כיפת ברזל

מבנה ותפקוד

המערכת מורכבת ממכ"ם חיפוש והנחיה, מרכז בקרה וטילי יירוט. מידע מועט על המערכת נחשף באמצעי התקשורת בישראל, וממנו עולה כי טיל היירוט, הנקרא "טמי"ר"(- ראשי תיבות של טיל מיירט), מצויד בראש ביות אלקטרו-אופטי ובמספר משטחי ניהוג המקנים לו כושר תמרון גבוה.
מכ"ם המערכת מזהה שיגור של רקטה ומעביר מידע על מסלול מעופה למערכת השליטה והבקרה (שו"ב), המחשבת לפי מידע זה את מקום הפגיעה הצפוי. אם מיקום זה מצדיק יירוט, משוגר טיל יירוט נגד הרקטה (טיל היירוט משוגר כמעט-אנכית). הראש הקרבי של טיל היירוט מתפוצץ בסמוך לרקטה באמצעות מרעום קרבה, וגורם להפלתה טרם הגעתה אל המטרה, במקום שבו לא צפוי נזק לצד המיירט. מערכת השליטה והבקרה מזהה באופן אוטומטי את הרקטה ואת מקום נפילתה האפשרי, ומשגרת לעברה טיל מיירט, אך מפעילי המערכת יכולים להפעיל שיקול דעת ולהתערב בשיגור על ידי הפעלה יזומה.
כיפת ברזל מוגדרת כמערכת C-RAM: ראשי תיבות של Counter rocket, artillery, mortars "נגד רקטות, ארטילריה ומרגמות", וכמערכת הגנה אווירית ונ"מ לטווח קצר.
המערכת נותנת מענה לרקטות בעלות טווח מקסימלי של 70 ק"מ. הטווח המינימלי תלוי במהירות התעופה של הרקטה ובמהירות התגובה של המערכת. כשהיא מוצבת מול עזה ובהתאם מיירטת רקטות מסוג קסאם וגראד שמצויות שם היום, הטווח המינימלי הוא 4.5 ק"מ. ב-2017 נוספה למערכת גם היכולת ליירט פצצות מרגמה ובמאי 2018 יירטה סוללת כיפת ברזל פצמ"רים רבים שנורו על עוטף עזה. בנוסף, אמורה לשמש כמערכת הגנה אווירית נגד כלי טיס ורחפנים בטווח של 10 ק"מ.
בשנת ההפעלה הראשונה של המערכת עמדו אחוזי ההצלחה שלה ביירוט מטרותיה על 75 אחוז. בסוף 2012, במהלך מבצע עמוד ענן, עלו אחוזי ההצלחה ל-84. מערכת כיפת ברזל הצליחה לצמצם את אחוז פגיעת הרקטות בשטחים בנויים ל-4 אחוז בלבד מכמות הרקטות שנורו, זאת לעומת 25 אחוזי פגיעה בשטחים בנויים במהלך מלחמת לבנון השנייה (טרם פיתוחה של כיפת ברזל). במבצע צוק איתן אחוזי הצלחתה היו מעל 90%.
המערכת נמנעת מירי סרק לעבר רקטות שזיהתה כבלתי מאיימות בפגיעה בנפש, והצלחתה נמדדת בשני פרמטרים: האחד, זיהוי הרקטה כמיועדת לפגוע בשטח מיושב, והשני, יירוטה. הסטטיסטיקות המיוחסות למערכת עד היום, היו בהקשר לירי מרצועת עזה. השיגורים מהרצועה כללו רקטות לשטחים פתוחים במספר גבוה בהרבה ממספר השיגורים לשטחים מיושבים, לעיתים עד כדי פי שלושה. אחוזי ההצלחה המתפרסמים בציבור מתייחסים לעיתים לאחד משני הפרמטרים, אך במבחן התוצאה הסופי, היינו: מניעת פגיעה בנפש וברכוש - נמדד השילוב של השניים כמספק הגנה לתושבים. במבצע צוק איתן יורטו לפחות 580 רקטות על ידי כיפת ברזל.
כיפת ברזל היא חלק ממערכת הגנה בת חמש שכבות שמפתחת ישראל נגד נשק תלול מסלול לטווחים שונים. כיפת ברזל היא שכבת הגנה רביעית, מעל שכבה חמישית של "קרן ברזל", מערכת בפיתוח נגד פצצות מרגמה, ומתחת לשלוש השכבות, "קלע דוד" ("שרביט קסמים") נגד רקטות קרקע-קרקע בטווחים בינוניים וטילי שיוט, "חץ 2" ליירוט טילים בליסטיים ארוכי טווח, ו"חץ 3" ליירוט טילים בליסטיים ארוכי טווח מחוץ לאטמוספירה.

ניסויים

ב-15 ביולי 2009 דיווחה מערכת הביטחון על עריכת ניסויים מוצלחים במערכת היירוט, וכי לראשונה הצליחה המערכת ליירט מספר מטרות ולהשמידן. בנוסף דווח שמערכת ראשונה תוצב ותהיה מבצעית באזור הדרום עד לחודש מאי 2010.
ב-6 בינואר 2010 השלימה המערכת ניסוי יירוט מוצלח בדרום ישראל, בו יורט מספר רב של איומים, ובעקבותיו הוחלט שהמערכת בשלה.
בפברואר 2011 הושלם ניסוי אחרון לפני הפיכת המערכת למבצעית.

מימון

המימון לפיתוח הראשוני של מערכת כיפת ברזל סופק על ידי ממשלת ישראל בהיקף 800 מיליון ש"ח. מימון זה אפשר את השלמת הפיתוח והצטיידות בשתי הסוללות הראשונות.
לאחר סיום פיתוח המערכת התברר כי צה"ל איננו מוכן להקציב לה מימון ומעדיף להקציב את המימון שברשותו למערכות התקפיות. כתוצאה מכך, המימון לשמונה סוללות כיפת ברזל נוספות, כמו גם לאספקת טילי היירוט, ניתן כיום על ידי ארצות הברית, ומסתכם בסכום של כ-900 מיליון דולר שהתחייב הקונגרס האמריקאי והנשיא ברק אובמה להעביר לפיתוח המערכת, בפריסה לכמה שנים.
במאי 2011 פורסם שישראל תשקיע קרוב למיליארד דולרים בייצור ופיתוח המערכת במטרה להגיע ליעד של 10–15 סוללות. עם זאת, הערכה זו ניתנה כשנה לפני שהקונגרס אישר תקציבים נרחבים לפרויקט כך שלא ידוע אם היא עדיין בתוקף. על פי דיווחי התקשורת, ישראל שיתפה פעולה עם מדינה במזרח אסיה במהלך הפיתוח של המערכת.

הצטיידות

במרץ 2009 הוקם גרעין ההקמה ליחידת כיפת ברזל באגד נ"מ צפון, שהורכב מלוחמים, קצינים וטכנאים. תפקידם היה להשתלב בתעשיות הביטחוניות וכן להכין תשתיות לוגיסטיות ומבצעיות ליחידה.
במאי 2009 קבע מפקד חיל האוויר, עידו נחושתן, שגדוד 947 של מערך הנ"מ, ששימש כגדוד טילי כתף מסוג סטינגר, יוסב מגדוד נ"מ טקטי ליחידת ההקמה של מערכת כיפת ברזל.
בתחילת 2011 הצטייד צה"ל בשתי סוללות ראשונות. באפריל 2011 הוזמנו ארבע סוללות נוספות. באוגוסט 2011 החל צה"ל להפעיל סוללה שלישית שהוצבה באשדוד. סוללה זו משמשת להכשרה והדרכה של הלוחמים והטכנאים בכיפת ברזל. בסוף חודש מרץ 2012 קיבל צה"ל סוללה רביעית.
ב-17 בנובמבר 2012 סופקה סוללה חמישית, בעלת ביצועים משופרים, והוצבה בגוש דן. באותו יום יירטה הסוללה בהצלחה רקטה ששוגרה לגוש דן במסגרת מבצע עמוד ענן.
במהלך מבצע צוק איתן נקלטו במערכת הביטחון שתי סוללות, שביעית ושמינית במספר.
ביולי 2015 סופקה סוללה תשיעית למערכת הביטחון.
ב-2017 הוקם גדוד נוסף של "כיפת ברזל". הגדוד יתמחה בגזרה הצפונית ויערך להגנה מפני איום הארטילריה הרקטית של חזבאללה. בעתיד תוקם בגדוד החדש גם פלוגה ימית שתתמחה בהפעלת המערכת על גבי ספינות טילים ובתווך הימי.

פיתוחים ושיפורים

במהלך סוף 2011 ותחילת 2012 שופרו היכולות של כיפת ברזל, המכ"ם שודרג, ומספר תקלות שהתגלו בניסוי המבצעי תוקנו. בעקבות שדרוג המערכת במהלך שנת 2012 החלה כיפת ברזל ליירט חלק גדול ממטרותיה באמצעות שימוש בטיל טמי"ר יחיד במקום בשניים. בכך התאפשר חיסכון משמעותי לעומת עלויות המערכת בשנה המבצעית הראשונה שלה.
בתחילת 2012 פורסם כי חברת "רפאל" עובדת על פיתוח דור ב' של כיפת ברזל, שבו הטיל המיירט- טמי"ר יהיה קטן וזול יותר. כמו כן פורסם כי "רפאל" תרחיב את טווח כיפת ברזל ל-250 ק"מ. בנובמבר 2012 הושלמה סדרת ניסויים ששיפרו את היכולת והביצועים של מכ"ם המערכת ושל תוכנת המערכת. בעקבות הצלחת הניסוי הוטמע המכ"ם החדש בסוללה החמישית שנפרסה באותו חודש, וכן פורסם שמכ"ם זה יחליף את מכשירי המכ"ם הישנים ב-4 הסוללות שנפרסו בעבר.
למעשה, מדובר במערכת "דור ב'" של כיפת ברזל, שביכולתה להתמודד אל מול רקטות גדולות יותר לטווחים גדולים יותר, כמו ה-M-75 שבידי חמאס, והרקטת הפג'ר שבה חמושים חמאס וחזבאללה. פורסם כי השדרוג מתבצע מכיוון שדרישות משרד הביטחון לפיתוח כיפת ברזל היו דחוקות ועמדו בלוח זמנים צפוף, בשל הירי על יישובי הדרום ובעיקר תוצאותיה של מלחמת לבנון השנייה, שבה העורף הפך לחזית בשל נפילתם של קרוב ל-4,000 טילים בשטח ישראל, דבר שהצריך מענה דחוף לאיום זה. העמידה בלוח הזמנים גרמה לדחיית פיתוחם של יכולות אשר לא היו הכרחיות אז, אך נחיצותם הוכחה במבצע צוק איתן ולכן היה צורך בפיתוח "דור ב'" של המערכת.
במרץ 2013 דיווח טיים מגזין על שיפור בטילי הטמי"ר שהוביל להוזלה דרסטית במחיר של כל טיל מיירט.
ב-2014 עברה כיפת ברזל שורת שדרוגים, בחומרה ובתוכנה, בהתבסס על הניסיון המבצעי שנרכש.
ב-2015 נוספה למערכת היכולת ליירט כלי טיס בלתי מאוישים הטסים הן בגובה רם והן בגובה נמוך. ביולי 2015 פורסם כי המערכת עברה בהצלחה ניסוי "להרחבת הביצועים ושיפור היכולות של המערכת אל מול מגוון חסר תקדים של איומים".
בפברואר 2017 הודיע משרד הביטחון על השלמתה של סדרת ניסויים לשיפור יכולות "כיפת ברזל".
בבוקר ה-29 במאי 2018 בראיון בגלי צה"ל אישר תת-אלוף דניאל מילוא, שהגרסה המתקדמת ביותר של המערכת מסוגלת ליירט גם פצצות מרגמה.

כיפת ברזל הימית

ב-2016 פיתחה רפאל גרסה ימית של כיפת ברזל, בשם C-Dome, וב-18 במאי ערכה בה ניסוי מבצעי ראשון מוצלח: המערכת הותקנה על גבי ספינת טילים של חיל הים ויירטה רקטות מטרה בהצלחה. ובמרץ 2017 חיל הים ביקש מהמספנות הגרמניות לשנות את מבנה ספינות סער 6 לצורך הכפלת מספר משגרי המערכת שיותקנו על סיפוניהם נוכח האיומים האסטרטגיים על אסדות הגז.
בעקבות ניסוי יירוט מוצלח ב-27 בנובמבר 2017 הוכרזה המערכת "כשירה לשימוש מבצעי", ותחל קליטתה בצה"ל.

שיווק בחוץ לארץ

באוגוסט 2011 חתמה חברת ריית'און האמריקאית על חוזה עם "רפאל" שלפיו היא תשווק את כיפת ברזל בארצות הברית.
באפריל 2016 פורסם במקביל לניסוי המוצלח הראשון ביירוט מזל"ט מעל אדמת ארצות הברית שנערך במסגרת תוכנית בדיקת חלופות להגנה אווירית במדינה כי הצבא האמריקני שוקל לרכוש המערכת ייתכן שהמערכת נמכרה גם לסינגפור. ביוני 2016 פורסם כי אף מדינה לא רכשה את המערכת,, ובדצמבר באותה השנה פורסם כי שר התעשיות הביטחוניות של אזרבייג'ן הכריז כי ארצו תרכוש את המערכת, מבלי שפרט על הקף הרכישה.
ב-24 בנובמבר 2017 פורסם כי הממלכה המאוחדת רכשה את מערכת השליטה והבקרה של "כיפת ברזל" ב-350 מיליון ₪ ותציב אותה באיי פוקלנד. בספטמבר 2018 דווח כי ישראל הסכימה למכור את המערכת לערב הסעודית שתציב אותו בגבולה עם תימן, דיווח שהוכחש על ידי משרד הביטחון. בינואר 2019 החליטה ארצות הברית לרכוש שתי סוללות "כיפת ברזל" ב-373 מיליון דולר על-מנת להגן על כוחותיה באזורי עימות ובפברואר 2019 הודיעה רשמית על הרכישה.

פעילות מבצעית

מערכת כיפת ברזל נכנסה לפעילות מבצעית (שנקראה רשמית "ניסוי מבצעי") בסוף מרץ 2011, אף על פי שהפיכתה למבצעית טרם הושלמה באופן מלא.
ב-27 במרץ 2011 הוצבה לראשונה סוללת "בזלת" של היחידה באזור באר שבע. ב-4 באפריל 2011 הוצבה גם סוללת "אידו" בשטח אשקלון. במערכת הביטחון הודו כי נותרו עוד מספר שבועות עד לבשלות מבצעית, אך עקב ההסלמה באזור הדרום והלחץ הציבורי הוחלט להקדים את לוחות הזמנים ולהציבה כ"ניסוי מבצעי" בתהליך הכשרה. ב-31 באוגוסט הוצבה סוללה שלישית ליד אשדוד.
ב-7 באפריל 2011 הצליחה המערכת ליירט לראשונה רקטת גראד שנורתה מרצועת עזה לעבר אשקלון.
מאחר שהמערכת זיהתה את המיקום המדויק של נקודות השיגור, היא איפשרה לחיל האוויר לתקוף מיד את החוליות המשגרות.
ב-20 באוגוסט 2011 יירטה המערכת 9 גראדים מתוך מטח של 11 רקטות שנורה לעבר באר שבע ויישובי הדרום. שתי הרקטות הנותרות התפוצצו בעיר.
בהסלמת מרץ 2012 שוגרו אל האזור שבין גדרה לבאר שבע יותר מ-300 רקטות ופצצות מרגמה, כאשר 169 מתוכם נפלו בשטחים פתוחים. באזורים שבהם פעלה מערכת כיפת ברזל, הצליחה המערכת ליירט 56 מתוך 73 הרקטות שזוהו על ידה כמהוות איום.
במשך שנה המערכת ביצעה 93 יירוטים מוצלחים. ב-23 ביוני 2012 רשמה כיפת ברזל את היירוט ה-100, כאשר סוללת "אידו" יירטה רקטת גראד מעל שדרות.
במהלך מבצע עמוד ענן יירטו סוללות כיפת ברזל 428 רקטות ורשמו כ-84% הצלחה. ב-17 בנובמבר 2012 הוצבה הסוללה החמישית של כיפת ברזל בגוש דן. באותו יום יורטה על ידי סוללה זו רקטה ששוגרה לתל אביב.
ב-13 באוגוסט 2013 יירטה כיפת ברזל לראשונה רקטה שנורתה מסיני לאילת.
ב-22 באוגוסט 2013 יירטה כיפת ברזל לראשונה רקטה שנורתה מלבנון לעבר הגליל המערבי, אך איפשרה פגיעה בשטח בנוי של שתי רקטות אחרות ממטח זה.
ב-4 ביוני 2014 הופעלה לראשונה כיפת ברזל ברמת הגולן, שניסתה ללא הצלחה ליירט רקטה שנורתה משטח סוריה.
במהלך הסלמת יוני-יולי 2014 יירטו סוללות כיפת ברזל בדרום הארץ עשרות רקטות שירו הפלסטינים, כולל 12 רקטות שנורו במטח אחד ב-7 ביולי. בעקבות הירי הכבד פתח צה"ל במבצע צוק איתן ושבע סוללות כיפת ברזל נפרשו ברחבי הדרום והמרכז. הסוללות יירטו למעלה ממאה רקטות שירו הפלסטינים, כולל רקטות ארוכות-טווח מדגמי M-75 ופג'ר 5. היירוטים התבצעו מעל ירושלים, גוש דן, השפלה, השרון, חוף הכרמל, אשדוד, באר שבע, קריית גת, אשקלון, דימונה, שדרות ויישובים רבים נוספים. במהלך כל המבצע יירטו 9 סוללות כיפת ברזל 735 רקטות לטווחים שונים שירו הפלסטינים מרצועת עזה. לפי נתוני מנהלת "חומה" עמד שיעור ההצלחה של המערכת בצוק איתן על 89.6% (נתון הכולל 65 יירוטים ידניים שהופעלו בניגוד לתכנות היירוט האוטומטי של המערכת).
ב-17 בספטמבר 2016 רשמה מערכת כיפת ברזל יירוט ראשון בגזרת רמת הגולן כאשר יירטה שתי פצצות מרגמה שנורו מסוריה. ב-10 במאי 2018 יירטה כיפת ברזל 4 רקטות פג'ר ששוגרו מסוריה אל עבר רמת הגולן על ידי משמרות המהפכה האסלאמית של איראן.
בבוקר 29 במאי 2018 ירה הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מטח של 25 פצצות מרגמה אל עבר יישובי עוטף עזה והירי נמשך לכל אורך היום. הירי כלל פצצות מרגמה קצרות-טווח ורקטות ארטילריות איראניות בעלות טווח קצר ובינוני. כיפת ברזל יירטה לפחות 25 פצמ"רים ורקטות. זוהי הפעם הראשונה בה כיפת ברזל מיירטת פצצות מרגמה מרצועת עזה. הירי תלול המסלול נמשך עד לבוקר שלמחרת וגם במהלכו ביצעה כיפת ברזל מספר רב של יירוטים מוצלחים, בהם פצמ"רים רבים ורקטות שנורו על יישובים הצמודים לגדר המערכת סביב רצועת עזה.
במהלך 14 ביולי 2018 ירו ארגוני הטרור הפלסטיניים כ-210 רקטות ופצצות מרגמה, כיפת ברזל יירטה כ-50 רקטות ב-96% הצלחה.      
במהלך 9-8 באוגוסט 2018 שיגרו ארגוני הטרור הפלסטיניים  כ-180 רקטות ופצמ"רים. כיפת ברזל יירטה כ-30 רקטות.
במהלך יומיים של הסלמה בנובמבר 2018 נורו לישראל כ-460 רקטות ופצמ"רים. כיפת ברזל ירטה כ-120 רקטות, אך כ-20 רקטות פגעו במבני מגורים, חקלאות וכבישים וגרמו להרוג אחד, לפצועים ולנזק.
ב-20 בינואר 2019 יירטה כיפת ברזל טיל קרקע-קרקע איראני ששיגר כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית לעבר צפון רמת הגולן ואתר החרמון. בכלי התקשורת פורסם כי הטיל ששוגר היה טיל כבד בעל טווח של 250 ק"מ ורש"ק במשקל 200 ק"ג - שונה מאוד מרקטות גראד - ויירוטו מהווה הישג מבצעי וטכנולוגי למערכת כיפת ברזל.
במהלך ההסלמה בדרום במאי 2019 שיגרו הפלסטינים לעבר ישראל כ-690 רקטות ופצצות מרגמה. מתוכן כ-240 יורטו על ידי כיפת ברזל ב-86% הצלחה, אך אלה שחדרו הרגו 3 אזרחים. כיפת ברזל יירטה רקטות אלו גם באזורי עוטף עזה, אשדוד, אשקלון, השפלה, בית שמש, באר שבע וערד.

הפולמוס סביב פיתוח המערכת

ההחלטה על בחירת מערכת כיפת ברזל של "רפאל" כפתרון להגנה מפני רקטות, שהתקבלה בתחילת 2007 על ידי ועדת מומחים של משרד הביטחון שמצאה אותה כיעילה ביותר מבין כל האלטרנטיבות שהוצעו, נתקלה בהתנגדות נמרצת מבכירים בצה"ל, כולל הרמטכ"ל דני חלוץ שטען שהיא לא מעשית, ומפקד חיל האוויר עידו נחושתן שסבר כי היא תסכן את מטוסי החיל. כמו כן התנגדה למערכת עמותת "מגן לעורף", שהחל משנת 2000 עמלה על פיתוח מערכת ההגנה באמצעות לייזר "נאוטילוס". על אף ההתנגדות, פעל שר הביטחון, עמיר פרץ, לקידומה של מערכת כיפת ברזל והביא אותה לאישור ראש הממשלה, אהוד אולמרט. האחרון אישר את הבחירה אך הצהיר כי אינו מתכוון למצוא מימון לפרויקט.
בהפעלת המערכת נלקח בחשבון פער העלויות הגבוה - העלות המשוערת של טיל היירוט היא כ־35,000-50,000 דולר, ואילו ייצור של רקטת קסאם עולה בין עשרות למאות דולרים; וכן הנזק המשוער מפגיעת רקטה באזור מיושב.
על מנת לחסוך בטילי יירוט, מערכת השו"ב של כיפת ברזל אמורה לקבוע מראש אלו רקטות עלולות לפגוע בשטחים מאוכלסים ותיירט רק רקטות המהוות איום.
עם מבקרי המערכת מעת פיתוחה נמנה הפרשן הצבאי ד"ר ראובן פדהצור, שטען שכיפת ברזל אינה יעילה בהתמודדות עם איום הקסאם על יישובי עוטף עזה, בשל זמן המעוף הקצר של הרקטות מאתרי השיגור ברצועת עזה עד ליישובים אלו. למערכות יירוט פוטנציאליות אחרות יוחסה יעילות גבוהה יותר, בהן מערכת "נאוטילוס", שפותחה במשותף על ידי ארצות הברית וישראל משנת 1995 עד 2005, בעלות של 600 מיליון דולר, אז הוחלט שהפרויקט אינו בר מימוש, זאת לאחר שלושה עשורים בהם חיל הים האמריקאי ניסה לשווא לפתח מערכת יעילה מסוג זה. החברה האמריקאית נורת'רופ גראמן הציעה לפתח אבטיפוס מתקדם יותר של "נאוטילוס", "סקייגארד", שהיה אמור לעשות שימוש בקרני לייזר ליירוט רקטות, כאשר עלות כל אלומת יירוט היא כ-1,000-2,000 דולר. נורת'רופ גראמן טענה שביכולתה לפרוס את המערכת בתוך 18 חודשים, בהשקעה קטנה יחסית של 180 מיליון דולר או 8 מערכות ב-500 מיליון דולר. גורמי ביטחון בישראל דחו את ההצעה, בציינם את תוספת הזמן והעלויות הכרוכות בכך. מערכת נוספת היעילה מאוד לטווחים קצרים היא פלנקס C-RAM שהוכיחה עצמה פעמים רבות בהגנה על כוחות אמריקאים בעיראק ובאפגניסטן, חסרונה הוא בטווח הקצר שלה ולכן יכולה להגן רק נקודתית על מבנים או אזורים קטנים בעלי חשיבות כגון בסיסים או תחנות כוח.
חרף הביקורת, ראשי רשויות וערים בצפון הארץ ודרומה - בהן באר שבע, אשקלון וקריית שמונה - דרשו הצבת סוללות כיפת ברזל בעירם כדי לספק הגנה לתושבים. דרישות אלה גברו בעקבות הצלחות המערכת ביירוט רקטות בתחילת אפריל 2011‏.

דעות סביב תפקוד המערכת

בעקבות הצלחותיה הראשונות של המערכת אמר שר הביטחון אהוד ברק ש"זהו הישג יוצא דופן של התעשייה הביטחונית הישראלית ושל מערכת ההגנה האווירית", והביע הערכה רבה לחיל האוויר ולתעשיות הביטחוניות, ובראשן חברת "רפאל", מפתחת המערכת.
בעקבות אחוזי היירוט הגבוהים של כיפת ברזל בהסלמת מרץ 2012, זכתה המערכת לשבחים רבים. אמר מנכ"ל חברת אלתא, שפיתחה ומייצרת את המכ"ם של המערכת, כי המערכת הצליחה מעבר למצופה.
בשנת 2012 ניתן פרס ביטחון ישראל לשמונה ממפתחי המערכת ממפא"ת ומ"רפאל".
מערכת כיפת ברזל זכתה לשבחים רבים בעולם בעקבות הצלחתה הרבה ויעילותה הגבוהה. היועץ לביטחון של ארצות הברית, סטיבן זלוגה, אמר שהצלחתה של מערכת כיפת ברזל להשמיד 90 אחוזים מהטילים שאותם היא מיירטת היא ב"רמה גבוהה ביותר", מעל המצופה בדרך כלל ממערכת הגנה אווירית. המגזין "סלייט" דיווח שאחוז היעילות של כיפת ברזל הוא "חסר תקדים" בהשוואה למערכות הגנה אווירית קודמות דוגמת ה-MIM-104 פטריוט.
ב-20 במרץ 2013, במהלך ביקורו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בישראל, נפרשׂה סוללת כיפת ברזל בנמל התעופה בן-גוריון על מנת שיבקר בה ויתרשם מיכולותיה. אובמה חלק שבחים למערכת ולמפעיליה. המערכת זכתה לשבחים רבים בעולם בזכות הישגיה במבצע צוק איתן.
מול דיווחי צה"ל, לפיהם אחוזי ההצלחה של המערכת עומדים על 84%, קמו מומחים אחדים, ובהם פרופ' תאודור פוסטול, שבהתבסס על ניתוח סרטי וידאו ביתיים של היירוטים, טען כי אחוזי היירוט עומדים על 10%-30% לכל היותר, שכן מרבית היירוטים של כיפת ברזל אינם חזיתיים, וביירוט שאינו חזיתי אחוזי היירוט נמוכים במידה ניכרת מאשר ביירוט חזיתי. מבקר אחר הוא ד"ר מרדכי שפר הטוען שהמערכת כלל אינה מיירטת טילים וכל הפרסומים על יירוטים הם שקריים.
מומחים אחרים סתרו את טענותיהם.
בשנת 2014, במהלך מבצע צוק איתן, עמדה המערכת במרכז הסיקור של כל אמצעי התקשורת בישראל ובעולם, כאשר פעם אחר פעם הובאו שידורים ישירים מהשטח המציגים את מופעי היירוט מול הרקטות. הצלחת היירוטים הביאה לחשש מפני "ביטחון יתר" - התחושה כי המערכת מקנה רמת ביטחון גבוהה, גורמת לציבור להפסיק לחשוש מהרקטות, להימנע מכניסה למרחבים מוגנים, ובכך להסתכן בפגיעה של רסיסי הרקטות המתפוצצות. זאת למרות הודעות חוזרות ונשנות של צה"ל כי המערכת השיגה כ-90% הצלחה ביירוט רקטות ולפיכך אינה מספקת ביטחון מושלם.
למרות הדיווחים וההצלחה הנראית לעין, לא פסקו הטענות נגד המערכת. פוסטול ושפר טוענים לקונספירציה של הממסד, ולדבריהם המערכת אינה מיירטת רקטות אלא מביימת סרטוני יירוט.
קבוצה אחרת של מתנגדים מצביעה על ליקויים במערכת כיפת ברזל, כמו עלות יקרה של אחזקתה, עלות יקרה עבור כל טיל מיירט לעומת עלותם הזניחה הטילים התוקפים, חוסר אפקטיביות מול מטחים משמעותיים של מאות ואלפי טילים, וחוסר יכולתה לתת מענה לירי בטווח קרוב של 4 ק"מ. מרבית הדוברים בקבוצה זו נמנים עם מפתחי או תומכי "מערכת נאוטילוס" - מערכת לייזר להגנה מפני טילים שהתחרתה ב"כיפת ברזל" ונדחתה על ידי מערכת הביטחון - בהם ד"ר נתן פרבר, ד"ר עודד עמיחי, אל"ם יוסי ארזי, תא"ל (מיל') צבי שור ואחרים, ראשי עמותת "מגן לעורף" שפועלת למען שילוב מערכות לייזר בהגנה נגד טילים.
עם זאת, קיימת הסכמה רחבה כי במהלך מבצע צוק איתן המערכת שימשה כרכיב מרכזי במערך הגנת העורף הישראלי מפני מתקפת רקטות וטילים. פעילותה מנעה פגיעות רבות בנפש וברכוש של אזרחים בכל רחבי מדינת ישראל, ואפשרה למנהיגים לקבל החלטות הנוגעות להפעלת צה"ל בלי שהם נתונים בלחץ ציבורי עקב נפגעים. כמו כן, סביר שעלות הנזק האפשרי גבוהה מעלות הטילים המשוגרים.