google/wiki40b huggingface dataset:
הפולמוס הרבני-קראי

נושאים עיקריים

הנשיא ענן בן דוד, הנחשב חליפות למבשרה החשוב או למייסדה של הקראות, דחה את תוקפה של התורה שבעל פה, את מקורה האלוהי ואת סמכותם המחייבת של הרבנים כמפרשיה. חכמי הקראים המשיכו בדרכו וקידשו את המקרא לבדו. בין היתר, נימקו את טענתם בכך שאלוהים ציווה במפורש לא להוסיף ולא לגרוע מתוך דברי התורה. "אֵת כָּל הַדָּבָר, אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם - אֹתוֹ תִשְׁמְרוּ, לַעֲשׂוֹת: לֹא תֹסֵף עָלָיו, וְלֹא תִגְרַע מִמֶּנּוּ." כמו כן, ציינו שחכמי המשנה והתלמוד חלקו רבות וטענותיהם סותרות במקומות רבים את לשון הכתוב, ולטענתם הוכיח הדבר שלא הסתמכו על מסורת משמים אלא פיתחו אותה בעצמם. האופן בו הוסיפו הרבניים לפרש ולפסוק, בהסתמך על יצירת קודמיהם, הבטיח לשיטת הקראים כי לקורפוס שלהם יצטרפו עוד ועוד טעויות מידי אדם.
מן הצד הרבני, נדחו הטיעונים בהסתמך על הציווי לשמוע בקול החכמים: "כי יפלא ממך דבר למשפט... ובאת אל-הכהנים הלוים ואל-השֹפֶט אשר יהיה בימים ההם ודרשת והגידו לך את דבר המשפט. ועשית על-פי הדבר אשר יגידו לך... ושמרת לעשות ככל אשר יורוך." הרבניים ראו בקטע זה כמסירת סמכות הפסיקה בידי חכמי כל דור ודור למרות שבהמשך הקטע מצוין "אֲשֶׁר יַגִּידוּ לְךָ מִן הַמָּקוֹם הַהוּא אֲשֶׁר יִבְחַר ה'", בכוונה ברורה לבית המקדש ולסנהדרין שאינם קיימים כעת. בנוסף ציינו שחלקים רבים בתורה הם סתומים ולא מובנים, או חסרים בהם פרטים מהותיים לגבי יישומם ואין אפשרות לקיימם ללא מסורת פרשנית. בראייתם, הקראים עצמם הוכיחו זאת, שהרי היה להם ליקוט תקדימים בשם "סבל הירושה" והם אף קיבלו את הקאנון התנ"כי שקבעו חז"ל עצמם. 
את הטיעונים על ויכוחים וסתירות דחו בכך שהחכמים חלקו על דברים שנשכחו ואבדו במרוצת השנים, בתקופות כמו גזירות אנטיוכוס בהן נתמעטה תורה בישראל. מכנות משותפים רחבים בין החולקים הועלו גם הם כסתירה לטענה. לגבי הניגוד בין התורה שכתב לזו שבעל פה נדחה בנימוק שהאחרונה מבארת, ולא שוללת, את הראשונה.

תולדות הפולמוס

עוד ענן הנשיא תקף את מה שראה כיומרת הרבניים לטעון שפרשנותם היא בעלת סמכות מחייבת לכלל העם. החכם דניאל בן משה אלקומיסי, הנחשב לפי דעות מסוימות למייסדה האמיתי של הקראות, התמיד בכך אף הוא. הפולמוס הגיע לשיאו בימיהם של רב סעדיה גאון ויריבו סלמון בן ירוחם. הוא נמשך לאורך ימי הביניים, כשעל רקע המחלוקות בדיני הנישואין והגירושין, שתי הקבוצות הכריזו על בני האחרת כממזרים, ובמאה ה-19 התבטא בכתבי החכם אברהם פירקוביץ'.
פישר איילנד (פלורידה)

פישר איילנד (באנגלית: Fisher Island) הוא אי מלאכותי שנוצר בשנת 1905 בפלורידה ארצות הברית.
פישר איילנד הוא המקום עם ההכנסה-לנפש הגבוהה ביותר בארצות הברית. האי היה בעבר בבעלותו של איש העסקים קארל פישר, שהעניק לו את שמו הנוכחי "אי פישר".

היסטוריה

האי נוצר ב- 1905 במהלך העבודות לייבוש החוף של מיאמי. האי היה שייך למיליונר האפרו אמריקני הראשון בדרום פלורידה, דיינה דורסי. ב-1919 החלה הבניה באי לאחר שקארל פישר רכש את האי מדורסי.
ב-1925 רכש את האי איל ההון ויליאם ואנדרבילט תמורת יאכטה. לאחר מותו של ואנדרבילט, האי נמכר בשנת 1944 לתעשיין הפלדה אדוארד מור שהפך את האי לאחוזה פרטית. לאחר מותו של מור בשנת 1950 נמכר האי לגארפילד ווד.
באי התגוררו פוליטיקאים ואנשי ציבור מפורסמים, כמו הנשיא ריצ'רד ניקסון שעבר להתגורר באי במהלך פרשת ווטרגייט.
בשנת 2005 ניסו תושבי האי להפוך אותו לעיר, אך הוועדה המחוזית של מיאמי דחתה את הבקשה.
כיום האי משמש לבתי נופש לאוכלוסייה העשירה בארצות הברית והוא המקום עם ההכנסה הגבוה ביותר לנפש בארצות הברית. כאשר ההכנסה הממוצעת לנפש עומדת על 236 אלף דולר לנפש.

האי

גודלו של האי הוא קצת פחות מקילומטר מרובע. תושביה שוהים באי בממוצע בין חודשיים לשלושה חודשים, האי מוקף מים מכל צדדיו כך אין שום דרך יבשתית אליו. ההגעה לאי היא בשיט במעבורת או דרך האוויר. האי סגור לזרים, והכניסה אליו היא אך ורק לתושבים ולאורחיהם או לתיירים הבאים לשהות במלון שבאי.
האי כולל שתי מרינות, האחת ליאכטות קטנות, והשנייה ליאכטות גדולות. באי ישנם כ-18 מגרשי טניס ועשרות בריכות, חולות החופים באי מיובאים מהאיים הקריבים.
אפקט הלדיין

אפקט הלדיין הוא תופעה ביולוגית הקשורה לחלבון נושא החמצן המוגלובין. התופעה תוארה לראשונה על ידי הפיזיולוג הבריטי ג'ון סקוט הלדיין.

תיאור התופעה

אפקט הלדיין הוא הגדלת כושר נשיאת הפחמן הדו-חמצני בנוכחות חמצן המשוחרר מהדם.
באופן הפוך, לדם מחומצן (כלומר, לדם עשיר בחמצן) יש יכולת נשיאה מופחתת של פחמן דו-חמצני. תופעה זו היא תוצאה של העובדה שהמוגלובין מחוזר (הקרוי דאוקסיהמוגלובין) הוא מקבל פרוטונים (בסיס) יותר טוב מאשר הצורה המחומצנת (הנקראת אוקסיהמוגלובין).

פחמן דו-חמצני בדם

בתאי דם אדומים יש אנזים בשם קרבוניק אנהידראז. אנזים זה מזרז את הפיכת הפחמן הדו-חמצני המומס לחומצה פחמתית, שמתפרקת במהירות לביקרבונט ופרוטון חופשי כפי שמתואר במשוואה שלהלן:
CO₂ + H₂O -> H₂CO₃ -> H⁺ + HCO₃
לפי עקרון לה-שטלייה, כל דבר הגורם לכך שהפרוטון שהתקבל בתגובה הכימית שתוארה למעלה לא יגיב עם חומרים אחרים כלשהם הנמצאים בדם, יגרום להטיית התגובה ימינה (לכיוון התוצרים), וכתוצאה מכך גדלה זיקת ההמוגלובין המחומצן לפרוטונים. הגדלת הזיקה לחמצן מגבירה גם את ייצור הביקרבונט ובהתאמה את היכולת של תאי דם אדומים ששחררו חמצן לשאת פחמן דו-חמצני.
רוב הפחמן הדו-חמצני בדם הוא בצורה של ביקרבונט. רק כמות קטנה ממנו מומסת בצורה של פחמן דו-חמצני טהור, ושאר הפחמן הדו-חמצני קשור להמוגלובין.
בנוסף להגברת שחרור הפחמן הדו-חמצני מהרקמות צורכות החמצן, אפקט הלדיין גורם לשחרור מהיר ויעיל יותר של פחמן דו-חמצני מהמוגלובין כאשר יש נוכחות של חמצן. בנאדיות הריאה, שהן אזור עשיר בחמצן, תכונה זו גורמת למעבר הפחמן הדו-חמצני לפלזמה כשהדם העורקי נכנס אליהן והיא חיונית לחילופי הגזים שבריאות.
המשוואה הכללית המתארת את אפקט הלדיין היא: H⁺ + HbO₂ <-> H⁺-Hb + O₂

חשיבות קלינית

באנשים החולים במחלות ריאה, הריאות עשויות לאבד את יכולתן להגדיל את אוורור הנאדיות בנוכחות כמות מוגדלת של פחמן דו-חמצני מומס בפלזמה.
דבר זה מסביר באופן חלקי את הממצאים שנצפו בחלק מהחולים בנפחת (סוג של מחלת ריאה) שבהם יש עלייה ב- PaCO (הלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני בעורק) בעקבות מתן תוספת חמצן.
יצאת צדיק

היסטוריה

התוכנית משודרת ברצועת הפריים טיים וזוכה למדרוג גבוה. כעבור שנים אחדות מתום שידור העונה האחרונה שלה, הוציאה הזכיינית המשדרת אותה אל הפועל עונה שלישית במספר אשר החלה מחודש יולי 2012.
ב-2013 החלה העונה הרביעית של הסדרה שיצאה להפסקה בעקבות החלפת הימים בין רשת לקשת וחזרה בשנת 2014.
בכל פרק בתוכן בוחן חיים אתגר (חיים הכט עונות 1-6) את אמינותם של מספר בעלי מקצוע השייכים לתחום מסוים, כגון מכונאי רכב וחשמלאים. התוכנית נערכה בשיטת המצלמה הנסתרת: שחקן מטעם התוכנית נשלח לקבל את שירותיו של בעל המקצוע הנחקר, וחיים אתגר עוקב אחרי השירות הניתן מהאולפן, יחד עם מומחה בתחום. המומחה באולפן עוזר לחיים אתגר ולצופים לחשוף האם בעל המקצוע נוהג ביושר או שמא הוא מרמה את הלקוח המדומה.
בסוף כל פרק הוצגה רשימת בעלי המקצוע אשר "יצאו צדיקים" והם קיבלו כפרס פרסום מוגדל במדריך דפי זהב.
העונה השישית עלתה בערוץ קשת 12 ב-10 בינואר 2018, והאחרונה בהנחיית חיים הכט.
במרץ 2018 חיים הכט הודיע כי הוא פורש מהנחיית התוכנית לאחר 14 שנה ו-6 עונות.
ב-2 באוקטובר 2018 שודרה התוכנית האחרונה בהנחיית המנחה הוותיק חיים הכט, תוכנית פרידה לאחר הודעתו על פרישה מהנחיית התוכנית במרץ 2018.
ב-21 באפריל 2019 פורסם כי חיים אתגר נבחר להנחיית התוכנית במקום חיים הכט שפרש ב-2018.
העונה השביעית, הראשונה בהנחיית חיים אתגר, עלתה לשידור ב-20 ביוני 2019.
.pl

pl. היא סיומת האינטרנט הלאומית  של שמות התחום (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בפולין. הסיומת נרשמה בשנת 1990, ומנוהלת על ידי ארגון המחקר והפיתוח הפולני NASK.

היסטוריה

בזמן המלחמה הקרה, מדינות המערב פתחו בחרם כלכלי על מדינות הגוש המזרחי. ארגון בשם CoCom, שהיה האחראי על החרם, הפחית בשנים האחרונות של המלחמה הקרה את החרם על שיתוף הפעולה הטכנולוגי עם מדינות פוסט-קומוניסטיות. בעקבות ההפחתה בחרם, נוצרה הסיומת pl. בשנת 1990. שם התחום המשני  הראשון בסיומת זו היה pwr.pl. של אתר האוניברסיטה לטכנולוגיה בורוצלב.
בשנת 2003 השיקה NASK את טכנולוגיית IDN , המאפשרת להשתמש באותיות לטיניות, יווניות, עבריות או קיריליות בשמות התחום. עד שנת 2008 נרשמו מעל למיליון אתרים תחת סיומת זו, ונכון לסוף שנת 2013, מספר האתרים הרשומים תחת הסיומת הגיע ל-2.4 מיליון.
יחיאל לייטר

ביוגרפיה

יחיאל לייטר נולד בסקרנטון שבפנסילבניה. הוא גדל בבית ציוני דתי והושפע מספרו של מנחם בגין, "המרד", שהיה גורם מדרבן לעלייתו לישראל ולמעורבותו בליכוד. לייטר עלה לישראל בשנת 1978 והצטרף לישיבת הסדר בקריית ארבע, בה למד עד 1984 והוסמך לרבנות. במהלך תקופה זו התגייס לצה"ל כחובש קרבי בתותחנים והשתתף במלחמת שלום הגליל.
בשנת 1984 נמנה עם ראשוני המתיישבים בשכונת אדמות ישי שבחברון עם משפחתו. באותה תקופה החל ללמד במספר מכונים תורניים בירושלים כדוגמת מכון מאיר, מכון אורה ומכון גולד. בשנת 1986 הקים לייטר את "קרן חברון" ובין השנים 1992-1989 שימש כיו"ר ועד היישוב היהודי בחברון.
בשנת 1992 עבר עם משפחתו לעלי. באותה שנה הקים "דסק חו"ל" של מועצת יש"ע ועמד בראשו בין השנים 1996-1992, בצמוד לשר התשתיות הלאומיות  אריאל שרון. בשנים לאחר מכן שימש כיועץ ללימור לבנת והקים את קרן "One Israel Fund".
בין השנים 2001-1996 פנה ללימודים אקדמיים והשלים תואר ראשון במשפטים ובמדעי המדינה. באותה תקופה עבד כיועץ עצמאי לחברות, ארגונים ועמותות.
בשנת 2000 היה ממקימי ארגון ONE JERUSALEM שניהל את המאבק נגד חלוקת ירושלים אותה ניסה לקדם בוועידת קמפ דייוויד ראש הממשלה אהוד ברק.
בשנת 2001 מונה לראש מטה של שרת החינוך לימור לבנת.
בשנת 2002 זכה במכרז לראשות אגף קשרי חוץ של משרד החינוך ובשנת 2003 זכה במכרז למשרת משנה למנכ"ל המשרד בה כיהן עד 2004. בתקופה זו קיבל תואר מוסמך ביחסים בינלאומיים.
בשנת 2004 מונה לראש מטה שר האוצר בנימין נתניהו, משרה בה כיהן עד סוף 2005.
בשנת 2006 הצטרף אל המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה כחוקר מדיניות בכיר, הקים את המחלקה ואת האתר בעברית והחל בלימודי הדוקטורט בפילוסופיה מדינית בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
ב-2008 התמודד בבחירות המוקדמות (פריימריז) לרשימת הליכוד לכנסת ה-18 ונבחר למקום ה-42.
בדצמבר 2011 מונה לחבר בדירקטוריון חברת נמלי ישראל ומשמש כיושב ראש ועדת הכספים ומספר ועדות נוספות. במקביל הוא חבר דירקטוריון החוויה הישראלית וחבר המועצה להנצחת זכרו של בנימין זאב הרצל.
כיום, הוא מרצה לפילוסופיה בקריה האקדמית אונו, עמית מחקר במרכז שלם ומשמש כיועץ אסטרטגי למספר ארגונים, בהם פרויקט שילה הקדומה.
כתב מספר ספרים, מאות מאמרים ומקיים בלוג דו-שבועי בענייני השעה. בעל טור שבועי בעיתון "ישראל היום".
נשוי ואב לשמונה. תושב עלי.
ג'ודי פיקו

ביוגרפיה

פיקו נולדה למשפחה יהודית חילונית, גדלה בלונג איילנד, ובגיל 13 עברה משפחתה לניו המפשייר. את סיפורה הראשון כתבה בגיל 5 והוא נקרא "הלובסטר שלא הובן כהלכה" ("The Lobster Which Was Misunderstood"). היא למדה באוניברסיטת פרינסטון כתיבה יוצרת וכבר במהלך לימודיה שם פרסמה שני סיפורים קצרים במגזין הנוער "סבנטין". את לימודיה סיימה בשנת 1987 ולאחר מכן החלה לעבוד במגוון עבודות, בהן עריכת ספרי לימוד והוראת אנגלית לתלמידי כיתה ח'. היא סיימה תואר שני בחינוך באוניברסיטת הרווארד.
פיקו הפכה לכותבת של ה-DC קומיקס, בחוברת הקומיקס "וונדר וומן". הגיליון הראשון שלה (#6) יצא ב-28 במרץ 2007, והגיליון האחרון (#10) יצא ב-27 ביוני 2007. 
פיקו נשואה לטים ואן ליר, אותו פגשה בפרינסטון, לזוג שלושה ילדים.
משה פוריית

משה פוריית הוא מחברו של הקונטרס דרכי ציון, מדריך לעולה לארץ ישראל בעקבות גזרות ת"ח ות"ט. החיבור כולל גם תיאור מקיף של חיי היום-יום של יהודי ירושלים במאה ה-17 ומהווה מקור חשוב ללימוד התקופה.

רקע

בעולם היהודי, התאפיינה המחצית הראשונה של המאה ה-17 במתח משיחי רב ובגידול מספר העולים, אשכנזים וספרדים, שהביא להתבססות והתרחבות הקהילה בירושלים. למרות הפגיעה הקשה בקהילת יהודי ירושלים בין השנים 1627-1625 בעקבות שלטונה של משפחת אבן-פרוח' שהכבידה את עולה על תושבי העיר, ובעיקר על היהודים, המשיכו יחידים לעלות לארץ ישראל. עם העולים בשנים אלו נמנה גם משה בן ישראל נפתלי (הירש) פוריית שהיה סופר סת"ם, בן למשפחה חשובה בקהילת פראג, קרוב משפחתו של רבי ישעיה הלוי הורוביץ, "השל"ה הקדוש", שעלה גם הוא מפראג כמה שנים קודם לכן. 
בעקבות הרס הקהילות היהודיות בפולין ובאוקראינה בגזירות ת"ח ות"ט (1649-1648) הורע מאוד גם מצבם של יהודי ארץ ישראל שנסמכו על תרומותיהם של קהילות הגולה. מצב זה הביא את משה פוריית לצאת לאירופה כשליח מטעם הקהילה (שד"ר) או מטעם עצמו כדי לגייס תרומות. לשם כך כתב את הספר "דרכי ציון" כמדריך לעולה, ובו פירוט נתיבי העלייה האפשריים  מארצות אירופה לארץ ישראל והסברים מפורטים על אורח החיים הנהוג בירושלים.
אלגברה אפינית

באלגברה מופשטת, אלגברה אפינית היא אלגברה, הנוצרת סופית מעל חוג הבסיס שלה. בדרך כלל המונח מתייחס לאלגברות (נוצרות סופית) מעל שדה, אך כמה תכונות חשובות נשארות בתוקף גם כאשר חוג הבסיס הוא חוג קומוטטיבי נתרי.

הגדרה

אלגברה  מעל החוג  היא אלגברה אפינית אם קיימים  כך ש , כאשר  הוא החוג של כל הפולינומים ביוצרים  עם מקדמים ב-C. על-פי הגדרה זו, אלגברה אפינית היא אלגברת מנה של אלגברת פולינומים בכמה משתנים מעל חוג הבסיס.

תכונות ומשפטים

משפט הנורמליזציה של נתר, אותו הוכיחה אמי נתר, קובע שכל אלגברה אפינית A (מעל שדה) היא מודול סופי מעל חוג פולינומים במספר משתנים מעל שדה הבסיס; מספר המשתנים שווה למספר המקסימלי של איברים בלתי תלויים אלגברית ב- A, הקרוי דרגת הטרנסצנדנטיות של A. כמודול סופי, A היא הרחבה שלמה של חוג הפולינומים, ולכן יש להם אותו ממד קרול. לפיכך, ממד קרול של אלגברה אפינית שווה לדרגת הטרנסצנדנטיות שלה.
משפט: אם  הוא שדה אפיני מעל שדה , אז הוא אלגברי מעל . 
למת ארטין-טייט: אם  אלגברה אפינית מעל שדה , ו-  כך ש-  שדה, ו-  אז  אפיני מעל . ללמה זו גרסאות רבות אחרות. למשל, אם R,S הן C-אלגברות, כאשר C חוג נתרי קומוטטיבי; R הוא חוג המוכל במרכז של חוג S שהוא מודול סופי מעל R, ו-S אפינית מעל C, אז גם R אפיני מעל C.
אם  היא אלגברה אפינית מעל החוג  ו-  אידיאל ב-  אז  אפיני מעל .
פיצול (פיתוח תוכנה)

פיצול (כשם עצם ולא כשם פעולה, מאנגלית: fork, בהתייחסות ל"מזלג דרכים") הוא ענף פיתוח של תוכנה אשר מפותח בנפרד מהתוכנה המקורית. במקרים רבים הפיצול הוא תוצאה של חוסר הסכמה בין חלק מהמפתחים על כיוון הפיתוח. לפעמים גם תוצאה של סכסוך. לדוגמה: מערכת ניהול התוכן ג'ומלה החלה את דרכה כפיצול מתוכנה בשם ממבו, אשר חברה מסחרית שלטה על פיתוחו ולא אפשרה לאחרים להשתלב בו ביעילות.
פיצולים מוכרים בעיקר בסביבה של תוכנה חופשית בגלל שתנאי מקדים להם הוא זמינות של קוד המקור. אם קוד המקור זמין בתנאים מגבילים, יכולים להיווצר פיצולים, כמו גרסאות יוניקס הרבות שנוצרו בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים על בסיס קוד המקור שסיפקה חברת AT&T.
לפעמים ענף נפרד של התוכנה שמתוחזק לאורך זמן נקרא גם הוא פיצול. המונח הזה מציין, לדוגמה, ענפי פיתוח צדדיים של ליבת לינוקס אשר מתעדכנים (חלקית, או שלא) מענף הפיתוח הראשי.
אפקט מפמבה

אפקט מְפֶּמְבָּה הוא שם לתופעה שכאשר מקררים שני כלים זהים המכילים אותה כמות מים אך בטמפרטורה שונה, המים החמים קופאים לעיתים מהר יותר מהמים הקרים. התופעה תוארה לאורך ההיסטוריה עוד מימיו של אריסטו, אך זכתה להכרה על ידי הקהילה המדעית המודרנית רק לאחר שתלמיד תיכון מטנזניה בשם ארסטו ברתולומיאו מפמבה (Erasto Barthlomeo Mpemba) תיאר אותה בשנת 1969. מחקר עדכני טוען שלא נמצאו ראיות נסיוניות התומכות בקיומו של האפקט.

ארסטו מפמבה

מפמבה הבחין לראשונה בתופעה בשנת 1963 במהלך שיעור בישול, כאשר היה עליו להכין גלידה מתערובת שהורתחה וצוננה לטמפרטורת הסביבה בטרם הוכנסה למקרר. אחד הנערים הכניס למקרר תערובת שכלל לא הורתחה, ומפמבה, שחשש לאבד את המקום שהוקצה לו במקרר, הכניס את התערובת שלו לאחר שהורתחה אך מבלי שהמתין לצינונה. הוא שם לב שהתערובת החמה קפאה לפני תערובות קרות. מפמבה חזר ובדק את התופעה פעמים נוספות והגיע לאותה תוצאה: הנוזל החם קופא לפני הנוזל הקר. כשביקש מפמבה ממורהו הסבר לתופעה, לעג לו המורה בפני חבריו לכיתה, והם הצטרפו לבדיחה המתמשכת על "הפיזיקה של מפמבה".
במהלך לימודיו נכח מפמבה בהרצאה שנושאה פיזיקה שהרצה ד"ר דניס אוסבורן מהקולג' האוניברסיטאי של דאר א-סלאם. לאחר ההרצאה שאל מפמבה את אוסבורן מדוע כאשר מכניסים למקפיא שני כלים זהים המכילים מים בטמפרטורה של 35 מעלות צלזיוס ובטמפרטורה של 100 מעלות צלזיוס, מקדימים לקפוא המים החמים. אוסבורן ביקש לבדוק את העניין ופנה לטכנאי מעבדה כדי שיחזור על הניסוי. הטכנאי אישר שמים חמים קופאים מהר יותר ממים קרים, והוסיף "אבל אנחנו נחזור על הניסוי עד שיתקבלו התוצאות הנכונות". לאחר שאישר אוסבורן את ממצאיו של מפמבה, פירסמו השניים ב-1969 מאמר המתאר את תוצאות הניסוי. באותה שנה ובלי קשר למפמבה ואוסבורן, פרסם הקנדי ג'. ס'. קל (Kell) מאמר המתאר את אותה תופעה. נכון לשנת 2002, מפמבה הועסק על ידי הוועדה האפריקאית ליערנות וטבע (African Forestry and Wildlife Commission).

אזכורים מוקדמים לאפקט מפמבה

התיעוד המוקדם ביותר לאפקט נמצא בספרו של אריסטו "מטאורולוגיה" משנת 350 לפנה"ס לערך. התופעה שבה ומוזכרת בספר "Opus Majus" של רוג'ר בייקון בן המאה ה-13 שאף מציין את רגישות התופעה לתנאי הניסוי, ובספרו של קלגט (Clagett) משנת 1461, וממשיכה להופיע בספריהם של הוגי דעות מרכזיים בני המאה ה-17, פרנסיס בייקון ורנה דקארט.
במשך זמן רב בחר המדע המודרני להתייחס בביטול לתיאורים של אפקט מפמבה ולשייכם לתאוריה קדומה ומוטעית (άντιπερίστασὶς; אנטיפריסטזיס). אירוני למצוא התייחסות לתיאורו של פרנסיס בייקון דווקא בספרו משנת 1962 של תומאס קון "המבנה של מהפכות מדעיות", המתאר בין היתר, כיצד תוצאות ניסוי שאינן תואמות את הפרדיגמה המדעית המקובלת, זוכות להתעלמות. קון כותב על "התצפית המוזרה הזאת, [שישנם תיאורים] שהיום פשוט איננו יכולים לאששם".
I Told You I Was Trouble: Live in London

רקע והפקה

את אלבום הווידאו הוציאה ויינהאוס לאחר שהוציאה את אלבום האולפן השני והאחרון שלה, Back to Black. אלבום הווידאו מכיל בתוכו שירים מתוך אותו אלבום, מתוך אלבום הבכורה שלה, Frank, וכמה גרסאות כיסוי שונות שביצעה בעת אותו מופע. את האלבום הפיקה מלאני ווטון.
בין היתר שרה איימי באותו אלבום וידאו את להיטה הגדול ביותר של לורין היל, "(Doo Wop (That Thing".
אונרר"א

אונרר"א ראשי תיבות של סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות  (מאנגלית: UNRRA, ראשי תיבות: United Nations Relief and Rehabilitation Administration) היא גוף לשעבר של האומות המאוחדות שמטרתו הייתה לטפל בכל הפליטים תחת אזור הכיבוש של בעלות הברית באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה באירופה והמזרח הרחוק.
הארגון הוקם בשנת 1943, פעילותו מומנה בעיקר על ידי ארצות הברית, העסיק כ-12,000 עובדים, מקום מושבו הראשי היה בוושינגטון די. סי. ונסגר בשנת 1948. מנהלו הראשון היה הרברט ליהמן.

פעילות

אונרר"א פעלה בשטחי גרמניה הכבושה לאחר מלחמת העולם השנייה וסייעה ליותר מ-11 מיליון עקורים לא-גרמנים ושארית הפליטה, שהתרכזו בעיקר בגרמניה לאחר תום המלחמה. על העקורים נמנו עובדי כפייה, שנשלחו לגרמניה על ידי הנאצים, שבויי מלחמה וכן מזרח אירופאים שנמלטו מן הצבא האדום, שלחמו לצד הוורמאכט או שהגיעו מרצונם לגרמניה הנאצית לצורך עבודה.
הארגון לא סייע לאזרחי גרמניה עצמם וגם לא למיליוני הגרמנים האתנים שגורשו ממדינות מזרח אירופה לגרמניה. רוב היהודים שברחו ממדינות הגוש הקומוניסטי לאחר סיומה של המלחמה התגוררו במחנות של הארגון בגרמניה ובאוסטריה. 
באסיה הארגון סייע לפליטים בסין ובטיוואן. משרדי הארגון הוקמו בלונדון. 
אונרר"א סייעה גם למדינות נוספות, ובכללן ליוון, ליוגוסלביה, לצ'כוסלובקיה, לפולין, לאלבניה, לאיטליה, לסין, לבילורוסיה, לאוקראינה, לאוסטריה ולאיי הדודקנס, שעדיין לא היו אז חלק מיוון. 
אונרר"א הייתה מופקדת על פעילותם של 23 ארגוני סעד מתנדבים. ביניהם היו כמה משלחות של ארגונים יהודיים, כגון משלחת של היישוב היהודי בארץ-ישראל, הג'וינט והוועד היהודי לסיוע בחוץ-לארץ.
בשנת 1947 העבירה אונרר"א חלק ניכר ממשימותיה לארגונים בינלאומיים אחרים כגון ארגון הפליטים הבינלאומי (IRO),  וסגרה את רוב משרדיה באירופה, ובשנת 1948 נסגרו משרדי הארגון הנותרים באירופה, במזרח הרחוק, במרכז אמריקה ובדרומה, בהודו ובאוסטרליה.
ריכוז מעכב מזערי

במיקרוביולוגיה, ריכוז מעכב מזערי (באנגלית: Minimum inhibitory concentration, ובראשי תיבות: MIC) הוא הריכוז הנמוך ביותר של אנטיביוטיקה, המעכב בצורה הניתנת לזיהוי בעין צמיחה של מיקרואורגניזמים, ובפרט חיידקים מחוללי זיהומים. קביעת הריכוז מסייעת להגדרת העמידות לאנטיביוטיקה של אותו חיידק.
הריכוז המעכב המזערי נקבע על ידי הכנה של סדרת תמיסות המכילות את האנטיביוטיקה בריכוזים עולים, הדגרת כל אחת מהן עם תרבית חיידקים וצפייה במידת העיכוב, אשר במצע נוזלי תתבטא בירידה בעכירות ובמצע מוצק בהידללות המושבות. ריכוז זה תלוי הן במיקרואורגניזם מחולל המחלה, הן במאכסן והן בסוג האנטיביוטיקה, ולקביעתו תפקיד משמעותי בהחלטה על סוג הטיפול האנטיביוטי. על מנת שאנטיביוטיקה תוכל לשמש טיפול בזיהום מסוים, על הריכוז המעכב המזערי להיות מושג ברקמת הזיהום במידה שאינה רעילה למאכסן.
בהתאם לספים מוגדרים מראש החיידק מוגדר כרגיש לאנטיביוטיקה מסוימת, עמיד לה או בעל עמידות ביניים. הספים הם ערכים מוסכמים המפורסמים בקווים המנחים מטעם ארגונים שונים, בכללם מכון התקנים הקליניים והמעבדתיים האמריקני (CLSI), החברה הבריטית לכימותרפיה אנטימיקרוביאלית (BSAC) והוועדה האירופית לבחינת רגישות אנטימיקרוביאלית (EUCAST), כשלעיתים ההבדל בספים עשוי להשפיע על החלטה הטיפולית.
אלגברה מופשטת

אלגברה מופשטת היא ענף של האלגברה שבמסגרתו מוגדרים ונחקרים מבנים אלגבריים כגון שדות, חבורות וחוגים. הענף נקרא כך כדי להבדילו מהאלגברה הבסיסית, הנלמדת בבתי ספר, שעוסקת במניפולציות טכניות של ביטויים ונוסחאות מתמטיות במספרים ממשיים ומרוכבים.
תחום חשוב באלגברה מופשטת הוא אלגברה ליניארית, שחוקרת את תכונותיהם של וקטורים, מרחבים וקטוריים, מטריצות, העתקות ליניאריות ומערכות של משוואות ליניאריות.
מבחינה היסטורית, המבנים הנחקרים באלגברה מופשטת צצו לרוב לראשונה בתחומים אחרים, ובמסגרת האלגברה זכו לאקסיומטיזציה מדויקת, ותכונותיהם נלמדו לעומק. הענף החל להתפתח באופן עצמאי במאה ה-19 והפך לענף המרכזי של האלגברה במאה ה-20.
היתרון שבשיטת עבודה זו, הוא היכולת להשיג תוצאות כלליות, שתהיינה תקפות למקרים רבים, על ידי התייחסות למספר תכונות בסיסיות המשותפות לכל אותם מקרים, תוך הזנחת המידע שאינו חיוני. לדוגמה, התהליך שבו נבנים המספרים הרציונליים מתוך המספרים השלמים הוא למעשה מקרה פרטי לבנייה של שדה שברים מתוך חוג, ולכן ניתן לחזור עליו לכל חוג שמקיים מספר תכונות נפוצות.
שם התחום מגיע מההפשטה שמתבצעת לעצמים הנחקרים במסגרתו - רוב תכונותיהם מוזנחות, ומתייחסים אך ורק למספר תכונות בסיסיות - "אקסיומות", שמהן מופק המידע על העצמים. לאחר מכן, כל עצם מתמטי שניתן להוכיח כי הוא מקיים את האקסיומות, יקיים את כל התכונות שנמצא שנובעות מאותן אקסיומות.
ישיבת באר התורה

הקמת הישיבה

הישיבה הוקמה בשכונת בית וגן בירושלים, בשנת תשנ"ג (1993) על ידי הרב לוי, תלמידו של הרב שמואל רוזובסקי, שכיהן עד אז כר"מ בישיבת בית מתתיהו; ועל ידי חותנו, הרב אהרן פלדמן, בעידודם של הרב שלמה זלמן אויערבך והרב אלעזר מנחם שך. הרב פלדמן, שהוא חבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית, נטל חלק פעיל בהנהגת הישיבה עד ל-2001, אז נקרא לעמוד בראשות ישיבת נר ישראל בבולטימור. במקביל הוא עומד בנשיאות הישיבה ומשתתף באירועיה. 
בשנותיה הראשונות של הישיבה דבק בה הכינוי ישיבת גי"ל משני טעמים, א. ראשי תיבות שמו של ראש הישיבה גבריאל יוסף לוי. ב. על שם הפסוק במשלי (כ"ג, כ"ד); גִּ֣יל יָ֭גִיל אֲבִ֣י צַדִּ֑יק וְיוֹלֵ֥ד חָ֝כָ֗ם יִשְׂמַח־בּֽוֹ.

הישיבה ובוגריה

דגש רב מושם על שיעורו של ראש הישיבה מדי יום רביעי. קודם השיעור מעביר ראש הישיבה שיעור קצר המכונה "תקדים" לשיעור המרכזי, ולאחר השיעור מחולקים דפי תקציר ובחורים מבוגרים יחסית חוזרים על השיעור עבור בחורים צעירים יותר ("זאָגער"). 
המשגיח בישיבה מאז הקמתה היה הרב עמנואל בש, תלמידו של הרב מאיר חדש. בתחילת קיץ 2014 הוא פרש מתפקידו. מגידי השיעורים הם הרב מנחם יוסף דויטש, הרב יעקב משה ליבוביץ, הרב אריה פרידמן, והרב אביגדור לוי. ראש ה"קיבוץ" הוא הרב יעקב גולדברג. 
בשנת 2015 למדו בישיבה כ-350 תלמידים. בשנת 2016 הגיע לשיאו משבר כלכלי שפגע בישיבה, והרב משה הלל הירש נחלץ לעזרתה. הישיבה ששכנה במבנים שכורים שונים בעשורים הראשונים לפעילותה נאלצה לעזוב את ירושלים ובאלול ה'תשע"ו עברה הישיבה לשטח שהוקצה לה בעיר בית שמש. מבני הקבע של הישיבה עודם בשלבי תכנון.
צ'ארלס מקקראס

חייו

מקקראס נולד בשנקטאדי, ניו יורק, ארצות הברית, להורים אוסטרליים, ובגיל צעיר עבר עמם לסידני. שם למד בקונסרבטוריון והיה לאבובן ראשי בתזמורת הסימפונית של סידני. בשנת 1946 עבר לאנגליה ומשם נסע ללמוד ניצוח בפראג, אצל ואצלב טאליך. עם שובו לאנגליה עבד באופרה של סדלר'ס וולס (כיום האופרה האנגלית הלאומית) ואחר כך היה מנצח ראשי של תזמורת הקונצרטים של ה-BBC משנת 1954 עד 1956. הוא ניהל את האופרה של המבורג משנת 1965 עד 1969, את האופרה האנגלית הלאומית משנת 1970 עד 1978 ואת האופרה הוולשית הלאומית משנת 1987 עד 1992. בשנת 2004 התמנה למנצח אורח ראשי של תזמורת פילהרמוניה. הוא קיבל תואר אבירות בשנת 1979.
מקקראס ניצח על רפרטואר רחב, אבל היה קשור במיוחד לאופרות של לאוש יאנאצ'ק - בשנת 1951 ניצח על הבכורה הבריטית של "קטיה קאבאנובה", שנכתבה שלושים שנה קודם לכן. הוא נודע גם בידע האנציקלופדי שלו באופרות של מוצרט (נאמר עליו, שאם יקרה ופרטיטורות האופרות של מוצרט יאבדו בדרך מן הדרכים, מקקראס יוכל לשחזר אותן מזכרונו בלבד). הוא הקפיד על פי רוב על ביצוע אותנטי היסטורי של יצירות אלה: בהצגה של נישואי פיגארו בשנת 1965 וידא את הוספת הקישוטים בדרך שמוצרט היה מאשר.
מקקראס גם עיבד מוזיקה מאת ארתור סאליבן לבלט "גבעול האננס", ומוזיקה של ג'וזפה ורדי לבלט "הגברת והשוטה".