדרות הוא שכונה בעיר בני ברק, שהוקמה על ידי הסתדרות העובדים והשתכנו בה חברי ההסתדרות. בשכונה נמצא בית החולים מעייני הישועה.

מיקום ותיחום גאוגרפי

השכונה המשתרעת בין הרחובות הרב פוברסקי, שנקרא בעבר משה שרת – מצפון, ו'השיריונאים' – מדרום. בשיפוליה המערביים היא מגיעה לרחוב הרב כהנמן, שבעבר נקרא רחוב השומר, ובשיפוליה המזרחיים נמצא בית החולים מעייני הישועה.

היסטוריה

הקמת השכונה תוכננה כבר ב-1944 אך בנייתה התעכבה עד לאחר מלחמת העצמאות. השכונה הוקמה בשנות החמישים של המאה העשרים על ידי הסתדרות העובדים והשתכנו בה חברי ההסתדרות. רוב תושביה היו חילונים, ומיעוטם דתיים-ציונים. אולם לקראת סוף שנות ה-60 התקשתה חברת שיכון עובדים למכור את הדירות בשכונה ולבסוף מכרה אותן למשרד השיכון שמסרה אותם לעולים חדשים דתיים. לאור זאת, מכרה שיכון עובדים את יתרת הקרקע של השכונה, 30 דונם, לחברת שיכון של אגודת ישראל. בתהליך הדרגתי שהתפתח ברובו בשנות השבעים השכונה התחרדה. חלק מהפגנות השבת הסוערות של אותה התקופה התקיים בצמת הרחובות משה שרת והשומר, שם היה ממוקם אחד ממחסומי השבת.

מבנה השכונה

השכונה בנויה בצורת "בלוקים", כאשר כל בלוק עשוי בצורת האות "ר", ובצמוד לבלוק הבא אחריו נוצרת צורת האות "ח". בחצרות בין הבתים שבתוכה היה בעבר מדשאות גדולות, בעשורים האחרונים הדשא לא טופח והמדשאות הפכו למגרשי עפר.

השכונה כיום

כיום השכונה חרדית כולה. למבנים המקוריים נוספו תוספות בנייה רבות, המשוות לה אופי בלתי-מתוכנן ועני. אף על פי שרחוב הרב פוברסקי משמש כלי רכב רבים המגיעים לבית החולים, השכונה נותרה שקטה למדי.
ניהיליזם

נִיהִילִיזְם היא תפיסה פילוסופית השוללת את כל הערכים והמוסדות המסורתיים ומאמצת צורת חשיבה הדוחה אמונה ושוללת את הצורך בה כדי להגיע למימוש או לגאולה. 
ניהיליסטים שוללים ערכים ואמונה מאחר שאלה (לפי השקפתם) נטולי מהות אובייקטיבית. על פי הניהיליזם אמונה מהווה סכנה ליחיד ולחברה מאחר שהיא מחייבת את ביטול ההיגיון ואת השבתת הניתוח הביקורתי. לפי ציטוט ידוע של ניטשה בנושא זה, האמונה היא חוסר רצון לדעת.
ניהיליזם פוסל גם את האמונה בכוונה או מטרה סופיים. מרבית האמונות והתנועות הפילוסופיות נגועות, על פי הניהיליזם, בטלאולוגיה. כלומר, באמונה בגורל או ייעוד היסטוריים. הטלאולוגיה מנוצלת על ידי רודנים וחולמים אוטופיים כאחד מאמצעי כפייה, וכך מוליכים שולל את האנושות. אלא שעל פי הניהיליסטים אין היום, ומעולם לא היו מטרה או כיוון יחידים ליקום. ההשתחררות מן הטלאולוגיה מעצימה את האדם, ומשחררת אותו לחקור את האמת.
נהוג לחלק את הניהיליסטים לשלוש קבוצות לפחות: הניהיליזם החברתי, הניהיליזם הפוליטי והניהיליזם האתי.
ניהיליזם חברתי או קיומי (אקזיסטנציאליסטי) מתבטא בתפישה אובייקטיבית וספקנית. בספרות אקזיסטנציאליסטית לעיתים ניתן להבחין בצורך, העולה מן הכתוב, לניתוק מהחברה ולפאסיביות. אך כשכזו היא, אפשר לראות שלבדידות יש תכלית כלשהי. "האדם המורד" של קאמי מבשר באופן ברור, שעל האדם לחיות למרות האבסורד המתאפיין מתנאי חייו - אל לו לחיות כמתבודד, אלא להשתמש בבדידות כדי לגבש את התודעה הניהיליסטית שלא מכירה בשום ודאות אנושית. "האדם המורד" נאבק בכבליו (על ידי הניהיליזם) ראשית כמעין עבד בתוך ארמון של הערכים, ושנית נגד תנאי חייו הכופים כל יצור חי להיכנס לאותו "ארמון" (במילותיו של קאמי התהליך השני מכונה "המהפכה המטאפיזית"). ניטשה, למרות הטפותיו לבדידות, ראה במספר אנשים לא בודדים (כמו נפוליאון) דגם של העל-אדם. הפרשנות לכך היא, שהבדידות "הניטשיאנית" היא פחות הסתגרות לשמה בתוך קירות, ויותר עצמאיות ובידוד נפשי, כתוצאה של ניהיליזם ממושך.
הניהיליזם הפוליטי הוא אקטיבי ומהפכן. הנוקטים בגישה זאת טוענים כי המצב התדרדר כל כך שיש לשאוף להרס לשמו. טורגנייב למשל, מזוהה עם הזרם של הניהיליזם הפוליטי.
הניהיליזם האתי או ניהיליזם מוסרי, הוא השקפה הגורסת שאין דבר לא מוסרי, כלומר שאין למוסר משמעות. זאת בניגוד לספקנות אתית/מוסרית, השקפה שמייצגת מגוון סוגים שונים של ספקות לגבי אתיקה (האם כדאי בכלל להיות מוסרי, האם יש "ידע מוסרי", וכו'ׂׂ), למעט הספק המבטא הניהיליזם האתי.

מקור המונח

מקור המונח 'ניהיליזם' הוא מלטינית: nihil – אין, אפס. המושג "ניהיליסט" זכה לפופולריות בעקבות ספרו של איוון טורגנייב "אבות ובנים" (1861). הסופר כינה כך את גיבורו של הספר, יבגני בזארוב, סטודנט צעיר לרפואה שבז לחברה הרוסית הישנה ולערכיה. דמותו של בזארוב סימלה את הלך הרוח החדש והמהפכני שהתגבש בקרב הדור הצעיר דאז. הניהיליזם התפשט בקרב הדור הצעיר והמשכילים ברוסיה במחצית השנייה של המאה ה-19.
הניהיליסטים ברוסיה שאפו לקדמה, שלא תושג לטענתם בלא הרס המוסדות הקיימים. יתרה מכך, הם שאפו להרוס את כל סדר העולם הישן, ושללו את המוסר המקובל ואת הסמכויות השונות. בין הערכים שהם שללו היו: אמת, יופי ואהבה, ולכן גם הם התאפיינו באמירות בוטות ובחוסר רגישות קיצוני.
מאוחר יותר הכינוי "ניהיליסט" הושאל לאדם השולל ערכים מכל וכל.
עיטור ההצטיינות של צבא העם הלאומי

עיצוב

העיטור עוצב על ידי האמן הברלינאי פאול גאנש, צורת העיטור היא עגולה והוא צבועה מברונזה (לדרגת הברונזה), כסוף (לדרגת הכסף) או מצופה זהב (לדרגת הזהב). 
על החזית של העיטור יש מלח, איש אוויר וחייל רגלים המייצגים את שלושת ענפי הצבא ומתחתהם כתוב DDR (ראשי התבות בגרמנית של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית) משני צידי הכיתוב יש עלי אלון (סמל גרמני מסורתי) עם בלוטים. המילים "FÜR HERVORRAGENDE VERDIENSTE" (בשביל הצטיינות יוצאת מן הכלל) חרותים על הצד העליון של העיטור ועל הצד התחתון חרותים המילים "NATIONALE VOLKSARMEE" (צבא העם הלאומי).
בצד האחורי של העיטור יש את סמלה של גרמניה המזרחית מוקף בכיתוב "FÜR DEN SCHUTZ DER ARBEITER- UND-BAUERN- MACHT" (למען הגנת כוחם של הפועלים והחקלאים) עם שני ענפי דפנה.
העיטור תלוי על סרט, בדרגת הברונזה הסרט הוא אדום עם פסים שחורים וצהובים בשלוי הסרט, בדרגת הכסף הסרט הוא אדום עם פס לבן באמצע ופסים שחורים וצהובים בשולי הסרט, בדרגת הזהב הסרט הוא אדום עם פס צהוב באמצע ופסים שחורים וצהובים בשלוי הסרט, על הצד האחורי של סרט מוצמדת סיכה המשמשת לענידת העיטור.
שנות ה-40 של המאה ה-4

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ברכה (נימוס)

ברכה היא פעולה של תקשורת אשר בה בני אדם, מתוך כוונה, מביאים לידיעת הזולת את נוכחותם, מפגינים תשומת לב או מציינים סוג של מערכת יחסים או סטאטוס חברתי בין פרטים או בין קבוצות של אנשים שבאים לידי מגע זה עם זה. ברכה יכולה להיות גם איחול בעת פרידה. בעוד מנהגי הברכה הם תלויים מאוד במצב ובתרבות ועשויים להיות שונים אף בקרב אותה התרבות בהתאם לסטאטוס החברתי או למערכת היחסים, הרי שהם קיימים בכל תרבויות האדם הידועות. ניתן להביע ברכות הן באמצעות מחווה פיזית והן באמצעות דיבור, ולעיתים קרובות הן משלבות בין השניים.

מחוות ברכה

ברכה עשויה לכלול ביטוי רשמי, נשיקה פשוטה, לחיצת יד או חיבוק. אופן קיום הברכה נקבע על פי כללי התנהגות חברתיים וכמו כן, על פי מערכת היחסים של האנשים. מעבר לברכה רשמית, שעשויה לכלול הכרה ורבלית, ולעיתים לחיצת יד – הבעות פנים, מחוות, שפת גוף וקשר עין עשויים גם הם לסמן איזו ברכה מצופה. מחוות הן הסימן הברור ביותר. למשל, על ידי כך שמברכים בן אדם עם זרועות פתוחות, ניתן להבין בדרך כלל שישנה ציפייה לחיבוק. לעומת זאת, ניתן לפרש זרועות חבוקות כסימן לעוינות. הבעות פנים, שפת גוף וקשר עין משקפים רגשות ואת רמת העניין. פנים קודרות, גרירת רגליים ומבט מושפל משדרים חוסר עניין, בעוד שחיוך וגישה עליזה היא סימן לקבלת הזולת.
בכל התרבויות אנשים מברכים זה את זה כאות להערכה, חיבה, חברות והערצה. בעוד לחיצות ידיים, חיבוקים, קידות, הנהונים וחיכוכי אף הם כולם ברכות מקובלות, הרי שהברכה הנפוצה ביותר היא נשיקה או נשיקות על הלחי. נשיקה על הלחי נפוצה ביותר באירופה ובאמריקה הלטינית והפכה לברכה הסטנדרטית בדרום אירופה.
שלמה רוזנפלד

הרב שלמה רוזנפלד הוא ראש ישיבת שדמות נריה ורב אזורי של המועצה האזורית עמק המעיינות, מראשי איגוד ישיבות ההסדר בישראל.

ביוגרפיה

נולד בגבעתיים. בצעירותו למד בישיבת כפר הרא"ה אצל הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן לאחר הישיבה התיכונית למד בישיבת הר עציון אצל הרב יהודה עמיטל והרב אהרון ליכטנשטיין, ושרת בצה"ל במסגרת ההסדר בחטיבת הצנחנים כחייל וכמ"כ.
בשנת ה'תשנ"ד ייסד הרב משה צבי נריה יחד עם הרב רוזנפלד את ישיבת שדמות נריה ביישוב שדמות מחולה, ומאז הוא מכהן בראשה. הרב רוזנפלד מכהן כרבה האזורי של המועצה האזורית עמק המעיינות. בעבר שימש כרב היישוב שדמות מחולה.
הרב רוזנפלד הוא מראשי הנהלת איגוד ישיבות ההסדר, ובעבר כיהן כיו"ר האיגוד. חבר בבית המדרש הישיבתי.
פרסם מאמרים רבים בכתבי העת התורניים "תחומין", "צוהר", "אסיף", "אמונת עתיך", "ממעין מחולה" ועוד.
מסוק משולב

מסוק משולב או מסוק כנף משולבת הוא מסוק המשלב רכיבים האופייניים למטוסים המיועדים לשיפור הביצועים של תכונות הבסיס של המסוק על ידי הוספת דחף או עילוי או שניהם יחד.

מאפיינים

במהלך שיוט להבי המסוק מייצרים דחף ועילוי, איך שהמהירות עולה הלהב הנסוג (הלהב הנע עם כיוון זרימת האוויר במהלך סיבובו) מקטין את העילוי, עד שהלהב הנסוג מזדקר. מהירות בה הלהב הנסוג מזדקר תלויה בעומס הדיסקה (דומה לערך לעומס כנף) המושפע כאמור מהדחף והעילוי הנדרש מהדיסקה ומהווה מגבלה למהירות המרבי ולמהירויות השיוט של כלי הטיס.
שתי השיטות לשיפור נתון הזדקרות להב נסוג הן הגברת עילוי על ידי הוספת כנפיים או הגברת דחף על ידי מדחף או דחף סילון. ניתן גם להוסיף את שני הפתרונות (הגברת דחף ועילוי) יחד. עם זאת, לכל פתרון יש את היתרונות והחסרונות האופייניים להם. הוספת כנפיים תקטין את העילוי הדרוש בשיוט. עם זאת הן מהוות תוספת למשקל הריק של המסוק, הן לא שימושיות במהירות איטית, ומוסיפות לשטח הפנים של המסוק החשוף לזרימת האוויר מהרוטור, מה שמקטין את יעילות הרוטור ועל כן משפיע על ביצועי הריחוף. הוספת דחף תאפשר רוטור לשמש ליצירת עליוי בלבד, אבל כמו הכנפיים זה לא שימושי במהלך ריחוף ומוסיף למשקל הריק של הכלי. מפני שלרוב הוספת דחף מבוצעת על ידי מדחף, הוא צריך להיות מותקן מחוץ לזרימת האוויר של הרוטור, לרוב בזנב, מה שדורש מבנה זנב ארוך הכולל משטחי ייצוב, המוסיפים עוד משקל ומשנים את מיקום מרכז המסה של המסוק. כל זה משפיע לרעה על ביצועי הריחוף.
כאמור, הפשרות הללו לא היו כדאיות מספיק עד לאחרונה אך זה משתנה עם השתפרות הטכנולוגיה. הפתרון המועדף למסוקים משולבים הוא שילוב מדחף ורוטור קואקסיאלי. כאשר הרוטור הקואקסיאלי מצטיין בעומס דיסקה נמוך וסימטריה של העילוי יחסית למסוקים טהורים במהירות גבוהה.
שלומית שוסטר

קורות חייה

שוסטר נולדה במושבה ההולנדית סורינאם ובשנת 1976 עלתה לישראל והחלה ללמוד פילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1987 בעקבות קריאת מאמר בעיתון ניגשה להכשרה בנושא הייעוץ הפילוסופי אצל הפילוסוף ההולנדי אד הוכנדייק, מראשוני היועצים הפילוסופיים המודרניים.
בשנת 1989 פתחה בירושלים את המרכז לייעוץ פילוסופי (הראשון בישראל). המרכז נקרא "מרכז סופון", מהמילה היוונית "סופיה" שפירושה חוכמה. לפי הסברה של שוסטר, המילה "סופון" היא גם סופיה וגם צורה של פילוסופיה פרקטית, חוכמה שימושית.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1990, פתחה את "הקו הפילוסופי" המגיש עזרה טלפונית ובמשך שנים סייעה טלפונית לאנשים במצוקה ללא תשלום. קו זה היה קו העזרה הראשון בעולם המבוסס על עזרה פילוסופית.
בשנת 1996 הקימה את האגודה הישראלית לייעוץ פילוסופי וניהלה את האגודה.
בשנת 2000 הוענק לה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך לרצונה העז לסייע לאנשים, עבודת הדוקטורט שלה, בהנחיית מרסל דיבואה ומוריס ס. פרידמן, עסקה בתולדות חייהם של פילוסופיים מרכזיים ובשאלה כיצד ניתן להיעזר בקורות חייהם כדי לסייע לאנשים בעלי מצוקות ושאלות קיומיות.
שוסטר הייתה חברה מן המניין גם באגודות בינלאומיות לייעוץ פילוסופי. היא הוזמנה להעביר הרצאות והחליפה דעות עם עמיתיה בכל העולם. היא התנגדה חריפות לרעיון הענקת 'רישיון' ליועצים פילוסופיים והפיכת הייעוץ הפילוסופי לממוסד ומוכר על ידי הרשויות. לטענתה, בכך לא מאפשרים לבני אדם לחשוב באופן חופשי ופוגעים בערך היסוד של הפילוסופיה שהינו המחשבה החופשית
עד קרוב למותה, הייתה חברת מועצת המערכת של כתבי העת: כתב העת לפסיכולוגיה רדיקלית. כתב העת הבינלאומי לפילוסופיה פרקטית וכתב העת לאמנויות התרפיה בקוריאני.
שוסטר נפטרה בירושלים ב-15 בפברואר 2016 לאחר מאבק במחלה קשה.
רוי דיסני

קורות חיים

רוי נולד לאליאס דיסני ולפלורה קאל דיסני, בשיקגו שבמדינת אילינוי שבארצות הברית.
באפריל 1925 נשא רוי לאישה את אדנה, ונולד להם בן אחד - רוי אדוארד דיסני, ב-10 בינואר 1930.
רוי עבד עם אחיו וסייע לו להקים את חברת וולט דיסני. בעוד שוולט עסק בצד היצירתי של החברה, עסק רוי בצד העסקי. 
לאחר מותו של וולט בשנת 1966 שינה רוי את תוכניתו לפרוש מן החברה, והחליט להמשיך את חלומו של אחיו להקמת דיסניוורלד - רוי שינה את שם הפרויקט, אשר נקרא רשמית "וולט דיסני וורלד" - על שמו של אחיו. 
לאחר פתיחת אתר הנופש באוקטובר 1971, פרש רוי מן החברה. רוי נפטר זמן קצר לאחר מכן משבץ מוחי, בהיותו בן 78. רוי נקבר בפורסט לון ממוריאל פארק, בקליפורניה, בסמוך לאחיו.
פסלו של רוי, שלצידו מיני מאוס מוצב בכיכר העיר ברחוב הראשי של פארק ממלכת הקסם. פסל זה מזכיר את פסלו של וולט דיסני לצד מיקי מאוס הניצב בדיסנילנד שבקליפורניה. בנוסף, העתק פסלו של רוי ניצב לצד הנהלת חברת וולט דיסני בברבנק שבקליפורניה.
סרגיי צ'וכראי

ביוגרפיה

סרגיי צ'וכראי נולד בבלוגורסק שבמחוז אמור. לאחר מספר שנים המשפחה עברה להתגורר לעיירה נובאיה קחובקה בדרום אוקראינה. בעיירה זו סרגיי סיים את בית הספר והתאמן במועדון חתירה המקומי. לאחר סיום בית הספר הוא למד בבית הספר להנדסאים בעירו וסיים אותו בשנת 1974 תוך קבלת הסמכה כחשמלאי. לאחר גיוס לתבא הסובייטי הוא החל להתאמן במועדון של צי הים השחור.
בשנת 1974 סרגיי צ'וכראי לראשונה זכה באליפות ברית המועצות, נכלל בנבחרת ארצו וזכה במדליית כסף באליפות העולם (חתירת שליחים ל-500 מ'). בשנת 1976 הוא נסע לראשונה למשחקים האולימפיים וזכה במדליית זהב בתחרות רביעיות. בשנת 1979 שותפו בתחרויות זוגות חלה והיה צורך למצוא מחליף. סרגיי צ'וכראי החל להתאמן עם ולדימיר פרפנוביץ' ובאולימפיאדת מוסקבה הם זכו ב-2 מדליות זהב.
סרגיי צ'וכראי המשיך להתחרות עד לשנת 1983 בתחרויות זוגות ורביעיות. החל מאותה שנה הוא עבר לעסוק באימון. כמאמן צ'וכראי הגיעה לאולימפיאדות סאול וברצלונה. ספורטאים שהוא אימן זכו במספר מדליות באולימפיאדות ואליפויות העולם.
לאחר התפרקות ברית המועצות סרגיי צ'וכראי אימן נבחרת קיאקים של אוקראינה.

הופעות האולימפיאדות

במונטריאול 1976 סרגיי צ'וכראי הגיע כחלק של רביעיית החותרים הסובייטים. בתחרות הם הצליחו להקדים את הרביעייה בספרדית ב-20 מילישניות וזכו במקום הראשון.
למוסקבה 1980 סרגיי צוכראי הוצב בתחרויות זוגות עם שותפו ולדימיר פרפנוביץ'. הם השתתפו בתחרויות ל-500 מ' ול-1000 מ' וזכו במקום הראשון.
מת'יו בלאמי

ביוגרפיה

בלאמי נולד בקיימברידג' ועבר בגיל צעיר עם משפחתו לדבון. אביו, ג'ורג' , היה חבר בלהקת הרוק הבריטית הטורנדוז . אמו של בלאמי, מרילין, נולדה בבלפסט ועברה לאנגליה ב-1970, שם פגשה את ג'ורג' ובה נולדו מתיו ואחיו הגדול, פול. 
בגיל 6, החל לנגן בפסנתר ובגיל 14, בגיטרה. בתקופה זו פגש את דומיניק האוורד, לימים חברו ללהקה. השניים היו חברים במספר להקות רוק בתקופת התיכון עד שפגשו את כריס וולסטנהולם, והקימו את מיוז.

השפעות פוליטיות ומוזיקליות

רבים משירי הלהקה מאופיינים בהשקפות מהפכניות, בתאוריות קשר, תאולוגיה, מדע, עתידנות, מחשבים, והעל טבעי.
בין השפעותיו המוזיקליות של בלאמי ניתן למצוא את רייג' אגיינסט דה מאשין, גו גו דולס ורדיוהד.

הישגים

בלאמי ניכר בקול טנור והוא נחשב לגיטריסט מוערך. בשנת 2004 בחרו בו קוראי מגזין Total Guitar במקום ה-29 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים".
הריף של בלאמי מהשיר Plug in Baby דורג במקום ה-13 ברשימת "100 הריפים הטובים ביותר" של מגזין Total Guitar.
מגזין NME בחר בו במקום ה-14 ברשימת גיבורי הרוק של כל הזמנים, בכך עקף בלאמי את ג'ון לנון ובוב דילן.
בספטמבר 2007 הוכרז כגיבור הגיטרה במגזין Q.
ב-2008, קיבל יחד עם שאר חברי הלהקה מאוניברסיטת פלימות' תואר דוקטורט של כבוד באמנות, על תרומתו למוזיקה.
בינואר 2010, הוכתר גיטריסט העשור על ידי מגזין Total Guitar והוכרז כ"ג'ימי הנדריקס של דורו".
בלאמי מופיע בספר השיאים של גינס 2010 כמי ששבר הכי הרבה גיטרות בסיבוב הופעות אחד - 140 גיטרות.
בלאמי כתב את השיר Soaked שמופיע באלבומו הראשון של אדם למברט. השיר נכתב במקור לאלבום של מיוז, Black Holes and Revelations.
בלאמי מופיע כדמות שניתן לשחק בה במשחק גיטר הירו 5 ובנוסף מופיע שירה של הלהקה, Plug in Baby.

ציוד מוזיקלי

בלאמי משתמש בגיטרות הנבנות במיוחד בשבילו על ידי יו מנסון באקסטר, דבון. בלאמי העלה את הבסיס לגיטרה ומנסון עזר לו ליישם זאת.

חייו האישיים

בשנים 2000–2009 היה מאורס לפסיכולוגית האיטלקייה גאיה פולוני. באפריל 2010 החל לצאת בלאמי עם השחקנית האמריקאית-יהודייה קייט הדסון. ב-2011 הם התארסו. כשנה מאוחר יותר, נולד בנם, בינגהם. השניים נפרדו בדצמבר 2014.
שארל הרביעי, דוכס אלנסון

ביוגרפיה

שארל נולד ב-2 בספטמבר 1489 באלנסון, לרנה, דוכס אלנסון ולמרגריט מלורן, בתם של פרי השני, רוזן וודמון ויולנד, דוכסית אנז'ו. בשנת 1492 מת אביו, ושארל קיבל את התארים דוכס אלנסון, רוזן פרש, ארמניאק, פזנסאק, רודז, פזנסגו, איל'ס ז'ורדן, ופרדיאק.
בשנת 1509 התחתן שארל עם מרגריט מאנגולם, אחותו של פרנסואה, דוכס ולואה, אשר בשנת 1515 הפך למלך צרפת, אולם לא היו להם ילדים. לאחר שגיסו עלה לשלטון מונה שארל כמושל נורמנדי, ותחת פיקודו של גיסו הוא לחם בקרב מריניאנו, ובשנת 1521 בשמפאן בבלימת צבאות האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1525 הוא לחם יחד עם פרנסואה המסע לאיטליה, ולאחר התבוסה בקרב פאביה נסוג עם שרידי הצבא לצרפת. שארל נתפס כשעיר לעזאזל על התבוסה, וב-11 באפריל אותה שנה הוא מת בליון.
לאחר מותו הייתה אמורה אחותו פרנסואז ד'אלנסון לרשת את נחלותיו, אולם פרנסואה הראשון, מלך צרפת הרשה לאחותו, מרגריט מאנגולם, אלמנתו של שארל, לשמור עליהם, אף שלא היו להם ילדים.
דיקסי צ'יקס

ההתחלה

הלהקה הוקמה בדאלאס שבטקסס, בשנת 1989 על ידי האחיות אמילי ומרטי. בלהקה היו אז חברות גם לורה לינץ' ורובין לין מייסי. סגנונה המוזיקלי של הלהקה נטה אז להיות בלוגראס. ב- 1990 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלהן, הנקרא "Thank Heavens for Dale Evans", אשר יצא בחברת תקליטים עצמאית. הדרך להצלחה הייתה ארוכה והלהקה צברה פופולריות ואהדה רק במחצית השנייה של שנות התשעים. ב- 1992 פרשה מן הלהקה לין מייסי. בשנת 1995 לפני החתמת הבנות על אלבום אוניברסלי הציבה חברת התקליטים אולטימטום לבנות, להחליף את הסולנית. לינץ' הוחלפה בשנית על ידי נטלי מיינס, בתו של המפיק והמוזיקאי לויד מיינס. מיינס, הצעירה מבין הבנות, הייתה לסולנית הלהקה ובהמשך למנהיגת הלהקה.

מעורבות חברתית

נקודת המפנה בהצלחה הרבה לה זכתה הלהקה היה ב- 10 במרץ 2003, מספר שבועות טרם כניסת צבא ארצות הברית לשטח עיראק (מלחמת עיראק), אז קיימה ה"דיקסי צ'יקס" הופעה בלונדון, שבמהלכה נטלי מיינס פנתה לקהל ואמרה: "We do not want this war, this violence, and we’re ashamed that the President of the United States is from Texas" ("אנו לא רוצות את המלחמה הזאת, את האלימות הזאת, ואנחנו מתביישות שנשיא ארצות הברית הוא מטקסס"). ההתבטאות הזאת זכתה לרעש תקשורתי רב והפכה את ה"דיקסי צ'יקס" ללהקה מוחרמת, לאחר שמאזיני הקאנטרי השמרניים לא אהבו את ההתבטאות הלא-פטריוטית הזאת. תחנות הרדיו סירבו להשמיע את שירי הלהקה, הבנות קיבלו איומים על חייהן ומכירות האלבומים של הלהקה צנחו. כמו כן נאלצו "דיקסי צ'יקס" לבטל מחצית מההופעות אותן תכננו. בעקבות פרשה זו, נעשה הסרט הדוקומנטרי "דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר".

הקאמבק

במאי 2006 הגיע הקאמבק של ה"דיקסי צ'יקס", כשהבנות הוציאו את אלבומן השביעי, "Taking the Long Way", שהיה אלבום האולפן הראשון של הלהקה מאז ההתבטאות השנויה במחלוקת של מיינס. הקו המוזיקלי של האלבום, אותו הפיק ריק רובין, היה יותר רוקיסטי ופחות קאנטרי, במובן הקלאסי. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקני חודש לאחר יציאתו, וזכה בפרס הגראמי כאלבום הטוב ביותר, בפברואר 2007, יחד עם עוד ארבע זכיות על השיר "Not Ready to Make Nice", אשר בעקבותיו הגיע למקום הרביעי במצעד בילבורד האמריקני.
ג'ורג' פוט מור

ג'ורג פוט מור (George Foot Moore, ‏15 באוקטובר 1851 - 16 במאי 1931) היה כומר, מזרחן, חוקר מדעי הדתות, היהדות והתנ"ך. נחשב בין גדולי החוקרים הנוצריים של המקורות העבריים בתקופתו. 
נולד בווסטצ'סטר, פנסילבניה, בארצות הברית למשפחה פסביטריאנית. למד באוניברסיטת ייל והיה חבר באחוות הגולגולת והעצמות. לאחר מכן למד בסמינר התאולוגי של אנלון והוסמך ככומר ודוקטור לתאולוגיה. שימש ככומר הקהילה הפסביטריאנית שבפוטנאם, זיינסויל אשר במדינת אוהיו. מאוחר יותר לימד שפה וספרות עברית בסמינר התאולוגי של אנדובר במסצ'וסטס. בתקופה זו כתב את הביאור לספר שופטים בסדרת International Critical Commentary, שיצא לאור בשנת 1895. היה נשיא הסמינר בין השנים 1899 ו-1901. ב-1902 התמנה כפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת הרווארד וב-1904 היה לפרופסור להיסטוריה של הדת באוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1913-1911 כיהן כנשיא החברה המזרחנית האמריקאית. נפטר בקיימברידג' שבמדינת מסצ'וסטס. עבודתו הידועה ביותר היא "היהדות במאות הראשונות של תקופת הנצרות" (Judaism in the First Centuries of the Christian Era).
ארון סעף

ארון סעף (מכונה גם "תיבת סעף") הוא ארון המשמש כמרכזייה שכונתית, בו מתבצע חיווט של קווי טלפון תחת אזור מוגדר.
יכול להכיל עשרות עד מאות בודדים של משתמשי קצה המחוברים לרוב בכבלי זוגות ולעיתים בסיבים אופטים ונמצאים במרחק של מאות מטרים בודדים ממנו.
ארון סעף יוצר ערוצי תקשורת בין משתמשי הקצה למרכזיה אזורית או מתג מרוחק ולעיתים מכיל בתוכו רכיב DSLAM.
המתקן שכיח בנוף העירוני וממוקם לרוב לצד המדרכה, תחת קמפוסים וגורדי שחקים ומהווה מנהול לצורך תחזוקה.

בתרבות

בשל פגיעתו בנוף הסביבתי, נפוצה צביעת ארונות הסעף והטמעתם בנוף ובצמחיה העירונית.
פאייה

פאייה היא מנת אורז, במקור מחבל ולנסיה שבספרד, שאוכלים במיוחד בימי ראשון ובחגיגת הפאלס. ישנן גרסאות רבות למנה זו, עם מרכיבים שונים. מקור השם "פאייה" הוא בוולנסית, שם משמעו "מחבת". אולם המנה הפכה כה פופולרית עד שבספרדית המלה "פאייה" הפכה שם נרדף למחבת.
לפאייה בדרך כלל מוסיפים ירקות, בשר ופירות ים. שלושת המרכיבים העיקריים של המנה הם אורז, זעפרן ושמן זית.
במסעדות ספרדיות, אף כי הפאייה רשומה בתפריט, לפעמים ניתן לקבלה רק ביום ראשון, או שדרושה לפחות שעה להכנתה.
אברהם סרוסי

אברהם (רוברטו) סרוסי (1921 – 2010) היה מנהל הקריה למחקר גרעיני.

ביוגרפיה

סרוסי נולד באלכסנדריה שבמצרים ובצעירותו עבר לאורוגוואי, שם גדל והיה יושב ראש הסתדרות הנוער הציוני. בשנת 1951 עלה לישראל והתגייס לחיל המדע. בשנת 1957 החל לעבוד בקריה למחקר גרעיני ויצא להשתלמות ממושכת בצרפת, בסיומה ריכז את הקמת המעבדות בקריה. בשנת 1968 התמנה לסגן מנהל הקריה, ובשנת 1973 התמנה למנהלה השלישי, אחרי יוסף טוליפמן. באותן שנים כבר היה חבר הוועדה לאנרגיה אטומית.
בראש הקריה למחקר גרעיני עמד עד 1986, כאשר בשנות עבודתו האחרונות נענה לדרישות שירותי הביטחון והשאיר את מרדכי ואנונו לעבוד במקום לשם מעקב אחר פעולותיו. בשנת 1985 הסתיימה העסקתו של ואנונו ובתקופת פרישתו מהתפקיד ב-1986 נתגלו בציבור פרטים שחשף ואנונו על אודות הפעילות במקום.
בהיותו בגמלאות ייעץ סרוסי לוועדה לאנרגיה אטומית ויזם את הקמת החממה הטכנולוגית בפארק רותם.
בשנת 1997 היה שותף לרעיון הקמת פארק טכנולוגי בדרום הארץ.
היה נשוי ואב לשלושה.
קיבל על עבודתו את תואר יקיר התעשייה בנגב ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון.
ג'ון וינדהם

קורות חיים

וינדהם נולד בכפר סמוך לברמינגהם, אנגליה. הוא חי באדג'בסטון עד שמלאו לו שמונה, כאשר הוריו, ג'ורג' בניון האריס וגרטרוד פארקס, נפרדו. לו ולאחיו, הסופר ויויאן בניון האריס, לא היה עוד בית קבוע ומסודר לאחר מכן והוא גדל בשורה של פנימיות אנגליות. משך הזמן הרב ביותר השהה במקום אחד היה בפנימיית בידיילס (1918–1921) שאותה עזב בגיל 18. אף על פי כן, אחיו ויויאן אומר, שהיו לו ילדות ונעורים נפלאים.
אחרי שסיים את בית הספר, למד זמן מה חקלאות, שינה את דעתו בנוגע להליכה לאוניברסיטת אוקספורד וניסה כמה דרכים להתפרנס, אבל בעיקר סמך על הקצבה קבועה ממשפחתו. בסופו של דבר פנה לכתיבה בשכר בשנת 1925, אבל לפני שבחר בעיסוק זה, ניסה לשלוח ידו בכמה מקצועות אחרים, כגון משפטים, גרפיקה שימושית ופרסום. במהלך שנות ה-30 כתב סיפורים רבים, בעיקר לכתבי עת אמריקאיים. נוסף למדע בדיוני, כתב גם כמה סיפורי בלשים.
בין השנים 1940 ו-1943 היה וינדהם עובד מדינה בממשלה הבריטית, במדור הצנזורה. הוא התגייס לצבא, שם שירת כמפענח צפנים בחיל האותות המלכותי, בעוד מועד להשתתף בנחיתה בנורמנדי. 
בשנת 1963 נשא לאישה את גרייס וילסון. הם התגוררו במשך כל חייהם המשותפים סמוך לפטרספילד, המפשייר, ממש ליד בית ספרו האחרון בשורה, בידיילס.

סגנון

הרקע לרוב ספריו של וינדהם הוא המעמד הבינוני האנגלי בן-ימינו והם נושאים אופי של אנגליות מיושנת, המצטיירת כיוצאת דופן או נפוחת חשיבות, תלוי בזווית הראיה של הקורא. בריאן אולדיס, גם הוא סופר מדע בדיוני בריטי, הכתיר אחדים מהם בתואר המזלזל "אסונות בית". גישה זו מצד וינדהם הייתה תגובת-נגד למה שתיאר כסגנון של "גנגסטרים גלקטיים באופרת חלל" שאפיין חלק גדול מן המדע הבדיוני עד אז, אבל בסופו של דבר יכולות להיות לה מגבלות משלה. יש הסבורים, כי היחיד בין ספריו החשובים שאיננו מתרחש ברקע זה, The Chrysalids, הוא הטוב ביניהם.