google/wiki40b huggingface dataset:
שולחן ערוך

השולחן ערוך הוא ספר הלכה שכתב רבי יוסף קארו בצפת בשנת 1563 ונדפס לראשונה בוונציה במהלך שנת 1565 (שכ"ה-שכ"ו).
הספר נחשב אחד הספרים החשובים בעולם ההלכה היהודי, והוא דה פקטו משמש כעמוד תווך שעיצב וקבע את אורח החיים התורני והיהודי על פי ההלכה הפסוקה.

שם הספר

הרב יוסף קארו קרא לספרו "שולחן ערוך" "כי בו ימצא ההוגה כל מיני מטעמים ערוכים בכל ושמורים סדורים וברורים" הדמיון לשולחן, לקוח ממאמר במכילתא דרבי ישמעאל לפיו הקב"ה אמר למשה שיש לפרש את משפטי התורה לעם ישראל בצורה ברורה ביותר "ערכם לפניהם כשולחן הערוך".

תוכן הספר

השולחן ערוך מתבסס על ספרו של ר' יעקב בן הרא"ש ("בעל הטורים") הנקרא "ארבעה טורים", ומכונה גם "טור". על ה"ארבעה טורים" כתב ר' יוסף קארו פירוש בשם "בית יוסף". מכיוון שה"בית יוסף" הוא ספר ארוך ומורכב, כתב רבי יוסף קארו את ההלכות "בדרך קצרה בלשון צח וכולל יפה ונעים, למען תהיה תורת ה' תמימה שגורה בפי כל איש ישראל". כמו כן מטרת השולחן ערוך הייתה לאפשר חזרה כל שלושים יום על הבית יוסף (ובזמננו אף יצא לאור שו"ע מסודר לפי ימי החודש).
מכיוון שהשולחן ערוך בנוי על סדר הטור, נכללות בו - כמו בטור, רק ההלכות המעשיות לימינו אלו, שבהם אין בית המקדש קיים. מסיבה זו, הלכות רבות (כמו הלכות טומאה וטהרה, קורבנות, וחלק מהמצוות התלויות בארץ) לא מופיעות בספר. זאת בניגוד לספרו של הרמב"ם "משנה תורה", שמקיף את התורה כולה וכולל את כל תרי"ג המצוות, גם אלה שאינן רלוונטיות לימינו.
ב'שולחן ערוך' פסק רבי יוסף קארו בדרך כלל על פי דעת הרוב מבין שלושת "עמודי ההוראה": הרי"ף, הרמב"ם, והרא"ש. כאשר לא יצאה מ-"עמודי ההוראה" הכרעה ברורה בנושא מסוים, צירף רבי יוסף קארו את דעות הרמב"ן, הר"ן, הרשב"א, המרדכי, הסמ"ג וספרים נוספים והכריע על פיהם.
העמותה ללוויינות זעירה בישראל

העמותה ללוויינות זעירה בישראל הוקמה בשנת 2006 על ידי קבוצת מהנדסי חלל מתעשיות החלל השונות של ישראל. מטרת העמותה - קידום העיסוק בלוויינות זעירה בישראל, תוך תכנון משימות חלל, בניה ושיגור של לוויינים זעירים, חינוך והתנעת דיון ציבורי בנושא הלוויינים הזעירים.
נכון לשנת 2015, נראה שהעמותה אינה פעילה יותר.

פלטפורמת קיובסאט

קיובסאט הוא שם כללי לפלטפורמה לוויינית זעירה, שפותחה במקור על ידי אוניברסיטת סטאנפורד מארצות הברית. התצורה של הלוויין הבסיסי במשפחה זו היא קובייה, בעלת ממדים של 10 ס"מ * 10 ס"מ * 10 ס"מ. מזה שנים ניתן להשיג שלד של לוויין, כולל מחשב ותוכנת הפעלה, במחירים נמוכים ובאופן מסחרי. העמותה ללוויינות זעירה בחרה - בשלב ראשון - להתבסס על הפלטפורמה של קיובסאט, בתצורה הגדולה יותר בעלת ממדים של 30 ס"מ * 10 ס"מ * 10 ס"מ. לעמותה הישראלית ללוויינות זעירה הסכם עם חברה מארצות הברית בשם Pumpkin המייצרת קיטים ללוויינים, ולפיו היא הנציגה בישראל של חברה זו.

שיתוף פעולה עם התעשיות בישראל

העמותה הישראלית ללוויינות זעירה זוכה לשיתוף פעולה הדוק עם תעשיות החלל של ישראל. במסגרת זו, קיבלה העמותה ללא תשלום רכיבי חלל חדשניים, דוגמת שעון אטומי ללוויינים מהחברה הישראלית אקיוביט. בנוסף, פועלת העמותה במרכז השילובים של חברת מבת-חלל של התעשייה האווירית, ובחדר הנקי שבמקום נמצאים שני אבות טיפוס ללוויינים.

Inklajn-1

Inklajn-1 היה שיתוף פעולה בין התעשייה האווירית לבין העמותה ללוויינות זעירה בישראל. הלוויין הזעיר שתוכנן היה Inklajn-1 אשר נבנה על ידי מתנדבי העמותה ללווינות זעירה, ונמצא בחדר השילובים של התעשייה האווירית לישראל. הלוויין קרוי על שמו של חלוץ החלל הישראלי ד"ר מרסל קליין. גודלו של הלוויין 10X10X32 ס"מ והוא מתוכנן לנוע במסלול מסונכרן-שמש בגובה של כ-650 ק"מ ולהקיף את כדור הארץ בכל 90 דקות. הלוויין ישרת את קהילת חובבי הרדיו ויכיל מספר ניסויים מדעיים. נכון ל-2018, לא ידוע מועד השיגור.
קרן השואה

קרן השואה (באנגלית: Shoah Foundation) היא שם גנרי לקרנות שנוסדו לשם קידום ההנצחה של זכר השואה.

הקרן לתיעוד ההיסטוריה החזותית של השואה באוניברסיטת דרום קליפורניה

את הקרן לתיעוד ההיסטוריה החזותית של השואה באוניברסיטת דרום קליפורניה  יזם סטיבן ספילברג בשנת 1994. זהו ארגון ללא כוונת רווח שנוסד במטרה לתעד בהקלטות וידאו ניצולי השואה ועדים אחרים לשואה. בין השנים 1994-1999 קיימה הקרן כ-52,000 ראיונות שתועדו בווידאו ב-56 מדינות וב-32 שפות. העדים כללו יהודים ניצולי השואה, עדי יהוה, צוענים והומוסקסואלים שנרדפו על ידי המשטר הנאצי, עדים שהיו בין החיילים המשחררים של מחנות הריכוז, אסירים פוליטיים, מצילים ונותני עזרה לנרדפים, שרידי מדיניות האאוגניקה הנאצית ומשתתפי משפטיהם של פושעי המלחמה, בהם משפטי נירנברג.
ב-2005 חתמו נציגי הקרן על הסכם עם אוניברסיטת דרום קליפורניה במסגרתו הועברו נכסי הקרן והשליטה בה לאוניברסיטה. בתמורה התחייבה האוניברסיטה לשמר את הארכיון ולהמשיך במשימתה של הקרן.

קרנות נוספות לזכר השואה

בשנת 2000 הוקמה בצרפת קרן לזיכרון השואה (Fondation pour la Mémoire de la Shoah)  בכסף שהוחרם מיהודים צרפתיים שנרצחו בשואה. מטרות הקרן דומות - חינוך, תיעוד ושימור זכר הנספים והתרבות והסולידריות היהודיות. נשיאת הכבוד של הקרן היא סימון וייל.
פרויקט DNA שואה (The DNA Shoah Project) הוא פרויקט של איסוף DNA מקרובי משפחה של ניצולי השואה כדי למצוא התאמות גנטיות וכך לסייע באיחוד משפחות של ניצולי השואה בארצות הברית ובעולם, ולסייע בזיהוי יהודים שנרצחו בשואה באמצעות בדיקות שרידי DNA באתרי רצח. המטרה היא לאסוף 10,000 דוגמיות, ועד כה נאספו כאלף.
גשר מעלית

גשר מעלית הוא טיפוס של גשר נפתח הנטוי על גבי נתיב מים. חלקו הנע של הגשר מחובר בשני צידיו למגדלים או למגבהים ומתרומם בעת הצורך אנכית על מנת לאפשר לכלי שיט לעבור תחתיו, כאשר הוא נותר מקביל למישור הכביש של הגשר.
לטיפוס זה של גשר יש יתרונות על פני טיפוסים אחרים של גשרים נעים. עלות בנייתו היא נמוכה יותר בדרך כלל. כמו כן משקל הנגד שיש לשלב בגשר צריך להיות זהה למשקלו של המרכיב הנע, בעוד שבגשר המתרומם בזווית ביחס למישור שלו נחוץ משקל נגד גדול בהרבה. לכן ניתן לבנות את הגשר מחומרים כבדים יותר, המתאימים למשל לגשרי רכבת.
ברבים מגשרי המעלית נעשה שימוש במגדלים אנכיים, אך בחלקם נעשה שימוש דווקא במגבהים הידראוליים הממוקמים מתחת למפלס הגשר (ואז הגשר מכונה גשר שולחן ).
החיסרון העיקרי של גשרי מעלית הוא המרווח האנכי המצומצם המתקיים מתחתיהם לשם מעבר כלי שיט, הנובע מכך שהגשר נותר תלוי אנכית מעל נתיב השיט.
טיפוס גשר הדומה לגשר המעלית הוא הגשר השוקע , שבו מונמך מפלס הגשר אל מתחת לפני המים של נתיב השיט שהגשר ממוקם לרוחבו.
יחסי ישראל–סיירה לאון

היסטוריה

היחסים כוננו לראשונה בשנת 1961 לאחר שסיירה לאון קיבלה את עצמאותה מבריטניה. היחסים חודשו בשנת 1992. עוד בשנות ה-50 בוצע סחר ביהלומים בין ישראל וסיירה לאון בבורסת היהלומים הישראלית, וגם כיום סיירה לאון היא יבואנית יהלומים מרכזית של ישראל.
ישראל מסייעת במספר תחומים לסיירה לאון, זאת מאחר שהיא מהמדינות הנחשלות בעולם. ישראל תרמה מכונת דיאליזה לבית חולים בסיירה לאון. מכונת דיאליזה זו היא היחידה בסיירה לאון והיא אמורה לשרת בערך 6 מיליון אנשים.
בשנת 2000, בעיצומה של מלחמת האזרחים בסיירה לאון דיווח העיתון וול סטריט ג'ורנל כי ישראל העבירה באחרונה לממשלת סיירה-ליאון נשק, כולל מטוסים, אמצעי אימון ותחמושת, במטרה לסייע לה במלחמתה נגד המורדים.

ביקור נשיא סיירה לאון בישראל

בינואר 2017 ערך נשיא סיירה לאון ארנסט באי קורומה ביקור רשמי בן חמישה ימים בישראל. הוא לווה בפמליית שרי החוץ, החקלאות, התקשורת והמים של סיירה לאון. במהלך ביקורו נועד עם ראש ממשלת ישראל ושר החוץ בנימין נתניהו והשניים דנו על העזרות ההומינטריות שישראל מעניקה לסיירה לאון ועל שיתוף הפעולה בין שתי המדינות. במהלך הביקור נועד קורומה גם עם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין ועם שר החקלאות ופיתוח הכפר אורי אריאל.
במהלך הביקור הזמין קורומה את נתניהו לביקור בסיירה לאון.  הנשיא קורומה ערך ביקור בבורסת היהלומים והתארח אצל נשיא בורסת היהלומים הישראלית, יורם דבש, וחברי הנהלת הבורסה.

הסכמים

ישראל מעניקה מלגות לסטודנטים מסיירה לאון כחלק מתוכנית לפיתוח ושיתוף פעולה בינלאומי של סיירה לאון. לישראל וסיירה לאון הסכמים בנושאי חקלאות ופיתוח קהילתי.
כוונן פסנתרים

כוונן פסנתרים (כַּוְנָן) הוא אדם העוסק באומנות מתיחת מיתרי הפסנתרים כך שיפיקו צליל מדויק והרמוני - פעילות שיש לבצעה בדרך לתקופה התלויה האיכות הפסנתר ומצב שימורו ובעקבות כל טלטול או שינוע של הפסנתר. כוונון הפסנתר נועד לשמור על הדיוק בגובה הצלילים וההרמוניות ועל מצבו המכני התקין של הפסנתר.
לרוב מבצע הכוונן מספר פעולות - כיוון הפסנתר, ביצוע אסדרה המיועדת לתיקון הדרוש תיקון מבחינה מכנית, ואינטונציה המיועדת לשיפור גון צליליו. מכוונים רבים מצטיינים באחד משלושת התחומים הנ"ל, שכן מדובר בתחומי ידע נפרדים. פסנתר הזקוק בעיקר לכיוון, מתאים לטיפולו של מכוון שאוזנו טובה במיוחד, בעוד שפסנתר שעיקר בעיותיו מכניות, יזכה לטיפול הולם אצל מכוון שבקיא היטב ברזי המכניקה. לכל פסנתר מכניקה מעט שונה, המחייבת לא רק ידע רב, אלא בעיקר יכולת אלתור ודמיון על מנת לבטא באופן מיטבי את תכונותיו של הכלי המסוים.
כיוון פסנתרים הוא אחד המקצועות שעיוורים, אם שמיעתם אבסולוטית, יכולים להצטיין בהם, משום שהם מפתחים דקות וחדות שמיעה כפיצוי על העדר חוש הראייה.
מריו דה סא-קרנירו

חייו

סא-קרנירו נולד בליסבון, בן יחיד למשפחה אמידה מן המעמד הבינוני. הן סבו והן אביו, שהיה מהנדס וקצין בצבא פורטוגל, היו אנשי צבא. סא-קרנירו התייתם מאמו כשהיה בן שנתיים ומסבתו כשהיה בן תשע. אביו שהיה טרוד במסעות לא נטל חלק מרכזי בטיפול בבנו. אחרי מות אמו נמסר סא-קרנירו לטיפול בידי אומנת במשק של סבו וסבתו. בתחילת שנות העשרה שלו לקח אותו אביו לטייל בפריז, בשווייץ ובאיטליה, וכבר בשנות לימודיו בתיכון גילה סא-קרנירו כישרונות אומנותיים והתבלט בכתיבה ובמשחק. כשהיה בן עשרים ואחת נסע לעיר קואימברה כדי ללמוד משפטים, אולם עוד לפני תום השנה הראשונה באוניברסיטה הוא זנח את לימודיו. לאחר מכן למד משפטים בפריז בין השנים 1911 ו-1912, אולם הוא מיהר לזנוח את לימודיו לטובת עיסוקו הספרותי שהחזיר אותו פעמיים לפורטוגל, לביקורים שבמהלכם הקדיש את רוב זמנו לכתב העת אורפאוס, ביטאון ספרותי בעל אופי מודרניסטי. בשנת 1912 נסע שוב לצרפת כדי ללמוד בסורבון. שנתיים לאחר מכן נסע אביו למוזמביק וחדל לתמוך כלכלית בבנו. סא-קרנירו שקע אז בדיכאון עמוק, שגורמיו המשוערים היו מצוקה כלכלית ובעיות בזהות המינית.
לפני התאבדותו בפריז בבליעת סטריכנין הספיק סא-קרנירו לפרסם את המחזה "חברוּת" (1912), את הרומן "הווידוי של לוּסְיוּ" (1913), את קובצי הסיפורים הקצרים "התחלה" (1912) ו"שמים עולים באש" (1915) ואת קובץ השירים "התפזרות" (1913). קובץ השירים "אותות זהב" ראה אור אחרי מות יוצרו, בשנת 1937. הספר הווידוי של לוסיו תורגם לעברית בידי רמי סערי וראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2006.
מרטן פורקאד

ביוגרפיה

פורקאד נולד בסרט שבדרום צרפת, בנם של ז'יזל ומרסל. הוא החל להתאמן בביאתלון בגיל 13 בעקבות אחיו הגדול סימון. משנת 2008 הוא חבר בנבחרת הסקי של הצבא, ב-2017 הועלה לדרגת לוטננט.
ב-2008 השתתף לראשונה בתחרויות גביע העולם וב-2009 השיג לראשונה נקודות בתחרות. באליפות העולם ב-2009 סיים רביעי בתחרות השליחים ושמיני במרדף.
ב-2010 נכלל יחד עם אחיו בסגל נבחרת צרפת לאולימפיאדת ונקובר. הוא זכה במדליית כסף במקצה הזינוק ההמוני, סיים במקום ה-14 במרוץ האישי, במקום ה-34 במרדף, במקום ה-35 בספרינט ובמקום השישי עם נבחרת השליחים. באותה שנה סיים חמישי בסבב גביע העולם.
ב-2011 זכה לראשונה בתחרויות גביע העולם (3 פעמים). באליפות העולם שהתקיימה בחנטי-מנסיסק זכה במדליית זהב במרדף 12.5 ק"מ, במדליית כסף בספרינט 10 ק"מ ובמדליית ארד בשליחים מעורב. סיים עשירי במרדף ובמרוץ האישי ל-20 ק"מ. ב-2012 זכה לראשונה בסיכום הכללי של סבב גביע העולם וכן בסיכום של תחרויות הספרינט והמרדף. באליפות העולם ברופרולדין שבגרמניה זכה בשלוש מדליות זהב: בספרינט, מרדף וזינוק המוני ובמדליית כסף בשליחים. ב-2013 זכה שוב בסיכום תחרויות גביע העולם ובמקום הראשון בסיכום כל אחד מסוגי התחרויות בסבב. באליפות העולם בנובו מסטו זכה במדלית זהב במרוץ האישי ובארבע מדליות כסף.
ב-2014 זכה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת סוצ'י, מרוץ אישי 20 ק"מ ובמרדף 12.5 ק"מ, כמו כן זכה במדליית כסף בזינוק המוני 15 ק"מ. בספרינט סיים שישי ועם נבחרת השליחים של צרפת סיים במקום השמיני. הוא זכה פעם שלישית ברציפות בסבב גביע העולם.
ב-2015 הגן שוב על תוארו בסבב גביע העולם. באליפות העולם בקונטיניואיטי שבפינלנד זכה בזהב במרוץ אישי בכסף בשליחים מעורב ובארד ב-4x7.5 ק"מ שליחים. ב-2016 זכה בארבע מדליות זהב מתוך חמש התחרויות באליפות העולם באוסלו ובמדליית כסף אחת בזינוק המוני. ב-2017 זכה בפעם השישית ברציפות בסבב גביע העולם, הביאתלט הראשון שמגיע להישג זה בשנים רצופות. באליפות העולם בהוכפילזן שבאוסטריה השיג מדליית זהב אחת במרדף 12.5 ק"מ, שתי מדליות כסף במקצי השליחים ושתי מדליות ארד בספרינט ובמרוץ אישי 20 ק"מ.
בטקס פתיחת המשחקים האולימפיים של אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) נשא את דגל המשלחת הצרפתית. הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב במרדף 12.5 ק"מ, לכך הוסיף גם זכייה במדליית זהב בתחרות הזינוק ההמוני ל-15 ק"מ (ניצחון שנקבע בפוטו פיניש) וזכייה עם נבחרת צרפת בתחרות השליחים המעורבת נשים-גברים. בתחרות ספרינט 10 ק"מ סיים במקום השמיני, במרוץ אישי 20 ק"מ סיים במקום החמישי וכך גם עם נבחרת השליחים 4x7.5 ק"מ.
פורקאד אב לשתי בנות. ב-2014 נבחר לאביר בלגיון הכבוד הצרפתי.
מערת מלח"ם

מערת מלח"ם היא מערת מלח בהר סדום, הקרויה על שם המרכז לחקר מערות בישראל (מלח"ם).
זוהי המערה הארוכה ביותר בישראל, ומערת המלח הארוכה ביותר בעולם: אורכה מגיע ל-10,000 מטר.
במערה מצויים קירות, נטיפים וזקיפים רבים עשויים מלח טהור.

היסטוריה

המערה נתגלתה על ידי עמוס פרומקין, מנהל המרכז לחקר מערות בישראל, והיא נחשבת לאחת מן התגליות החשובות ביותר של המרכז. במדידות שנערכו מלפני יותר מעשור, ונעשו באמצעות אמצעי מדידה מיושנים יותר, נמצא שאורכה  5.5 ק"מ, ועד ל-2006 נחשבה למערת המלח הארוכה בעולם. ב-2006 נמצא שאורך מערת נמקדאן (​בפרסית - نمکدان, ומכונה גם מערת 3N) באי קשם שבאיראן הוא 6.5 ק"מ ואז היא דורגה במקום הראשון. אולם במרץ 2019, לאחר מיפוי מחודש של מערת המלח"ם באמצעים חדישים תוך שת"פ בין לאומי, התברר שאורכה מגיע ל-10 ק"מ, ובכך חזרה להיות מערת המלח הארוכה בעולם.

מבנה המערה

המערה מהווה נחל תת-קרקעי המורכב מחמישה יובלים עיקריים, ששמותיהם: סיס, דרומי, מרכזי, צפוני וסנדביץ'. לתוך כל אחד מתנקז ערוץ עילי שנשפך לתוך פיר המוליך למחילה. כל המחילות מתחברות זו לזו ויוצאות אל פני השטח כערוץ אחד בקרבת כביש 90. למערה 24 פתחים, רובם אנכיים. ברוב חלקי המערה שתי קומות עיקריות: קומה תחתונה, שבה זורמים כיום מי השטפונות, וקומה עליונה. הקומה העליונה רחבה יותר מן התחתונה. הקומה העליונה נוצרה לפני כ-5000 שנה בתקופה לחה שבה זרמו מים רבים במערה, ומפלס בסיס הניקוז, הוא ים המלח, היה גבוה יותר. התיארוך בוצע בעזרת פחמן 14. עם התרוממות הר סדום הולכת המערה ומתחתרת ונוצרות קומות נמוכות יותר.
המים מגיעים מגשמים שפוקדים את אזור צפון הנגב המזרחי וים המלח, לפיכך זוהי מערה פעילה, אשר ערוציה ומסדרונותיה עדיין משתנים.
הכניסה למערה אסורה, והסיורים בתוכה מורכבים, ומחייבים הדרכה מוסמכת.
סאבא ג'יורג'יו

סאבא ג'יורג'יו (ביוונית: Σάββα Γεωργίου‏; 22 באוקטובר 1933 - 9 באוגוסט 1992) היה כדורגלן קפריסאי ששיחק באפואל ניקוסיה ומכבי חיפה.
ג'יורג'יו נולד בניקוסיה למשפחה ממעמד פועלים וסבו היה יהודי. ג'יורג'יו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אפואל ניקוסיה ובגיל 16 עלה לקבוצה הבוגרת. עד מהרה תפס את מקומו בהרכב הקבוצה והפך לשחקן מפתח. בשנת 1952 חתם בבריסטול סיטי האנגלית ובכך הפך לקפריסאי הראשון שמשחק מחוץ למדינה. בשנת 1955 חתם במכבי חיפה. ג'יורג'יו אמנם לא היה הזר הראשון ששיחק בישראל, אך הוא היה הראשון שבא לישראל במיוחד בשביל זה מאחר ששאר הזרים היו חיילים בריטים. עונה לאחר מכן חזר לאפואל ניקוסיה בה גם סיים את הקריירה שלו. ב-9 באוגוסט 1992 הלך לעולמו.
מכנה משותף

במתמטיקה מכנה משותף  של שני שברים הוא מספר המתחלק בשני המכנים. הכפלת המונה והמכנה בכל שבר במספר שלם (באופן שערך השבר אינו משתנה) מאפשרת להביא את שניהם לצורה שבה יש להם אותו מכנה, וכך לבצע בקלות פעולות של חיבור וחיסור. המכנה המשותף הקטן ביותר הוא הכפולה המשותפת המינימלית של המכנים, וכל מכנה משותף אחר הוא כפולה של זה בקבוע. המושג ניתן להכללה לכל קבוצה סופית של שברים.

דוגמה

המכנה המשותף המינימלי של  ו-  הוא 30. אפשר לכתוב  ו- , ולכן .
בדרך כלל אין צורך במכנה המשותף המינימלי דווקא, וכל מכנה משותף - מספר המתחלק בשני המכנים - יתאים. כך מתקבלת הנוסחה הכללית לחיבור שברים: , גם אם bd אינו המכנה המשותף המינימלי של b ו-d (כמו בדוגמה הקודמת, שבה ).

בחוגים אחרים

בכל תחום שלמות אפשר להביא קבוצה סופית של שברים לידי מכנה משותף (למשל על ידי הכפלת כל המכנים זה בזה). מאידך, המכנה המשותף המינימלי (כזה המחלק כל מכנה משותף אחר) מוגדר היטב רק בתחומי שלמות מיוחדים, כגון תחומי פריקות יחידה (ובפרט גם תחומים ראשיים).
מוזיקה עממית

מוזיקה עממית (באנגלית: Folk music, או מוזיקה אתנית, על-פי הכוונה המקורית של הביטוי) מוגדרת במספר אופנים: כמוזיקה העוברת מפה לאוזן, כמוזיקה של המעמדות הנמוכים וכמוזיקה שאין לה מחבר ידוע. המונח של המוזיקה העממית עומד בניגוד לסוגות הנכללות במוזיקה הקלאסית ובסוגות של מוזיקה מסחרית כגון מוזיקת הפופ. המוזיקה העממית היא חלק מהפולקלור הכולל גם רכיבים תרבותיים נוספים.
מקורו של המונח "מוזיקה עממית" הוא במאה ה-19, וכיום יש הטוענים כי זהו מונח אנכרוניסטי מערבי-אירופוצנטרי, המתייחס למוזיקה שכביכול מיועדת לאנשים פשוטים ומבוצעת על ידם. יש המרחיבים את המוזיקה האתנית גם למסורות המוזיקה של התפילה ומוזיקה השייכת למנהגים ולפולחן הסובבים את הדת והמסורת. 
מוזיקה עממית התחילה וגם שורדת בחברות שעוד לא הושפעו מתקשורת ההמונים ומהמסחור של התרבות. בדרך כלל כל הקהילה נטלה בה חלק וכדי להופיע לא נדרשה מומחיות או ידע מוזיקלי מקצועי. את המוזיקה העממית למדו בעל פה ולכן שירי העם והמחולות עברו גילגולים רבים והשתנו מדור לדור.
המוזיקה העממית כוללת שירי פולחן, שירי חג, שירי אהבה, שירי מלחמה, שירי ערש, נעימות וריקודי עם.
במאה ה-19 החלו מלחינים להתעניין במוזיקה העממית ושילבו אותה ביצירותיהם. בקהילות השונות הופצו שירי עם שתיארו את החיים
וכך נוצרו מסורות וסגנונות עממיות. חקר המוזיקה העממית הביא גם להתפתחות של איסוף שירים ומנגינות עממיות באופן נרחב. המחקרים על המוזיקה העממית גילו שרוב ממציאי המוזיקה העממית הם אנשים כפריים. 
במוזיקה האתנית נהוג להשתמש בקישוטים רבים כגון סלסולים רבים, למשל אם יופיע אותו צליל פעמיים יוכנס סלסול בין הצלילים. במוזיקה האתנית גם מרבים בקוורטות מקבילות כקישוטים.
המוזיקה העממית של העמים דוברי האנגלית מכונה מוזיקת פולק והיא זכתה במחצית השנייה של המאה ה-20 לעדנה מחודשת בארצות הברית כאשר הפכה לסוגה מוזיקלית פופולרית בקרב הדור הצעיר והשפיעה רבות על מוזיקת הרוק והפופ.
מנחם מאיר ציוני

הרב מנחם מאיר ציוני (אלול תרע"ז - ז' בסיון תשס"ט) היה אב"ד תל אביב ורב בית הכנסת המרכזי בצפון תל אביב.

ביוגרפיה

נולד באלול תרע"ז בעיר ארזאמס שברוסיה לאביו הרב ניסן בן-ציון. ראב"ד ארזאמס שברוסיה ומאוחר יותר רבה של אמסטבדווא והעיר בודקי, וחתנו של רבי משה ארנער.
בצעירותו למד בישיבה הקטנה בביאליסטוק אצל הרב אריה הכט, ולמד בחברותא עם הרב משה שמואל שפירא. באלול תרצ"ב נשלח ללמוד אצל הרב ברוך בער ליבוביץ בקמניץ, שם למד במשך כשנתיים, שם למד בחברותא עם הרב ראובן יוסף גרשנוביץ.
עם פטירת אמו חזר בחודש ניסן תרצ"ד לבית אביו ובחודש אלול נסע ללמוד בישיבת מיר, ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל סירב לקבלו לישיבה בשל גילו הצעיר, היות שבישיבה למדו בני עליה בני שלושים ומעלה, על אף שראש הישיבה סירב לקבלו נותר ללמוד בהיכל הישיבה ומדי שבועיים היה נכנס אל ראש הישיבה לומר לו את חידושי תורתו עד שלבסוף קיבלו לישיבה.
באב תרצ"ה עלה לארץ ישראל עם משפחתו ומיד עם בואם מונה אביו לכהן כרב בקריית חיים הסמוכה לחיפה, אך לאחר תקופה קצרה עזב אביו את כהונת הרבנות במקום ומונה לכהן כאב"ד בחיפה והתפרסם בספריו שו"ת בנין ציון.
עם בואו לארץ החל הרב ציוני ללמוד בישיבת חברון. באותן שנים היה עולה מידי שבת לבית הרב איסר זלמן מלצר ושמע מדברי תורתו, כמו כן היה עולה בקביעות מדי מוצאי שבת לביתו של בן דודו הרב יוסף שלום אלישיב לשוחח בדברי תורה, וגם במשך השנים היה בקשר תמידי עם הרב אלישיב.
נשא לאשה את רעייתו מרת שפרינצא תקוה, בת הרב פרץ סג"ל.

לאחר נישואיו

לאחר נישואיו למד בישיבת היכל התלמוד בתל אביב, ולימים נקרא לבוא למסור שיעורים בגמרא בבית הכנסת המרכזי לשכונות הצפון בתל אביב בבית מדרשו של הרב אליהו מליקובסקי אב"ד בתל אביב, כן מסר שיעורים קבועים בבית הכנסת הגדול בתל אביב, ועם פטירתו של הרב מליקובסקי מונה לכהן כרב בית הכנסת המרכזי לשכונות הצפון,
בשנת תשי"ז לאחר ששימש בדיינות אצל הרב שמואל יפה מונה לכהן כדיין בבית הדין ולאחר מכן לאב בית הדין, התמחותו בדיני גיטין ובעיקר בשמות לגיטין, הביאו אליו פניות רבות מכל רחבי העולם, כשלוש שנים לפני פטירתו שיכל את בנו הרב פרץ ציוני, רבה של עפולה.
נפטר בשבת קודש פרשת נשא ז' בסיוון ה'תשס"ט.
תכזה

נתיב הנהר

נהר התכזה זורם ממרכז האזור ההררי באתיופיה, בסמוך להר קאצ'ן שבמחוז לסתה. משם הוא זורם מערבה, צפונה ושוב מערבה, ובדרכו יוצר את הגבול המערבי בין אתיופיה לאריתריאה, מנקודת המפגש בין הטומסה והתכזה, 14°11′N 37°31.7′E, ועד לסודאן : 14°15.4′N 36°33.6′E.
לאחר מכן, הוא עובר לסודאן בצידה הצפון-מזרחי, בקואורדינטות: 14°10′N 36°0′E. התכזה מתחבר לנהר עטברה ונקודת השפך שלו היא בנהר הנילוס. התכזה מהווה הנתיב העליון של נהר העטברה, והוא עובר דרך ארוכה יותר עד למפגש בין שני הנהרות.
היובלים הראשיים של מקור התכזה באתיופיה בגדה המערבית, הם הנהרות טהאלי, מריי, טלאר, סלוו, ארקווה, גהיווה, ווארי, פרפרייה (מתפרפר), תקורו וגומאלו; בגדה השמאלית - הנהרות היני, בלגאס, סהאה, במבי, אטאבה, זארימה וקוואלימה.

היסטוריה

האזכור הראשון הידוע לתכזה נמצא בכתובים מאקסום של הקיסר עזנה, בהם הוא מתרברב על ניצחונו בקרב שהתרחש בגדות הנהר הדרומיים, בסמוך ל"פורד של הקמלקה". התכזה שימש בעבר כנקודת מפגש עתיקה בין אתיופיה למצרים, ואף נקרא בעברו "נילוס". בתרגומו של ארנסט ווליס באדג' לכבר נגשת, התכזה מוזכר כנהר שממנו שב מנליק הראשון לאתיופיה, אך באדג' טעה בתרגומו מכיוון שלא תרגם את התכזה למילה "נהר" והשאירה, מה שגרם לבלבול. בתרגומו העברי של רן הכהן מתורגם התכזה ל"נהר" כפי שאמור להיות במקור.
חשיבות נוספת לנהר מציין אוגוסטוס ב. ווילד, המתאר כי ליד מקור התכזה בכנסיית היילה קדוס מיכאל, נמצא מקום משכנו האמיתי של ארון הברית.

סכר תכזה

ביולי 2002 הכריזה ממשלת אתיופיה על שותפות עם רשות מקורות המים הסינית, במטרה לבנות סכר הידרואלקטרי בתכזה, שיסייע בייצור 300 מגה וואט חשמל. הפרויקט נועד לבנות את הסכר הגבוה ביותר באפריקה בעל קשת כפולה, ובכך לשבור את שיא הסכר הגבוה ביותר הנוכחי, הנמצא בלסותו. העבודות להשלמת הפרויקט, שעלותו 224 מיליון דולר, נועדו להימשך 5 שנים.
אוויז איברהים, אחראי הפרויקט, הודיע ב-12 בדצמבר 2004 שכ-82 אחוז מהבניה הושלמה וכללה בין היתר הנחת 105 קילומטרים של קבלי כוח למקלה. הפרויקט הושלם בשנת 2009.
ליאה רמיני

ביוגרפיה

רמיני נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, לג'ורג רימיני ולוויקי מרשל. אמה היא יהודייה ואביה קתולי והיא גדלה בדתו. הוריה התגרשו בשנת 1977 ובגיל 9, בעקבות נישואיה השניים של אמה, גדלה על ערכי הסיינטולוגיה יחד עם אמה. כיום רמיני אינה משתייכת לכת הזו, והיא אף כיכבה בסדרה דוקומנטרית שיוצאת נגד מעללי הכנסייה הסיינטולוגית "Leah Remini: Scientology and the Aftermath" . הסדרה עוסקת בייסורים ובדרכי הפעולה המאיימות נגד עוזבי כת הסיינטולוגיה. הסדרה אף זכתה בפרס אמי, וב-2018 חודשה לעונה שלישית שעוסקת בנפגעי הארגון המשיחי-נוצרי עדי יהוה.
לרמיני אח ואחות, מייקל וניקול, שהייתה עוזרת צוות ב"מלך השכונה". בנוסף, לה עוד 4 אחיות-למחצה.
רמיני עברה ללוס אנג'לס בגיל 13. בגיל 14, בעידוד הסיינטולוגיה, עזבה את בית הספר למרות שאמה התנגדה לכך.
בצעירותה, עבדה רמיני בעבודות רבות כמו מכירת ביטוח למכוניות, מלצרות, וכמזכירה.
רמיני הופיעה לראשונה בטלוויזיה בשנות ה-80, כאשר השתתפה בפרק בסדרה "ראש הכיתה" (Head Of The Class). בהמשך היא ששיחקה במספר פרקים של הסדרה הקומית "מי הבוס?", ודמותה אף שבה וכיכבה בסדרת ההמשך שלה שנקראה "Living Dolls" אך היא בוטלה לאחר עונה אחת. בשנות ה-90 השתתפה בסדרה "הצלצול הגואל", לאחר מכן קיבלה עוד כמה תפקידים אורחים בסדרות כמו "חברים".
בסוף שנות התשעים קיבלה תפקיד ראשי בסדרת קומדיית המצבים "מלך השכונה" שם כיכבה במשך תשע עונות לצידו של קווין ג'יימס, כשאת אביה גילם ג'רי סטילר. בשנת 2013 שיחקה בסיטקום קצרת הימים "כלים משפחתיים" ב-ABC. 
ב-2017 הצטרפה לסיטקום נוסף בו כיכב ג'יימס בשם "קווין יכול לחכות", כשבעונה השנייה הפכה דמותה לאחת הדמויות הראשיות. באותה שנה שיחקה בסרט "האנדסום: סרט מסתורין של Netflix". בשנת 2018 שיחקה בסרט "סיבוב שני" ובסרט "המופע של אדי".

חיים אישיים

ב-19 ביולי 2003, נישאה רמיני למוזיקאי ולשחקן אנג'לו פאגן, היו לו 3 בנים מהקשר הקודם שלו. ב-16 ביולי 2004, נולדה לזוג בת. לאחר ההריון רמיני התקשתה לחזור למשקלה המקורי ובזכות כך היא התארחה בפרק בסדרה הקומית "שחקנית שמנה" (Fat Actress) ב-2005, אך כשנה לאחר מכן היא הצליחה לחזור למשקלה הרגיל במהלך העונה ה-9 של מלך השכונה.
סיסי ספייסק

קורות חיים

ספייסק נולדה במזרח מדינת טקסס לאב ממוצא צ'כי ולאם ילידת טקסס. לאחר סיום לימודיה התיכוניים הגיע למסקנה שהחיים קצרים מדי מכדי לבזבז אותם על לימודים בקולג', ולכן עברה לניו יורק במטרה לפתח קריירת משחק.

קריירה

ספייסק החלה את דרכה כזמרת קאנטרי. היא הקליטה סינגל אחד, בשם "ריינבו". בעזרתו של בן דודה, השחקן ריפ טורן, נרשמה למכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע. תפקידה הראשון בקולנוע היה בסרט "Prime Cut" משנת 1972, בו הופיע גם ג'ין הקמן. סרט שעסק בסחר בנשים ובמכירתם לעבדות. תפקידה המשמעותי הראשון היה בסרט המסע\פשע של טרנס מאליק, "שביל הזעם" (1973), בו כיכבה לצד מרטין שין. על סט הסרט פגשה את הבמאי ג'ק פיסק והם התחתנו באפריל 1974.
תפקיד הפריצה שלה היה בסרטו של בריאן דה פלמה, "קארי" (1976), עיבוד לספרו של סטיבן קינג. בסרט היא גילמה את הדמות הנושאת את שם הסרט, קארי, באופן סנטימנטלי נערה בעייתית עם כוחות טלקינזיס. תפקיד זה הביא לה מועמדות ראשונה לפרס האוסקר. ארבע שנים אחר כך היא גם זכתה באוסקר על תפקידה ב"בתו של כורה פחם" (1980), סרטו של מייקל אפטד שהיא דרמת ביוגרפיה מוזיקלית, בה ספייסק גילמה את זמרת הקאנטרי לורטה לין. בנוסף היא הייתה מועמדת לפרס ה"גראמי" על שירתה בפסקול הסרט. עוד במהלך שנות השמונים הייתה ספייסק מועמדת לפרס האוסקר שלוש פעמים נוספות. על הסרטים: "נעדר" (1982), לצד ג'ק למון, "הנהר" (1984), לצד מל גיבסון ו"פשעים שבלב" (1986). ב-1981 הופיעה בסרט "איש מחוספס" לצד אריק רוברטס, ובשנת 1985 הופיעה בסרט "מארי". ספייסק מרבה להופיע גם בסרטי טלוויזיה כמו "עניין פרטי" (1992) של HBO, "מקום לאנני" (1994), "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר" של HBO, "מעבר לנדרש" (1996), "מיילדת" (2001) ו"קריאה אחרונה" (2002). בנוסף הופיעה בסרטים כגון "JFK תיק פתוח" (1991), של אוליבר סטון, "נבל העשב" (1995), עיבוד לספרו של טרומן קפוטה, "פגיעה", עם ג'יימס קובורן, הקומדיה "פגז מן העבר" (1999), עם ברנדן פרייז'ר, "סיפור פשוט" (1999), של דייוויד לינץ', סרט האימה "הצלצול 2" (2005) ו"ארץ קרה" (2006).
עשתה קמבק בשנת 2001 כשגילמה את רות' פאולר בדרמה "בחדר המיטות". בסרט גילמה אישה שבנה נרצח והופכת בשל כך לאישה מרירה. הופעתה העוצמתית בסרט הביאה לה מועמדות חמישית לפרס האוסקר, ואת פרס גלובוס הזהב כשחקנית בסרט דרמה. 
בשנת 2018 שיחקה בסרט "הג'נטלמן והאקדח", לצדו של רוברט רדפורד.