הכחדת קרטיקון-פלאוגן

הכחדת קרטיקון-פלאוגן (נקראה בעבר הכחדת קרטיקון-שלישון ובקיצור "הכחדת K/T") היא אירוע הכחדה המונית אשר התרחש במעבר מהקרטיקון לפלאוגן כ-66 מיליון שנה לפני זמננו. מעבר זה בין התורים נקרא "גבול קרטיקון-פלאוגן", והוא מבדיל גם בין העידנים מזוזואיקון וקנוזואיקון. באירוע זה נכחדו כ-50% מן המינים שחיו על פני כדור הארץ באותה תקופה, בהם הדינוזאורים, ויותר מ-80% מכלל היצורים. הכחדה זו השפיעה באופן לא אחיד על קבוצות בעלי חיים שונות – חלקן נכחדו לחלוטין, אחרות נפגעו קשה, וקבוצות אחרות הושפעו באופן קל בלבד.

מינים שנכחדו


הכחדת קרטיקון-שלישון אינה הגדולה בהכחדות ההמוניות, אך היא הידועה בהן מאחר שהיא האחרונה שבהן וגם כי היא גרמה להיעלמם של הדינוזאורים. מחקר הנשען רק על הכחדת הדינוזאורים מוטעה מיסודו, מאחר שהדינוזאורים – שמאובניהם הראשונים נחשפו רק בתחילת המאה ה-19 – היוו רק חלק קטן מן המינים שנעלמו בהכחדה זו. אירוע הכחדה זה בולט לא רק בשל העובדה שכילה את רוב המינים שחיו בסוף הקרטיקון, אלא בשל הסלקטיביות שחלה במיקום ובמינים שנכחדו באירוע מסתורי זה: מרבית המינים נכחדו באזורים טרופיים, ובאזורים אחרים חלה הכחדה מזערית והדרגתית שהושפעה מתנאי אקלים.
לבד מן הדינוזאורים וזוחלים קדומים אחרים נכחדו במעבר בין הקרטיקון לשלישון אמוניטים, רודיסיטים, מיני חוריריות, יצורים חד-תאיים כפלנקטון ואצות ומינים רבים של צמחי יבשה. מינים אחרים – חלזונות, צדפות ואלמוגים – ספגו פגיעה קשה, אך לא נכחדו.

הגורמים להכחדה

קיומם והיעדרם של מאובנים מתקופות שונות היווה נושא מחקר פופולרי עוד במאה ה-18. בשנת 1796 הגיע הפלאונטולוג ז'ורז' קיווייה למסקנה כי הכחדה היא תהליך טבעי, בעקבות מחקריו על מאובני פילים ויונקים גדולים אחרים. קיווייה הבחין במחזוריות הופעתם והיעלמם של מינים מרצף המאובנים, והאמין כי מחזוריות זו נובעת מאירועים חד-פעמיים, אלימים ומהירים בקנה מידה עולמי. תוצאה של אמונה זו הביאה אותו לפתח את השקפת הקטסטרופיזם.
לקטסטרופיזם של קיווייה קמה בתחילת המאה ה-19 התנגדות בדמות הלאמארקיזם – תורתו של ז'אן-בטיסט דה לאמארק, אשר גרס כי שינויים בסביבה גורמים לשינוי בצרכי בעלי החיים ולשינוי בפעולותיהם, כלומר: לשימוש מוגבר או מופחת באבריהם. לפי לאמארק, שינויים קטנים הנרכשים במהלך החיים של האורגניזם עוברים בתורשה לצאצאיו, דבר הגורם בטווח הארוך להתפתחותם או להתנוונותם של איברים. לאמארק טען כנגד הכחדה כי שרידים מאוחרים של יצורים שהשאירו מאובנים קדומים נמצאים באזורים שטרם נחקרו, ולכן טרם נמצאו.

תאורית השינויים האטמוספיריים

ריצ'רד אוון, אשר טבע את המונח "דינוזאור", העלה עוד בשנת 1841 השערה המניחה שינוי ברמות פחמן דו-חמצני וחמצן בתקופת ההכחדה או בסמוך לה. אוון סבר כי במהלך המזוזואיקון היו רמות הפחמן הדו-חמצני גבוהות ורמות החמצן נמוכות – תנאים שלדעתו תאמו את התפתחות הדינוזאורים. כאשר ירדה רמת הפחמן הדו-חמצני ועלתה רמת החמצן – רמות המתקיימות היום – התקשו הדינוזאורים לשרוד והתאפשר שגשוגם של יונקים ועופות.

תאורית הסופרנובה

בשנת 1968 עלתה השערה כי התפוצצות של סופרנובה קרוב למערכת השמש אחראית להימצאות כמות חריגה של אירידיום בשכבות חרסית מגבול קרטיקון-שלישון, אולם השערה זו לא נתמכה במציאת תוצרים אחרים של התפוצצות סופרנובה – למשל פלוטוניום – בשכבות סלע מאותה תקופה. עם זאת, נוכחות האירידיום באותן שכבות הותירה על כנה את האפשרות שמקורו מחוץ לכדור הארץ.

תאורית הטקטוניקה

הדינמיקה של טקטוניקת הלוחות משמשת יסוד לתאוריה המניחה כי התפרקות יבשת-העל גונדוונה כתוצאה מהצטברות חום רב בבסיסה החלה שרשרת אירועים געשיים, דוגמת מדרגות דקאן, שהובילו לשינויים טקטוניים ואקלימיים אשר היוו גורם להכחדה המונית זו.

תאורית האגמים המלוחים

תאוריה חדשה הנוגעת לסיבות אפשריות להכחדה ההמונית בגבול קרטיקון-שלישון גורסת כי פליטה של גזים הלוגניים מאגמים מלוחים שינו את הרכב האטמוספירה וגרמו נזק קיצוני לצמחייה. צוות החוקרים הבינלאומי פרסם את השערותיו בסוף חודש מרץ 2009 בכתב העת "Proceedings of the Russian Academy of Sciences". במאמר הם טוענים כי הצליחו להוכיח שגזים הלוגנים תורמים להאצת תהליך המידבור, וכי פליטת גזים הלוגנים מהים הצשטייני (ים פרמי שהתפרש על כ-600 אלף קמ"ר במרכז אירופה) וימים מלוחים אחרים, גרמה – אולי באופן בלעדי – לשרשרת אירועים מסובכת שהובילה להכחדה ההמונית הגדולה ביותר בהיסטוריה של כדור הארץ.

קשיים בהגדרת הגורמים להכחדה

רצף המאובנים – המהווה יסוד לכל תאוריות ההכחדה – עשוי להטעות. ראשית, ליצורים ימיים יש סיכוי גבוה יותר להימצא כמאובנים מאשר ליצורים יבשתיים מאחר שסלעי משקע ימיים משמרים מאובנים טוב יותר מסלעים המצויים על היבשה והנתונים לתהליכי בליה. בנוסף, סלעים החסרים באי התאמה עשויים להכיל מידע רב: מאובנים, שרידים לשינויים אקלימיים ועוד – מידע העשוי לשפוך אור על תהליך ההכחדה ועל סיבותיו.

מחקר מתמשך

בחודש מרץ 2010 – לאחר ניתוח מקיף של ראיות פלאונטולוגיות, גאוכימיות, גאופיזיות, סדימנטולוגיות ואקלימיות שנאספו במשך 20 שנים – פורסם בכתב העת Science מאמר מסכם של צוות מחקר בינלאומי שמנה 41 מדענים מ-33 מוסדות מחקר. המאמר מציג את מסקנת החוקרים, לפיה פגיעת המטאוריט שיצרה את המכתש גרמה להכחדה ההמונית. בחודש מאי 2010 פורסם באותו כתב עת מקבץ תגובות למאמר, בהן טענו עשרות חוקרים אחרים כי כותביו התעלמו מעדויות חשובות, והדגישו את תקפותן של התאוריות החלופיות.