google/wiki40b huggingface dataset:
מורשת אבות

היסטוריה

הרב יוסף בא-גד נבחר לכנסת ה-13 בשנת 1992 מהמקום השלישי ברשימת מפלגת מולדת. אולם בעקבות מתחים בין חברי הכנסת של המפלגה התפצלה סיעת מולדת ובא-גד הקים את מפלגת מורשת אבות. בבחירות לכנסת ה-14 הציג תשדיר הבחירות של המפלגה את הרב בא-גד ופועלו. מצע המפלגה כלל את האמירה: "כל ארץ ישראל לעם ישראל על פי תורת ישראל", השקעה ממשלתית בחינוך הכולל יום לימודים ארוך, חינוך חובה לכל הגילאים וחינוך יהודי לכלל התלמידים, וסיוע כלכלי למשפחות ברוכות ילדים. המפלגה פרשה מהתמודדות בבחירות לכנסת ה-14 ברגע האחרון, לבקשתו של זבולון המר, כדי לא לפגוע בסיכוייו של בנימין נתניהו להיות ראש ממשלה. היא התמודדה שוב בבחירות לכנסת ה-15 וזכתה ב-1164 קולות, הכי מעט מכל המפלגות שהתמודדו, ולא עברה את אחוז החסימה.
רשימה מטעם המפלגה בראשו של בא-גד הוגשה שוב לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה (2003), אולם ברגע האחרון הודיעה על פרישה מהתמודדות, במטרה למנוע פגיעה במפלגות הקרובות אליה.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) השתמשה במפלגת מורשת אבות כמפלגת מדף, רשימת מנהיגות חברתית בראשות אילן משיחא יר-זנבר, שהכריז על עצמו כמועמד לראשות הממשלה. יר-זנבר הבהיר כי אין כל קשר רעיוני בין הרשימה הנוכחית, המגדירה עצמה כמפלגה ביטחונית-חברתית, לבין המפלגה בתקופתו של בא-גד.
קרוטן

הקרוטנים הם קרוטנואידים שאינם כוללים חמצן. הקרוטנים כוללים, בין השאר את אלפא-קרוטן, בטא-קרוטן, גאמא-קרוטן, דלתא-קרוטן וליקופן.
השם קרוטן בא מהשם הלטיני של הגזר קרוטה carota.
הקרוטנים משמשים גם כצבע מאכל בעל מספר E‏ E160a, ונהוג להוסיף אותו כתוסף מזון למוצרי מזון תעשייתיים.

מבנה

הקרוטנים הם פחמימנים בלתי-רוויים הכוללים 40 אטומי פחמן, ומספרים שונים של מימן המחוברים אליהם במערכת מצומדת, ואין בהם אטומים אחרים (נוסחתם: C₄₀Hₓ). לחלקם יש טבעות פחמימנים באחד או שני קצותיהם. לקרוטנים מבנה של טטרהטרפנים.

תכונות

הקרוטנים נותנים לצמחים צבע אדום, כתום ולעיתים צהוב והם מצויים בפירות ובירקות שונים כמו גזר, עגבנייה, תפוז, מנגו ושסק.
בגוף האדם, קרוטנים נספגים בתריסריון בלבד.
קווין דילון

ביוגרפיה

דילון נולד בניו רושל, ניו יורק, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא אירי בעיקרה, וגם ממוצא גרמני וסקוטי. אחד מאחיו הוא השחקן מאט דילון.

קריירת משחק

דילון החל את הקריירה שלו כשחקן בשנות ה-80 בטלוויזיה ובקולנוע, הוא התגלה בשנת 1986 בסרט המלחמה של אוליבר סטון "פלאטון" בתפקיד החייל הפסיכופת באני. דילון שיחק בתפקיד קולנועי ראשי לראשונה בשנת 1988 בסרט האימה הבדיוני של הבמאי צ'אק ראסל "הבועה".
בשנות ה-90 הופיע דילון בדרמה המוזיקלית של אוליבר סטון "הדלתות" בתפקיד ג'ון דנסמור מתופף להקת "הדלתות", בסרט הפעולה של מרטין קמפבל "הבריחה מבסולום" ובסרט המלחמה העצמאי "לילה בהיר".
לאחר שנים שבהן לא התבלט בתעשיית הבידור לוהק דילון בשנת 2004 לסדרת הדרמה הקומית של חברת HBO "הפמליה". דילון הופיע לאורך הסדרה בתפקיד השחקן הוותיק ג'וני "דרמה" צ'ייס, אחיו הגדול של כוכב הקולנוע וינסנט צ'ייס. דילון הועמד על תפקידו בסדרה לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית ולשלושה פרסי אמי.
מחוץ לסדרה השתתף דילון בשוברי הקופות "פוסידון" של וולפגנג פטרסון ו"בית מלון לכלבים". הוא גם הופיע הופעת אורח בסדרה משפחת סימפסון

חיים אישיים

דילון נישא ב-2006 לשחקנית ג'יין סטיוארט, לזוג נולדה ילדה אחת במשותף. לדילון ילדה נוספת ממערכת יחסים שניהל בעברו.
המאוזוליאום בהליקרנסוס

המאוזוליאום בהליקרנסוס (ביוונית: Μαυσωλεῖον της Ἁλικαρνασσοῦ) הוא אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק. הוא נבנה בסביבות שנת 350 לפנה"ס בעיר הליקרנסוס (כיום בודרום שבטורקיה). המאוזוליאום שימש כבניין הקבר של האחשדרפן מאוזולוס. כאשר מת מאוזולוס בשנת 353 לפנה"ס, הזמינה אשתו ארטמיסיה השנייה את גדולי האמנים היווניים כדי שיקימו בניין קבר מפואר לבעלה המנוח. המאוזוליאום היה מלאכת מחשבת נפלאה, והוא עלה בסכומי כסף גדולים כל כך, עד שהפילוסוף היווני אנכסגורס אמר עליו: "כמה כסף נהפך לאבן!".
כיום נותרו שרידים מועטים של קבר זה במקום, וחלק מהפסלים שקישטו את הקבר נמצאים במוזיאון הבריטי בלונדון.
מרסל דיפרה

חייו

מרסל דיפרה נולד ברואן (נורמנדי) למשפחה מוזיקלית ונחשב לילד פלא. בשנת 1904 נכנס לקונסרבטואר בפריז, שם למד אצל שארל-מארי וידור ואחרים. ב-1914 זכה דיפרה בפרס רומא על הקנטטה "פסיכה". בשנת 1936 התמנה לפרופסור לנגינה ולאלתור בעוגב בקונסרבטואר של פריז.
דיפרה התפרסם בנגינה ביותר מ-2,000 רסיטלים לעוגב ברחבי אירופה, ארצות הברית ואוסטרליה, ביניהם סדרת רסיטלים בת 10 קונצרטים של מכלול יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך, בשנת 1930 (בקונסרבטואר) ובשנת 1931 (בארמון טרוקאדרו), שתי הסדרות בנגינה בעל פה, ללא תווים.
בשנת 1934 החליף דיפרה את שרל-מארי וידור כנגן עוגב בשם בלבד בכנסיית סן סולפיס בפריז, משרה בה התמיד עד מותו בשנת 1971.
משנת 1947 עד 1954 היה מנהל הקונסרבטוריון האמריקאי, השוכן באגף לואי החמישה-עשר בטירת פונטנבלו ליד פריז. בשנת 1954 החליף דיפרה את קלוד דלווינקור כמנהל הקונסרבטואר, שם נשאר עד 1956. דיפרה מת ב-1971 סמוך לפריז.
כמלחין, הוציא תחת ידו קשת רחבה של יצירות ובסך הכול 65 מספרי אופוס. הוא לימד שני דורות של נגני עוגב ידועי-שם, ביניהם רולאנד פאלצ'ינלי, ז'אן לנגלה ואוליביה מסייאן. פרט למספר יצירות משובחות לנגני עוגב שאפתנים (כגון 79 כוראלים אופוס 28) רוב המוזיקה לעוגב של דיפרה נעה בדרגת הקושי מבינונית לקיצונית ואחדות מהן מציבות לנגן דרישות טכניות כמעט בלתי אפשריות (למשל, "אווקאסיון", אופוס 37, 
"סוויטה", אופוס 39, "שני מתווים", אופוס 41, "חזיון" אופוס 44).
מבין יצירותיו, המושמעות והמוקלטות ביותר הן אלה שנכתבו בראשית הקריירה שלו. בתקופה זו כתב את "שלושה פרלודים ופוגות" אופוס 7 (1914), שהפרלוד הראשון והשלישי מתוכם (בייחוד זה בסול מינור, על מהירותו ועיטוריו הפנומנליים ואקורדי הדוושה שלו) הוכרזו בלתי ניתנים לנגינה על ידי לא פחות מווידור בכבודו ובעצמו. ואכן, הם קשים כל כך לביצוע, שבמשך שנים אחדות היה דיפרה נגן העוגב היחיד שהצליח להשתלט עליהם.
מבחינות רבות אפשר לראות בדיפרה את ה"פגניני" של העוגב - כווירטואוז ברמה הגבוהה ביותר, תרם רבות לפיתוח הטכניקה (הן במוזיקה שלו לעוגב והן ביצירותיו הפדגוגיות) אף כי, כמו פגניני, יצירותיו בלתי מוכרות יחסית למוזיקאים שאינם מנגנים בכלי שלו נכתבה המוזיקה. ביקורת הוגנת ואובייקטיבית של יצירתו המוזיקלית צריכה לקחת בחשבון את העובדה, שבמקרים מסוימים עלול הדגש על וירטואוזיות וטכניקה לפגום בתוכן ובחומר המוזיקלי. עם זאת, המוצלחות ביצירותיו ממזגות את הווירטואוזיות עם שלמות מוזיקלית ברמה גבוהה, איכויות שאפשר למצוא ביצירות כמו ה"סימפוני-פאסיון", הפרלודים ופוגות, Evocation, Esquisses וה- Cortege et Litanie.
נוסף לכתיבתו הפוריה, ערך דיפרה יצירות עוגב של באך, הנדל, מוצרט, ליסט, מנדלסון, שומאן, סזאר פרנק וגלאזונוב. כמו כן כתב מחקרים על אלתורי עוגב בשני כרכים (1925 ו-1937), ניתוח הרמוני (1936), קונטרפונקט (1938), פוגה (1938) וליווי מזמור גרגוריאני (1937), נוסף למסות על בניית עוגב, אקוסטיקה ופילוסופיה של המוזיקה.
אף כי הדגש שלו כמלחין היה על העוגב, רשימת יצירותיו המוזיקליות של דיפרה כוללת גם יצירות לפסנתר, תזמורת ומקהלה, מוזיקה קאמרית ומספר עיבודים.
חאבייר פינולה

קריירת מועדונים

פינולה החל את קריירת הבוגרים שלו במועדון צ'קאריטה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית, ובשנת 2002 עבר לאתלטיקו מדריד. פינולה השתייך לסגל אתלטיקו מדריד במשך חמש שנים, אך ברוב הזמן היה מושאל או שיחק בקבוצת המילואים, וערך רק שתי הופעות בקבוצה הבכירה של אתלטיקו מדריד. בשנת 2004 יצא פינולה להשאלה במולדתו ארגנטינה, כאשר שיחק בראסינג קלוב, שם ערך 54 הופעות. בשנת 2005 הושאל פינולה לנירנברג מהבונדסליגה לתקופה של שנתיים. עונת ההשאלה השנייה, 2006/07, הייתה עונת שיא עבור פינולה, שסיים עם נירנברג במקום השישי בבונדסליגה, וזכה עם הקבוצה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 3-2 בגמר על שטוטגרט בהארכה. ניצחון זה מנע משטוטגרט לזכות בדאבל באותה עונה. פינולה שיחק בגמר זה 115 דקות. בדרך לזכייה בגביע, פינולה הבקיע שני שערים ובישל שניים נוספים במסגרת הגביע הגרמני באותה עונה. בתום ההשאלה לנירנברג, נרכש פינולה על ידי הקבוצה מאתלטיקו מדריד, וחתם על חוזה קבוע. עם זאת, כבר לאחר עונת הזכייה בגביע, נירנברג ופינולה נשרו אל הבונדסליגה השנייה בעונת 2007/08, כאשר פינולה ערך בעונה זו 19 הופעות בלבד. נירנברג ופינולה שבו לבונדסליגה כעבור עונה אחת בלבד, ונשארו בה חמש עונות רצופות, בהן פינולה היווה שחקן חשוב במערך ההגנתי של נירנברג ומונה אף לקפטן הקבוצה. בעונת 2013/14 פינולה נשר עם נירנברג בפעם השנייה לבונדסליגה השנייה, ונשאר במועדון עונה נוספת, 2014/15, אותה סיימה הקבוצה במקום התשיעי בלבד, ולא עלתה לבונדסליגה. בתום עונה זו, על אף שהוצע לו להאריך את חוזהו, בחר פינולה לעזוב את נירנברג לאחר עשר עונות רצופות במועדון, בהן צבר 260 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
ביוני 2015 חתם פינולה ברוסאריו סנטרל מליגת העל הארגנטינאית, והציג יכולת טובה מאוד, שהקנתה לו מקום בסגל נבחרת ארגנטינה. 
ביוני 2017 חתם בריבר פלייט ושותף כשחקן הרכב במשחק הראשון של הקבוצה באותה עונה, במסגרת שמינית גמר גביע ליברטדורס מול גוארני הפרגוואית.

קריירה בינלאומית

פינולה שיחק בנבחרותיה הצעירות של ארגנטינה, ובשנת 2003 זכה עם נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 באליפות דרום אמריקה לנבחרות צעירות. בשנת 2007 זומן פינולה לראשונה לסגל נבחרת ארגנטינה הבוגרת על ידי המאמן אלפיו באסילה לצמד משחקי ידידות, מול נבחרות שווייץ ואלג'יריה. נגד אלג'יריה ערך פינולה את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים, שגם הייתה הופעתו היחידה עד לשנת 2016. בשנה זו, תשע שנים לאחר הזימון הקודם, זומן פינולה על ידי המאמן חרארדו מרטינו לצמד משחקים במוקדמות מונדיאל 2018, מול נבחרות צ'ילה ובוליביה. פינולה שיחק 90 דקות במשחק הניצחון 2-0 על נבחרת בוליביה. זו הייתה הופעתו השנייה בלבד במדים הלאומיים, ומאז, נכון לדצמבר 2018, לא ערך הופעות נוספות.
מיס קנדה

מיס קנדה (באנגלית:Miss Canada) היא תחרות יופי בקנדה.
התחרות נערכה לראשונה בשנת 1945 בעיר המילטון. 
ב-1963 שודרה התחרות לראשונה בטלוויזיה ברשת CTV הקנדית. 
בשנות ה-70 התחרות הייתה פופולרית וזכתה למעל חמש מיליון צופים, ב-1978 אימצה את הפורמט של מיס תבל והסגנית הראשונה נשלחה לייצג את קנדה בתחרות הבינלאומית ומ-1979 ועד 1992 הזוכה הייתה גם נציגת קנדה בתחרות הבינלאומית.
בשנת 1992 נערכה התחרות בפעם האחרונה במתכונתה המקורית ובין הסיבות שהוצגו לביטול על ידי המפיקים היא שתחרות יופי היא כבר לא הדרך הטובה ביותר להצגת נשים והתחרות מהווה דבר אנטי פמיניסטי.
ב-2009 חודשה התחרות כתחרות מלגות ועל פי מארגניה כשדגש בתחרות הוא יותר על אופי ופחות על נתונים חיצוניים.
ברונזיט

ברונזיט הוא כינוי למינרל שיחד עם המינרלים אנסטטיט ופרוסיליט משתייך לסדרת המינרלים בעלי מבנה אורתורומבי של קבוצת הפירוקסן (קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים – {סיליקטים במבנה בצורת שרשרות} בעלי שרשרת בודדת), והקרויים לכן אורתופירוקסנים. הברונזיט אינו סוג מוגדר של מינרל, אלא סוג של אנסטיט המכיל ברזל שבשל בליה חלקית רכש ברק תת-מתכתי דמוי ברונזה (ארד) על משטחי הפצילות שנתן למינרל את שמו.
אנסטטיט (MgSiO₃) הוא מינרל המכיל בעיקר מגנזיום שחלקו הוחלף על ידי כמויות קטנות (עד 5%) של תחמוצת הברזל. בסוג המכונה ברונזיט כמות תחמוצת הברזל נעה בין 5% ל-14%, בעבר נהגו לכנות אנסטטיט המכיל אחוז גדול אף יותר של תחמוצת הברזל בשם היפרסתן, אך כיום מכונה מינרל זה אורתופירוקסן כשנוהגים לציין את אחוז המגנזיום והברזל שבו. סוגי האנסטטיט המכילים ברזל נוטים לעבור סוג מיוחד של בליה הידוע בשם שילריזציה, שתוצאתו הפרדה של הברזל כקרום דק מאוד של תחמוצת והידרוקסידים לאורך הסדקים של מישורי הפצילות של המינרל. עקב כך מופיע על משטחי הפצילות ברק מתכתי המכונה שילר (מגרמנית – משחק צבעים), המודגש ככל שכמות הברזל במינרל המקורי גדולה יותר. צבע הברונזיט הוא ירוק או חום, משקלו הסגולי הוא 3.3-3.2, תלוי בכמות הברזל במינרל. כמו אנסטטיט מהווה הברונזיט מרכיב בסלעי יסוד בסיסיים רבים כגון הנוריט והגברו ובייחוד הפרידוטיט וגם בסרפנטינים שנוצרו מהם. הוא מופיע גם בכמה סלעי שיסט גבישיים.
את הברונזיט נוהגים לעיתים לחתוך וללטש, בדרך כלל לצורות קמורות, עבור חפצי קישוט קטנים. לברונזיט יש מבנה סיבי שהוא פחות או יותר ייחודי, וכשתופעה זו מודגשת יש לברק דמיון מסוים לתופעה המכונה אצל יצרני התכשיטים "עין החתול". גושים גדולים מספיק לשם חיתוך מצויים בנוריט של קופפרברגין, ובסרפנטין של קראובאט בסמוך ללאובן בשטיריה. בהקשר לכך יש להזכיר את סוג האנסטטיט או הברונזיט שעבר שינוי והמכונה באסתטיט. בסוג זה עבר האנסטיט המקורי בליה בעזרת מים. לתוצר הסופי יש מבנה דומה לסרפנטין. צבע הבסטטיט הוא חום או ירוק ולו ברק מתכתי כשל הברונזיט. המקום בו נמצא המינרל לראשונה הוא באסט שבחבל הרץ שבו כתמי צבע ירוקים-אפרפרים של באסתטיט משובצים בסרפנטין בעל גוון כהה יותר. שכשחותכים ומלטשים סלע זה נוצרת אבן קישוט נאה אם כי השימוש בה למטרה זו נדיר.
גורדון לווט

רקע כללי

לווט נולד למשפחה עניה בסאסקס (בריטניה), אמו אף נאלצה לשכן אותו בבית יתומים במשך שנה וחצי על מנת שלא ירעב. כשהיה בן 17 לווט הצטרף לחיל האוויר המלכותי ב-1939 ונלחם במלחמת העולם השנייה. בתחילה היה חלק מצוות - קרקע, אך בהמשך ביקש לווט לקבל תקן טייס, ואכן בנובמבר 1940 נשלח לבית-הספר לטיסה. את המשך המלחמה העביר כמדריך טייס וכמו כן הטיס מטוסי תובלה, והתמנה למפקד טייסת. בהמשך הוא הועמד לדין צבאי והודח מחיל האוויר המלכותי לאחר שנטש ללא רשות בסיס בבורמה. עקב משפט זה לא הצליח למצוא עבודה כטייס לאחר המלחמה.
לווט עבד במכבסת חיתולים בבעלות יהודית בלונדון, שם למד על ההתפתחויות במזרח התיכון. כאשר קרא על ניסיונות להקים מדינה ישראלית, הוא התנדב להצטרף ליחידת מח"ל, מתנדבי חוץ לארץ, קבוצה של 5,000 מתנדבים מחו"ל זרים אשר הצטרפו לצה"ל בתחילת 1948. לאחר שתי ישיבות עם נציגים יהודים בלונדון, סופק ללווט כרטיס טיסה לפריז ומשם הוא נשלח לצ'כוסלובקיה.

חיים מאוחרים

לאחר פרישתו של לווט מחיל האוויר הישראלי, הוא שקל להישאר בישראל, אך לבסוף החליט לחזור לאנגליה. בשובו לאנגליה מצא עבודה כטייס, ולא נאלץ לחזור לעבודתו במכבסת חיתולים. הוא שימש כטייס של חברות תעופה, ולעיתים קרובות אף הטיס חזרה לישראל מטוסי אל על.
גורדון לווט נפטר באנגליה בשנת 2000, בגיל 79. ארגונים ישראלים ויהודים ברחבי העולם התאבלו על מותו.
קאילה טורזי

גאוגרפיה

על ידי סחיפת אבן הגיר של ההר, שמקורה בעידן היורה נוצר קניון שאורכו כ־1,270 - 1500 מטר. קירות הקניון, כמעט אנכים וחלקים, מגיעים לגבהים של כ-250 מטר ושטח הקניון הוא כ-3240 דונם.
קאילה טורזי מצטיינים באחד מנופי הקרסט העשירים והמרהיבים של רומניה, עם מערות, "דולינות", משטחי "קארן" (או "לפיאס"), מעיינות קרסטיים. חיים בו למעלה מ-1000 צמחים ו-67 מינים של בעלי חיים (חלקם נדירים או בסכנת הכחדה, כמו שום הבר או כמה מיני עיט).

היסטוריה

המקום אוכלס עוד מהתקופה הנאוליתית.
במקום הנקרא "פיאטרה טאיאטה" (האבן החתוכה), כקילומטר וחצי מקאילה טורזי נמצא בתקופה הרומית הקסטרום פוטאיסה ומחצבת אבן גיר.
בשנת 1291, כפי שמציין א.ג. ניאראדי, באחד מצווי מלך הונגריה, אנדראש השלישי מוזכר לראשונה קניון הנחל השדאטה.

חקר האתר

באחת ממערות האזור התגלתה, בשנת 1563, כתובת אשר נכתבה על ידי תייר בשם "דה פאטו". אולם החוקר הראשון של הקניון היה הבוטנאי יוזף לרכנפלד בשנת 1780. אחריו ב-1813, הגיע למקום הבוטנאי יוהאן באומרטן מסיגישוארה. ב-1858 הגיע למקום הרוקח והבוטנאי גבריאל וולף כדי לחקור את הצומח באזור. הוא פרסם על כך מונוגרפיה בשנת 1877. בסוף המאה ה-19 ערכו מחקרים במקום הגאולוג אנטון (אנטאל) קוך (1877), שתיאר את האזור מבחינה גאולוגית, ובשנים 1897–1898 הגאולוג אנדרה אורוס שערך חפירות במערות. ב-1925 אימרה חולנוקי תיאר את תולדות היווצרות הקניון. ב-1931 החוקר שנדור פרנצי תיאר בעבודת הדוקטורט שלו את עולם הציפורים המקומי.
ב-1932 החלו מחקרים המקיפים על קאילה טורזי מיוזמת חוקר ידוע בשם ארסמוס גיולה ניאראדי, שערך בשנת 1937 מונוגרפיה רחבה בשפה ההונגרית, המלווה במפה מפורטת בצבע ו-117 איורים.

פיתוח השמורה והתיירות

הדרך הראשונה אל עבר קאילה טורזי נבנתה בשנים 1890–1893 על ידי מועצת העיר טורדה והנהלת המחוז. ב-4–5 ביוני 1894 החברה הקרפטית הטרנסילבנית חנכה באזור מגדל ראשון ששימש כמפלט מפני הגשם. הוא נהרס בשנת 1937.
ב-1906 כתב גיולה צאראן מאמר ראשון שבו הביא לידיעת הציבור הרחב עובדות על קאילה טורזי ונופיה.
באותה שנה דומוקוש פאפ פרסם מדריך תיירותי ראשון של האזור.
החברה הקרפטית הטרנסילבנית בנתה בשנת 1912 מעל נחל השדאטה ארבעה גשרי ברזל ובטון. אחרי שנשחקו ונחרבו הם הוחלפו בשנת 1935 על ידי גשרוני עץ בידי מיהאי בורש (נפטר ב-1937), בעל אחוזת סנדולשט.
ב-3 ביולי 1934 נחנכה במקום אכסניה לרגל אספת 4000 משתתפים שאורגנה על ידי החברה הקרטפית הטרנסילבנית. גם בנייה זו התאפשרה הודות לתרומות של מיהאי בורש.
ב-1928 ביקרו במקום המשתתפים בכנס של חוקרי הטבע וב-8 באפריל 1938 הוועדה להגנת הטבע בטרנסילבניה הכריזה על הקמת שמורת טבע .

הצומח

השמורה כוללת מעל 1,000 מיני צמחים, ובהם : Allium obligum, Dianthus integripalus, Viola jobi.

החי

חיים באתר 67 מינים של ציפורים, פרפרים (Eublema, Heterogynis, Dysauxes, Phybalopterix וכו'), דגים, אמפיביות ויונקים כמו שועלים, הדלק האירופי, חזיר הבר וכו'.

מערות

בשמורה נמצאות 60 מערות, ברובן בגודל קטן (הארוכה ביותר היא באורך של 120 מטר).

אטרקציות תיירותיות נוספות

קאילה טורזי נמצא במרחק של קילומטרים אחדים משני קניונים נוספים, פראים יותר :קאילה טורולוי וקאילה בורזשט, וממפל צ'וקש.
הקניונים הם אחד מאתרי טיפוס המצוקים העיקריים של רומניה.
משאבת אינסולין

משאבת אינסולין היא פיתוח רפואי שנוצר למען חולי סוכרת ומהווה חיקוי לתאי הבטא. המכשיר משמש לניהול החדרת הורמון האינסולין לגופם על מנת לאפשר ספיגת סוכרים מזרם הדם אל התאים השונים בגוף. המשאבה עצמה, שגודלה כגודל ביפר, מכילה מחסנית של אינסולין ומאפשרת לחולה לשלוט בכמות האינסולין שתועבר לגוף. משאבות האינסולין משפרות את איכות חייהם של חולי הסוכרת ומקלות על אורח החיים הקפדני והמחמיר של חולי הסוכרת, הכולל זריקות יומיות שאינן נעימות ומצריכות זמן ותנאים נוחים.

החדרת האינסולין

רוב משאבות האינסולין מחוברות לגוף ומחדירות את האינסולין באמצעות צינורית דקה, כמו זאת המשמשת לעירוי (אינפוזיה) של תרופות ותמיסות שונות בבתי חולים. ישנן גם מספר סוגי משאבות הפועלות ללא צינורית וזאת בעזרת יחידה קטנה (הידועה בשם "פוד") המחוברת לגוף המטופל ומכילה את מיכל האינסולין ושלט רחוק שאיתו ניתן לשלוח פקודות לפוד ולבצע בולוסים (הזרקות אינסולין המותאמות לארוחה או לתיקון רמות הסוכר בדם).

חיישן

ישנם סוגי משאבות אינסולין המשולבות ביחד עם חיישן מיוחד המחובר לגוף המטופל ("סנסור") ומאפשר קריאת סוכר רציפה; כך ניתן למדוד את רמת הסוכר בדם ללא דקירת האצבעות. סוג אחד של הסנסורים יכול להתריע במקרה של היפוגליקמיה או היפרגליקמיה, וכך המטופל ידע על כך שרמת הסוכר בדמו היא אינה בתחום הנורמה.
בלקניזציה

בַּלְקָנִיזַצְיָה הוא מונח גאופוליטי המשמש לתיאור תהליך של פיצול אזור שהיה בשליטה הומוגנית לכמה מדינות קטנות יותר, שלרוב שוררים ביניהם יחסי עוינות או לפחות אינן משתפות פעולה יחדיו.

אומות וחברות

המונח במקורו מתייחס לחבל הבלקן שנשלט בעבר על ידי האימפריה העות'מאנית ופוצל למספר מדינות קטנות בין השנים 1817 ו-1912. המונח "הוטבע" לראשונה בתחילת המאה ה-19 ונחשב בעל משמעות שלילית. לאחר מלחמת העולם הראשונה המונח הפך לנפוץ מאד ותיאר אזורים נוספים באירופה שהתפצלו לאחר הקריסה של האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית.
לעיתים המונח משמש גם בהקשרים חיוביים כאשר הוא משמש לתיאור תהליכי ביזור סמכויות.
אפיסקופי

אפיסקופי (מיוונית: ἐπίσκοποι, ביחיד אפיסקופוס ἐπίσκοπος) הוא מושג ששימש בשני שימושים שונים.

ביוון העתיקה

אפיסקופוס היה פקח (משגיח) שנשלח על ידי האתונאים למדינות כפופות (בדומה להרמוסטס ἁρμοστής ששלחה ספרטה למדינות שהיו כפופות לה והאפיסטטס ἐπιστάτης שהיה תפקיד משגיח כללי). לרוב ניתן תפקיד זה, שהיה כרוך בהכנסות ממסי העיר, כגמול על שרות טוב או על השגת ניצחון אתונאי על עיר אחרת.
רוק באופוזיציה

רוק באופוזיציה (Rock in Opposition, או בראשי תיבות RIO) הייתה תנועה מוזיקלית של להקות רוק מתקדם אוונגרדיות בסוף שנות ה-70 אשר התאחדו כולן תחת חתרנותן והתנגדותן לתעשיית המוזיקה שסירבה להכיר במוזיקה שלהן. הרוק באופוזיציה אינו סגנון מוזיקלי - מבחינה מוזיקלית הלהקות בו היו מגוונות למדי, עיקר הקשר ביניהן היה רעיוני. התנועה המקורית לא האריכה ימים, אך גם כיום ישנן להקות שממשיכות את הקו שלה.
עודד אמיר

ביוגרפיה

אמיר נולד בקיבוץ גשר הזיו לגאולה ושמואל. למד במשק בכיתות היסודיות והמשיך את לימודיו בתיכון האזורי.
אמיר גויס לצה"ל בתחילת נובמבר 1968 והתנדב לקומנדו הימי בחיל הים. לאחר שסיים את הטירונות נשלח לקורס קצינים וזכה להערכה רבה על שירותו. הוא לקח חלק בפעולות ומבצעים שזיכוהו בתעודות ומכתבי הוקרה ממפקד חיל הים והרמטכ"ל.
במלחמת יום הכיפורים השתתף במבצע ליידי בו פיקד על כוח הפשיטה של הקומנדו הימי שחדר מבעד לרשת הפלדה שבפתח נמל פורט סעיד. הוא היה בחוליה אחת מתוך שתי חוליות של צמד לוחמים. יחד עם רב-סמל עלי קמחי היה אחראי להצמדת מוקש עלוקה לסטי"ל אוסה ולסט"ר. אמיר וקמחי הצמידו את המטענים למטרות אך לא שבו לנקודת האיסוף ולא ידוע מה עלה בגורלם. השניים נפגעו, ככל הנראה, מהשלכת מטעני העומק בתוך נמל פורט סעיד והוכרזו כנעדרים.
בתיאור המעשה נכתב:
במהלך קרבות מלחמת יום הכפורים פיקד סרן אמיר עודד ז"ל על כוח של צוללים, שחדר לתוך נמל פורט סעיד ופגע ב-3 כלי-שיט מלחמתיים של האויב, אף על פי שהנמל היה מוגן היטב, כולל עריכת סיורים והטלת פצצות-עומק למי-הנמל. סרן אמיר עודד ז"ל ביצע את משימתו במלואה - כשהוא מגלה גבורה עילאית תוך חירוף נפש ודבקות במטרה. סרן אמיר עודד ז"ל לא חזר מפעולה זו.
— אתר בעוז רוחם
על פעולותיו בקרב עוטר אמיר לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון שמעון פרס.
כבר במהלך המלחמה נעשו מאמצים תחת אש לאתר את גופותיהם, אך הם לא אותרו עד היום והם הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע. לוח זיכרון על שמו נקבע בגן הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. השאיר אחריו הורים ושני אחים.
אהוד שניאורסון

ביוגרפיה

שניאורסון נולד בבריטניה, בגיל שנה עלה עם משפחתו לישראל וגדל בנתניה. עבר תאונה בגיל 13, בה נפצע קשה ושבר את צווארו. עקב כך התגייס לצה"ל ב-1987 עם פרופיל 65 ושובץ ביחידה 8200. שירת כקצין בינה רשתית במוצב החרמון. במהלך שירותו מילא תפקידי מודיעין בתחום הסייבר, הקים את ענף הסייבר ביחידה ופיקד על מרכז הצופן והסייבר ביחידה. כמו כן שירת במשך תשע שנים במערך המבצעים המיוחדים.
ביולי 2013 מונה למפקד יחידה 8200 ומילא תפקיד זה עד אפריל 2017.
לאחר שחרורו הצטרף לקרן ההשקעות בלומברג קפיטל.
חומצה סליצילית

חומצה סליצילית (באנגלית: Salicylic acid; בקיצור: SA) היא חומצה אורגנית פשוטה המשמשת כאחד ההורמונים הצמחיים החשובים ביותר, וכן בעלת שימושים רבים לאדם.

מבנה כימי

חומצה סליצילית היא חומצה קרבוקסילית ארומטית, ושמה הכימי הוא 2-חומצה הידרוקסיבנזואית. היא מורכבת מטבעת בנזן שאליה קשורה קבוצת הידרוקסיל (OH) ובסמוך לה קבוצת קרבוקסיל (COOH). נוסחתה הכימית של החומצה היא C₇H₆O₃.
קבוצת הקרבוקסיל מסוגלת להגיב בתגובת דחיסה עם כוהלים לקבלת אסטרים (תגובה זו נקראת איסטור או אסטריפיקציה). כמה מהאסטרים של חומצה סליצילית מקנים לצמחים את ריחם האופייני. קבוצת ההידרוקסיל יכולה לתפקד ככוהל ולהגיב עם חומצות קרבוקסיליות אחרות לקבלת אסטרים. האסטר המפורסם ביותר של חומצה סליצילית הוא אספירין, התרופה הנמכרת ביותר בעולם]. אספירין (חומצה אצטילסליצילית) מתקבל בתגובה בין חומצה סליצילית וחומצה אצטית, שבסופה מותמרת קבוצת ההידרוקסיל של הראשונה בקבוצת אצטיל (CH₃COO).

ייצור

חומצה סליצילית מיוצרת באופן תעשייתי בתהליך קולבה-שמיט, המבוסס על הגבה של פנול עם בסיס, לקבלת יון פנולאט, שמגיב בהמשך עם פחמן דו-חמצני (שנדחס למיכל התגובה בלחץ גבוה מאוד) לקבלת מלח של חומצה סליצילית. את החומצה עצמה מקבלים לאחר הוספת חומצה גופרתית.

תפקוד בצמחים

חומצה סליצילית מהווה הורמון צמחי חשוב, והיא מעורבת בעיקר בתגובות של הצמח למצבי עקה (בצורת, למשל) ובתגובה החיסונית של הצמח לאחר פלישה של פתוגנים, כגון חיידקים, נגיפים ופטריות. חומצה סליצילית גורמת להתנעה של מסלולי תגובה רבים הקשורים להגנה מפני פתוגנים. במקרים רבים גורמת פלישה של פתוגנים למוות מתוכנת (אפופטוזה) של תאי הצמח באזור הפלישה, זאת כדי לסגור על הפתוגן ולמנוע התפשטות הזיהום לשאר חלקי הצמח; חומצה סליצילית מווסתת גנים רבים המקודדים לחלבונים אשר משתתפים בתהליך זה. בנוסף פועלת החומצה כחומר אנטיביוטי נגד חיידקים מסוימים.
באצות מסוימות הדופן בנויה מחומצה סליצילית.
ריכרד קון

חייו

ריכרד קון נולד בווינה בשנת 1900. בשנת 1918 החל ללמוד כימיה באוניברסיטת וינה, ובשנת 1922 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת מינכן על עבודה שעסקה באנזימים. קון המשיך במחקר באוניברסיטת מינכן, ולאחר מכן במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH). בשנת 1929 עבר לאוניברסיטת היידלברג, ושם התמנה בשנת 1937 לראש המחלקה לכימיה.
תחומי המחקר של קון כללו  קרוטנואידים, סטראוכימיה, ויטמינים ואנזימים. הוא הראשון שהצליח לבודד ויטמין B. הוא הוכרז כחתן פרס נובל לכימיה לשנת 1938, אך עקב העוינות של המשטר הנאצי לפרס זה, נאסר עליו לקבל את הפרס. התעודה והמדליה אך לא המענק הכספי ניתנו לו רק לאחר מלחמת העולם השנייה. 
במהלך מלחמת העולם השנייה עמד בראש צוות מחקר שעסק בחקר גז עצבים . 
בשנת 1942 זכה בפרס גתה, שבשנות השלטון הנאצי הוענק לאישים שהזדהו עם המשטר הנאצי ותמכו בו.
בנוסף לפעילותו באוניברסיטת היידלברג, היה קשור שנים רבות למכון מקס פלאנק ולאוניברסיטת פנסילבניה.
קון מת בשנת 1967 בהיידלברג שבגרמניה.
דיוויזיית הפאנצר ה-18 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוקטובר 1940 על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-4 ומהדיוויזיה ה-14, והועמדה תחת פיקוד ולטר נהרינג. במהלך מבצע ברברוסה והקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. ב-26 בינואר 1942 מונה קרל פון טינגן למפקד הדיוויזיה, וביולי 1942 החליפו אלברט פראון. הדיוויזיה הייתה אמורה להשתתף במבצע מקרה כחול, אולם לבסוף הושארה בגזרה המרכזית לצורך לחימה כנגד הפרטיזנים. ב-24 באוגוסט 1942 חזר פון טינגן לפקד על הדיוויזיה, וב-15 בספטמבר 1942 החליפו ארווין מני. בפברואר 1943 חזר פון טינגן לפקד על הדיוויזיה, וב-1 באפריל 1943 החליפו קרל-וילהלם פון שליבן. הדיוויזיה לחמה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41, ועקב האבדות הקשות שספגה, הוחלט ב-1 בדצמבר 1943 על פירוק הדיוויזיה, והפיכתה לדיוויזיית הארטילריה ה-18.