ג'וזאיה וג'ווד

ראשית חייו

ג'וזאיה היה הצעיר בשנים-עשר ילדיהם של תומאס וג'ווד השלישי ומרי וג'ווד, וגדל במשפחה של כופרים אנגליים, שפרשו מן הכנסייה. הוא החלים ממחלת האבעבועות השחורות שלקה בה בילדותו והחל לעבוד כשוליית קדרות אצל אחיו הבכור, תומאס וג'ווד הרביעי. האבעבועות הותירו את חותמן בג'וזאיה בצורת חולשה תמידית בברכיים, שמנעה ממנו להפעיל את דוושת הדריכה של אופן האובניים. כתוצאה מכך, ריכז את מאמציו מגיל צעיר בעיצוב כלי חרס ולא בייצורם.
בראשית שנות העשרים לחייו, החל וג'ווד לעבוד עם הקדר האנגלי המהולל ביותר בזמנו, תומאס וילדון. בסדנתו של וילדון החל לערוך ניסויים במגוון רחב של טכניקות קדרות, התנסות שהתרחשה בה בעת עם הופעתם של ניצני התעשייה בעיר המתפתחת מנצ'סטר שבשכנות. וג'ווד ראה את ההזדמנות הנפתחת לפניו, חכר את מפעל אייוי בעיר מגוריו בורסלם והתחיל לעבוד. במהלך העשור הבא הפכו עבודותיו הניסיוניות (יחד עם השקעה נכבדה של הון מנישואיו לדודנית רחוקה בעלת נכסים, סאלי וג'ווד) את בית המלאכה המנומנם למפעל הקדרות הראשון האמיתי.

עבודה

עבודתו של וג'ווד הייתה גבוהה מאוד באיכותה (אם ראה, בעת סיור בסדנה שלו, כלי שאיננו עומד בדרישות תקן האיכות שקבע לעצמו, היה מנפץ אותו במקלו אגב הכרזה, "זה איננו מספיק טוב לג'וזאיה וג'ווד!"). וג'ווד גם גילה עניין נלהב בחידושי המדע של תקופתו ועניין זה הוא שהציב את היסודות לאימוץ הגישה המדעית והשיטות, שחוללו את השינויים המהפכניים באיכות תוצרתו. הודות לזיגוגים הייחודים של ג'וזאיה, היו כליו שונים ומיוחדים מכל תוצרת אחרת בשוק כלי החרס.
בשנת 1763 כבר קיבל הזמנות מן הדרגים הרמים ביותר של האצולה הבריטית, ביניהם המלכה שרלוט. 
וג'ווד שיכנע אותה להרשות לו לכנות את קו כלי החרס שרכשה "כלי המלכה", והכריז ברמה על הקשר המלכותי במסמכיו ועל נייר המכתבים שלו. כתעשיין משגשג היה וג'ווד בין ראשי התומכים בתעלת טרנט ומרזי, שנחפרה בין נהר טרנט לנהר מרזי. בתקופה זו התיידד עם אראסמוס דרווין.
במהלך עשור זה, הניעו אותו עסקיו המתפתחים לעבור ממפעל אייוי הקטן אל מפעל אטרוריה, שבנייתו אך זה נשלמה, ושם תימשך עבודת הקדרות עוד 180 שנים. המפעל נקרא כך על שם חבל אטרוריה באיטליה, שם נמצאו בחפירות ארכאולוגיות כלי חרסינה שחורים, שתועדו לתקופה האטרוסקית. וג'ווד שאב השראה מחרסינה זו והצלחתו המסחרית הגדולה הראשונה הייתה העתקתם במה שכינה "בזלת שחורה". זמן לא רב אחרי פתיחת המפעל החדש, הביאו סיבוכים מתמשכים בברכו נגועת האבעבועות להכרח לקטוע את רגלו הימנית.
בשנת 1780 נפטר שותפו הוותיק לעסקים, תומאס בנטלי, וג'ווד פנה אל דרווין בבקשת עזרה בניהול העסק. כתוצאה מן הקשר הקרוב שצמח בין משפחות וג'ווד ודרווין, תינשא בהמשך בתו הבכורה של ג'וזאיה לבנו של אראסמוס. אחד הילדים מנישואים אלה, צ'ארלס דרווין, יישא גם הוא בת וג'ווד לאישה - אמה, נכדתו של ג'וזאיה. ביסודו של דבר, הירושה המצולבת הזאת של הונו של ג'וזאיה היא שאפשרה לצ'ארלס דרווין חיים של חירות מעבודה, שהובילו בסופו של דבר לגיבוש תאוריית האבולוציה שלו.
בחלקם האחרון של חייו, אחז בווג'ווד הדיבוק ליצור העתק מדויק של "אגרטל פורטלנד", אגרטל זכוכית כחול-לבן, שתועד למאה הראשונה לספירה. במשך שלוש שנים עבד על המיזם, עד שלבסוף, בשנת 1789, הוציא מתחת ידיו את ההעתק, שהשביע את רצונו. אחרי שהעביר את החברה שלו לבניו, מת וג'ווד בשנת 1795.
חברת וג'ווד עודנה שם דבר בעולם הקדרות (כחלק מווטרפורד וג'ווד; ראו בדולח ווטרפורד), ו"חרסינת וג'ווד" הוא המונח המקובל בשימוש לכלי ג'ספר שלו, החרסינה הכחולה (או לפעמים ירוקה) עם עיטורי ציפוי לבנים, שעודנה מצויה בכל העולם. 
הוא היה חבר פעיל באגודה הירחית ושמו מוזכר על אבני הירח בברמינגהם.
ביתו, אטרוריה הול, שנבנה בין 1768 ל-1771 על ידי ג'וזף פיקפורד, שוחזר כחלק מפסטיבל הגנים של סטוק-און-טרנט ב-1986 וכיום הוא חלק ממלון ארבעה כוכבים.