google/wiki40b huggingface dataset:
אבי מאור (כדורסלן)

ביוגרפיה

מאור נולד בחולון. בגיל 12 החל לשחק כדורסל בבית הספר לכדורסל של הפועל חולון, יחד עם מוטי דניאל, ישראל אלימלך וניב בוגין. למד באורט חולון במגמת אלקטרוניקה, והמשיך ללמוד בכיתות י"ג וי"ד באורט סינגאלובסקי. התגייס לצה"ל ושירת ביחידת 8200 בלי להיות ספורטאי מצטיין, לדבריו, כי היה חשוב לו לרוץ בשני המסלולים במקביל. במקביל, לאורך השנים שיחק כדורסל בנבחרות הצעירות של ישראל: נוער, קדטים, עתודה, ובהמשך גם בנבחרת הבוגרת.
בעונת 1978/1979 הועלה מאור לבוגרים של הפועל חולון על ידי המאמן פיני גרשון. כבר בעונתו הראשונה הפך מאור לשחקן חמישייה וקלע בממוצע 10.5 נקודות למשחק. סך הכל שיחק מאור במשך 11 עונות בחולון עד עונת 1988/1989. הישג השיא של מאור מבחינה קבוצתית היה הגעה לגמר גביע המדינה בכדורסל 1985/1986, שם הפסידה קבוצתו למכבי תל אביב.
בשנת 1988 שיחק מאור במדי נבחרת ישראל בטורניר הקדם אולימפי לקראת אולימפיאדת סיאול תחת המאמן צביקה שרף. הנבחרת הפסידה שני משחקים (לנבחרות יוון ויוגוסלביה), ניצחה את נבחרת נורווגיה ולא הצליחה להעפיל לאולימפיאדה. מאור קלע 4 נקודות בסך הכל. בשנת 1989 השתתף מאור במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 1989, במסגרתו ישראל, לראשונה, לא העפילה לטורניר גמר אליפות אירופה.
בעונת 1989/1990 הצטרף למכבי ראשון לציון, ובמדיה שיחק עוד ארבע עונות, ובמהלכן שיחק יחד עם מיקי ברקוביץ'. בשנת 1994 נפצע מאור, וכתוצאה מכך פרש מכדורסל. הישג השיא של מאור מבחינה קבוצתית במכבי ראשון לציון היה הגעה לגמר גביע המדינה בכדורסל 1991/1992, בו הפסידה קבוצתו להפועל גליל עליון.
סך הכל שיחק מאור 15 עונות בליגה הראשונה, בהן קלע בממוצע 7.3 נקודות בליגה הסדירה ו-5.7 נקודות בפלייאוף. בנבחרת ישראל רשם מאור 27 הופעות והשתתף בטורניר הקדם אולימפי סיאול 1988 ובמוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 1989.
לאחר הפרישה, אימן מאור כדורסל ילדים ונוער עד שנת 2000, וכיום עוסק בנדל"ן. בנו, ארד מאור, גם הוא כדורסלן.
ברקציה

ברקציה (מאיטלקית: Breccia - "חצץ רופף") הוא סלע המורכב משברי מינרלים או סלעים שהתלכדו ממסת אם בעלת גרגרים דקים. הברקציה יכולה להיווצר במספר תהליכים, ביניהם משקע, כתוצאה מפעולת הלוחות הטקטוניים, כתוצאה מתהליכים געשיים ואף כתוצר של סירקולציה הידרותרמית.

משקע

ברקציית משקע הוא סוג של סלע קלאסטי המורכב משברים זוויתיים של סלעי משקע אחרים בגודל 2 מ"מ ומעלה. לעומתו, הקונגלומרט, המורכב משברי סלע בטווח גדלים זהה, מאופיין בשברים מעוגלים. ניתן ללמוד ממידת זוויתיות הגרגרים כי ברקציית משקע לא עברה מרחק רב מסלע המשקע המקורי, היות שהגרגרים לא עברו בלייה רבה (שהייתה גורמת להם להיות יותר חלקים).

העתק

ברקצית העתק נוצרת משחיקה של שני בלוקים טקטוניים המחליקים זה לצד זה. הדבקת הגרגרים יכולה להתבצע הודות לשקיעת המינרלים לתוך מאגרי מי תהום.

ברקציה פלוטונית

סלע המורכב משברים זוויתיים של סלעים פלוטוניים, כדוגמת פורפיר.

חדירת גוף שמיימי

כאשר גוף שמיימי, כדוגמת שביט או אסטרואיד חודרים את האטמוספירה ופוגעים בפני כדור הארץ, שברי סלע המועפים עקב ההתנגשות עשויים להתלכד זה עם זה הודות לטמפרטורה הגבוהה, ותהליכים כימיים שונים.

ברקציה הידרו-תרמית

באזורים בהם שכבת קרום כדור הארץ דקה במיוחד, תהליכים סיסמיים עשויים לגרום להיפערות בור מים רותחים לתוכו נופלים שברי סלעים. שברי הסלעים מתנגשים זה בזה בתוך המים הרותחים ובעזרת תהליכים כימיים שונים מתגבשים לברקציה.
גשר מעריב

היסטוריה

הצומת ליד בית מעריב היה מהסואנים ביותר בישראל. התוכנית לבניית הגשר עלתה כבר בתחילת שנת 1965, עוד בטרם היו מחלפים בישראל, והתכנון המפורט התבצע בשנת 1967. אולם הביצוע התעכב בגלל עלויות גבוהות לתשלום פיצויים, בעיות הנדסיות והמחסור בקבלנים בישראל המסוגלים לבצע עבודות מסובכות כאלו. בסוף שנת 1972 עלה הנושא מחדש ונבדקה האפשרות לבצע הפרדה מפלסית במנהרות. 
הגשר הוקם במחצית הראשונה של 1976 ובנייתו נמשכה יותר מהמתוכנן בגלל עיכוב בתשלום לקבלן על ידי חברת נתיבי איילון. העבודות על הגשר הושלמו ביוני 1976 והוא נפתח לתנועה ב-7 ביולי 1976. הגשר היה עשוי מפלדה ובטון, אורכו כ-200 מטר, רוחבו 8 מטר, וגובהו רק 4.65 מטר, גובה הנחשב נמוך יחסית, ולכן היה מכשול לתנועתן של משאיות גבוהות. עם זאת, הגשר היה גדול יחסית לרחובות העיר והסתיר למשל את "בית מעריב". 
הגשר דרש תחזוקה מתמדת בשל החלדה והתרופפות ברגים. לטענת ישראל גודוביץ, מהנדס העיר לשעבר, הגשר היה מסוכן לציבור. העירייה בתגובה אמרה כי "הגשר בטוח לנסיעה והוא טופל ביסודיות לפני כשלוש שנים. העבודות כללו שיקום הבטון, טיפול בקורוזיה, חידוש המעקות וסלילה".
גשר דומה, גשר רוקח, נמצא במפגש של שדרות רוקח עם דרך נמיר. בהמשכה של דרך בגין ניתן פתרון אחר לבעיה תחבורתית זו, בדמות מנהרה שקועה, שדרכה עוברת דרך בגין. מנהרה ניכרת פחות מבחינה חזותית אך עלות בנייתה גבוהה יותר. 
בקרן הרחובות לינקולן ובגין, מול הגשר, נמצא בית רובינשטיין. בשנת 2002 אירע בסמוך לגשר פיגוע הירי בסי פוד מרקט, כאשר מחבל יצא מהגשר והתקדם לכיוון המסעדות הסמוכות תוך שהוא יורה בסועדים. שניים מיושבי מסעדת "סי פוד מרקט" ושוטר נהרגו בפיגוע.
ב-21 בינואר 2015 ביצע, ליד הגשר, שוהה בלתי חוקי פלסטיני פיגוע דקירה בנוסעי אוטובוס קו 40 של דן, בו נפגעו 12 אנשים.

פירוק הגשר

כחלק מפרויקט הרכבת הקלה בתל אביב נסגר הגשר לתנועה באמצע אוגוסט 2015 והוחל בפירוקו. הוא נהרס בפיצוץ מבוקר ב-21 באוגוסט. במקומו של הגשר תוקם תחנת קרליבך, אחת מהתחנות התת-קרקעיות המתוכננות לאורך הקו האדום.
פירוק הגשר ובניית תחנת קרליבך נעשים על ידי חברת דניה סיבוס.
בניין פארק רו

היסטוריה

הבניין הוא אחד מראשוני גורדי השחקים בעיר ניו יורק. בנייתו הושלמה בשנת 1899, לאחר שנתיים ותשעה חודשים מתחילת בנייתו, והוא נבנה במקום שכונה בעבר "שדרת העיתונות", רחוב בו היו מרוכזים בתי תעשיית העיתונות בעיר ניו יורק במשך 80 שנה. החברה שבנתה אותו הייתה Park Row Construction Company.
הבניין, שמתנשא לגובה 119 מטרים, היה בניין המשרדים הגבוה בעולם בין השנים 1899-1908, עד השלמת בנייתו של בניין סינגר. בשנת 1901, הוכרז פרויקט בניה בגובה 139 מטרים של חברת Aetna, Inc. שהיה אמור לקום בצומת רחוב ברודוויי ורחוב 33 ולקחת את תואר בניין המשרדים הגבוה בעולם מבניין פארק רו. אולם, בניין זה מעולם לא קם.
בבניין 29 קומות. 26 הן קומות המתפרשות על כל שטח הבניין ואילו שלוש הקומות האחרונות נמצאות בכיפה שבראשו. הוא בעל חזית באורך 31 מטרים לרחוב פארק רו, 23 מטרים לרחוב אן ו-15 מטרים לרחוב Theater Alley. שטחה של קומת הכניסה בבניין הוא כ-1,400 מ"ר. הבניין עשוי מכ-8,000 טונות פלדה וכ-12,000 טונות מחומרים אחרים, בעיקר לבנים וטרקוטה. העלות הכוללת של הבניין הייתה 2.4 מיליון דולרים (במונחים כלכליים של אותה תקופה).
בבניין קיימים 950 חדרי משרדים וההערכה גורסת כי עם סיום בנייתו עבדו בו כ-4,000 איש. כיום, לפי הערכות, עוברים בבניין 25,000 איש בכל יום עבודה. באמצע שנת 1899, היה הבניין בבעלות הבנקאי ונותן החסות לרכבת התחתית, אוגוסט בלמונט ג'וניור, תחת השם Park Row Realty Company. המטה הראשי של הרכבת התחתית בעיר שכן במבנה באותה תקופה. כמו כן המשרד הראשון של Associated Press.
ב-3 במאי 1920, ספק הושלך ספק קפץ אנדריאה סאלסדו, אנרכיסט איטלקי, מהחלון של הקומה ה-14 בבניין בשעה 4:20 לפנות בוקר. הוא הוחזק יחד עם רוברטו איליה על ידי משרד המשפטים בקשר לסדרת הפיצוצים שהתרחשו בניו יורק, בוסטון, וושינגטון, פילדלפיה, פטרסון, קליבלנד ופיטסבורג.
חירוץ

לקריאה נוספת

Arnold W. Lawrence, Greek Architecture, Penguin books, Harmondsworth, Middlesex, 1967
מחנה הריכוז פורטה וסטפליקה

מחנה הריכוז פורטה וסטפליקה (בגרמנית: KZ-Außenlager Porta) היה תת-מחנה של מחנה הריכוז נוינגמה, שהתקיים בין מרץ 1944 ואפריל 1945. המחנה הורכב משני מחנות לגברים ושני מחנות לנשים שמוקמו באתרים שונים בתחומיה של העיר פורטה וסטפליקה שבמדינת נורדריין-וסטפאליה.

היסטוריה

במהלכה של מלחמת העולם השנייה נבחרו מכרות ישנים בסביבות העיר פורטה וסטפליקה לשמש כאולמות ייצור תת-קרקעיים, במסגרת המאמצים הגרמניים להעתיק תעשיית החימוש לאתרים בטוחים מהפצצות בעלות הברית. המלאכה המורכבת של הרחבת המכרות והתאמתם לצורכי תעשיית החימוש הוטלה על עובדי כפייה ואסירי מחנות ריכוז. בכפרים שבתחומי העיר פורטה וסטפליקה הוקם תת-מחנה של מחנה הריכוז נוינגמה. האסירים במחנה הריכוז עבדו גם בייצור תחמושת, בעיקר בחודשים האחרונים של המלחמה.
על תת-המחנה פיקד איש הס.ס אוברשטורמבאהנפיהרר הרמן ויקליין.
כיום ניצבת אנדרטה לזכר הנספים בתשלובת המחנות במרכז העיר פורטה וסטפליקה. אולמות הייצור פוצצו בחלקם על ידי שלטונות הכיבוש הבריטיים, וחלקם קיימים אך חסומים לגישה. לעיתים נדירות נערכים סיורים מודרכים באולמות הייצור.

העתקת מפעלים לאולמות ייצור תת-קרקעיים

במהלכה של שנת 1944 גבר הנזק שנגרם לתעשיית החימוש הגרמנית מההפצצות האוויריות של בעלות הברית. מצב עניינים זה הוביל להקמתו של ה"ייגרשטאב", מטה מיוחד לייעול, שיפור ההגנה וביזורה של תעשיית החימוש הגרמנית. תשלובת המחנות בפורטה וסטפליקה הוקמה כחלק ממיזם זה, אשר נטל דוגמה מפרויקט העתקת ייצורם של טילי ה-V2 מפנימינדה למחנה הריכוז דורה-מיטלבאו שבהרי ההארץ. המפעל הגדול ביותר שהועתק לאולמות ייצור תת-קרקעיים בפורטה וסטפליקה היה מפעל אמבי-בוד (גרמנית: Ambi-Budd) אשר ייצר חלקי מטוסים.

בארקהואזן

תת-המחנה הראשון של מחנה נוינגמה בפורטה וספטליקה הוקם במרץ 1944. המשלוח הראשון,שכלל 250 אסירים, הגיע ממחנה הריכוז בוכנוואלד. המחנה מוקם באורוות מלון ה"קייזרהוף" שהוחרמו על ידי ה.ס.ס. במהלך השנה שוכנו באורוות כ-1500 אסירים בני 17 לאומים שונים. אסירי המחנה הועסקו בבניית אולמות ייצור בגבעות הסמוכות לשטח המחנה. הצפיפות באורוות הייתה גדולה והובילה. האסירים נאלצו לעבוד במשמרות בנות 12 שעות בעבודות פיזיות קשות. התעללות ועונשים פיזיים היו מנת חלקם היומית של אסירי המחנה.
המחנה פונה ב-1 באפריל 1945. האסירים פונו לכיוון מחנה הריכוז וובלין.

לרבק / נסן

בקהילה לרבק/נסן פעל תת-מחנה של נוינגמה בין ספטמבר 1944 ואפריל 1945. המחנה שימש את מפעל הבטון המצוי במקום, כחלק ממאמצי הבנייה של אולמות הייצור התת-קרקעיים בסביבה. כמו כן עבדו האסירים ששוכנו במחנה זה בייצור מנועי מטוסים. 500 האסירים במחנה היו אזרחי ברית המועצות, פולין, צ'כוסלובקיה, צרפת, בלגיה, הולנד, יוגוסלביה ודנמרק. כ-300 מהאסירים הועברו אליו ממחנה אושוויץ בדצמבר 1944. ב-1 באפריל 1945 פונו אסירי המחנה בקרונות מסע לוובלין לנוכח התקדמותם של בעלות הברית לעבר המחנה.

האוסברגה

מסתיו 1944 ועד אפריל 1945 שוכנו במחנה בקהילת האוסברגה בעיקר אסירות יהודיות מהונגריה ומהולנד, אשר שרדו את השהות במחנות קודמים. האסירות הועסקו בייצור שפופרות רדיו עבור מפעלי פיליפס-וואלוו. האסירות הועברו בין היתר ממחנה הריכוז אושוויץ, מחנה הריכוז הורנבורג ומתשלובת מחנות גרוס-רוזן. המחנה פונה על ידי הגרמנים ב-1 באפריל 1945 והאסירות שולחו ממנו דרך ברגן בלזן לכיוון מחנה הריכוז נוינגמה. מספרן של הנספות איננו ידוע.
מרק

מרק הוא תבשיל נוזלי המקבל את טעמו ממרכיבים שונים שהתבשלו בנוזל. את המרק בדרך כלל לוגמים חם והוא מזוהה כמאכל חורפי, אך ישנם מרקים הנלגמים קרים כמאכלי קיץ, בהם גם מרקים מתוקים המוגשים לקינוח. טעמו של המרק נוצר על ידי מיצוי טעמם של המרכיבים המתבשלים בו. בבישול המרק ניתן למצות את טעמם של מאכלים שבצורה אחרת קשה לאכול או למצות אותם, כגון שורשים ופקעות, גבעולים, גרעינים, דגנים, או עור ועצמות. מרקים מוכנים בכל העולם וממגוון רחב מאוד של מרכיבים. המרק נמזג מן הסיר שבו הוא מוכן אל קערת מרק בעזרת כף ייעודית גדולה הנקראת מצקת.  
המרק מוגש כמנה ראשונה או כמנה עיקרית בקערה גדולה, דוגמת מרק ה"פו" האסייאתי. 
המרק נאכל כבר בימי קדם, עוד לפני שהומצא סיר המתכת המודרני. אז בושל המרק ככל הנראה בתוך בורות שלתוכם הוכנסו אבנים לוהטות ומאוחר יותר בקדירות חרס. בתקופות רבות נחשב המרק ל"אוכל של עניים", כיוון שאף אם המרק היה דל במרכיבים מוצקים, הנוזלים שבו מילאו את הקיבה. כמו כן, המרק לכאורה זול יותר ממאכלים אחרים מפני שרובו הוא מים וניתן להכין אותו משאריות של מאכלים אחרים, גם כאשר הם לא בשיא טריותם.
ניתן לפשט את הכנת המרק באמצעות אבקות המרק המאפשרות הכנה מהירה או תיבול מן המוכן. 
ניתן להוסיף למרק תוספות שונות כדוגמת קרוטונים, אטריות (לוקשים), חלה, שקדי מרק, קרעפלאך, קניידלעך ועוד.
דייגו דמה

קריירת מועדונים

דמה גדל בנוער של ארמיניה בילפלד, ובשנת 2010 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. בעונת הבכורה שלו, 2010/11, בה ערך 10 הופעות ליגה, נשר דמה עם הקבוצה לליגה הגרמנית השלישית. את עונת 2011/12 פתח דמה בארמיניה בילפלד, והפך לשחקן הרכב קבוע. בפגרת החורף של העונה עבר לפאדרבורן 07, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. דמה השתלב בקבוצה במהרה, וסייע לה לסיים את העונה במקום החמישי. בעונת 2012/13 דמה ערך 29 הופעות ליגה וסיים עם פאדרבורן במקום ה-12 בבונדסליגה השנייה. בעונת 2013/14 דמה המשיך להציג יכולת גבוהה בפאדרבורן, אך עזב את הקבוצה במחצית העונה, על מנת להשתלב בר.ב. לייפציג, מועדון שנבנה באותם ימים עם שאיפות גבוהות להגיע לצמרת הכדורגל הגרמני. דמה השתלב היטב בלייפציג, והעפיל עם המועדון בתום עונת 2013/14 לבונדסליגה השנייה, וגם פאדרבורן זכתה להעפיל לבונדסליגה בסיום העונה, כך שדמה בעצם סייע לשתי קבוצות לעלות ליגה באותה עונה.
בעונת 2014/15 דמה ערך 30 הופעות ליגה במדי ר.ב. לייפציג, אך כשל להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה. בעונת 2015/16 דמה השיג עם ר.ב. לייפציג העפלה היסטורית לבונדסליגה, כשהוא שיתף פעולה בקישור של הקבוצה עם אמיל פורסברג ודומיניק קייזר. בעונת 2016/17 היה דמה שותף לעונה טובה מאוד של ר.ב. לייפציג שסיימה במקום השני בבונדסליגה כבר בעונת הבכורה שלה, כשהוא מציג יכולת יציבה בקישור ושיתוף פעולה עם פורסברג ונאבי קייטה.

קריירה בינלאומית

דמה זומן לסגל נבחרת גרמניה לגביע הקונפדרציות 2017 על ידי המאמן יואכים לב, בזכות יכולתו הטובה במדי ר.ב. לייפציג. את הופעת הבכורה במדים הלאומיים ערך דמה ביוני 2017, בניצחון 7-0 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. דמה נכנס כמחליף במשחק זה בדקה ה-75 במקום יוליאן דראקסלר. לאחר מכן נפצע דמה באימון, ונופה מהסגל לגביע הקונפדרציות.
היסטוריה של קריית הוותיקן

השטח בן 440 הדונם המוכר כיום כמדינת קריית הוותיקן במרכזה של רומא, בירת איטליה, קיבל את צורתו ואופיו העצמאי רק בשנת 1929 מכוח ההסכמים הלטרניים שנחתמו בין איטליה הפאשיסטית והוותיקן. המדינה הייתה חלק ממדינת האפיפיור במשך למעלה מאלף שנים, ולאחר תקופה בת 59 שנים בהן הייתה נטולת הגדרה עצמית, זכתה בה שוב, והיא מקיימת ממסד שלטוני חילוני לצד תפקידה הייחודי כמנהיגת העולם הנוצרי הקתולי.

העת העתיקה

כבר לפני הגעת הנצרות לרומא, נחשבו "גבעת הוותיקן" (לטינית Vaticanus Mons) וה"אגר וותיקנוס" (Ager Vaticanus) בו שכנה, כאזורים מקודשים או לפחות בלתי יאים למגורים. ייתכן שבגבעה השוכנת על הגדה הימנית של הטיבר, אל מול שבע הגבעות של רומא, היה יישוב אטרוסקי בשם "ותיקום" (Vaticum). בתקופה הרומית שימש המקום לעבודת האלה הפריגית קיבֶלֶה (Cybele, יוונית Κυβέλη) או "האם הגדולה" (Magna Mater) בגילגולה הרומי, ושל בנה אטיס (Attis). בתקופת אגריפינה (14 לפנה"ס עד שנת 33 לספירה) נוקזה הגבעה וסביבתה וניטעו בה גנים בתחילת המאה ה-1. בשנת 40 לספירה החל קליגולה להקים קרקס במקום בו משתרעת כיום כיכר פטרוס הקדוש. הקרקס הושלם על ידי נירון קיסר ונקרא על שמו. האובליסק שבכיכר המתנשא לגובה של 25.5 מטר, הובא אליה מהליופוליס שבמצרים על ידי קליגולה, על מנת לקשט את הקרקס, והוא השריד הגלוי היחיד שנותר ממנו. לאחר השריפה הגדולה של רומא בשנת 64 לספירה, נהגו הרומאים להוציא להורג נוצרים בקרקס זה בשל אמונתם, ולפי המסורת נצלב בו גם פטרוס הקדוש. בשנת 326 נבנתה כנסייה ראשונה - הבזיליקה הקונסטנטינית - במקום בו נטען כי פטרוס הקדוש קבור. מתקופה זו החל איכלוסו של המקום וארמון נבנה בסמוך לו בתחילת המאה ה-5.

מאז 1929

לאחר חתימת ההסכמים הלטרניים הכריז מוסוליני על הקמתה של "ויה דלה קונצ'ילייציונה" (Via della Conciliazione - "דרך הפיוס"). הדרך אכן נסללה לאורך כחצי קילומטר מכיכר פטרוס הקדוש אל טירת סנטאנג'לו, והושלמה בשנת 1950. ב-1931 הוקם רדיו הוותיקן (Radio Vaticana) על ידי גוליילמו מרקוני. במלחמת העולם השנייה הכריזה מדינת הוותיקן על נייטרליות, והתנהלותו של האפיפיור פיוס השנים עשר הייתה ועודנה שנויה במחלוקת, לאור התעלמותו מזוועות המלחמה ומהשמדת היהודים במהלך השואה, וכן בשל העובדה שמעולם לא גינה את מעשי ההשמדה. לאחר המלחמה, ב-1947, הוכללו ההסכמים הלטרניים בחוקתה החדשה של איטליה.
בין השנים 1962 ו-1965 נערכו ארבעת מושבי ועידת הוותיקן השנייה. ועידה אקומנית זו ערכה רביזיה מרחיקת לכת בכנסייה הקתולית בכל הקשור למעמדה של הכנסייה, לפולחן, ליחסה לדתות אחרות ולגישה אל כתבי הקודש.
ב-13 במאי 1981 ניסה הטורקי מהמט אלי אג'ה להתנקש בחייו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בכניסה לכיכר פטרוס הקדוש. שלוש שנים לאחר מכן, ב-1984 שונו מספר סעיפים בהסכמים הלטרניים, בעיקר ביחס למעמדה של הדת הקתולית כדת המדינה האיטלקית. באותה שנה גם הוכרזה קריית הוותיקן כאתר מורשת עולמית, והוותיקן חידש את קשריו הדיפלומטיים עם ארצות הברית, לאחר שהושעו מאז 1867. בשנות התשעים של המאה ה-20, החלה קריית הוותיקן בשידורי טלוויזיה, ואילו רדיו הוותיקן משדר ב-47 שפות.
טבלת ניתוב

בתקשורת מחשבים, טבלת ניתוב (באנגלית: Routing Table, או RIB - Routing Information Base) היא טבלה המוחזקת במסד נתונים או בקובץ על גבי רכיב כלשהו ברשת תקשורת (נתב), ומשמשת לאחסון המידע הנדרש לניתוב חבילות ברשת. המידע בטבלה כולל את הניתובים האפשריים ברשת לפי כתובת היעד של החבילה, ולעיתים גם את הציון הרלוונטי לכל אחד מהנתיבים כך שבמידה ויש מספר נתיבים לאותו היעד ניתן יהיה לבחור את הטוב מביניהם. הציון נקבע לפי מטריקה הנקבעת בנתב או בפרוטוקול הניתוב. ברוב המוחלט של רשתות התקשורת הניתובים מתייחסים לסביבה המיידית של הרכיב, ומציינים את הרכיב הבא אליו יש להעביר את החבילה על מנת שזו תגיע בסופו של דבר ליעדה. בנייתה של טבלת הניתוב נעשית באופן דינמי תוך שימוש בנתונים העוברים באמצעות פרוטוקולי הניתוב השונים וכן באופן סטטי על ידי הגדרות מקומיות של ניתובים סטטיים.
כיום, בשל גודלן של רשתות התקשורת והעומס הרב בתהליך הניתוב, לרוב נתבים לא משתמשים בטבלאות הניתוב המלאות באופן ישיר, אלא גוזרים מהן טבלאות העברה (Forwarding Tables) המכילות אך ורק את הניתובים הנבחרים עבור היעדים השונים, באופן המאפשר גישה וחיפוש מהירים - אם על ידי שימוש במבני נתונים מתאימים ואם על ידי אחסון בחומרה.

דוגמה לטבלת ניתוב במערכת ההפעלה חלונות

במערכת ההפעלה חלונות ניתן להדפיס את טבלת הניתוב הנוכחית על ידי שימוש בפקודה route PRINT. תוצאה לדוגמה של הקשת פקודה זו:

===========================================================================
Active Routes:
Network Destination        Netmask          Gateway       Interface  Metric
          0.0.0.0          0.0.0.0       10.0.0.138       10.0.0.20       25
         10.0.0.0        255.0.0.0        10.0.0.20       10.0.0.20       25
        10.0.0.20  255.255.255.255        127.0.0.1       127.0.0.1       25
   10.255.255.255  255.255.255.255        10.0.0.20       10.0.0.20       25
        127.0.0.0        255.0.0.0        127.0.0.1       127.0.0.1       1
        224.0.0.0        240.0.0.0        10.0.0.20       10.0.0.20       25
  255.255.255.255  255.255.255.255        10.0.0.20       10.0.0.20       1
Default Gateway:        10.0.0.138
===========================================================================
דיטמר ווידקה

ביוגרפיה

ווידקה נולד ב-1961 בפורסט שבברנדנבורג. הוא הצטרף ל-SPD בשנת 1993 ונבחר לפרלמנט של ברנדנבורג כשנה לאחר מכן.
בשנים 1998–2003 כיהן כחבר מועצת העיר פורסט. בשנים 2004–2009 כיהן כשר לפיתוח הכפר ולאיכות הסביבה במדינה.
בשנת 2010 התמנה לשר הפנים במדינה. הוא ביצע רפורמות בשירות המשטרה.
בשנת 2014 נבחר לכהן כראש ממשלת ברנדנבורג. במסגרת תפקיד זה כיהן ווידקה גם בנציג המדינה בבונדסראט, הבית העליון של הפרלמנט הגרמני. במסגרת תפקיד זה, הוא כיהן בוועדה לחיזוק הקשרים בין גרמניה לפולין.
ווידקה נשוי ואב לילד.
איבר חסר העצמות

אִיבָר חסר העצמות (בנורדית עתיקה: Ívarr hinn Beinlausi; באנגלית עתיקה: Hyngwar; נפטר בערך בשנת 873 בדבלין) היה מנהיג ויקינגי, אחד ממפקדי הצבא הוויקינגי הגדול אשר פלש לאנגליה במאה ה-9. רוב המידע הקיים על איבר מגיע מהסאגות הנורדיות המסורתיות. סאגות אלו נוטות לערבב עובדות היסטוריות עם פולקלור, אך קיומו של איבר כדמות היסטורית אינו מוטל בספק. עלילותיו מתועדות במסמכים היסטוריים, וניתן להתחקות אחר תנועותיו בוודאות יחסית.
על פי המסופר בסאגת רגנאר לודברוק, היה איבר בנו של השליט הוויקינגי רגנאר לודברוק ואשתו השלישית, הנסיכה אסלוג.
מקור כינויו אינו ברור ויש כמה תאוריות ביחס למקור כינויו כחסר עצמות. כמה מן הסאגות מתארות אותו כחסר עצמות, ואילו בסאגה על בניו של רגנאר נרמז שלא היו ילדים בשל אימפוטנציה גברית. עם זאת, מקורות מספרים על אי-יכולתו של איבר לנוע בכוחות עצמו והוא הועבר ממקום למקום על גבי מגן. על פי הסאגה של רגנאר לודברוק, אי-יכולתו של איבר לנוע בכוחות עצמו הייתה תוצאה של קללה. אמו, אסלוג, הייתה ולווה (Völva) ועל כן יכלה לראות את הנולד. לאחר פרידה ארוכה ושובו של בעלה מפשיטה באנגליה, היא הזהירה אותו כי עליהם לחכות שלושה לילות לפני שיממשו את נישואיהם, אולם רגנאר לא התגבר על תשוקתו וסירב להאמין לנבואה.
אל מול מוגבלותו הפיזית, מדגישות הסאגות הנורדיות, את חכמתו וערמומיותו יוצאות הדופן והוא מתואר כמומחה באסטרטגיה וטקטיקות לחימה. מוגבלותו הפיזית לא מנעה ממנו להילחם וסאגת רגנאר לודברוק מדגישה גם את כוחו העצום בפלג הגוף העליון.
לאחר שרגנר נרצח על ידי מלך נורת'מבריה, יצא בשנת 865 הצבא הוויקינגי הגדול, שאיבר נמנה עם מנהיגיו, להילחם בנורת'מברים. איבר כבש את ממלכת נורת'מבריה ואת בירתה,  יורק ב-867 והוציא את מלכה אלה השני, להורג. בשנים שלאחר מכן כבש את אירלנד והוכתר שם למלך.
איבר נעלם מתיעוד היסטורי אחרי שנת 870 וגורלו הסופי אינו ברור. משערים, כי איבר מת באותה שנה או בשנת 873.
דמותו מגולמת על ידי אלכס אנדרסן בסדרה ויקינגים.
הנצחה

הנצחה היא פעולה שמטרתה לשמר את זכרם של אירוע, אישיות או קבוצת אנשים. ישנן דרכים רבות ומגוונות להנציח, אך המכנה המשותף הוא שפעולת ההנצחה מתבצעת על ידי תווך שנתפש כנצחי.
הצורך האנושי בהנצחה נובע משילוב של מספר גורמים: עובדת היותנו בני תמותה וההכרה העמוקה בכך, העובדה כי הצער על האובדן והזיכרון הם אישיים ותחושת הצורך לחלוק אותם ולהעבירם גם לאנשים אחרים, בדרך כלל לדורות הבאים.
הנצחה נעשית על ידי משפחתו של המונצח, ועל ידי ארגונים, רשויות מקומיות ומדינות.
בדרך כלל נעשית הנצחה לאדם או לחפץ שחלפו מהעולם, אך לעיתים מושא ההנצחה עדיין קיים (או חי, במקרה של אדם) ואף קיימים מקרים לא מעטים של הנצחה עצמית. בדרך כלל נעשית ההנצחה לדמות או אירוע שאינם שנויים במחלוקת, אך לעיתים פורצת מחלוקת על כך. בישראל נוצרה התנגדות עזה לקריאת מוזיאון תל אביב לאמנות על שמו של סמי עופר, שתרם 20 מיליון דולר למוזיאון, וההנצחה והתרומה בוטלו עקב התנגדות זו.

אמצעי הנצחה

ההנצחה יכולה להיות באמצעים מוחשיים, כגון: מונומנטים, אנדרטאות, מצבות (שהן אמצעי ההנצחה הנפוץ ביותר), מבנים, פסלים, מזרקות, פארקים, פינות הנצחה ועוד. אמצעי הנצחה מוחשיים נוספים יכולים להיות גם קטנים וניידים יותר, כיצירות אמנות, מדליות, בולי דואר, לוחית זיכרון ואף שטרות ומטבעות. אמצעי הנצחה נפוץ ברשויות המקומיות הוא קריאת שמם של רחוב או כיכר או אתר עירוני על שמו של אדם אירוע. באוניברסיטאות מקובל להנציח תורמים ומדענים באמצעות קריאת שמם על קתדרה (אקדמיה), פקולטה ואף האוניברסיטה כולה.
אמצעי הנצחה שאינם מוחשיים נפוצים לא פחות: שירים, יצירות ספרותיות. אמצעים שמשלבים בין השניים הם טקסים, חגים, ימי זיכרון, אירועים מסוגים שונים - בעיקר כאלה שמתקיימים על בסיס תקופתי קבוע - כגון חלוקת פרסים, מלגות, תחרויות שונות ועוד.
גם טכנולוגיה מתקדמת גויסה למען פעולות הנצחה, וכיום ניתן למצוא אתרי אינטרנט שמטרתם הנצחה, וכן קידוד של מתקני הנצחה שונים לצורך הנגשת הידע למבקרים במקום.
סרגיי דיאגילב

סרגיי דיאגילב (31 במרץ 1872, - 19 באוגוסט 1929) היה מבקר אמנות רוסי, מפיק בלט ומייסד להקת הבלטים הרוסיים "בלט רוס".
מספר סטירלינג

מספרי סטירלינג הם מספרים דמויי המקדמים הבינומיים, המופיעים במגוון בעיות קומבינטוריות. המספרים נקראים על-שם ג'יימס סטירלינג, שחקר אותם במאה ה-18.
יש שתי משפחות של מספרי סטירלינג. מספרי סטירלינג מהסוג הראשון הם המספרים  המתקבלים מן הזהות , כאשר . בדומה לזה, מספרי סטירלינג מהסוג השני הם המספרים  המתקבלים מן הזהות . מהשוואת המונום העליון נובע ש-.
למספרים אלה יש משמעות קומבינטורית.  הוא מספר התמורות על n איברים שיש להן k מחזורים. למשל,  כי יש 8 תמורות שמבנה המחזורים שלהן הוא 3+1, ועוד 3 שהמבנה שלהן הוא 2+2. בדומה לזה,  הוא מספר הדרכים לפרק קבוצה בת n עצמים ל-k תת-קבוצות לא ריקות. למשל,  משום שיש שבע דרכים לפרק קבוצה בת 4 איברים לשני חלקים: ארבע שבהן יש בקבוצה אחת איבר יחיד ובשנייה שלושה, ועוד שלוש שבהן יש בכל חלק שני איברים.
סדרת המונומים  מהווה בסיס סטנדרטי לחוג הפולינומים במשתנה אחד. גם הסדרה  מהווים בסיס למרחב הזה, והמטריצות (s) ו-(S) הן מטריצות מעבר מהבסיס הראשון לשני ובחזרה, בהתאמה. לכן הן הפוכות זו לזו: , ומכאן הזהויות  ו-  לכל .
דוזה ניו

קורות חיים

דוזה ניו נולד בשנת 1966 בטאיפיי במשפחה עם שורשים מנצ'וריים ומביז'ין. שיחק בתיאטרון מגיל 9 וסבל בצעירותו ממצוקות חברתיות ומדיכאונות. בגיל 12 אביו לקה בטרשת אמיוטרופית צידית ורותק למיטה למשך 25 שנה. בגיל 17 היה מועמד לפרס לתפקיד משנה בתחרות הסרטים "סוס הזהב" בטאיוואן (1983) בגלל משחקו בסרט Xiǎo bì de gùshì (לגדול Growing Up ). הפך בעקבות הסרט הזה לכוכב בעל דימוי מרדני. אולם אחרי שנת 1989 תקופה ארוכה לא קיבל תפקידים בקולנוע. 
בשנת 2002 הקים דוזה ניו חברת הפקות Red Bean Productions שהפיקה את שלושת הסרטים שביים ובהם שיחק.
הסרט הראשון שלו, קומדיה עם צביון אוטוביוגרפי, Which on Earth Have I Done Wrong, שזכה בפרס של הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הקולנוע FIPRESCI. בשנת 2009 ביים את הסרט "מונגה"(Monga) שגבוריו חברי כנופיות בעולם התחתון ברובע וואנהואה של טאיפיי. הסרט היה הצלחה קופתית והיה מועמד לקטגורית הסרט הזר בתחרות האוסקר בארצות הברית.
בשנת 2014 הסרט "גן עדן בצבא" (Paradise in Service) פתח את פסטיבל הסרטים האסייאתיים בבוסאן, קוריאה הדרומית.
דוזה ניו מדבר כמה ניבים סיניים, כולל הוקיין.
ליהוק

ליהוק הוא תהליך בחירת ושכירת הצוות המשתתף בהפקה  אמנותית או בידורית כגון סרט קולנוע, הצגה או חדשיר והתאמתם לתפקידיהם בהפקה בהתאם לתוכנית ההפקה כגון בהתאם לתסריט או למחזה הכתוב.
הליהוק יכול להתחיל בקריאה ארצית למועמדים להבחן או בבחירה מתוך רשימת מועמדים מוגבלת. כיום ישנם בעלי מקצוע, הנקראים "מלהקים", המסייעים להתאמת שחקן או שחקנית לדמות נדרשת. לאחר גיבוש רשימת מועמדים, נערכים להם מבחני בד לבדיקת התאמתם לתפקיד.
הרובע החמישה-עשר של פריז

דמוגרפיה

אוכלוסיית הרובע החמישה-עשר הגיעה לשיאה בשנת 1962, אז  מנתה האוכלוסייה 250,551 איש. מאז איבד הרובע כעשירית מאוכלוסייתו בערך, אך נותר הרובע המאוכלס ביותר בפריז, עם 225,362  תושבים (על-פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 1999). בשנה זו הועסקו ברובע 144,667 בני אדם.