חיל האוויר המלכותי האוסטרלי

הקמה 1912

שורשיו של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מגיעים לשנת 1911, כאשר התקיימה בלונדון ועידה אימפריאלית ובה הוחלט כי יש לפתח את תחום הטייס במסגרת הצבאות של האימפריה הבריטית. אוסטרליה הייתה היחידה באותו זמן שיישמה את ההחלטה הזאת בייסדה את "בית הספר המרכזי לטייס" (Central Flying School) בפויינט קוק (Point Cook) בוויקטוריה ב-22 באוקטובר 1912. חיל האוויר המלכותי של אוסטרליה היה השני בסדר ההקמה מבין כל חילות האוויר בעולם.

התקופה שבין מלחמות העולם

הכוח האווירי האוסטרלי היה חלק מצבא אוסטרליה עד 1919 ולחם במלחמה במסגרת הכוח האימפריאלי האוסטרלי. ב-1920 הייתה הפסקה בפעילות הטייס וב-1921 הופרד הכוח מהצבא והוקם כחייל עצמאי בשם חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. התוספת "מלכותי" אושרה ביוני 1921 על ידי המלך ג'ורג' החמישי. בשנת 1919 קיבלה אוסטרליה (יחד עם ממשלות קנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה והודו) ממשלת בריטניה 128 מטוסים וציוד נלווה רב מעודפי חיל האוויר המלכותי הבריטי כאות תודה על המאמץ המלחמתי שלה במלחמת העולם הראשונה. משלוח זה נודע בשם המתנה האימפריאלית (Imperial Gift) ואפשרה את הקמתו של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי כחיל עצמאי.

המערכה באירופה ובמזרח התיכון

בספטמבר 1939 עמד סדר הכוחות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי על כוחות המוצבים בחמישה בסיסים עיקריים (כולל בית הספר לטיסה בפוינט קוק) ובעוד חמישה בסיסים קטנים.
מיד עם פרוץ המלחמה, הצטרפה אוסטרליה לתוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי כשטייסי החיל השתתפו באימונים באוסטרליה לפני שעברו לקנדה לקבל אימון מתקדם. 19 טייסות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי שירתו בבריטניה, בצפון אפריקה ובים התיכון. כ-9% מכוח האדם ששירת במסגרת חיל האוויר המלכותי הבריטי באירופה ובים התיכון היו מקרב חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
עקב היותם של מפעלי התעשייה האווירית הבריטית מטרות להתקפותיו של הלופטוואפה, הקימה ממשלת אוסטרליה את המחלקה הממשלתית לייצור מטוסים כדי לספק את צורכיהם של חילות האוויר של חבר העמים, וחיל האוויר המלכותי של אוסטרליה השתמש בסופו של דבר במספר גדול של כלי טיס שהיו גרסה מקומית של המטוסים מתוצרת בריטניה.
במערכה באירופה בלטו צוותי האוויר האוסטרלים בעיקר בכוחות המפציצים של חיל האוויר המלכותי הבריטי. אף על פי שהם היוו רק 2% מכלל המגויסים האוסטרלים במהלך המלחמה, הם היוו כמעט 20% מההרוגים. הדוגמה הבולטת ביותר למספר הרב של ההרוגים מבין צוותי האוויר הייתה טייסת 460 של החיל שהטיסה בעיקר מפציצי לנקסטר ואף על פי שהסד"כ שלה עמד על 200 איש, נהרגו בקרבות 1018 אנשי צוות אוויר. כלומר, כוח האדם של היחידה נמחק חמש פעמים. סך כל ההרוגים והנעדרים של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי במערכה באירופה היה 5488.

המערכה באוקיינוס השקט

תחילתה של המערכה באוקיינוס השקט והתקדמותם המהירה של היפנים, איימו לראשונה על שטחה של אוסטרליה. חיל האוויר המלכותי האוסטרלי לא היה מוכן באופן יחסי למערכה זו וכוחותיו בגזרה היו מצומצמים ביותר. ב-1941 ובתחילת 1942 השתתפו רבים מצוותי האוויר של החיל, יחד עם צוותי האוויר של חיל האוויר המלכותי הבריטי בקרבות במלאיה, בסינגפור ובאיי הודו המזרחיים ההולנדים וספגו אבדות רבות מקרבות עם מטוסי הזירו היפנים.
במהלך קרב רבאול בתחילת 1942 ניהלו הכוחות של חיל האוויר מאבק קצר אך חסר תועלת כאשר נעו היפנים דרומה לכיוון אוסטרליה. המתקפה ההרסנית על דרווין ב-19 בפברואר 1942 העצימה את החשש לאיום שמולו ניצבה אוסטרליה. כמענה לאיום זה הועברו כוחות רבים של החיל מאירופה (על אף שרבים גם נשארו שם עד סוף המלחמה). המחסור במטוסי קרב ובמטוסי הפצצה הובילה לרכישתם של מטוסי הקיטיהוק ולבנייה המהירה של מטוס הקרב האוסטרלי הראשון, הבומרנג (CAC Boomerang). מטוסי הקיטיהוק של החיל לקחו חלק פעיל מאוד בקרבות במערכה בגינאה החדשה ובמערכה באיי שלמה. כמענה לאפשרות של מתקפה כימית יפנית על אוסטרליה, הצטייד גם חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בנשק כימי.
בקרב ים ביסמרק מטוסי הבריסטול הוכיחו את עצמם כאפקטיביים ביותר להתקפות הן על הקרקע והן בים. מטוסים אלה יוצרו מאוחר יותר החל מ-1944 במפעלי התעשייה האווירית באוסטרליה. על אף שהיה גדול יותר בממדיו ממטוסי הקרב היפנים, הייתה למטוס זה יכולת לפתח מהירויות גבוהות יותר מהם ולהשיגם. כוח המפציצים הכבדים של החיל היה מבוסס בעיקר על המפציץ הכבד "ליברטור" (B-24 Liberator) ששבע טייסות הצטיידו בו והוא היה מסוגל להמריא מבסיסים באוסטרליה ובגינאה החדשה לעבר מטרות בבורניאו ובפיליפינים. לקראת סוף שנת 1945 קיבל החיל 500 מטוסי קרב-הפצצה מוסטנג. מטוסים אלה מתוצרת ארצות הברית הורכבו במפעלי התעשייה האווירית האוסטרלית, אך מאוחר יותר יוצרו רוב המטוסים באוסטרליה.
"חיל האוויר הטקטי הראשון" (First Tactical Air Force), שכלל מעל 18,000 איש ב-20 טייסות היה הגוף העיקרי במסגרת חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. הוא לקח חלק בקרבות בפיליפינים ובבורניאו והיה מיועד להשתתף בפלישה ליפן. תוכנית זו הייתה מיועדת גם לכוחות המפציצים שנותרו באירופה, אך התוכנית לא יצאה לפועל עקב סיומה הפתאומי של המלחמה בהטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי. כתוצאה מהשתתפותם של טייסי אוסטרליה בתוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי, 20,000 שירתו יחד עם טייסים ממדינות אחרות של חבר העמים במלחמה באירופה. במלחמת העולם השנייה שירתו 216,900 גברים ונשים בחיל האוויר המלכותי של אוסטרליה., 10,562 מהם נהרגו בקרבות ו-76 טייסות הוקמו במהלך המלחמה.

הסגר על ברלין

במהלך הסגר על ברלין ב-1948-1949, השתתפו טייסת של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ושני צוותים שאיישו מטוסים של חיל האוויר המלכותי הבריטי ברכבת האווירית לעיר. אף על פי שסיוע זה היה קטן יחסית למאמץ הכללי, הוא היה משמעותי.ב-2062 טיסות, הוטסו 7030 טונות של מטען ו-6964 נוסעים.

שינויים במבנה החיל בשנות החמישים

ב-1953 התמנה קצין בכיר מחיל האוויר המלכותי הבריטי, מרשל האוויר סר דונלד הרדמן (Donald Hardman) כמפקד חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. הוא הוביל מהלך של ארגון מחדש של החיל לשלושה פיקודים: פיקוד העורף, פיקוד התחזוקה ופיקוד ההדרכה. חמש שנים לאחר מכן שוב אורגן החיל מחדש לשני פיקודים: הפיקוד המבצעי ופיקוד התמיכה. פיקוד התמיכה היה אחראי על מערך ההדרכה, אספקת ציוד, ניהול צי המטוסים, המחסנים, והציוד, תחזוקה ותיקונים ותפקידי מנהלה אחרים.

מצב החירום במלאיה

במצב החירום במלאיה, בין השנים 1950-1960, טייסת של מטוסי לינקולן וגף של דקוטות לקחו חלק בפעולות כנגד לוחמי הגרילה הקומוניסטים. הדקוטות ביצעו משימות תובלה, תובלת כוחות, הצנחת כוחות ופיזור כרוזים. מטוסי הלינקולן, שהופעלו מבסיסים בסינגפור ובקואלה לומפור היוו את עמוד התווך של הכוח האווירי שפעל נגד המורדים הקומוניסטים בהפציצם את בסיסיהם בג'ונגלים. אף על פי שהיה קשה להעריך מידת ההצלחה של התקפות אלה, הן אפשרו לממשל הבריטי להציק למורדים, להתקיף את הבסיסים שלהם כאשר הם זוהו ולגרום להם להיות בתנועה מתמדת. מאוחר יותר, ב-1958 הצטרפו למשימות ההפצצה הללו מטוסים מסוג "קנברה".

מלחמת וייטנאם ועד היום

במהלך העשורים הבאים הפעיל חיל האוויר המלכותי של אוסטרלי רכבות אוויריות בהזדמנויות שונות כמו למשימת שמירת השלום במזרח טימור. אחרי מלחמת וייטנאם לא הופעלו מטוסי הקרב של החיל עד למלחמת עיראק ב-2003, כאשר 14 מטוסי F/A-18s פעלו במשימות ליווי ובמשימות הפצצה וביצעו 350 טיסות והפילו 122 פצצות מונחות לייזר. מאז אוגוסט 2007 יחידת בקרה ומעקב אווירית של החיל נמצאת בפעילות מבצעית בקנדהאר שבדרום אפגניסטן.

דרגות החיל

חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ירש את סולם הדרגות שלו מחיל האוויר המלכותי הבריטי. חיל האוויר הבריטי ביסס את דרגות הקצונה שלו על אלה של הצי המלכותי הבריטי ואת שאר הדרגות על אלה של הצבא הבריטי. סימני הדרגות ברובם זהים לאלה של חיל האוויר הבריטי בתוספת הכיתוב "אוסטרליה" (AUSTRALIA).
הדרגה הבכירה יותר שניתנת למשרת פעיל, "מרשל אוויר", היא דרגתו של מפקד החיל. במקרים בהם ראש מטה כוחות ההגנה של אוסטרליה הוא קצין חיל האוויר, דרגתו היא "מרשל אוויר ראשי". הדרגה "מרשל של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי" לא מוענקת לקצין בשירות פעיל. היא משמשת כדרגת כבוד וכיום מחזיק בה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.

רונדל

במקור השתמש חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ברונדל של חיל האוויר המלכותי הבריטי בצבעים אדום, לבן וכחול. אך במהלך מלחמת העולם השנייה הוסר העיגול האדום הפנימי שהיה דומה לדגל היפני לאחר שצוות מטוס של הצי האמריקני טעה בזיהויו של מטוס אוסטרלי בפעילות בזירת האוקיינוס השקט.
לאחר המלחמה הועלו מספר הצעות לרונדל חדש. בניהן: הצלב הדרומי, בומרנג, ענף של שיטה, וקנגורו אדום. ב-2 ביולי 1956 אומץ העיצוב הנוכחי של הרונדל. העיצוב כולל עיגול פנימי לבן ובתוכו קנגורו אדום והמוקף במעגל כחול. הקנגורו פונה שמאלה למעט מקרים בהם הוא מסומן על גבי מטוס או רכב, שאז עליו לפנות לכוון הנסיעה/טיסה. קיימת גם גרסה בגווני אפור. מסוקים של צבא אוסטרליה מסומנים לפעמים רק בדמות הקנגורו בצבע שחור או בצבעי הסוואה.

סמל החיל

סמלו של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי התקבל בשנת 1939. הוא מורכב מהכתר האיפריאלי על גבי מסגרת עגולה כחולה שעליה המילים "חיל האוויר המלכותי האוסטרלי" (Royal Australian Air Force). העיגול טעון בדמות עיט אוסטרלי מחודד זנב. מתחת לעיגול מופיעה מגילה עם המוטו של חיל האוויר, "Per ardua ad astra" שמשמעותו בלטינית "Through struggle to the stars" ("אל הכוכבים באמצעות מאבק").

כוח אדם

נכון ליוני 2011 מונה חיל האוויר המלכותי האוסטרלי 14,573 איש ואישה בשירות קבע ו-2800 משרתים פעילים במילואים.

צוות אווירובטיקה

צוות האווירובטיקה של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מבצע כ-150 תצוגות אוויר בשנה באוסטרליה ובדרום מזרח אסיה והוא חלק מבית הספר המרכזי לטיסה בסייל, ויקטוריה. הצוות משתמש במטוסי Pilatus PC-9 שנבחרו בשל היותם מטוסים קלים להטסה ובעלי יכולת תמרון וכוח מנוע מצוינים. בכל זאת קיימות במטוסים אלה כמה בעיות, כולל תגובה חזקה למערבולות. נכון להיום לא קיימת תוכנית להחלפתם של מטוסים אלה. הצוות מבצע את תצוגותיו במבנה של שישה מטוסים.