google/wiki40b huggingface dataset:
אלי אילדיס

ביוגרפיה

אילדיס נולד לאם ילידת פולין ולאב יליד טורקיה. בנערותו, למד במגמת פיזיקה והיה פסנתרן בקונסרבטוריון בראשון לציון. את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל.
עד 1991, עת החל לעסוק בתחום התקשורת, היה אילדיס פועל בניין, מדריך בני נוער, נהג מונית וסדרן בתחנת מוניות. בשנותיו הראשונות בתקשורת היה לאחד ממנחי התוכנית "ספורטי.וי" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנים 1993-2004. מאז, אילדיס נודע בעיקר כמנחה הקבוע של מהדורת "חדשות הספורט" בערוץ הספורט, אותה הוא מנחה מ-2000 ועד היום.
ב-2005 הנחה אילדיס את מהדורת החדשות היומית לילדים בערוץ הילדים "חמש וחצי", וכן הנחה את שתי העונות של תוכנית המציאות "סוף הדרך" בערוץ 2.
ב-2006 הנחה את התוכנית "אורי גלר מחפש את היורש" בערוץ 2. במקביל החל להנחות את מגזין הרכב "המופע המוטורי" בערוץ 10.
בין יולי לספטמבר 2008 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "נקמת המחוננים" בערוץ 10.
בשנים 2010–2011 הנחה אילדיס את התוכנית "רישיון ליהנות" לצד חיים כהן, בערוץ 2.
בשנת 2011 נבחר לשמש פרזנטור של חברת האופנה "ML Men", לצידה של נעה תשבי.
ב-2017 החל להנחות לצד מירי נבו את תוכנית הדוקו "ההחלטה" בערוץ עשר.
אילדיס הוא הפרזנטור של חברת האינטרנט "בזק בינלאומי" ביחד עם שלום אסייג.
אלי אילדיס היה נשוי לאשת הטלוויזיה מיקי חיימוביץ', ולהם שני ילדים. בספטמבר 2017, הודיעו הזוג על גירושין לאחר 23 שנות נישואין.
סלעית שחורת בטן

תפוצה

תפוצתה של הסלעית שחורת הבטן משתרעת ממרוקו ומזרחה לחצי האי ערב. בישראל היא מצויה בנגב במדבר יהודה וניתן גם למצוא אותה בערבה. הציפור אינה נמצאת בסכנת הכחדה, קבועה במקומה (אינה נודדת). ניתן לראות את הסלעית מתקופת החורף ועד לתחילת הקיץ.

רבייה

סלעית שחורת בטן מקננת לרוב בנקיקים הנמצאים בסלעים מתחת לאבנים. הנקבות הן אלה שבונות את הקן בעזרת עשבים, שערות וצמר. נקבת הסלעית מטילה בין שלוש לחמש ביצים בצבע קרם, או בצבעי ירקרק ותכלת.

מראה ויחוד הסלעית

מראה הסלעית שחורת הבטן שונה משאר המינים בסוג. היא ציפור גדולה ושחורה המתאפיינת בכך שזנבה כולו בצבע לבן. אורכה מגיע עד 17 סנטימטרים, ומשקלה מגיע ל־40 גרם. המראה של הזכר והנקבה דומה - צבעם שחור כמו פחם, וכיפת ראשם וזנבם לבנים.

מזון

הסלעית שחורת הבטן ניזונה מנמלים, מזבובים קטנים, מחגבים, מצרעות מקרציות וממיני חרקים, ולעיתים אוכלת גם פירות. כדי לתפוס את מזונה, היא עומדת במקום גבוה ואז לוכדת את הטרף, או מלקטת את מזונה מן הקרקע.
סינגולריות טכנולוגית

סינגולריות (או ייחודיות) טכנולוגית היא מונח בתחום העתידנות המשער שבנקודת זמן עתידית ישיגו המחשבים יכולות אינטלקטואליות הגבוהות במידה משמעותית מאלו של בני האדם. בינה מלאכותית מתקדמת כזאת תשיג ידע, אם כהסקת מסקנות או שיחה עם בינה מלאכותית אחרת, שייושם בטכנולוגיה אשר תשנה את הציוויליזציה האנושית באופן קיצוני שאינו ניתן לחיזוי אמין בידי תבונה אנושית לפני נקודת הסינגולריות.

היסטוריה


השימוש הראשון במושג "סינגולריות" בהקשר זה נעשה בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי המתמטיקאי הבריטי ארווינג ג'ון גוד, כדי לתאר התקדמות טכנולוגית. בשנות ה-80 של המאה ה-20 התפרסמה הסינגולריות ברבים בזכות סופר המדע הבדיוני האמריקאי ורנור וינג'י.

מועד התממשות הסינגולריות הטכנולוגית

ישנו ויכוח אם ומתי הסינגולריות תתרחש, וישנם עתידנים הטוענים שהיא תתרחש בעשור השלישי של המאה ה-21. אחרים, ובעיקר ריי קורצוויל, הציעו הרחבות לחוק מור מעבר לכוח חישוב של טרנזיסטורים, שבהם יש גידול מעריכי בהתפתחות הטכנולוגית במשך כל ההיסטוריה האנושית ואפילו בהתפתחות היקום. לפי קורצוויל, גידול זה יגיע לשיאו בהתקדמות טכנולוגית בלתי ניתנת לתיאור במאה ה-21. תבנית זו מוצגת בטבלה משמאל.
גולן חרמון

קריירה

גולן חרמון החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קבוצת בית"ר ירושלים, ובעונת 1996/1997 החל לשחק בקבוצה הבוגרת.
שנה לאחר מכן, עבר לשחק במדי הפועל ירושלים, שם שיחק בין העונות 1997/1998 ו-2001/2002. לאחר מכן, חזר חרמון לקבוצת האם שלו, בית"ר ירושלים, שם שיחק בעונות 2002/2003 ו-2003/2004.
בעונת 2004/2005 עבר חרמון למכבי נתניה, שם שיחק עד סוף עונת 2008/2009, אז חתם בעולה החדשה לליגת העל, הפועל רמת גן. בסוף אותה עונה רמת גן סיימו המקום ה-14 בליגת העל. במשחקי המבחנים מול הפועל כפר סבא כבש חרמון שער שסייע לקבוצה להישאר בליגת העל.
בשנת 2010 עבר חרמון להפועל חיפה, שם שיחק שנתיים. ב-18 ביוני 2012 חתם חרמון על חוזה לעונה אחת במכבי אום אל-פחם מהליגה הלאומית, ובפברואר 2013, לאחר חצי עונה במועדון, עבר לקבוצת מכבי יבנה, במדיה שיחק עונה וחצי.
לקראת עונת 2014/2015 חתם בקבוצת הפועל קטמון ירושלים מליגה א' עמה העפיל לליגה הלאומית כבר בעונתו הראשונה במועדון. ב-18 במאי 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל. 
מאז פרישתו משמש כעוזר מאמן בקבוצה בה הוא פרש, הפועל קטמון ירושלים

חיים אישיים

נשוי ואב לארבעה. מתגורר בגבע בנימין.
האחות אגנס וולש

האחות אגנס וולש (Sister Agnes Walsh), נולדה בשם קלרה וולש (1896-1993, באנגלית: Clara Walsh), נזירה בריטית, חסידת אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה משפחה יהודית ממוות בידי הנאצים.

קורות חיים

האחות אגנס וולש נולדה בשם קלרה וולש בשנת 1896. וולש נולדה בהאל או בשמה המלא קינגסטון אפון האל (באנגלית: Kingston upon Hull), עיר היסטורית באנגליה הנמצאת  על שפך נהר האמבר שבמחוז מזרח יורקשייר. 
בשנת 1916, הצטרפה אגנס לארגון הכנסייתי בנות הצדקה ( Daughters of Charity) . ארגון זה הוקם בשנת 1633 בצרפת על ידי סנט וינסנט דה פול (St Vincent de Paul) וסנט לואיז דה מריאק ( St Louise de Marillac), במטרה לעזור לעניים ולחלשים בחברה באמצעות פתיחת בתי ספר חדשים להשכלתם ומפעלים להעסקתם. במהלך עבודתה במסגרת הארגון, הוצבה אגנס לעבודה בפלשתינה ובאירלנד.
במהלך שליחותה, נפלה אגנס ונחבלה ובעקבות כך נשלחה למנזר סנט וינסנט דה-פול בקדואן (Cadouin) שבדורדון (Dordogne) שבצרפת כדי להתאושש. מלחמת העולם השנייה פרצה באותה עת ולכן אגנס מצאה את עצמה בשטח כבוש.

הפעילות להצלת יהודים בתקופת השואה

במהלך מלחמת העולם השנייה, בצרפת הכבושה, האחות אגנס מונתה כעוזרת של הממונה העליונה, האחות גרנייר (Sister Granier) במנזר בו התאשפזה קודם לכן.
בדצמבר 1943, במהלך חיפוש שביצעו הנאצים אחר היהודים באזור המנזר, ביקש יהודי צרפתי בשם פייר קרמייה (Pierre Cremieux) מהנזירות להסתיר את אשתו, יחד עם בנם אליין (Alain) בן השבע וילדיהם התאומים בני הארבעה חודשים.
אליין סיפר כי הוא זכה לקבלת פנים חמה במנזר. אמו הוצגה כקרובת משפחה רחוקה של האחות אגנס, שהגיעה למנוחה אחרי לידת התאומים. רבות מן האחיות לא ידעו את הסיבה האמיתית בגינה האם וילדיה הגיעו למנזר ושהו בו.
האחות אגנס העמידה פנים שהיא ממוצא אירי, ולא אנגלי באמצעות  דרכון אירי שהיה ברשותה מתקופת שהותה  באירלנד. בתקופת המלחמה, כאנגליה, היא נחשבת לנתינה של מדינת אויב ולפיכך נוכחותה עלולה הייתה לסכן את  קהילת הנזירות.

הכרה והנצחה

משפחת קרמייה שרדה בזכות האחות אגנס ושמרה עמה על קשר באמצעות מכתבים, עד מותה.
ב-1 במרץ 1990 הכיר יד ושם באחות אגנס כחסידת אומות העולם. היא אחת מ-21 הבריטים בלבד שזכו להוקרה זו, ושמה רשום על האנדרטה ביד ושם. בשנת 2009, הקרן לחינוך השואה (Holocaust Education Trust) השמיטה את שמה בטעות מרשימת חסידי אומות העולם הבריטים. שמה הוסף לרשימה לאחר שנודע לקרן על טעותה. בשנה שלאחר מכן, היא הוכרזה כ"גיבורה בריטית של השואה", פרס אשר נוצר על ידי גורדון בראון, ראש ממשלת בריטניה דאז.
במכתב התודה שכתבה האחות אגנס ליד ושם כתבה: 
קיבלתי את מכתבכם בהפתעה גדולה ושמחה רבה. היה לי ולאחיות במנזר מזל גדול שזכינו לארח את המשפחה היהודית ולהציל אותם מידיהם של הנאצים. בזמנים כאלו שמחנו שיכולנו להושיט יד אל עבר העם היהודי בזמן צרתם וצערם הלא מוצדק, שזוועותיו לעולם לא יישכחו. אני לעולם לא אשכח את המשפחה הנהדרת, תודה לאל שהם בסדר כעת. עד היום אנו בקשר ואני שמחה לקבל עדכונים וחדשות טובות מהם, מילדיהם ואפילו מנכדיהם. כפי שאתם יודעים זוהי משפחה נפלאה אשר נאמנה לעקרונותיה.
— תיק חסיד אומות עולם, יד ושם.
כנסיית אנדראס הקדוש (עכו)

כנסיית אנדראס הקדוש (אנגלית: St. Andrew's Church) היא כנסייה השוכנת בפינה הדרום-מערבית של עכו העתיקה וקרויה על שם אנדראס הקדוש. המבנה הנוכחי, אשר נבנה בשנת 1765 על שרידי בנין צלבני, שייך לכנסייה יוונית-קתולית.

המבנה הצלבני

בזכות מיקומו הפונה אל הים התיכון, בלט המבנה הצלבני לבאי האוניות אל העיר ושימש עבורם כתמרור. יש המזהים אותו עם כנסייה אשר מופיעה במיקום דומה במפת עכו של מרינו סנודו (Marino Sanudo) מ-1321 (בצידה הימני של המפה שראשה פונה למזרח). מניחים כי כנסייה זו, ששמה במפה "סנט אנרוז", נבנתה במקום בו נצבה "כנסיית אנה הקדושה". זו שכנה בתורה בקרבת הארמון מצודת הטמפלרים (Templum במפת סנוטו) ברובע שלהם שהשתרע בדרום-מערב העיר.
אחרי נפילת עכו ב-1291 נלקח שער הכנסייה שלל לקהיר בפקודת כובש עכו, הסולטאן הממלוכי השמיני ח'ליל בן קלאון ונקבע בפתח מדרסת אבן קלאון  בקהיר על ידי אל-עאדל כִתבֻּע’א .
בשונה מכנסיות אחרות, מגמת יסודות המבנה מכוונת לירושלים, ועל כן הועלתה ההשערה כי המבנה הצלבני הוא בעצם בית כנסת קדום שנבנה בימי הביניים. על פי השערה זו, בית הכנסת נבנה על ידי סוחרים בני יהדות פיזה, אשר רובע בני עירם בעכו שכן מזרחית לכנסייה.
מהגר עבודה

מהגר עבודה או עובד זר הוא אדם העובר למדינה אחרת, שבה אין לו מעמד של אזרח או תושב קבע, כדי למצוא פרנסה. לעיתים מדובר בהגירה שסופה התאזרחות במדינה המארחת, ולעיתים זו הגירה לזמן קצוב, לשם שיפור מצבו הכלכלי של העובד.
תופעת הגירת העבודה התקיימה מאז ומעולם בקנה מידה מקומי ועל פי מחזורי הכלכלה כחלק מהגירת פנים, הקיימת גם היום. התופעה הפכה משמעותית בקנה מידה בינלאומי לאחר המהפכה התעשייתית ועם הופעתה של טכנולוגיה שאפשרה מעבר מהיר, יחסית, וזול בין מדינות. כך, למשל, עם הופעת מנוע קיטור וירידת מחירי כרטיסי ההפלגה הטרנס אטלנטית, יצאו פועלים חקלאיים מדרום אירופה, במיוחד מאיטליה וספרד, לעבודה עונתית בת מספר חודשים בברזיל וארגנטינה.
כיום, מרבית המדינות במערב מספקות אשרות שהיה חוקיות וזמניות למספר מוגבל של מהגרי עבודה בהתאם לצרכיהן, על מנת למלא מחסור בכוח עבודה במגזרי תעסוקה אשר אינם אטרקטיביים עבור אזרחיה המקומיים, בעיקר בשל השכר הנמוך אך גם בשל רתיעה תרבותית מעבודות מסוימות. בנוסף לכך, אחוז ניכר מכלל מהגרי העבודה במרבית ערי המערב שוהים ועובדים בהן ללא אשרות חוקיות. מדינות שונות נוקטות בגישות שונות כלפי מהגרי העבודה המתועדים והבלתי-מתועדים אשר חיים במרחב הריבוני שלהן: החל ממדיניות – מוצהרת בלבד או מעשית - של גירוש (למשל בספרד ובישראל), וכלה בשיתוף פעולה עם מהגרי העבודה, ארגוניהם ומנהיגיהם על מנת לשפר את תנאי חייהם כפי שנעשה בהולנד ובשוודיה (שם).

עובדים בהצבה

עובדים בהצבה (Expatriates) או מוצבים מקצועיים בינלאומיים (Career Expatriates) הם בעלי מקצוע מומחים בתחומם או מנהלים הנשלחים על ידי חברות רב-לאומיות או ארגונים בינלאומיים לארץ זרה על מנת לעבוד שם לתקופה שיכולה להיות קצובה מראש ויכולה להיות בלתי מוגבלת מראש. ההבדל העיקרי בינם לבין מהגרי עבודה אחרים הוא הסטטוס החברתי-כלכלי.
בארצות בהן נדרשת אשרת עבודה, הצבת העובד בחו"ל, הטיפול בבקשה נעשה על ידי החברה המציבה אן על ידי החברה הקשורה בארץ היעד. 
טיפול בהוצאות הניוד של עובד המועסק בארץ זרה נעשה לרוב על ידי המעסיק ונהוג גם שהמעסיק משתתף בהוצאות שכר הדירה אם ארץ היעד יקרה מארץ המוצא.
מקרה פרטי של עובדים בהצבה הם דיפלומטים.

רשויות המיסים ועבודה לא חוקית

במידה ורשויות המיסים של מדינה כלשהי מגלים כי אדם עזב מדינה מסוימת עם כספים ללא היתר ואישור, האחרונים ירדפו אותו אדם עד שכלל הכסף יצא בחזרה למדינת המקור. במידה וייתפס אדם עובד ללא אשרת עבודה במדינה מסוימת, כלל הכסף שהרווח באותה המדינה יוחרם על ידי אותה רשות המיסים והמשטרה. במיוחד אם אדם מסר פרטים שקריים על-מנת להנפיק אישורי עבודה או אזרחות מדוברת.
מתן יעקב

ביוגרפיה

יעקב נולד וגדל ביישוב גן יבנה, שם סיים את לימודיו בתיכון אורט רבין.
הוא התגייס לצה"ל, בתחילה פנה לקורס טיס שבמהלכו הודח, ולאחר מכן עבר לשרת ביחידת המטאורולוגיה במחלקת השליטה של חיל האוויר, כחזאי ולאחר מכן כמפקד קורס חזאים וקציני חיזוי. השתחרר כקצין בדרגת סרן. 
ב-2017 החל לעבוד בחברת החדשות כחזאי וככתב חדשות. מפיק ומגיש את תחזית מזג האוויר במהדורת החדשות של ערוץ 12. עם פיצול ערוץ 2, המשיך יעקב להגיש את תחזית מזג האוויר בחברת החדשות שעברה לשדר בערוץ קשת 12.
יעקב בוגר תואר ראשון במדעי הרפואה וביולוגיה מטעם אוניברסיטת חיפה, ובעל רישיון טיס אזרחי].
כיום מתגורר בתל אביב, ולומד רפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב].
מונה רוזנבלום

קורות חיים

רוזנבלום נולד וגדל ברמת גן למשפחה יוצאת פולין ששורשיה בחסידות גור. בצעירותו למד בישיבת נחלים, יחד עם דודו פישר. מגיל צעיר עסק במוזיקה, בגיל חמש וחצי למד נגינה על פסנתר, גיטרה וכלי נשיפה. בהיותו בישיבה התיכונית פנה לקריירה מוזיקלית. בגיל 17 ניהל וניצח על המקהלה של ישיבת נחלים "נחלי רון". פריצתו הגדולה הייתה בשנות השבעים כשניצח על מקהלת "פרחי ירושלים" והפיק את אלבומם הראשון.
רוזנבלום הוא המפיק והמעבד של כמה מזמרי המוזיקה החסידית, ובהם: מרדכי בן דוד, ליפא שמלצר, שלמה כהן, ופרחי מיאמי. הוא גם מפיק את הדיסקים של ירמיה דמן, זמר ומלחין בחסידות בעלזא.
מונה הוא גם מלחין ושיריו מבוצעים על ידי זמרים חסידיים, חלקם הם להיטים ידועים, כמו השיר "משיח" בביצועו של מרדכי בן דוד, השיר "מוריה" של אברהם פריד, השיר "רבונו של עולם" שהושר לראשונה על ידי דודו פישר ולאחריו על ידי מרדכי בן דוד, השיר "אשריכם" שהשמיע בהיכל התרבות במרץ 2005 והשיר "כי יש בתורה" שהשמיע באצטדיון טדי ביולי 2012. כן הפיק את היצירה "אתה נגלית" לרגל סיום ש"ס עוז והדר שנערך באבניו בדצמבר 2007 ונכלל בתקליטור "תורה מפוארת". סדרת קלטות של שירים שהלחין יצאו בהפקתו, כאשר הביצוע הוא על ידי זמרים כמו אברהם פריד, מרדכי בן דוד, ליפא שמלצר, שלמה כהן. עד עתה יצאו שבעה אלבומים בסדרה. בנוסף מפיק רוזנבלום סדרת דיסקים בשם "פילהרמונה", בה הוא מעבד שירים שונים המבוצעים על ידי זמרים שונים, ומופיעים בו גם כמה שירים חדשים. הוא עצמו אינו משמש כזמר, אך בקלטת "מונה 4" הוא ביצע לראשונה קטע קטן של השיר "מקימי מעפר דל" שהלחין בנו אפרים. 
עד סוף שנות השמונים השתייך רוזנבלום לציבור הדתי לאומי, אך לאחר מכן התקרב לציבור החרדי. הוא מקורב לחסידות חב"ד (אשתו היא צאצאית של האדמו"ר הזקן), וכן לחסידות גור, להן הוא גם מפיק את הדיסקים שיוצאים לאור מדי שנה לקראת הימים הנוראים.
רוזנבלום הוא גם מנצח, ומופיע באירועים גדולים בליווי תזמורתו. משנות התשעים ועד שנת 2012 היה מנצחה ומנהלה המוזיקלי של להקת הרבנות הצבאית. ביום העצמאות ה-60 למדינת ישראל עיבד והלחין שיר מקורי שכתבה יעל הרמתי ובוצע על ידי חברי מקהלת הרבנות בחידון התנ"ך העולמי- "שישים שנה". כן ניצח על התזמורת באירועי סיום הש"ס בשנים האחרונות.
בשנת 2010 הוא נבחר לאחד הזוכים בפרס מפעל חיים של אקו"ם.
מאז שנות התשעים מגיש רוזנבלום תוכנית "קבלת שבת" בתחנות הרדיו הדתיות - תחילה בערוץ שבע, אחר כך ברדיו קול חי וכיום ברדיו קול ברמה. כמו כן ערך את המדור "ניגון יהודי" בעיתון המודיע.

שיטת הפצת הדיסקים

בעקבות המחירים הגבוהים יחסית של אלבומי המוזיקה, חידש מונה שיטת הפצה ייחודית. הוא החל להפיץ את אלבומיו דרך הרשתות הקמעונאיות הגדולות, כשבקנייה מעל סכום מסוים ברשת ניתן לקבל את האלבום במחיר זול במיוחד, כמחצית מהעלות הרגילה. האלבומים מונה 4 ופילהרמונה 5 היו האלבומים הראשונים] שנמכרו בשיטת הפצה זו, ולאחר הצלחתה אימצו זמרים אחרים את שיטת ההפצה הזו.
אברהם בן דוד (קצין)

ביוגרפיה

בן דוד שירת כקצין בחיל ההנדסה הקרבית. בשנים 1992 עד 1994 פיקד על חטיבת עציון ולאחר מכן פיקד על בית הספר להנדסה צבאית. שירת כקצין הנדסה ראשי בשנים 1999 עד 2003, כולל במהלך נסיגת צה"ל מדרום לבנון, פרוץ האינתיפאדה השנייה ומבצע חומת מגן, אירועים בהם מילא חיל ההנדסה תפקיד משמעותי. 
בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש ראש מטה פיקוד העורף, כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. בשירות המילואים משמש סגן מפקד פיקוד העורף, ומילא תפקיד זה במהלך מבצע עופרת יצוקה. 
לאחר שחרורו מונה ב-2008 למנהל חטיבת שיווק ומכירות ישראל בחברת מוטורולה. 
בן דוד בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל ומחשבים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
אגורה (מקום כינוס)

אגורה (αγορά) ביוון העתיקה הייתה מקום כינוס אספת העם של הפוליס, כיכר השוק ומרכז החיים של העיר.
האגורה הייתה חלל עירוני המוקף במבני ציבור כגון מקדשים, סטואה, בולטריון (מושב מועצת העיר) או מבנים אחרים שאפיינו את התקופה.
על האגורה פיקחו האגורנומים (Agoranomoi), שגם היו אחראים לסדר, למסחר ההוגן ולמסי השוק. הם גם יכלו לקנוס את מפירי הסדר. האגורה הידועה ביותר מן העת העתיקה היא האגורה של אתונה. האגורה שהייתה בעיר סמירנה (איזמיר של היום) שבאסיה הקטנה היא זו שהשתמרה בצורה הטובה ביותר עד היום, וכיום קיים בה מוזיאון המכונה "מוזיאון האגורה הפתוח של איזמיר" (İzmir Agora Open Air Museum).
המילה "אגורפוביה", שפירושה "פחד ממקומות פתוחים", נגזרת ממושג זה במשמעותו כמקום השוק וחלל ציבורי פתוח.
המילה "אגורה" משמשת כיום גם לציון מושב המועצה של מחוזות יוון המודרנית.
פיצ'ילמו

היסטוריה

בזמן האינקה וכן בזמן הכיבוש הספרדי של דרום אמריקה אוכלסה פיצ'ילמו על ידי בני שבט הפרומאוקס. אינדיאנים אלה היו בעיקר מלקטים ודייגים וחיו לאורך נהרות. עם השנים התבוללו בני השבט לתוך האוכלוסייה הצ'יליאנית בתהליכים של היספניזציה ומסטיזם. פיצ'ילמו עברה בין פוליטיקאים רבי-השפעה בצ'ילה, ביניהם משפחת אורטוזאר ומשפחת רוס. נבנו בה מבנים רבים במהלך השנים כמו מזח מפואר, והיא אף זכתה למעמד של אתר לשימור תרבותי על ידי הממשלה הצ'יליאנית.

דמוגרפיה

אוכלוסיית פיצ'ילמו לאורך השנים:
פיץ' אוויאיישן

תולדות החברה

החברה הוקמה בפברואר 2011 תחת השם A&F Aviation, תחילה הוקמה כמיזם משותף של אול ניפון איירווייז וקבוצת ההשקעות First Eastern Investment Group מהונג קונג. החברה קיבלה את אישור הרשויות באפריל 2011, ושינתה את שמה ל-פיץ' אוויאיישן במאי אותה שנה. שינוי השם; יחד עם בחירת צבע הלוגו - סגול, נועד לשוות לחברה מראה צעיר ועדכני. 
כיום מחולקות מניות החברה בין ANA המחזיקה ב-33.3%, קבוצת ההשקעות FEIG המחזיקה ב-33.3%, והחברה הממשלתית-ציבורית INCJ המחזיקה ב-33.4%.
טיסת הבכורה של החברה התקיימה ב-1 במרץ 2012, בין אוסקה לנמל התעופה ניו צ'יטוס שבסאפורו.
סורת אל-קדר

סורת אל-קַדְר (בערבית: سورة القدر), או סורת ליל אלקדר, היא סורה מספר 97 בקוראן. סורה קצרה זו מונה חמישה פסוקים (אַיאַת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת עבס ולפני סורת א-שמס.
הסורה משבחת את ליל אלקדר, הנחשב במסורת המוסלמית לזמן שבו החלו פרקי הקוראן לרדת למוחמד וכן לזמן שבו חורץ אללה את גורלם של ברואיו מדי שנה. האיה הרביעית גורסת כי "המלאכים והרוח" הם הנושאים את גורלות הברואים שגזר האל, ולרוב, אם כי לא תמיד, מפרשים המוסלמים כי "הרוח" היא ג'בריל (המלאך גבריאל).
ליל אלקדר מתרחש בלילה אי-זוגי במהלך עשרת הימים האחרונים של חודש הרמדאן, אולם תאריכו המדויק אינו ידוע. התשבחות שבסורה זו, כמו גם קטעי חדית' שונים, הביאו את המוסלמים להתייחס למועד ליל אלקדר כזמן מתאים במיוחד לתפילה, תחינה והכאה על חטא בפני אללה.
ליידי (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי עפרה חזה והופק על ידי יזהר אשדות, בדומה לשאר שירי האלבום ימים נשברים.
ב-5 באפריל 2000, יצא אלבום האוסף מנגינת הלב, בו נכלל השיר.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של כאן מוזיקה ב-23 בפברואר 2014. בתחילת הקליפ, ניתן לראות מלך ואת היועץ שלו. בהמשך, נודע למלך כי זמר אורח צריך להגיע ולשיר. המלך רוטן ואומר שהוא לא מעוניין לשמוע שום זמר. בסמוך לכך, נכנסת חזה אל ארמון המלך, כשהיא שרה את השיר, תוך שהיא מחופשת לליידי.
הקליפ נלקח מפרק מיוחד עבור חג הפורים בתוכנית "זהו זה!" בו השתתפה חזה בשנת 1987.
רודזיה תחת שלטון חברת דרום אפריקה הבריטית

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אהבת הדסה

תוכן השיר

ה"אני" בשיר מסמל את עם ישראל המשתוקק ל"הדסה" היא השכינה, המשורר משתמש בדימוי 'הדסה' בשיריו להקשרים נוספים כמו עם ישראל שנמשל להדס משולש (עם ישראל, התורה, והאל), או ככינוי המובא במדרשים לאסתר המלכה, כזיכרון גאולת ישראל בימי אחשורוש על ידיה.
לדעת הרב מרדכי יצהרי שיר זה מבטא דווקא את אהבת עם ישראל (האני) לארץ ישראל המשולה להדסה, לפי פירושו השיר מדבר אך ורק על נושא זה, ובכך ממשיל המשורר את עם ישראל וארצו לחתן וכלה המתאחדים זה עם זה.
אהבת הארץ ושיבת ציון הם מוטיבים בולטים בשיריו של שבזי, ביטוי לכך נמצא באגדה לפיה כל ערב שבת היה מהלך בדרך נס לארץ ישראל, ובמוצאי שבת היה חוזר לתימן
בפיוט נרמז על גירוש מוזע (=זמן שרידנו), גלות שכילתה כמחצית מיהודי תימן, וכמו כן את האיסור השלטונות בתימן לעליה לארץ ישראל (=לו יש רשות). לקראת סוף הפיוט מוצא המשורר נחמה בלימוד התורה וקיום המצוות.
הפיוט בנוי מ-12 בתים, כנגד 12 שבטים.

בפולקלור

השיר במקורו הושר באירועי שמחה, בעיקר במהלך שמחת חתן וכלה, בעיקר אצל יהודי תימן, בישראל השיר התפרסם לראשונה לכלל הציבור על ידי הכוריאוגרפית שרה לוי-תנאי להקה ענבל ביצירתה הנודעת "תיקון חצות" (1956).  המוזיקאי מרדכי סתר השתמש גם בשיר זה שוב  ביצירתו "תיקון חצות".
שם הספר "אהבת הדסה", נלקח אף הוא מפיוט זה.
הרב שלמה קורח בחר לשיר שיר זה לבקשת רבו אהרון קוטלר, בעת עריכת ליל הסדר בישיבת לייקווד בשנת תש"כ.
יוסוף בן תאשפין

יוסוף בן תאשפין (בערבית: يوسف بن تاشفين) היה השליט הרביעי של שושלת אל-מוראביטון ששלטה על ספרד וצפון אפריקה בימי הביניים. הוא מייסד העיר מרקש והיה המנהיג שהוביל את הכוחות המוסלמים בקרב א-זלאקה. הוא שלט בין השנים 1061–1106.

ביוגרפיה

בן תאשפין הוא מנהיג ממוצא ברברי שעלה לשלטון בשנת 1061, לאחר משא ומתן עם השליט הקודם, בן דודו, אבו בכר בן עומר ושכנועו לפרוש ולמסור את כס השלטון.  בתקופה זאת אל-מוראביטון היו עדיין שליטים של אזור קטן במגרב. הוא אחראי לכיבושים שהפכו את אל-מוראביטון לאימפריה של ממש, ששולטת על רובו של המגרב ועל חלקיה המוסלמים של ספרד. תחילה הוא כבש את הערים פאס (1075), טנג'יר (1079), תלמסאן (1080) וסאוטה (1083).  הוא נחשב אחד השותפים להקמתה של מרקש. 
בהזמנת שליטי הממלכות המוסלמיות של ספרד, הוא הגיע כדי להדוף את התקדמות ממלכת קסטיליה הנוצרית בראשות אלפונסו השישי. בקרב א-זלאקה הוא השיג ניצחון גדול אך במחיר יקר, ולכן הוא החליט לחזור אחריו למגרב. עם זאת הוא חזר לספרד שנים לאחר מכן בראשות צבא גדול, והפך את ספרד המוסלמית לכפופה לשלטון אל-מוראביטון. הוא נזכר כאחד המנהיגים הצבאיים הדגולים בתולדות עולם האסלאם. בן תאשפין נפטר בשנת 1106, יורשו ובנו היה עלי בן יוסוף.
מערכת נחיתת מכשירים

מערכת נחיתת מכשירים (באנגלית: Instrument Landing System, ובראשי תיבות: ILS) היא השיטה הנפוצה בשדות תעופה למתן הנחיה לקראת נחיתה ובזמן נחיתה. המערכת קיימת במטוסים קלים וגם במטוסי נוסעים גדולים. במטוסי הסילון החדשים, תצוגת ה־ILS היא על גבי צגים אלקטרוניים. במטוסי הסילון הישנים ובמטוסים קלים, מערכת ה־ILS מוצגת בשעונים וצגים מכניים. מדובר במערכת דו־כיוונית, כלומר, רכיבים שלה חייבים להיות מותקנים במסלול הנחיתה וגם על המטוס המבקש לבצע בה שימוש. ניתן למצוא מידע ספציפי על כל גישת ILS בדפיות השדה כולל תהליך ההנמכה, תהליך החמצת נחיתה, מרחקים, כיוונים ועוד.

היסטוריה

בדיקות של מערכת ה־ILS החלו בשנת 1929. הנחיתה הראשונה שהשתמשה במערכת התקיימה ב־26 בינואר 1938 כאשר מטוס בואינג 247 נחת בפנסילבניה במהלך סופת שלגים כאשר הוא משתמש במערכת ה־ILS בלבד.

דרך הפעלת המערכת

מערכת נחיתת מכשירים מופעלת על ידי הטייס. כאשר המטוס מגיע לנקודה מסוימת בנתיב הכניסה לשדה (STAR), הטייס מזין לרדיו הניווט את תדר ה־ILS של המסלול עליו הוא מתכנן לנחות, ומזין לטייס האוטומטי את כיוון המסלול. כאשר המטוס נמצא במרחק של 15-20 מייל משדה התעופה, המערכת מתחילה לפעול.
כמו למכשירי ניווט אחרים במטוס, גם ל־ILS יש קוד מורס ועל ידי לחיצת כפתור, הטייס יכול לשמוע את קוד המורס של אותו ILS ולוודא שזהו המסלול שבו הוא מתכוון לנחות. ברוב המקרים אין צורך בבדיקה זו וכיום טייסים לא נדרשים לדעת כיצד שיטת מורס במטוסים עובדת כדי לקבל רישיון טייס.

גישת LDA

כאשר לא בטוח להשתמש ב־GS סטנדרטי של 3 מעלות וגם לא בזווית חדה יותר מסיבות שונות (מכשולים גאוגרפיים, כמו הרים או מעשי ידי אדם, כמו אנטנות ובניינים), מבצעים שימוש בגישת LDA‏ (Localizer type Directional Aid). בגישת LDA רכיבי ה־LOC ו־GS מורכבים בזווית מציר המסלול, בניגוד לגישת ILS רגילה בה הרכיבים מותקנים על ציר המסלול.
כאשר המטוס מנמיך לגובה מסוים (בדרך כלל זהו יהיה גובה ההחלטה) הטייסים מכבים את הטייס האוטומטי, מבצעים פנייה לכיוון המסלול ומנחיתים את המטוס באופן ידני.
צבי קוליץ

ביוגרפיה

קוליץ נולד באליטא שבליטא. למד בין היתר בישיבת טלז. ובשנת 1929 התמנה לסגן המזכיר של התנועה הרוויזיוניסטית בקובנה. בשנת 1936 נסע לאיטליה, והשלים את לימודיו באוניברסיטת פירנצה. לאחר שהות של כשלוש שנים באיטליה, ולימודים בבית הספר הימי בצ'יוויטווקיה, עלה לארץ ישראל והצטרף באופן פעיל אל התנועה הרוויזיוניסטית. בארץ פרסם ספר בשם "מוסוליני, אישיותו ותורתו". היה פעיל באצ"ל, ולאחר מכן התגייס לצבא הבריטי. באמצע שנות ה-40 היה פעיל בוועד ההצלה של הסתדרות ציונית חדשה ושימש בשנת 1945 כשליח ההסתדרות הציונית החדשה בדרום אמריקה.
בשנת 1946 כתב את הקטע "יוסל רקובר מדבר אל אלוהים", ופרסם אותו כסיפור בעיתון היהודי "די יידישע צייטונג" בבואנוס איירס. הקטע הוא כביכול צוואתו של אדם בשם יוסל רקובר, חסיד גור, שנמצאה בין חורבות גטו ורשה, "בין ערימות אבנים ועצמות אדם". במילים רבות עוצמה משרטט קוליץ את דמותו של אדם, שעל אף כל הקורות אותו, אינו חדל מלהאמין באלוהים. בתחילת שנות ה-50 מסר אלמוני את הקטע לעיתון "די גאלדענע קייט" בטענה שהקטע הוא מסמך אותנטי שנמצא בגטו ורשה. הסיפור פורסם בעיתון כמסמך אותנטי וממנו הועתק לעיתונים רבים ברחבי העולם כמסמך אותנטי. אז נתברר הדבר לקוליץ שדרש שיפורסם שמדובר בסיפור מפרי עטו. דרישתו נתקבלה, אולם היו שטענו שלא ייתכן שקוליץ כתב סיפור אותנטי כזה ולא אדם שבאמת היה בגטו. בשנת 2000 יצא בעברית בהוצאת משרד הביטחון הספר "יוסל רקובר מדבר אל אלוהים", שכלל את היצירה, ומאמרים מתורגמים על נושאיה ומחברה, לרבות תגובה מאת עמנואל לוינס. פרט לעברית, הסיפור תורגם לגרמנית, לאנגלית, לאיטלקית, לספרדית ולפורטוגזית.
לאחר סיום שליחותו בדרום אמריקה, שם פגש את אשתו מתילדה, ילידת מקסיקו, לה נישא בשנת 1952 (נישואים שניים), ביקר קוליץ לארצות הברית. בשנת 1953 הקים ביחד עם מפיק בשם ג'ק פדואה את חברת "זיק אור" שהפיק בישראל את הסרט "גבעה 24 אינה עונה". כדי לממן את הפקת הסרט נסע קוליץ למסע גיוס כספים באנגליה ובדרום אפריקה.
בהמשך והשתקע בארצות הברית בה היה למרצה בישיבה יוניברסיטי ולמפיק בברודוויי. בין ההצגות שהפיק: "ממלא המקום" על פי מחזהו של רולף הוכהוט (1964), "המגילה" על פי איציק מאנגער (1968) ומחזמר בשם "אני שלמה המלך" (1968).
קוליץ נפטר במנהטן בשנת 2002.