ריאה

מבנה הריאות

אצל האדם תופסות הריאות חלק גדול מבית החזה, מעצם הבריח עד הסרעפת. לאדם בריא יש שתי ריאות, ימנית ושמאלית. הריאה השמאלית מחולקת לשני חלקים הנקראים אונות, והיא מעט קטנה מהריאה הימנית כדי להותיר מרחב להכלת הלב. הריאה הימנית מורכבת משלוש אונות. האונות מתחלקות לאוניות, שכל אחת מהן מהווה יחידה עצמאית מבחינת הספקת הדם. לפיכך אפשר, במקרה של מחלות ריאות מסוימות, לכרות אונה או אונית ושאר חלקי הריאה ימשיכו לתפקד ללא בעיה. 
אל כל ריאה נכנס צינור הנקרא: סמפון (ברבים סמפונות). כל אחד מהסמפונות קרוי על שם חלקה של הריאה שהוא מספק לו אוויר. הסמפונות מחוברים אל צינור קנה הנשימה.
ניתן להגדיר את הריאות כמערכת צינורות שדרכם עובר האוויר. הסמפון שנכנס לריאות ומוביל בתוכו אוויר מתפצל לסמפונות קטנים יותר (המכונים סמפונונים). בצינורות הסמפונות הקטנים נעלם הסחוס ונותרת רקמת חיבור בלבד. הסימפונות הולכים ומסתעפים בשלישית וברביעית עד להתהוות הסימפונון הסופי, המוקפת שכבה של שרירים חלקים. הללו גורמים להרחבת של המספונון הסופי או להצרתו על ידי כיווץ והרפיה. דפנות הסמפונונים הסופיים הן כה דקות, שחילוף הגזים בין הדם והאוויר מתאפשר כבר בתוכן. בהמשכו של הסמפונון הסופי מצוי הסימפון הנושם שהוא צינור שאליו מחוברות הרבה שקיות- נאדיות הריאה - שבדפנותיהן מתבצע חילוף הגזים. שטחן הכללי של הנאדיות הריאה לו פרשנו את כולן זו לצד זו היה מגיע ל-50–75 מטרים מרובעים (כגודל מגרש טניס).  
נאדיות הריאה
הנאדיות, הן שלפוחיות אוויר קטנות המוקפות בנימי דם. כאשר הנאדית מלאה באוויר שנשאף, מפעפע חמצן (O₂) אל הדם שבנימים, אשר מוזרם על ידי הלב אל כל רקמות הגוף. בו בזמן, מפעפע  פחמן דו-חמצני (CO₂) מנימי הדם אל האוויר שבנאדיות, ומהן, דרך הסמפונונים, הסימפונות וקנה הנשימה, נפלט החוצה באמצעות פעולת הנשיפה.
מעטפת הריאות – ( קרום האדר)
כל אחת מהריאות עטופה בקרום כפול, הנקרא אדר (פלאורה), שנודע לו תפקיד חשוב במנגנון הנשימה. זהו קרום נסיובי – דק וכפול, שעלהו הפנימי דבוק אל הריאה, והחיצוני – אל קירות בית החזה, הסרעפת ודפנות חלל הבינה (= חלל המצוי בין שתי הריאות שממוקמים בו הושט, הקנה, הלב וכלי הדם הגדולים)  בין שתי שכבות הקרום יש מרווח מיקרוסקופי הנקרא חלל האדר המשוח בנוזל.
הריאות נתונות בתוך סל גרמי עשוי צלעות, המחוברות מאחור אל החוליות ומלפנים אל עצם החזה. ביו הצלעות מצויים השרירים הבין צלעיים. בין בית החזה ובין חלל הבטן שמתחתיו מפרידה הסרעפת, העשויה משרירים בחלקיה ההיקפיים ומרקמת חיבור במרכזה.

מנגנון הנשימה

מנגנון הנשימה הוא התהליך האחראי על הכנסה והוצאת האוויר מהריאות. תהליך זה נעשה על ידי הגדלה והקטנה לסירוגין של הנפח הכללי של בית החזה. הגדלת נפח בית החזה נעשית על ידי פעולת שרירי הנשימה: שריר הסרעפת (שריר הנשימה הראשי) והשרירים הבין-צלעיים.
במצב מנוחה הסרעפת קמורה כלפי בית החזה והצלעות יורדות כלפי מטה. כיווץ שריר הסרעפת, המבטל את הקימור, גורם לקיצורה ומגדיל על ידי כך את נפח בית החזה ובמקביל כיווץ השרירים הבין צלעיים גורם להתרוממות הצלעות בכיוון מעלה והחוצה.
בזמן הגדלת בית החזה נמשך עלה האדר הדבוק לדפנות בית החזה (עלה דפני) יחד עם הדפנות ואילו עלה האדר השני נשאר צמוד אל הריאות. כאשר קרום העלה הדפני מתרחק מהעלה הריאתי נוצר תת-לחץ בין שני עלי האדר דבר המוביל למשיכת העלה הריאתי אחר העלה הדפני וכך מביא להתרחבות נפח הריאות וליצירת תת-לחץ בהן. השוואת תת-לחץ בריאות מתאפשרת על ידי כניסת אויר מבחוץ דרך דרכי הנשימה. 
בעת הנשיפה, שרירי הנשימה נרפים, קטן הנפח הכללי של בית החזה, כתוצאה מכך נוצר לחץ על הריאות המורחבות, המביא לפליטת האוויר שבהן כלפי חוץ. 
הריאה היא איבר סביל במה שנוגע לתהליך הנשימה;  נפחה גדל וקטן כתוצאה מהרחבת בית החזה. מכאן שתהליך נשימה תקין מחייב אטימות של החלל האדר. נקב בעלי האדר, כמו בפציעה למשל, יגרום לכך שבעת הרחבת בית החזה לא יווצר תת-לחץ בחלל האדר והריאה לא תוכל להתרחב ולקלוט אוויר. אם לא תתבצע התערבות מהירה להצלת חיי הפגוע – לא יוחלף אוויר בריאות, וחולה עלול להפסיק לנשום. מאחר שבבית החזה קיימת הפרדה לשתי ריאות ולשני חללי אדר, פוגעת פציעה זו לרוב רק בריאה אחת והשנייה יכולה להמשיך לנשום.

אספקת הדם לריאות

אספקת הדם לריאות היא כפולה. כמות קטנה של דם מחומצן מגיעה מאבי העורקים באמצעות עורקי-הסימפונות ומספקת חמצן לסימפונות פלאורה. 
מרביתו של הדם מובאת לריאות במחזור הריאות כדי שיתחמצן. הדם המגיע בעורקי הריאה הוא דם בלתי מחומצן. הוא נכנס אל תוך העורקים, ההולכים וצרים, ומגיע עד לרשת הנימים שבדפנות הנאדיות שם הוא קולט חמצן ופולט את הפחמן הדו-חמצני. לאחר שהפך על ידי כך לדם מחומצן, הוא יוצא מן הריאות באמצעות ורידי הריאות ומגיע אל הלב. כלי הדם נכנסים לריאות יחד עם הסימפונות ומתלווים אליהן במהלכן. הריאות מקבלות במשך יחידת זמן את אותה כמות הדם שמקבלים כל חלקי הגוף יחד.

הנשמה מלאכותית

בהנשמה מלאכותית מבוצע אוורור הריאות לא על ידי הגוף עצמו, אלא על ידי עזרה מבחוץ. בהנשמה מלאכותית מבצעים חיקוי פעולת שרירי הנשימה. קיימות מספר שיטות של הנשמה מלאכותית:
חיקוי פעולת שרירי הנשימה מתבצעת על ידי לחץ שלילי על בית החזה והבטן – דבר שהיה מתבצע באמצעות מכונות הנשמה באמצע המאה הקודמת (ראה, ריאת ברזל), בעיקר בקרב חולי פוליו קשה. כיום לא משתמשים כלל במכונות אלו, ומבדיקה קצרה עולה שיש רק 10 אנשים בעולם שהשתמשו בה נכון לשנת 2015. 
מכונות הנשמה של היום משתמשות בלחץ חיובי – כלומר "דוחפות" אוויר לתוך הריאות במקום התהליך הפיזיולוגי בו אוויר "נשאב" אל הריאות עקב קיום תת-לחץ בהן.  

הריאה אצל אדם מעשן

הריאות מורכבות מקרוב ל־300 מיליון שקיות קטנטנות הנקראות נאדיות, כאשר בעזרתן פחמן דו-חמצני מגוף האדם מוחלף בחמצן מהאוויר בחוץ. מחלות שונות בגוף האדם פוגעות ישירות בנאדיות, כמו שעושה אמפיזמה (נפחת), מחלה הנגרמת עקב עישון.
כמו כן, העישון גורם להצרת הסימפונות והנאדיות, המרכיבות את הריאות, ומקשה על הנשימה. הוא גם פוגע ביכולתן של הריאות לנקות את עצמן.