google/wiki40b huggingface dataset:
קלפרניה אדמס

ביוגרפיה

אדמס גדלה בנאשוויל, טנסי. היא שירתה כחובשת בחיל הים ובחיל הנחתים האמריקאי. במהלך שנת השירות האחרונה שלה, היא יצאה כטרנסג'נדרית. אדמס בחרה את השם "קלפרניה" מהמחזה של ויליאם שייקספיר, "יוליוס קיסר", ומהסרט "משפחת אדמס", בו השם הופיע על מצבה.

קריירה

בשנת 2002, היא יסדה את חברת Deep Stealth Productions בהוליווד יחד עם אנדריאה ג'יימס. החברה מפיקה תוכני חינוך ובידור שנסובים סביב חוויותיהם של אנשים שמגדרם אחר מהתפישה ההגמונית. אדמס וג'יימס אימנו את פליסיטי הופמן לקראת תפקידה מועמד פרס האוסקר כאישה טרנסג'נדרית בסרט "טראנסאמריקה".
בבכורת הסרט "נערתו של חייל" (המבוסס על חייו ומותו של בן זוגה, בארי וינצ'ל) בפסטיבל סאנדנס ב-2003, אדמס פגשה את ג'יין פונדה, שהציעה לאדמס להפיק גרסה טרנסג'נדרית של "מונולוגים מהווגינה". ההפקה נועדה לגייס כספים ולהעלות מודעות לאלימות נגד נשים; המופע גם היה נושא הסרט הדוקומנטרי Beautiful Daughters ב-2006.
ב-2008, אדמס השתתפה בסדרת הריאליטי Transamerican Love Story, בה אדמס הייתה "הרווקה" שבוחרת מבין שמונה מחזרים. הסדרה שודרה ברשת לוגו.
באפריל 2008, אדמס הופיעה לצד פונדה, גלן קלוז, סלמה הייק, אלישיה קיז, ועוד בהפקה מיוחדת לרגל עשר שנים ל"מונולוגים מהווגינה", בלואיזיאנה סופרדום.
במאי 2008, ארגון PFLAG (הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים), בחר באדמס כדוברת קמפיין החינוך שלו, "זהו סיפור האהבה שלנו". אדמס הביעה תקווה שהקמפיין יעזור לצעירים טרנסג'נדרים כשהם חושפים את זהותם לעולם, ואת רצונה להוות מודל לחיקוי.
אדמס כותבת בלוג על מגדר עבור מגזין פסיכולוגיה היום.
ב-2010 יצאה אדמס עם סינגל בשם "Stunning", להורדה ב-iTunes. אדמס היא גם מפיקה-שותפה של השיר "The Vagina Song" של ויליאם בלי, מתוך אלבום הבכורה שלו, The Wreckoning, וגם מופיעה בתפקיד אורח בקליפ של השיר.

חיים אישיים

בשנת 1999 אדמס התחילה לצאת עם טר"ש בארי וינצ'ל. בבסיס בו שירת החלו להתפזר שמועות, על היחסים ועל נטיותיו המיניות של וינצ'ל, שלבסוף הובילו לכך שהוא הוכה ונרצח באכזריות על ידי חיילים אחרים. הרצח והמשפט בעקבותיו סוקרו באופן נרחב בתקשורת, והובילו לביקורת ובחינה מחודשת של מדיניות "אל תשאל, אל תספר" (DADT) בהוראותיו של הנשיא ביל קלינטון. המקרה הפך לדוגמה בולטת לכישלון של מדיניות DADT להגן על אנשי שירות להט"בים. מערכת היחסים של אדמס ווינצ'ל, וההתעללות בו והפשעים נגדו שהובילו למותו הם הבסיס לסרט "נערתו של חייל", שיצא ב-2003. דמותה של אדמס גולמה ידי לי פייס, ושל וינצ'ל על ידי טרוי גריטי (בנה של ג'יין פונדה).
אדמס גם הייתה נושא מאמר בניו יורק טיימס, "An Inconvenient Woman", אשר תיעד את ההדרה של אנשים טרנסג'נדרים ואת האופנים השגויים שהמיניות שלהם מוצגת, אפילו על ידי פעילי זכויות להט"ב.
ארץ הצ'וקצ'ים

ארץ הצ'וקצ'ים (ברוסית: Чукотка) הוא ספרו של טיכון סיומושקין, סופר ומורה סובייטי, שנשלח בשנות העשרים של המאה ה-20 להקים בית ספר סובייטי לילדי הצ'וקצ'ים בטונדרה שבמחוז הקוטב. כמי שביקר ושהה פעמים אחדות במחנות הצ'וקצ'ים, היה סיומושקין היחיד שידע לדבר בלשונם, ולכן עמד בראש המשלחת, שייעודה היה לאסוף ילדים בני 8 עד 12 מן ה"יאראנגות" של משפחותיהם, להביאם אל פנימיית בית הספר וללמדם שם רוסית, השכלה כללית ומנהגי האדם הסובייטי המודרני.
בספר מתוארים תפקידיהם של סיומושקין ועוזריו שהיו קשים ומאתגרים, החל בצורך לשכנע את הצ'וקצ'ים להיפרד מילדיהם האהובים ולשלוח אותם לעשות חודשים ארוכים בין אנשים, שאינם יודעים את שפתם ואינם מכירים את מנהגיהם, בעולם זר ומוזר להם. המשימה לא הייתה קלה, אבל בעזרת זקן השבט וראש הוועד המקומי, שניהם אהובים ומכובדים בקרב בני עמם, הצליחו סיומושקין ואנשיו להביא כמה עשרות ילדים אל בית ספרם ולהתחיל במשימה הקשה פי כמה - להרגיל את הילדים אל חייהם החדשים, להתגבר על פחדיהם, געגועיהם הביתה וחשדנותם הטבעית. ההורים המודאגים באו לבקר את ילדיהם, להפיג את חששותיהם מיחס בלתי הוגן, שמא יכו את הילדים לטעת בהם משמעת, ישבו עם ילדיהם בחדרי הכיתות והשתאו לקטנים אלה, שמבינים את דברי המורה ומצליחים "לדבר על נייר", ואפילו מסתגלים לפלאי פלאים כמו ראינוע ומטוס.
מאבקם הקשה ביותר של סיומושקין ועוזריו היה בשאמאנים - רופאי אליל, שקיימו בידיהם את כוחם ועושרם תוך ניצול פחדיהם של הצ'וקצ'ים והאמונות הטפלות השולטות בחייהם. הרוסים ניצלו כל הזדמנות להוכיח לצ'וקצ'ים, כי השאמאנים מזיקים ואינם מועילים להם, ופתחו בשכנועם, כי ב"יאראנגה" הלבנה של בית הספר אין שליטה לרוחות הרעות ואין צורך בשאמאנים שיגנו על ילדיהם הרכים מפגיעתן.
בספרו מתאר סיומושקין את ההסתגלות ההדדית של הצ'וקצ'ים אל הרוסים ולהפך, את הכבוד ההדדי, האמון והחיבה המתפתחים בין שני הצדדים, שבמרכזם טובת הילדים. הספר זרוע התייחסויות לשלטון הסובייטי החדש ולטובה הרבה שהוא מביא לשבטי הצפון הנידחים, אבל אין בו התנשאות, פטרונות או זלזול. המורים והרופא מתפעלים מכישרונותיהם הטבעיים של הילדים ומן היחסים השוררים בינם לבין משפחותיהם ובני שבטם, בד בבד עם מאמציהם להקנות להם ידע וכישורים חדשים. הספר מגלה לקורא עולם חדש, קדום, ששינה מאז את פניו וכבר איננו קיים, ובזה ייחודו.
"ארץ הצ'וקצ'ים" יצא לאור בעברית בתרגומו של אברהם שלונסקי בהוצאת ספרית פועלים (הקיבוץ הארצי) בשנת 1945.
Led Zeppelin (אלבום)

היסטוריה

על אף המקוריות הייחודית שהוצגה באלבום, הוא כולל שלושה שירים שנכתבו בידי אמנים אחרים: You Shook Me ו-I Can't Quit You Baby נכתבו בידי אמן הבלוז וילי דיקסון; השיר Babe I'm Gonna Leave You, בניגוד לקודמים, נחשב בטעות בידי ג'ימי פייג' בתור שיר עם בריטי, ולפיכך הוא נתן את הקרדיט לעצמו, אך מאוחר יותר כשהסתבר שהשיר נכתב בידי אן בראדון, הקרדיט הועבר אליה בהדפסות המחודשות של האלבום. לעומת זאת, דיקסון קיבל קרדיט הוגן על כתיבת שני השירים הנ"ל (על אף שמאוחר יותר, You Shook Me קיבל קרדיט על שם ג'יי. בי לנויר), אך בהמשך הלהקה נתבעה על ידי דיקסון של שימוש בשניים משיריו ללא מתן קרדיט באלבומם השני, Led Zeppelin II.
השיר Dazed And Confused נחשב לחותם של האלבום: פתיחת השיר האפלולית מאופיינת בעבודת בס של ג'ון פול ג'ונס, עבודת תיפוף אגרסיבית מצד ג'ון בונהם וריפי גיטרה עוצמתיים מצד פייג'. החלק המרכזי של השיר מציג את פייג' מנגן על הגיטרה בעזרת קשת של כינור, טכניקה בהמצאתו בתקופה בה עבד בתור גיטריסט אולפנים, ומאוחר יותר בתור הגיטריסט בלהקת ציפורי החצר.
האלבום הדגים התפרסות על מספר רב של מרקמים מוזיקליים מלבד ריפי גיטרה עוצמתיים. הקטע האינסטרומנטלי באלבום Black Mountain Side הציג את היצירתיות המוזיקלית הייחודית של פייג', כשבמקביל השיר Babe I'm Gonna Leave You מציג את היכולות של פייג' על גיטרה אקוסטית, שיתפתחו מאוחר יותר ויהוו את הבסיס לאלבום Led Zeppelin III.
בשיר Your Time Is Gonna Come ניגן פייג' לראשונה על גיטרת פדל סטיל ולטענתו "היא הייתה קצת לא מכוונת".
עטיפת האלבום מציגה רפרודוקציה לתמונה המפורסמת של אסון הצפלין של הינדנבורג. התמונה עברה עריכת "פוזיטיב נגטיב" בידי האמן ג'ורג' הארדי. 
בשנת- 2003, ערוץ VH1 דירג את האלבום במקום ה-44 ברשימת האלבומים הגדולים ביותר.
אברהם קדרון

ביוגרפיה

קדרון נולד בשם אברהם קרֶמֶר ב-1919 בפולין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. למד לתואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ושמדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. הצטרף לארגון "ההגנה", שירת בש"י והפעיל סוכנים בקרב אנשי המנדט הבריטי והיה ראש הש"י בחיפה. קדרון היה מחוטפי אנשי האצ"ל יחיאל שרון, דניאל אטיאס וידידיה סגל.
בצה"ל שירת כמפקד ש״מ/3 – היחידה לביטחון שדה ולריגול נגדי במודיעין הצבאי, בדרגת סרן, והיה מהחוקרים והשופטים של מאיר טוביאנסקי. עם הקמת שירות החוץ ב-1949 הצטרף קדרון למשרד החוץ. מ-1950 כיהן כראש שלוחת רומא במחלקה המדינית של משרד החוץ, וב-1952 מונה לראש רשות הביון, הגופים שקדמו למוסד.
ב-1954 מונה לקונסול בקפריסין, ב-1957 מונה לנספח לעיתונות בשגרירות ישראל בלונדון, ומ-1959 עד 1963 שימש ראש מחלקת המחקר במשרד החוץ וחבר ועדת ראשי השירותים. בתפקידו הבא כיהן כציר ישראל ביוגוסלביה, וב-1965 מונה לשגריר ישראל בפיליפינים וכיהן בתפקיד עד סוף 1967. 
ב-1968 שב קדרון לישראל ומונה לסמנכ"ל משרד החוץ לענייני מינהל, וב-1972 מונה למשנה למנכ"ל. בעקבות מעברו של מנכ"ל המשרד מרדכי גזית לכהונה כמנכ"ל משרד ראש הממשלה מונה קדרון במרץ 1973 למנכ"ל המשרד בפועל, ובמאי אותה שנה קיבל מינוי קבע. הוא כיהן בתפקיד במהלך מלחמת יום הכיפורים, והיה מהחותמים על הסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975. בשנים 1976–1977 כיהן כשגריר ישראל בהולנד, ב-1977–1979 כשגריר בבריטניה. ב-1979 מונה לשגריר ישראל באוסטרליה, ונפטר ב-1982, במהלך כהונתו, באופן פתאומי.
קדרון נקבר בהר המנוחות.
הותיר את אשתו שושנה קדרון ואת שתי בנותיו.
שולמית הראבן

ביוגרפיה

נולדה בשם שולמית ריפתין לאברהם, עורך דין, ונטליה לבית וינר, מורה, בוורשה בירת פולין, כבת למשפחה ציונית. עלתה לארץ ישראל עם הוריה בשנת 1940 והתחנכה בירושלים. בגיל 17 הצטרפה לארגון "ההגנה", ושירתה כחובשת קרבית במלחמת העצמאות, במסגרת הקרבות על ירושלים.
נמנתה עם מקימי גלי צה"ל, ופתחה את שידורי התחנה ב-1950. הייתה כתבת צבאית במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים.
ספרה הראשון, "שירים מפנת הרחוב", פורסם בשם נעוריה שולמית ריפתין. בשנת 1962 פירסמה את ספרה השני, ספר שירים בשם "ירושלים דורסנית". אחריו כתבה ספרי פרוזה, תרגומי ספרים ומחזות. פירסמה מסות ומאמרים העוסקים בחברה הישראלית ובתרבותה, ב"על המשמר", "משא", "אורלוגין", "קשת", "מעריב" ו"ידיעות אחרונות". מסותיה קובצו בארבעה ספרים. פירסמה גם ספר מתח אחד, ("החוליה", ובו שלושה סיפורי מתח, 1986), תחת שם העט טל יערי, וספרים לילדים. יצירותיה תורגמו ל-21 שפות.
שולמית הראבן הייתה גם מתרגמת. היא תרגמה מאנגלית את "תחת חורש החלב", מחזה לקולות מאת דילן תומאס; את ספריה של ברברה טוכמן, "אוגוסט 1914", ו"מברק צימרמן"; ותרגמה מפולנית את ספרו הגדול של הנריק סנקביץ', "בישימון וביער עד" (בישימון ובערבה).
בשנת תשל"ט-1979 נתקבלה כחברה באקדמיה ללשון העברית – האשה הראשונה שהתקבלה כחברה באקדמיה – וכיהנה בתפקידה כאחת עשרה שנים.
הייתה מראשוני הפעילים בתנועת "שלום עכשיו". בשנת 1995 הגדיר אותה השבועון הצרפתי "ל'אקספרס" 'סופרת של שלום', ומנה אותה ברשימת מאה הנשים המניעות את העולם.
שולמית הראבן שמרה על פרטיותה. "תמיד חשבתי שתרבות מתחילה במקום שבו יודעים להבדיל בין האישי לציבורי", כתבה במבוא לספרה האחרון, "ימים רבים, אוטוביוגרפיה". נישאה ב-1954 לאלוף הראבן. לזוג בן ובת: איתי הראבן והסופרת גיל הראבן.
נפטרה בשנת 2003, ונקברה בהר המנוחות בירושלים.
בנובמבר 2012 נפתח באוניברסיטת בן-גוריון ארכיון הכולל חומרים שנתרמו על ידי בני משפחתה.
DNR

DNR (ראשי תיבות: Do not resuscitate, ובעברית: אין לבצע החייאה), היא הוראה רפואית המורה על הימנעות מביצוע פעולות החייאה, במקרה של דום לב או דום נשימה. מטופל, או בא כוחו, יכולים לבקש כי תינתן הוראה שלא להחיות ובמידה והרופא האחראי לטיפול מאשר אותה, היא מחייבת את הצוות המטפל. יש המבקרים את המונח משום שלטענתם משתמע ממנו שחוסכים מהחולה פעולות מצילות חיים. מנגד, יש מחקרים המראים כי רק כ-5% מהחולים מחוץ לבתי החולים ורק כ-15% מהחולים המאושפזים בבית חולים שורדים ניסיונות החיאה. בקרב קשישים הפרוגנוזה להצלחת החיאה נמוכה יותר, והיא יורדת במיוחד בקרב חולים סופניים, כמו חולים אונקולוגים במצב מתקדם. הוראה זו מתייחסת רק לפעולות ההחייאה. חולים שבעניינם ניתנה הוראה שלא להחיות יכולים להמשיך לקבל טיפולים רפואיים אחרים כמו כימותרפיה, אנטיביוטיקה, דיאליזה וכדומה. 
הימנעות מביצוע פעולות החיאה קיבלה הכרה חוקית במדינת ישראל בחוק החולה הנוטה למות שנחקק בשנת 2005. החוק מאפשר להימנע מהחיאה, בנסיבות המפורטות בו, בעת הטיפול בחולים נוטים למות, אלה שתוחלת חייהם אינה עולה על שישה חודשים.
יחסי טרינידד וטובגו–יוון

סקירה כללית

בין הרפובליקה ההלנית לבין טרינידד וטובגו מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מצוינים ובין שתי המדינות שיתוף פעולה נפלא, בין היתר בארגונים המולטילטרליים בהם מרבה טרינידד וטובגו לתמוך בהצעות היווניות ולהפך".
על פי המידע שמתקבל מדי זמן מה משגרירות הרפובליקה ההלנית בוונצואלה - אין קהילה יוונית מסודרת בטרינידד וטובגו ואין יוונים שמתגוררים במדינה עצמאית.
אזרחי טרינידד וטובגו המבקשים לנסוע ליוון יכולים לעשות זאת ללא אשרה. אזרחי יוון המבקשים לנסוע לטרינידד וטובגו יכולים לעשות זאת ללא אשרה למשך 90 יום.
מאיר שרמן

מאיר שרמן (3 ביוני 1912 - 28 במרץ 1970) היה מראשי הרכש הישראלי בארצות הברית, דיפלומט ומנהל עסקי.

ביוגרפיה

מאיר שרמן נולד בתל אביב לד"ר משה שרמן מחלוצי הרפואה בישראל ואשתו רבקה שרמן. 
בתקופת לימודיו בגימנסיה הרצליה שירת ביחדת הקשרים של "ההגנה" בתל אביב בפיקודו של אליהו סחרוב.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה הרצליה נסע לניו יורק שם סיים בהצטיינות תואר ראשון בבנקאות ומימון באוניברסיטת ניו יורק. לאחר תקופת עבודה קצרה בארץ הוא שב לניו יורק וב- 1936 השלים את לימודיו לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק.
במרץ 1948, בעודו עובד כמנהל בכיר בחברת מסחר בינלאומית בניו יורק, גויס על ידי טדי קולק לעבוד בשירות "ההגנה" בארצות-הברית. הוא עמד בראש "חומרים לארץ-ישראל", החברה שתחתה רוכז הרכש החוקי של משלחת "ההגנה" בארצות-הברית, ופיקח על ההיבטים הכלכליים של כלל גופי הרכש. 
עם קום המדינה הפך מאיר לראש מדור הרכש של משרד הביטחון בארצות הברית. ב-1949 מונה לראש מחלקת האספקה של ישראל בארצות הברית. ב-1954 הוא התמנה ליועץ הכלכלי ומנהל השירותים הכלכליים של ישראל בארצות-הברית וב-1955 הצטרף לסגל הדיפלומטי ושימש כציר הכלכלי בשגרירות ישראל בוושינגטון.
בתחילת שנות החמישים הגה מאיר את הרעיון של שימוש בקהילות היהודיות בארצות-הברית לצורך השגת אשראי נוח לישראל, שהפך למפעל הבונדס.
בעקבות החרם הערבי ורצונה של חברת "של" להפסיק את פעולתה בארץ נרכשו נכסיה ב-1958 על ידי הממשלה וסר אייזק וולפסון ושימשו את הבסיס להקמתה של חברת "פז". בעקבות זאת חזר מאיר לישראל ונתמנה למנהל הכללי של החברה. במקביל לעבודתו בפז כיהן שרמן במספר רב של דירקטריונים ביניהם בנק לאומי, מפעלי ים המלח והחברה לישראל, עמד בראש מספר וועדות ציבוריות והיה מהיועצים הקרובים ביותר ללוי אשכול ופנחס ספיר.
נפטר בתל אביב במרץ 1970.

משפחה

אחותו הייתה המחנכת והמוזיקאית הדסה שרמן-פריאל.

הנצחה

על שמו נקרא גן מאיר שרמן בירושלים, קרן מלגות על-שמו ומרכז הדרכה, בית שרמן, במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא.
מלון קרלטון תל אביב

היסטוריה

המלון הושלם בספטמבר 1981 ותוכנן בידי האדריכלים יעקב רכטר, משה זרחי והמהנדס מיכה פרי.
המלון מתנשא לגובה 56.95 מטרים ובו 15 קומות. במפלס הגג ישנה מרפסת תצפית ובריכת שחיה פתוחה. המלון מכיל 270 חדרי אירוח הצופים בין היתר אל הים התיכון, אל המרינה של תל אביב ואל יפו העתיקה. פעילותו המלון מתמקדת בתחום אירוח תיירות זרה מחו"ל, בדגש על תיירות עסקית.
קרלטון תל אביב הוא מלון היוקרה היחיד הנמצא בבעלות פרטית של קבוצת משקיעים מחו"ל, ואינו נמנה עם רשת בינלאומית, כאשר ניהול המלון נעשה ישירות על ידי הבעלים ומנכ"ל המלון, יוסי נביא, ולא על ידי חברת ניהול חיצונית.
במהלך שנת 2012 שופץ המלון בעלות כוללת של למעלה מ-28 מיליון ש"ח וחזית המלון חוברה ישירות לטיילת של תל אביב.
בשנת 2013 פתח המלון את מתחם הקומה ה-15 הכולל בריכת שחיה מחודשת ואת מסעדת "בלו סקיי" החלבית של השף מאיר אדוני.
ביוני 2014 נפתחה במלון מסעדת לומינה הבשרית, אף היא של השף מאיר אדוני.

פרסים

בשנים 2010, 2012 ו-2013 זכה המלון בתואר המלון העסקי הטוב ביותר במסגרת תחרות ה- World Travel Awards.
איזבו

היסטוריה

איזבו שייכת לגל להקות הרוק הצעירות שהפציע בראשית שנות ה-90, "הדור של מועדון רוקסן", שזכה להצלחה במשך זמן קצר וגווע. בשלב זה החליטה הלהקה לשיר באנגלית ולנסות להצליח בחו"ל.
ב-1993 הוציאה הלהקה את השירים "Beady"‏, "Here She Comes" ו-"Movie Maker", שזכו להשמעות מעטות בגלי צה"ל. ב-1994 הקליטה איזבו את אלבומה הראשון "Movie Maker" (שכלל את שלושת השירים שיצאו קודם לכן), אך הוא לא יצא באופן מסחרי והופץ ב-50 עותקים שחולקו על ידי הלהקה לחבריה הקרובים, ועל כן הוא מוגדר כ"אלבומה הגנוז" של איזבו (כיום הלהקה אינה מופיעה עם החומר של אלבום זה).
חברי הלהקה, בתחילת 1995, עברו לארצות הברית ושהו בה שנים אחדות, אך לא הצליחו לפרוץ מבחינה מסחרית. רן שם טוב ושירי הדר חזרו לישראל והקימו את הלהקה מחדש עם הבסיסט יונתן לוי והמתופף ניר מנצור, איתם החלו לעבוד על חומר חדש ולהופיע באופן קבוע.
ב-2003 יצא אלבומה הרשמי הראשון (והשני מבחינה כרונולוגית) "The Fun Makers", בחברת התקליטים לייבלה הקלטות; האלבום זכה לביקורות אוהדות.
בחודשים שלאחר צאת התקליט הוחתמו חברי הלהקה בחברת התקליטים Sony BMG, שהוציאה בבריטניה את ה-EP ‏"The Morning Hero EP", אותו ליווה סיבוב הופעות באנגליה, סקוטלנד והולנד.
ב-2005 הופץ אלבום הבכורה של איזבו, "The Fun Makers", גם בתפוצה בינלאומית בהולנד, בלגיה ולוקסמבורג. ב-2006 יצא בצרפת תחת חברת התקליטים רוימיוזיק/דיסקוגרף (RoyMusic/Discograph). הלהקה יוצאת לסיבובי הופעות תכופים שם.
באמצע 2007 הלהקה הופיעה בתוכנית המוזיקה המובילה בצרפת "טרטטה" (Taratata), בה התארחו אמנים כמו רד הוט צ'ילי פפרז, אבריל לאבין ועוד.
ב-3 ביולי 2008, יצא בארץ האלבום השני של איזבו, "Super Light", גם הוא בהפקת לייבלה. הלהקה יצאה למסע הופעות בעקבות האלבום, במסגרתו הופיעה בפסטיבלים גדולים באירופה כמו "Sziget Festival" בבודפשט ו-"TFF.Rudolstadt" ברודולשטאד, גרמניה.
מוביל הלהקה, רן שם טוב, הוא אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות. הוא גם כתב והלחין את רוב השירים בסרט "מישהו לרוץ איתו" על פי ספרו של דויד גרוסמן. בשנת 2010 הלחין שם טוב את פסקול הסרט "זוהי סדום". על פי נעימת הנושא של הסרט, הקליטו מאוחר יותר חברי הלהקה את השיר "סוכר", שבו השתתף ברי סחרוף.
איזבו שיתפו פעולה עם מספר אמנים ישראלים ידועים, על הבמה ובאולפן, בהם אהובה עוזרי, הכוריאוגרף אוהד נהרין ועוד. שיתוף הפעולה של איזבו עם להקת "שוטי הנבואה" הוביל להפקת השיר "הוא", שזכה בתואר שיר השנה בטקס פרסי ערוץ המוזיקה הישראלי.
בשנת 2012 ייצגה הלהקה את ישראל באירוויזיון 2012 עם השיר "Time". הבחירה בלהקה כנציגת ישראל הפתיעה רבים, לאור פרסומים קודמים שהעריכו כי מאיה בוסקילה צפויה להיבחר לייצג את ישראל. ב-9 במרץ 2012 שיחררה הלהקה את הקליפ הרשמי לשיר. הלהקה הופיעה עם השיר בחצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-22 במאי 2012, אולם לא העפילה לגמר האירוויזיון.
Underneath Your Clothes

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלווה את השיר התקבל באהדה בקרב מעריצי הזמרת ואף זכה לשבחי המבקרים. תחילה, ניתן לראות בווידאו קליפ את שאקירה, כשלראשה כובע שחור ומישהו משוחח איתה. לאחר מכן היא מתחילה לשיר את השיר. הקליפ צולם בשחור לבן, והוא בין היחידים של הזמרת שצולמו בסגנון זה כאשר קודמו היה סינגל עבר של הזמרת הנקרא "Tú" שצולם גם כן הוא בשחור לבן. בשנת 2009 כ-7 שנים לאחר צאתו המקורית של השיר, הווידאו קליפ הועלה לערוצה של הזמרת, ונכון למרץ 2019, השיר צבר למעלה מ-54 מיליון צפיות.
שמואל צבי מרגליות

שמואל צבי מרגליות (בהגייה יידית: מרגוליס; Samuel Hirsch Margulies; ‏1858–1932), נולד ליונה מרגליות, סוחר יהודי בברז'ני (Brzezany) בגליציה, אז בשליטת הקיסרות האוסטרו-הונגרית.
למד בבוצ'אץ' אצל הרב שמואל ישכר שטרק, קבל תואר רב מבית המדרש לרבנים בברסלאו (Breslau Jewish Theological Seminary) ותואר של ד"ר לפילוסופיה ושפות שמיות מהאוניברסיטאות לייפציג (Leipzig) וברסלאו בגרמניה. בשנים 1887-1890 הוא נבחר לרב קהילת "הסה נסאו" (Hesse Nassau) בהמבורג שבגרמניה.
בשנת 1890 עבר לפירנצה, שם כיהן כרב עד יום מותו. בשנת 1899 הוא העביר לפירנצה את בית המדרש לרבנים (Collegio Rabbinico Italiano ) שהיה ברומא, לאחר שהועבר לשם מפדובה, שם הוקם על ידי שמואל דוד לוצאטו. כך הפך את פירנצה למרכז של פעילות יהודית עד למלחמת העולם השנייה.

קשריו עם רבני ארץ ישראל

הרב מרגוליס בקש לגרום לכך כי רב מארץ ישראל יסע לאתיופיה וינחה את יהדות אתיופיה בנושאים יהודיים. בשנת תרע"ב (1912) הוא פנה לרב אברהם יצחק הכהן קוק. ששימש אז כרבה של יפו וביקשו למצוא מורה מתאים לבית ספר שתוכנן לקום באריתריאה. באתר מובאת התכתבות מפורטת בנושא: הרב קוק כותב:"... וע"ד מורה לבית הספר שלבני הפלשים, חושב אני שאפשר להשיג מורה בא"י ". הוא מבקש לדעת את הכישורים הדרושים, כמו ידיעת מקצועות לימוד כלליים וכן מה יהיו תנאי עבודתו של השליח מארץ ישראל. הרב קוק, לא מצא מורה מתאים מבני עדתו והוא פנה לעמיתו, רבה של יפו, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, בבקשה שימצא מועמד מתאים מבני הספרדים. בבקשתו הוא מכנה את הרב מרגוליס "אחד הרבנים הגדולים בחו"ל". הוא מתאר במכתבו את מסגרת עבודתו החינוכית ואת תנאי שכרו ומסכם כי על המועמד להיות : "בעל רגש קודש, שיוכל להלהיב את לב נידחי צאן קדושים אלה, להתקשר בעבותות אהבת התורה והיהדות באמונת אומן ויראת ד'". באתר מובאת התכתבות נוספת בין הרב מרגוליס לבין הרב קוק, מימי גלותו בשווייץ.
וינסנט

עלילה

"וינסנט" הוא סיפורו של ילד בן 7 בשם וינסנט מאלוי. וינסנט מתואר כילד נחמד ומנומס ודי רגיל, למעט דבר אחד: הוא רוצה להיות כמו השחקן וינסנט פרייס. בדמיונו של וינסנט הוא חי חיים קודרים בטירה אפלה, שם הוא עושה ניסויים מרושעים ומעביר את הזמן בבדידות ויגון.
הסופר האהוב על וינסנט הוא אדגר אלן פו, וקריאה בספרו מעלה בו את הרעיון לפיו יש לו אישה אהובה, אך היא נקברה בחיים. וינסנט יוצא לחפור במקום בו היא נקברה, אך מכיוון שבמציאות מדובר בגינת הפרחים של אמו – זו שולחת אותו לחדרו כעונש. 
כאשר מתירה לו אמו לצאת החוצה ולשחק, טוען וינסנט כי הוא אחוז ברוח ואינו מסוגל לעזוב את הבית שכן הוא סובל מחולשה שנגרמה משנים של בידוד. בתגובה, גוערת בו אימו ומעמתת אותו עם המציאות, שלפיה הוא אינו וינסנט פרייס וכל עולמו הוא בעצם דמיון.
דבריה של אמו מחזקים את הדיבוק שוינסנט טען שהוא אחוז, ודמיונו מתחיל לרדוף אותו עד לאיבוד שפיות, כביכול. וינסנט נופל על הרצפה, ומצטט בית מתוך הפואמה "העורב".

הפקה והוצאה לאור

בזמן שעסק כאמן קונספט באולפני ההנפשה של וולט דיסני, התיידד טים ברטון עם שניים מבכירי החברה – המנהלת גולי ג'קסון (שהייתה בת-זוגו מאוחר יותר, בשנות ה-80) וראש מחלקת פיתוח הקריאייטיב טום וילהייט. השניים התרשמו מכשרונו הייחודי של ברטון, והעריכו את עבודתו למרות שלא הייתה ב"סגנון של דיסני". בשנת 1982 נתן וילהייט לברטון תקציב של 60 אלף דולר להפיק סרט קצר לפואמה "וינסנט", שכתב במקור בתור ספר ילדים. ברטון גייס לפרויקט חברים לעבודה בדיסני: האנימטור ריק היינריקס, אנימטור הסטופ מושן סטיבן צ'יודו והצלם ויקטור עבדלוב, ועבד על הסרטון במשך חודשיים עד להשלמתו.
הסרטון צולם בשחור-לבן ובסגנון הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני של שנות ה-20, ומושפע מיצירתם של וינסנט פרייס ושל אדגר אלן פו על ברטון כילד, וכן על מדמיונו אז: תכנון מזימות מרושעות עבור דודתו שבאה לביקור, או עריכת "ניסויים" על כלב המשפחה (תמה המופיעה בסרט קצר נוסף של ברטון, "פרנקנוויני)". הדמות הראשית בסרט, הילד וינסנט מאלוי, משקף את ברטון בעצמו. את הסרט מקריין ומספר שחקן הקולנוע וינסנט פרייס, גיבור ילדות של ברטון, ושיתוף הפעולה ב"וינסנט" ייסד קשר חברות בין השניים עד למותו של פרייס בשנת 1993.
הסרטון הוקרן בבית קולנוע בלוס אנג'לס במשך שבועיים במסגרת דרמת הנעורים "Tex". הסרטון הוקרן בפסטיבלי קולנוע בלונדון, שיקגו וסיאטל, זכה לתשבחות המבקרים וזכה בשני פרסים. בדיסני היו מרוצים מהסרט, אך לא הגיעו להחלטה באשר להפצתו.
מנחם רוט

קורות חייו

מנחם רוט נולד בשנת 1975 בירושלים, למשפחה מהזרם החסידי של היהדות החרדית, ויצא לשאלה. בשנת 2005 סיים בהצטיינות את לימודיו בבצלאל בירושלים במחלקה לאמנות. לאחר מכן למד לתואר שני בבית הספר למדיה שבקלן, גרמניה, וסיים את לימודיו בשנת 2008. החל משנת 2013 הוא מרצה במחלקה לאמנות בבצלאל.
עיקר עבודתו התמקדה בקולנוע נסיוני ובמיצבי וידאו, שהוצגו בישראל ובעולם. הסרט "רדוף" הוא הסרט הראשון באורך מלא שכתב וביים, תחת הפקתו של יוצר הקולנוע רון עופר.
מנחם חי ועובד בירושלים.

הסרט רדוף

בשנת 2012 פורסם סרטו רדוף. הסרט נכתב ובוים על ידו עבור הרשות השנייה לטלוויזיה וקולנוע ובתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן מקור. הסרט שודר בערוץ 2, 10 והוקרן בפסטיבל דוקאביב 2012, זכה בפרס של המועצה לקולנוע בפסטיבל קולנוע דרום, הוקרן בפסטיבלים שונים מחוץ לישראל, ונרכש לשידור טלוויזיוני. הסרט היה מועמד לקבלת פרס בקטגוריה הסרט התיעודי הטוב ביותר (עד 60 דקות), מטעם פורום היוצרים הדוקומנטריים.
הסרט עוקב אחר מנחם רוט, שהיה קורבן לתקיפה מינית בהיותו נער בישיבה חסידית. לאחר עשרים שנה הוא מחליט ליצור קשר עם התוקף ומפתח עמו מערכת יחסים טעונה. במקביל, הוא מתעד את המשבר בחייו המפוצלים בין תרבות חסידית וחילונית, ובין מערכות יחסים רומנטיות מקבילות.
המנדט הבריטי על מסופוטמיה

המנדט הבריטי על מסופוטמיה (באנגלית: British Mandate for Mesopotamia; בערבית:  الانتداب البريطاني على العراق) היה הצעה למנדט חבר הלאומים מדרג A של בריטניה על אזור עיראק (המחוזות העות'מאניים לשעבר בגדאד, מוסול ובצרה). הצעת המנדט גובשה במסגרת ועידת סן רמו ב-25 באפריל 1920, על בסיס הסכם סייקס-פיקו. המנדט התקיים דה יורה מ-10 באוגוסט 1920 ועד ה-3 באוקטובר 1932, שלטון בריטי ישיר התקיים רק עד סוף 1922, ומאז הייתה עיראק מונרכיה אוטונומית דה פקטו.

התפתחות המנדט

מיד לאחר ועידת סן רמו פרצה בבגדד התקוממות נגד השלטון הבריטי, שפשטה ברחבי עיראק ונטלו בה חלק קצינים לשעבר בצבא האימפריה העות'מאנית, סוכנים צרפתים, לאומנים מן התנועה הלאומית הערבית וכן כורדים בצפון עיראק ששאפו לעצמאות. ההתקוממות דוכאה על ידי כוחות מצבא הודו הבריטית בפיקודו של ארנולד וילסון והגיעה לסיומה באוקטובר בפעולות האלימות נהרגו 2,300 חיילים בריטים וכ-8,400 ערבים מקומיים. הקושי בדיכוי המרד נבע מכך שהפרלמנט הבריטי לא העריך נכונה את גודל האיום ולא תקצב משלוח תגבורת, רק עקב לחץ שהפעיל וינסטון צ'רצ'יל תוקצבה הגדלת הכוח הבריטי באזור.
ההצעה הבריטית, שהוגשה לחבר הלאומים בדצמבר 1920 והתבססה על שלטון בריטי ישיר, הייתה עדיין בשלב של טיוטה, כאשר החליטו הבריטים לחזור בהם במסגרת ועידת קהיר. בוועידה זו דחף שר המושבות וינסטון צ'רצ'יל להמלכת מלך נאמן לבריטים מן השושלת ההאשמית על השטח, כתחליף לשלטון מנדטורי ישיר, כצעד להרגעת האזור לטווח ארוך. מאחורי היוזמה ניצבה גרטרוד בל, שגם שירטטה את גבולות הטריטוריה.
המלך פייסל הומלך ב-23 באוגוסט 1921 וב-10 באוקטובר 1922 נחתם ההסכם האנגלו-עיראקי אשר אושרר על ידי הפרלמנט העיראקי בשנת 1924. בריטניה הכירה בריבונות עיראק וזו, מצידה, הותירה את ניהול יחסי החוץ שלה וכלכלתה לבריטניה. במהלך תקופת השלטון הבריטי הישיר בעיראק כיהן פרסי קוקס כנציב עליון ולאחר מכן כיהן במשרד זו ארנולד וילסון.
לאחר חתימת ההסכם אירעו מספר התפתחויות, שהעיקרית שביניהן היא גילוי שדות נפט גדולים והענקת הזיכיון להפקת הנפט לחברת הנפט העיראקית, תאגיד בשליטה בינלאומית ובריטית. הסדר המנדט, שלא בוטל במפורש על ידי ההסכם משנת 1922, נראה מיושן. הצדדים החלו בסוף שנות העשרים במשא ומתן לכריתת הסכם חדש בין הממשלה הבריטית ובין ראש הממשלה הפרו בריטי נורי סעיד.
ב-1930 נחתם ההסכם החדש, ההסכם האנגלו-עיראקי (1930). הסכם זה ביטל את המנדט, והעניק לעיראק עצמאות מלאה. על פי ההסכם היה על בריטניה לפעול לקבלת עיראק כמדינה עצמאית לחבר הלאומים, והדבר אכן בוצע בשנת 1932.