google/wiki40b huggingface dataset:
יאליצה אפאריסיו

יאליצה אפאריסיו מרטינס (בספרדית: [ɟaˈlitsa apaˈɾisjo maɾˈtines] (נולדה ב-11 בדצמבר 1993) היא שחקנית מקסיקנית שעשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט הדרמה משנת 2018 רומא של אלפונסו קוארון, שבו שיחקה בתפקיד ראשי את הדמות "קליאו", ובזכות תפקידה זה, הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.

חיים וקריירה

אפאריסיו נולדה ב-11 בדצמבר 1993 במדינת אואחאקה. הוריה הם ממוצא מקסיקני מקומי; מוצא אביה הוא Mixtec ואמה ממוצא Triqui (עמים ילידים שונים במקסיקו). למרות זאת אפאריסיו לא דוברת בצורה שוטפת את שפת המיסטק והייתה צריכה ללמוד את השפה עבור התפקיד בסרט. אפאריסיו גודלה על ידי אם חד הורית שעבדה כעוזרת-בית. אפאריסיו היא בוגרת תואר ראשון בחינוך קדם-יסודי, ואין לה כל הכשרה פורמלית במשחק.
אפאריסיו היא השחקנית הראשונה ממוצא העמים הילידים ביבשת אמריקה והמקסיקנית השנייה שמקבלת מועמדות לפרס האוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. סלמה האייק הייתה האישה הראשונה ממוצא מקסיקני שהייתה מועמדת בקטגוריה זו על תפקידה בשנת 2002 בסרט פרידה. שלוש נשים אחרות ממוצא מקסיקני היו מועמדות בעבר לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר: קייטי ג'וראדו הייתה מועמדת בשנת 1954 על משחקה בסרט Broken Lance ; אדריאנה בראסה הייתה מועמדת לפרס בשנת 2006 על משחקה בסרט הדרמה בבל ומרינה דה טאווירה בשנת 2018 עבור רומא. כמו כן, היא זכתה למועמדות באותה קטגוריה מטעם איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו פרסי הבחירה של המבקרים פרסי הקולנוע ההוליוודי פרסי גותאם, מעגל מבקרי הסרטים של סן פרנסיסקו, פרס סטלייט וחוג מבקרי הקולנוע וכן הכרה מהמגזינים טיים והניו יורק טיימס.
ברברה לי

ראשית חייה, משפחתה והשכלה

לי נולדה באל פאסו שבטקסס. אמה מילדרד הייתה פורצת דרך בנושאים הקשורים להסרת האפליה הגזעית, היא הייתה אחת מהסטודנטיות השחורות הראשונות שהחלו ללמוד באוניברסיטת טקסס באל פאסו, ואחת הראשונות שכיהנו במשרות ציבוריות באזור. אמה נפרדה מאביה הביולוגי לפני שלי נולדה. היא נישאה בשנית לגרווין טוט, שאימץ את לי. הוריה נפרדו בילדותה, אביה נישא מחדש ליפנית אותה הכיר כשהוצב בעת שירותו הצבאי ביפן ואמה נישאה מחדש לאיש צבא אחר. ב-1960 עברה המשפחה ללוס אנג'לס שבקליפורניה.
לי למדה בתיכון בסן פרננדו, במהלך לימודיה הייתה המעודדת השחורה הראשונה בתיכון ובאזור. בגיל 16 נכנסה להריון ונישאה בחשאי. היא עברה הפלה טבעית, ובהמשך נכנסה שוב להריון ועברה הפלה מלאכותית במקסיקו. היא התגרשה, נישאה בשנית וסבלה מבעל אלים עד שאף ממנו נפרדה. כאם חד-הורית היא גידלה שני בנים.
היא סיימה תואר ראשון ב-1973 בקולג' מילס באוקלנד וב-1975 סיימה תואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

פעילות פוליטית

לי הייתה פעילה חברתית בתנועה לזכויות האזרח וב-1971 הצטרפה לפנתרים השחורים. היא כיהנה כנשיאת הסטודנטים השחורים בקולג' מילס.
ב-1972 סייעה לשירלי צ'יזהולם, האמריקאית-אפריקאית הראשונה שכיהנה בקונגרס, לי נבחרה לציר מטעם מחוז אלמדה שבקליפורניה, וייצגה את צ'יזהולם בכנס המפלגה הדמוקרטית שנערך במסגרת הבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית. לאחר הבחירות הפכה צ'יזהולם למנטורית של לי. ב-1973 שימשה לי מתאמת גיוס הכספים בקמפיין הבחירות של בובי סיל, מייסד הפנתרים השחורים, לראשות עיריית אוקלנד.
היא התמחתה אצל חבר הקונגרס רון דלמס ובהמשך הפכה לראש לשכתו. ב-1991 נבחרה לחברה בבית המחוקקים של קליפורניה, ב-1996 נבחרה לסנאט של קליפורניה. עם פרישתו של דלמס התמודדה וניצחה ב-1998 בבחירות מיוחדות על המושב שהתפנה בבית הנבחרים של ארצות הברית. היא נבחרה מאז לכהונות נוספות עוד 11 פעמים.
ב-2001 זכתה לתשומת לב ציבורית רבה, כשהייתה חברת בית הנבחרים היחידה מול 420 תומכים, שהצביעה נגד ההצעה לאפשר לנשיא ארצות הברית להשתמש בצבא כנגד האחראים לפיגועי 11 בספטמבר. בנאום שנשאה בקונגרס הזכירה את נאומו של הכומר בטקס האשכבה לזכר הקורבנות שאמר "הבה נתפלל לתבונה עליונה, שכאשר נגיב לא נהפוך לאותו רוע שאותו אנחנו מוקיעים". במאמר שפרסמה ציינה כי היא התנגדה להחלטה משום שהיא נותנת לנשיא צ'ק פתוח לפעול בכל מקום נגד כל אחד. לאחר ההצבעה קיבלה איומים ואלפי מכתבי נאצה ונזקקה לאבטחה צמודה. היא הייתה מתנגדת נחרצת למבצע חופש לעיראק ולאחר הפלישה האמריקאית הייתה ממייסדות השדולה בקונגרס ליציאת כוחות הצבא האמריקאים מעיראק. בספרה ציינה שהיא תמשיך לפעול נגד מה שמכונה המלחמה העולמית בטרור.
לי מכהנת בבית הנבחרים בוועדת ההקצבות ובוועדת התקציב. בשנים 2009 עד 2011 כיהנה כיו"ר שדולת השחורים בקונגרס.
ב-2006 נעצרה ביחד עם שישה חברי קונגרס נוספים במהלך הפגנה מול שגרירות סודאן במחאה על רצח העם בדארפור.
ב-2008 התפרסם ספרה "Renegade for Peace and Justice: A Memoir of Political and Personal Courage".
Deinococcus radiodurans

היסטוריה

D. radiodurans התגלה ב-1956 על ידי ארתור אנדרסון בתחנת ניסויים חקלאיים באורגון. בניסויים שנערכו כדי לקבוע האם ניתן לעקר מזון משומר באמצעות מינונים גבוהים של קרינת גמא, נחשף בשר למינוני קרינה שנחשבו כמסוגלים להרוג כל צורת חיים מוכרת, ואולם לאחר מכן התקלקל הבשר. מן הבשר בודד החיידק D. radiodurans.

מנגנוני חסינות מקרינה

Deinococcus radiodurans משיג את עמידותו לקרינה הודות לכך שהוא מחזיק מספר עותקים של הגנום שלו והודות למנגנוני תיקון דנ"א מהירים. לרוב מתקן החיידק שברים בכרומוזומים שלו תוך 12-24 שעות בתהליך דו-שלבי. ראשית מחבר החיידק מחדש כמה קטעי כרומוזומים בתהליך הקרוי single-strand annealing . בשלב השני חלבון מתקן שברים בשני הגדילים באמצעות רקומבינציה המולוגית . בשל "קשיחותו" זכה לכינוי "קונאן החיידק" (בעקבות קונאן הברברי).
שאלה שעלתה ביחס ל-Deinococcus radiodurans היא כיצד יכולה הייתה להתפתח יכולת עמידות כה טובה נגד קרינה. רמות של קרינת רקע טבעית נמוכות מאוד, ברוב המקומות במידה של 0.4mGy לשנה ובמקום בו ידועה קרינת הרקע הגבוהה ביותר, גוארפארי שבברזיל הקרינה מגיעה ל-175mGy בלבד לשנה. עם רמות קרינה כה נמוכות המופיעות בטבע, בלתי סביר שאורגניזמים יפתחו מנגנונים מיוחדים למניעת השפעות קרינה במינון גבוה.
ואלרי מטימור וג'ון בטיסטה מאוניברסיטת לואיזיאנה שיערו כי העמידות בפני קרינה של Deinococcus radiodurans היא תוצאת לוואי של מנגנון להתמודדות עם יובש תאי ממושך. כתמיכה להשערה, הם ערכו ניסוי שבו הראו כי מוטנטים של החיידק אשר רגישים במיוחד לפגיעה מקרינה מייננת, הם גם רגישים מאוד לפגיעה מייבוש ממושך, בעוד שזן הבר בעל עמידות משני גורמים אלו. בנוסף לתיקון דנ"א D. radiodurans משתמש בביטוי חלבון LEA ‏(Late Embryogenesis Abundant) להגנה מפני התייבשות.
מייקל דאלי מאוניברסיטת השירותים המזוינים של מדעי הבריאות (USUHS) שיער כי החיידק משתמש במנגן כדי להגן על עצמו מפגיעת קרינה.
קבוצת חוקרים מהמחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן גילתה בעזרת ניתוח סריקות במיקרוסקופ אלקטרוני שהדנ"א ב-D. radiodurans ארוז היטב במבנה דמוי טבעת שייתכן שמאפשר תיקון דנ"א ביתר קלות.

שימושים

אחד השימושים האפשריים בחיידקי Deinococcus מהונדסים גנטית הוא עיכול ופירוק ממסים ומתכות כבדות, במיוחד באתרים רדיואקטיביים. הגן החיידקי mercuric reductase הועבר מ-Escherichia coli אל Deinococcus כדי לסלק יוני כספית המצויים לעיתים קרובות בפסולת רדיואקטיבית הנוצרת בתעשיית הנשק הגרעיני. חוקרים אלו פיתחו זן חדש של Deinococcus, הזן המהונדס מסוגל לטהר גם רעלי כספית וגם שיירי טולואן הנמצאים באתרי פסולת רדיואקטיבית מעורבת.
יואכים גאוק

ביוגרפיה

גאוק נולד בעיר הנמל רוסטוק. כשהיה בן 11, נעצר אביו על ידי המשטר הקומוניסטי בחשד לריגול ושהה בגולאג סובייטי במשך 5 שנים, דבר שהשפיע רבות על ראיית העולם של גאוק. בבגרותו החל בלימודי תאולוגיה, ובהמשך הפך לכומר לותרני.
בשנת 1990 שימש כחבר בפולקסקאמר. בעקבות איחוד גרמניה נבחר על ידי הבונדסטאג כנציב הפדרלי הראשון בארכיון השטאזי. בתפקיד זה זכה להכרה על פועלו כ"צייד השטאזי" ו"חסיד בלתי נלאה של הדמוקרטיה", זאת כשפעל לחשוף את פשעי המשטרה הקומוניסטית.
גאוק היה מועמד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בבחירות לנשיאות בשנת 2010, אך הפסיד בפער קטן לכריסטיאן וולף. לאחר פרישתו של וולף, נבחר ב-2012 לנשיא לאחר שזכה לתמיכת 991 מתוך 1228 קולות באספה הפדרלית של גרמניה. בכך היה למועמד המוסכם על מספר מפלגות.
דני גרנות

ביוגרפיה

גרנות נולד בחיפה בשנת 1949, להרצל ושרה גרינשפון. את שירותו הצבאי עשה בלהקת פיקוד הדרום, והשתתף בתוכנית "זמר בדרום". בלהקה שר כסולן את שירם של יאיר קלינגר ויובב כץ "לאהוב את החיים".
ב-1969 הופיע עם חוה אלברשטיין במופע "ערב רחל" שכלל שירים מאת רחל המשוררת. ב-1970 יצא אלבומו הראשון ומתוכו הצליחו השירים "רק על עצמי" מתוך המופע "ערב שירי רחל", הלהיט "לאהוב את החיים" ושיר נוסף שכתב יאיר קלינגר "שלום". ב-1969 השתתף גרנות במחזמר "ירושלים שלי", מופע הפתיחה של תיאטרון החאן בירושלים, שכתב דן אלמגור ובין המשתתפים היו מוטי פליישר ויאיר קלינגר. כמו כן הקליט גרסאות כיסוי של השירים "בדרך חזרה" ו"על גל האבן הלבנה" מתוך פסטיבל הזמר והפזמון תשכ"ט (1969) לתקליט של הפסטיבל.
ב-1971 הקליט אלבום בשם "קרן אור" ובו שירים שהלחין בעצמו, בהפקת חברו ללהקה הצבאית, מתי כספי. ב-1972 השתתף במופע של שירי נעמי שמר בביצוע חבורת בימות בה היו חברים גם מירי אלוני, רותי בן אברהם, אלי מנטבר, אלינוער מואב ועוזי מאירי. שיר הסולו של גרנות "מר נרקיס" היה ללהיט גדול.
ב-1973 הופיע גרנות בפסטיבל הזמר והפזמון בשיר "מי האיש" שכתב אבי קורן. ב-1974 השתתף בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "ככה פתאום" שכתבה דפנה אילת. ב-1976 הוציא אלבום נוסף ומתוכו הצליחו מאוד שני שירים מתורגמים מצרפתית "זה חוזר", במקור להיט של ז'וליאן קלארק (בצרפתית Ce n'est rien)  ו"ברברה". עוד באותה שנה הקליט עם אחיו רפי גרנות אלבום של שירים וסיפורים לילדים.
ב-1977 הקליט שיר לכבוד זכייתה של מכבי תל אביב בגביע אירופה לאלופות בכדורסל. השיר "זה קורה, זה קרה, מכבי ניצחה" הופיע על תקליטון יחד עם מערכון של טוביה צפיר ודובי גל.
בתחילת שנות ה-80 הוציא גרנות אלבום נוסף ובו השירים "בעתיד" ו"בראש צלול". בתקופת מלחמת לבנון הראשונה ב-1982 כתב את השיר "In Beirut" שהקליטה באנגלית הזמרת קרן ברק.

חיים אישיים

גרנות היה נשוי לאשת הפרסום תרצה גרנות, ונפרד ממנה בתחילת שנות התשעים. לשניים בן משותף. ב-2002 הוציא אלבום בהפקה עצמית שהופץ ב-1000 עותקים בלבד. את מילות השירים באלבום "אשה לשעה" כתבה תרצה גרנות, את העטיפה עיצב בנו הראשון והפיקה בת זוגו סיגל עובד, אם בנו השני.
אובליסק הטכניון

הקמה

האובליסק נבנה בשנים 2008/09 להנצחת תרומת קרן ראסל ברי לטכניון, בסך 26 מיליון דולר, להקמת מרכז ראסל ברי לננוטכנולוגיה. בשעתה הייתה זו התרומה הגדולה בתולדות הטכניון, ובעקבותיה הצליח הטכניון לגייס סכום זהה מממשלת ישראל ולהפעיל את התוכנית האקדמית הגדולה בתולדותיו.
מכיוון שהתרומה הייתה מיועדת כולה לצרכים מחקריים ולא כללה הקמת אלמנט פיזי, פנה נשיא הטכניון לאדריכל סנטיאגו קלטרווה בחיפוש אחר אלמנט פיסולי מתאים להנצחת התרומה, והלה עיצב עבור הטכניון את האובליסק, ללא בקשת תמורה.
האובליסק הוא חגיגה של המדע, (מבנה זה) חוגג את היופי בדברים מאוד טכניים ומכנים, ומטרתו להיות כמראה בחיי היומיום בטכניון, אחת האוניברסיטאות המהוללות ביותר בעולם הטכני.
— סנטיאגו קלטרווה
בנאום שנשא קלטרווה בטקס חנוכת האובליסק אמר:
בפסוק האחרון של מזמור ק"נ בספר תהילים נאמר: "כל הנשמה תהלל יה, הללויה". אם האובליסק נושם, והאובליסק חי, הוא - וזו משאלתי העמוקה - יהלל את אלוהים, מתוך התקווה שהאנשים שמגיעים לכאן יבינו את המסר שמאחוריו. זהו המסר של אחדות, שלום, זהו המסר של הרמוניה, המסר של אמונה בעתיד, ומבחינתי גם המסר של כבוד, מסירות ואהבה לטכניון ול"ארץ ישראל" (שתי המילים האחרונות נאמרו בעברית).
— סנטיאגו קלטרווה
עלות הקמתו של הפסל הגיעה לכמיליון דולר, אשר נתרמו על ידי הפילנתרופ שלום זילוני, שעל שמו גם נקראת הרחבה בו נמצא האובליסק - "כיכר שלום זילוני".
משאלוגיה

הפקה

בוטץ' הארטמן, יוצר הסדרה ומפיקה בפועל כתב את הטרילוגיה יחד עם סקוט פלווס וקווין סאליבן שהצטרפו לסדרה בעונה החמישית. הטרילוגיה בויימה על ידי גארי קונארד שהחל לביים פרקים בעונתה השנייה של הסדרה. המוזיקה נכתבה על ידי המלחין גיא מון, שכתב את המוזיקה לפרקים רבים בסדרה מאז יצירתה. כמו כל הפרקים בסדרה, הפרק משאלוגיה הופק באנימציה מצוירת ידנית בשילוב עם אנימציה ממוחשבת בידי החברות פרדראטור וביליונפולד עבור ניקלודיאון. הפקתם של שלושת חלקי הטרילוגיה ערכה 18 חודשים.
במקור, שלושת חלקי הטרילוגיה היו צפויים להיות משודרים ביום שישי, ה-1 במאי 2009 ובשני ימי השישי שלאחריו. עם זאת, בסופו של דבר הוחלט לשדר את שלושת חלקי הטרילוגיה בתאריך זה ובשני הימים הבאים לו. ב-3 ביוני 2011  שוחררה הטרילוגיה בגרסת DVD.
הדיוויזיה ה-11 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934, וכמפקדה הראשון מונה גינטר פון נייבלשוץ. במהלך המערכה בפולין לחמה בפיקודו של מקס בוק, כחלק מהקורפוס ה-1 שהיה חלק מהארמייה השלישית. בדצמבר 1939 הועברה לכוחות העתודה, והוצבה באזור הריין התחתון כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B. בשנת 1940, במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, לחמה כחלק מהקורפוס ה-1 במסגרת הארמייה הרביעית,  השתתפה בפריצת הדרך בסום, וברדיפת הכוחות של צבא צרפת אל הסן והלואר.
ביוני 1940 נכללה במסגרת הארמייה ה-18, והועברה אל החוף האטלנטי. בהמשך נכללה במסגרת הארמייה השביעית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות D, והוצבה ככוח כיבוש בצרפת. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה במסגרת הקורפוס ה-1 כחלק מהארמייה ה-18, ולמשך זמן קצר כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. הקורפוס חצה את הממל דרך טילזיט, וכבש את טאורגה, קלם ושאולאי. לאחר מכן חדר אל לטביה כבש את באוסקה והגיע עד הדווינה.
בשנת 1943 הדיוויזיה השתתפה בקרב לדוגה השלישי ובמצור על לנינגרד. היא לחמה בחזית המזרחית תחת קורפוסים שונים במסגרת הארמייה ה-18 עד סוף המלחמה. באוגוסט הדיוויזיה נסוגה יחד עם כל קבוצת ארמיות צפון לקורלנד שבלטביה, ועד מהרה שונה שמה של קבוצת הארמיות לקבוצת ארמיות קורלנד. הדיוויזיה נותרה מכותרת בקורלנד עד שנכנעה ב-8 במאי 1945.
יום וירג'יניה המערבית

יום וירג'יניה המערבית (באנגלית: West Virginia Day) הוא יום חג לאומי המצוין במדינת וירג'יניה המערבית שבארצות הברית מדי שנה, ב-20 ביוני על מנת לציין את היווסדה של המדינה בעקבות פרישת מספר מחוזות של מדינת וירג'יניה מהמדינה, והחלטתם להצטרף למדינות הצפון במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.

רקע

במהלך מלחמת האזרחים של ארצות הברית, החליט בית המחוקקים של המדינה, ב-17 באפריל 1861, להיפרד מארצות הברית. בעקבות הצבעה זו התכנסה ועידה בוילינג ב-13 במאי אותה שנה. בוועידה נכחו 425 נציגים מ-25 מחוזות, כשיותר משליש מהם מצפון מערב המדינה, שהתנגדו להחלטה להיפרד מארצות הברית. בוועידה הדעות היו חלוקות בדבר הפיצול ממדינת וירג'יניה- היו שגרסו כי עליהם להתפצל מיד ממדינת וירג'יניה, והיו שגרסו כי עליהם לחכות עד שהחלטת היפרדות וירג'יניה מארצות הברית תאושרר, אחרת הדבר ייחשב כמרד כנגד ארצות הברית. בסופו של דבר הוחלט שאם ההחלטת ההיפרדות מארצות הברית תאושרר, תכונס ועידה נוספת ביוני.
ב-23 במאי אושררה במשאל עם ההיפרדות מארצות הברית ברוב גדול, כשלעומת המדינה כולה רוב גדול מהתושבים במערב המדינה התנגדו למהלך. ועידת וילינג כונסה פעם נוספת ב-11 ביוני, ונפתחה בהכרזה שמאחר והאסיפה בה נקבעה ההיפרדות כונסה ללא הסכמת העם, כל פעולותיה אינן כדין. ב-20 באוגוסט התכנסה ועידת וילינג מחדש וקראה לעריכת משאל עם בעניין ההתפצלות והקמת וירג'יניה המערבית. ב-24 באוקטובר התקיים המשאל, בו כ-18 אלף איש הצביעו בעד הפיצול ורק 780 נגד. מהימנות המשאל מוטלת בספק בשל מספר סיבות: צבא האיחוד כבש את האזור (כחלק ממלחמת האזרחים האמריקנית) וחייליו היו מוצבים בו ומנעו מאנשים בעלי סימפתיה לקונפדרצייה מהלצביע (כך קרה שרק רבע מהמצביעים המורשים במחוז אוהיו הצביעו בפועל), חיילים הצביעו פעמים רבות על אף שלא היו תושבי המדינה (כך נטען שבמחוז המפשייר רק 39 מתוך 195 מצביעים היו מצביעים מורשים), ואף בחלקים נרחבים לא התקיימו הצבעות כלל.
ב-13 במאי הממשלה החדשה אישרה סופית את הפיצול, והמדינה החדשה ביקשה מקונגרס ארצות הברית להצטרף לארצות הברית, וב-31 בדצמבר 1862 אישר נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן, את הצטרפות המדינה החדשה בחקיקה, בתנאי שהיא תוציא בהדרגתיות את העבדות מחוקתה. המדינה הצטרפה רשמית ב-20 ביוני 1863.

היסטוריה

יום הצטרפותה של המדינה נחוג החל משנות ה-70 של המאה ה-19, אולם רק בשנת 1927 הפך היום לחג לאומי רשמי בהחלטה של בית המחוקקים המדינתי.
פרץ אריאל

הרב פרץ אריאל (א' באדר תרע"ג, 1914 – כ"ב בתמוז תשנ"ב, יולי 1992) היה רבה של מגדיאל-הוד השרון במשך כארבעים שנה.

תולדותיו

נולד בעיירה לזדיי ליעקב אריה ודינה גטקר. בשנת 1927 עלה לארץ ישראל עם הוריו והמשפחה התיישבה בכפר חיטים ליד טבריה.
למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, בשנת ה'ת"ש הוסמך לרבנות בידי הרב איסר זלמן מלצר]. בתמוז תש"ב נישא למרים, בת הרב אברהם נשר.
למד בבית המדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה בחבורתא עם הרב שלמה וולבה.
כמה שנים לאחר חתונתו התמנה לרב בשכונת שייח' מוניס בתל אביב, ושימש מורה בתלמוד תורה 'יסודי התורה'. 
בשנת ה'תשי"ג (1953), לאחר פטירת הרב דב מעייני, התמנה על ידי ה"חזון איש" לרבה של מגדיאל. בטקס ההכתרה השתתף הרב הראשי יצחק הלוי הרצוג. בעקבות מינויו עברת את שמו ל"אריאל". בשנת 1964 אוחדה מגדיאל עם שלוש המושבות הגובלות בה למועצה המקומית הוד השרון והוא כיהן כמרא דאתרא.
נפטר בשנת 1992. לאחר פטירתו מונה כמחליפו הרב בצלאל מעייני, בנו של הרב הקודם של מגדיאל.
בנו משה הוא חתנו של הרב שלום שבדרון. נכדו, יעקב אריה אריאל, הוא סופר ועיתונאי בעיתון יתד נאמן.
יצחק יבנה

ראשית הדרך

צחיק יבנה נולד בתל אביב ליעקב ויונה, אשר עלו מאוקראינה. כשהיה בן שש, עברו לקיבוץ דגניה א', שם גדל עד שבגר. יבנה למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, וב-1943 התגייס לפלמ"ח. בהמשך עבר קורס חבלה וקורס מפקדי מחלקות, וקיבל פיקוד על מחלקה. ב-1946 פיקד על מחלקת החבלה והיה סגן מפקד הפעולה בגשר הזיו, במבצע מרכולת הידוע כ-ליל הגשרים. כמו כן, היה מפקד החבלנים בפיצוץ משטרת שפרעם. ב-1947 למד לטוס והתמנה להיות מפקד מחלקת הטיס של הפלמ"ח, ובמלחמת העצמאות פיקד על טייסת הנגב. בהמשך נשלח לקורס טיס באקדמיה של חיל האוויר הצ'כוסלובקי, וב-1949 קיבל כנפיים באופן רשמי במסגרת מה שנקרא קורס 1-.

השירות בחיל האוויר

ב-1953 מונה למפקדה הראשון של טייסת 107, ב-1954 קיבל יבנה פיקוד על טייסת הקרב הראשונה – טייסת 101. ב-1956, במבצע קדש, פיקד על טייסת 116, טייסת מטוסי המוסטנג והוביל את המבצע הנועז לניתוק קווי הטלפון בסיני. הניתוק בוצע באמצעות הפרופלורים והכנפיים של המטוסים, לאחר שהאמצעים שהותקנו לשם כך כשלו. מינואר, 1956, לנובמבר, 1957, פיקד על בית הספר לטיסה של חיל האוויר. תרומותיו במסגרת זו כללו הנהגת קורס צניחה לחניכים ומיסוד הצ"ח (הצבות חרום). ב-1964 עמד יבנה בראש משלחת צבאית לטנגנייקה ולאוגנדה, שמשימתה הייתה להדריך את הטייסים האפריקאים להטיס מטוסי סילון. מ-1961 למד יבנה פסיכולוגיה וסוציולוגיה וסיים תואר ראשון. במלחמת ששת הימים לחם ביחד עם האלוף ישראל טל כנציג חיל האוויר באוגדת הפלדה. בנובמבר, 1967, השתחרר בדרגת סגן-אלוף.

אחרי השחרור

לאחר שחרורו מצה"ל, נסע יבנה לניו יורק ללימודים לקראת תואר דוקטור בסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. לאחר שובו לישראל, עסק בהדרכת טיסה אזרחית, וב-1974 הקים (ביחד עם עודד ויגודה) את אגודת התעופה הכללית בישראל, שמטרתה לעמוד על זכויות הטייסים האזרחיים ובתי הספר לטיסה. יבנה עמד בראש האגודה עד 1984. גם בתקופה זו של חייו תרם יבנה תרומה חשובה ומשמעותית לצה"ל. החל מהיום השני של מלחמת יום הכיפורים ועד אפריל, 1974, התנדב להטיס ציוד וכוחות באמצעות מטוס "איילנדר" אזרחי של החברה בה עבד. בהמשך ייסד את יחידת איתור נעדרים (אית"ן) של צה"ל, ופיקד עליה משנת 1974 ועד 1987, כולל תקופת מלחמת שלום הגליל. במהלך שירות זה קודם לדרגת אלוף-משנה.
צחיק יבנה היה נשוי לאביבה במשך 48 שנים עד לפטירתה ב-1996, והוא אב לבת ושני בנים, בהם עירד יבנה, פרופסור למדעי המחשב בטכניון.
יוהאן פון דר שולנבורג

יוהאן מתיאס פון דר שולנבורג (גרמנית Johann Matthias von der Schulenburg, ‏7 באוגוסט 1661 באמדן ליד מגדבורג-14 במרץ 1747 בוורונה), היה אציל ואיש צבא ממוצא פרוסי, ששירת במספר צבאות במאה ה-18, ולאחר מכן פרש והתגורר בוונציה, מקום בו עסק באיסוף יצירות אומנות. 
פון דר שולנברג שירת בצבא דוכסות בראונשוויג-לינבורג (Herzogtum Braunschweig-Lüneburg) ונלחם כנגד הצבא העות'מאני בשנים 1687-1688. ב-1699 היה לקצין בכיר בצבאו של ויקטור אמדאוס השני (Vittorio Amedeo II), עת האחרון היה עדיין דוכס סבויה. ב-1701 נפצע, אך שנה לאחר מכן הצטרף לצבא סקסוניה ונלחם במלחמה הצפונית הגדולה. ב-1707 שב למערב אירופה, הצטרף לצבאו של הנסיך אויגן מסבויה ונלחם במלחמת הירושה הספרדית. לאחר מכן גויס לצבא הרפובליקה של ונציה, ואירגן בהצלחה את הגנתה של העיר קורפו, עת העות'מאנים שמו עליה מצור ב-1716. אנטוניו ויואלדי חיבר מאוחר יותר את האופרה ג'ודיטה טריאומפאנס (Juditha triumphans) לזכר הניצחון. לאחר מכן המשיך פון דר שולנבורג ועסק בהשלמת ביצוריה של קורפו במשך שנתיים, וב-1718 עקר לוונציה, והיה לאספן יצירות אומנות. הוא ציווה כי אוסף יצירות האומנות שלו ישאר בחטיבה אחת, אך לאחר מותו צוואתו לא כובדה והאוסף נמכר לרוכשים שונים.
Activision

היסטוריה

החברה הוקמה ב-1 באוקטובר 1979 לאחר פרישתם של דייוויד קריין, לארי קפלן, אלן מילר ובוב וייטהד מחברת המשחקים אטארי וחבירתם לג'ים לוי, שהיה בכיר בתעשיית המוזיקה בימים אלה.
החברה שמה לה למטרה לפתח משחקים הן לקונסולת האטארי והן לקונסולות האחרות שהיו בשוק בימים ההם – פיירצ'יילד צ'אנל אף ואודיסי 2, אך אטארי, שראתה בה מתחרה, ניסתה להכשיל אותה בכך שמנעה ממנה למכור משחקים לקונסולת המשחקים אטארי 2600, שהייתה המובילה בשוק. ניסיונה של אטארי כשל, והמתחרה הצעירה הוציאה בשנתה הראשונה ארבעה כותרים חדשים שזכו לפופולריות רבה והניבו רווחים מרשימים של שבעים מיליון דולר.
השנים שלאחר מכן לא היטיבו עם אקטיביז'ן. היא אמנם קנתה את חברת אינפוקום הצעירה שפיתחה משחקי הרפתקאות מבוססי טקסט, אך לא הצליחה לשחזר את הצלחת הימים הראשונים. החברה שינתה את שמה למדיג'ניק וניסתה להרחיב את תחומי פעילותה, אך הניסיון לא עלה יפה ובשנת 1992 פשטה אקטיביז'ן את הרגל. החברה קמה מחדש בסוף אותה שנה והחליטה להתמקד רק בפיתוח והפצה של משחקי מחשב ומשחקי קונסולות.
בשלהי שנת 2007 נחתמה עסקת ענק למיזוגה של אקטיביז'ן עם חטיבת משחקי המחשב של חברת ויוונדי (שבליזארד היא חברה נכדה שלה) ליצירת חברת משחקי המחשב הגדולה בעולם. החברה הממוזגת תיקרא אקטיביז'ן בליזארד. בשנת 2015 קנתה את חברת King (המפתחת של Candy  Crash Saga) בעסקה תמורת 8 מיליארד דולר. King ממשיכה לעבוד תחת אותו שם רק בתור חטיבה בתוך Activision.
ריימונד פאולס

חייו

ריימונד פאולס  נולד בריגה למשפחת פועלים. בגיל 10 הוא התחיל ללמוד בבית הספר למוזיקה ליד הקונסרבטוריון של ריגה. בשנת 1953 הוא התחיל ללמוד נגינת פסנתר בקונסרבטוריון. בשנת 1958 הוא עזב את הלימודים והחל לנגן בבתי קפה. בשנת 1958 הוא התקבל לתזמורת ובשנת 1964 מונה למנהלו.
בשנת 1962 פאולס חזר ללמוד ובשנת 1965 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון במסלול הלחנה.
במהלך שנות ה-70 וה-80 הוא היה מנהל של מספר להקות שפעלו בלטביה הסובייטית. באותה תקופה פופולריות שלו פרצה מעבר לגבולות לטבייה. הוא היה ידוע בכל רחבי ברית המועצות בין היתר הודות לשירים שהלחין ובוצעו על ידי אלה פוגצ'ובה, ולרי לאונטייב ולאימה ואיקולה. מילים לשירים אלו נכתבו על ידי איליה רזניק ואנדריי ווזנסנסקי. המלחין גם שיתף פעולה עם המשורר מיכאיל טאניץ'.
בשנים 1990-1993 ריימונד פאולס היה שר התרבות של לטביה העצמאית. במשך מספר שנים פאולס היה חבר של הפרלמנט הלטבי. בשנת 1999 הוצא לו להיות מועמד לנשיא אך פאולס סירב.
בשנת 1992 הוא ארגן תחרות שירים בינלאומית ביורמלה "נובאיה וולנה" ("הגל החדש") שמקיימת כל שנה והוא מכהן כיושב ראש שופטי התחרות.
בשנים 1994-1995 פאולס היה מנהל אמנותי של ביג בנד של הרדיו הלטבי.
הוא הופיע במהלך סרטון הביניים שהוצג במהלך זמן ההצבעות באירוויזיון 2003.
במהלך הקריירה פאולס כתב מספר רב של שירים. בנוסף לכך הוא כתב מוזיקה לסרטים ומוזיקה למחזמר. המחזמר האחרון שלו על פי סיפורי איסאק בבל על חיי היהודים באודסה הוצג בשנת 2012 בישראל.
זה בטו

קריירת מועדונים

זה בטו נולד במטוסיניוס שבפורטוגל. הוא הגיע למחלקת הנוער של פורטו בגיל 17, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית שנתיים לאחר מכן, בעונת ספורט בביירה מאר. לאחר שלוש שנים נוספות על הספסל של פורטו, הוא החל לשמש כשוער הראשון של הקבוצה בעונת 1983/1984. הוא פתח בהרכב בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע 1983/1984 בו הפסידה פורטו ליובנטוס בתוצאה 2-1 ולקח חלק באירוע שנוי במחלוקות: תוך איבוד עשתונותיו, תקף את קוון המשחק עם דגלו שלו. הוא הורחק על ידי אופ"א לתקופה של שנה. בשנים הבאות נאבק זה בטו עם יוזף מילנארצ'יק על חולצת השוער הראשון, עד שבסופו של דבר הפסיד בקרב, ואיבד גם את מקומו כשוער השני לאחר פריצתו של ויטור באיה בן ה-18.
ב-4 בפברואר 1990, 17 ימים לפני יום הולדתו ה-30, נהרג זה בטו בתאונת דרכים בפורטו.

קריירה בינלאומית

ב-12 באוקטובר 1986 ערך זה בטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד נבחרת שוודיה במסגרת מוקדמות יורו 1988. בסך הכל ערך זה בטו 3 הופעות בנבחרת פורטוגל.
נג'ואן גרייב

קריירה ככדורגלן

גרייב החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי אחי נצרת, ובתחילת הקריירה גרייב שיחק כחלוץ. את הופעת הבכורה ערך בגיל 18, כאשר אחי נצרת שיחקה בליגה א', ועד מהרה גם הפך למלך שערי הליגה. בשנת 1994 נרכש על ידי מכבי חיפה, במדיה שיחק עונה אחת וזכה עמה בגביע המדינה. משם הוא עבר למכבי פתח תקווה, שם שיחק שנתיים עד אשר עבר להפועל חיפה.
בעונתו השנייה בהפועל חיפה (1998/1999) היה גרייב שותף בכיר באליפות ההיסטורית של הקבוצה, וקנה לעצמו מקום של קבע בנבחרת ישראל. לאחר עונה זו עבר גרייב לאסטון וילה מהפרמייר ליג האנגלית. לקראת סיום עונתו השנייה בקבוצה, עקב מיעוט דקות המשחק שלו, ביקש גרייב להשתחרר וחזר להפועל חיפה, עמה זכה בגביע הטוטו, ועונה לאחר מכן היה שותף לירידתה של הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2002/2003 חזר גרייב לקבוצת נעוריו, אחי נצרת, עמה עלה בתום העונה לליגת העל, ולאחר מכן עבר להפועל פתח תקווה. לאחר עונה אחת בלבד בפתח תקווה חזר גרייב למכבי חיפה, וזכה איתה באליפות, בעונה שלוותה בפציעות חוזרות ונשנות שלו, בעקבותיהן שותף ב-7 משחקי ליגה בלבד. בשנת 2005 חזר לאחי נצרת ושיחק בשורותיה שנה נוספת, בסיומה פרש ממשחק פעיל.

נבחרת ישראל

לגרייב 18 הופעות בנבחרת ישראל, בעיקר מהתקופה בה שיחק בהפועל חיפה. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-18 במרץ 1998, במשחק ידידות מול נבחרת רומניה בבוקרשט. לזכותו של גרייב גם רשומים 4 שערים בנבחרת, כולל השער הראשון מול נבחרת ארגנטינה בניצחון של ישראל 3–1 באצטדיון טדי ב-15 באפריל 1998, וכן השער החמישי בניצחון 5–0 של ישראל מול נבחרת אוסטריה באצטדיון רמת גן ב-6 ביוני 1999.

קריירה כמאמן

לאחר פרישתו מונה גרייב לעוזר מאמן בקבוצת נעוריו, מכבי אחי נצרת. לאחר התפטרותו של שמעון הדרי באוקטובר 2008 מונה גרייב למאמן הקבוצה, עד למינויו של אלי מחפוד למאמן ב-2009.
לקראת עונת 2010/2011 מונה למאמן הפועל בני לוד, אך פוטר בחודש נובמבר. בקיץ 2011 מונה למאמן קבוצת הנוער של אחי נצרת. בקיץ 2018 מונה גרייב למאמן מכבי אחי נצרת. ב-2 בדצמבר התפטר התפקידו הקבוצה.