google/wiki40b huggingface dataset:
M46

היסטוריה

הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-9 בפברואר 1771 ותואר על ידיו כ"צביר של כוכבים קטנים בין הראש של הכלב הגדול והרגליים האחוריות של החד-קרן". כמו כן ציין מסיה שהצביר מכיל גם ערפילית חלשה. ב-1786 צפה ויליאם הרשל בצביר וציין שזהו "צביר יפה, דחוס ועשיר בכוכבים עם בהירויות שונות". ג'ון הרשל צפה בצביר ב-1833 וציין את קיומה של ערפילית פלנטרית בחלקו הצפוני של הצביר.
לצביר דרגת בהירות 6.0 כך שבקושי ניתן לראותו ללא ציוד עזר. באמצעות משקפת ניתן להבחין במספר כוכבים שהבהירים שבהם הם בעלי דרגת בהירות 8.7. באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בלמעלה מ-100 כוכבים שבהירותם נעה בין דרגה 10 לדרגה 13, וכן בערפילית הפלנטרית NGC 2438 שבהירותה היא מדרגה 10.8. מיקומו של הצביר הוא כ-5.3 מעלות מדרום לכוכב α (אלפא) בחד קרן וכ-14 מעלות מזרחית לסיריוס. הצביר M47 נמצא כ-1.3 מעלות ממערב-צפון-מערב לו ולמעשה ניתן לצפות בשניהם ביחד באמצעות משקפת. כ-9 מעלות מדרום ל-M46 נמצא הצביר הפתוח M93.

מאפייני הצביר

מרחקו של M46 ממערכת השמש מוערך בכ-5,400 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-27 דקות קשת - מעט פחות מקוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו הוא כ-30 שנות אור.
הצביר מכיל כ-500 כוכבים, בהם כוכבים צעירים מסוגים ספקטרליים A ו-B, חלקם כוכבי הסדרה הראשית וחלקם תת-ענקים וענקים, כך שגילו מוערך בכ-300 מיליון שנים. הערפילית הפלנטרית NGC 2438 שנראית כאילו היא בתוך הצביר לא קשורה אליו והמרחק אליה מוערך בפחות מ-3,000 שנות אור כך שהצביר נמצא ברקע שלה. כמו כן, כוכבי הצביר מתרחקים ממערכת השמש במהירות של כ-41 קילומטרים בשנייה בעוד שהערפילית מתרחקת במהירות של כ-77 ק"מ בשנייה, כך שלא ייתכן שהם נעים יחד.
לוק שו

קריירה

שו גדל בקינגסטון שברובע המלכותי קינגסטון שעל התמזה בלונדון, וכשהיה בן 8 הצטרף לאקדמיית הנוער של סאות'המפטון. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך בספטמבר 2011, כשעלה כמחליף במשחק נגד פרסטון במסגרת גביע הליגה.
ב-10 בנובמבר 2012 הפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות סאות'המפטון שעולה בהרכב הראשון למשחק בפרמייר ליג, כששיחק 74 דקות בתיקו 1-1 מול סוונסי סיטי. את עונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת סיים עם 28 הופעות, מתוכן 25 בליגה. ביום ההולדת ה-18 שלו האריך שו את חוזהו בסאות'המפטון לחמש שנים נוספות.
בעונת 2013/2014 היה שו בין ששת המועמדים לתואר הכדורגלן הצעיר של השנה באנגליה, ונבחר למגן השמאלי המצטיין בנבחרת העונה.
ב-27 ביוני 2014 חתם שו על חוזה ל-4 שנים עם אופציה לשנה נוספת במנצ'סטר יונייטד, שרכשה אותו מסאות'המפטון תמורת 31 מיליון ליש"ט. ב-27 בספטמבר 2014, ערך שו את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד בניצחון 2-1 מול ווסטהאם יונייטד במסגרת המחזור השישי של הפרמייר ליג.
ב-15 בספטמבר 2015, במהלך משחק נגד פ.ס.וו. איינדהובן במסגרת ליגת האלופות, שבר שו את רגלו ונעדר לשישה חודשים.
ב-10 באוגוסט 2018 כבש שו את שערו הראשון בבוגרים בדקה ה-83 בניצחון קבוצתו 2-1 על לסטר סיטי, במשחק הפתיחה של עונת 2018/2019 בפרמייר ליג.

נבחרת אנגליה

שו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אנגליה, ובפברואר 2014 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, לקראת משחק מול נבחרת דנמרק, ובאותו משחק ערך את הופעת הבכורה שלו, כשנכנס כמחליף במקומו של אשלי קול. שו נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014, ופתח בהרכב במשחקה השלישי והאחרון של אנגליה בטורניר, מול קוסטה ריקה.
בית הכנסת שושנת הזהב (לבוב)

היסטוריה

בשנת 1580 רכש יצחק בן נחמן (שרנצליס), מיהודי לבוב העשירים ומבאי שולחנו של מלך פולין סטפן בטורי, חלקת אדמה במרכז לבוב, ברחוב בליאכר. כעבור שנתיים הזמין בן נחמן את האדריכל האיטלקי פאולו רומנו לתכנן את בית הכנסת. בשנת 1595 נבנה בבית הכנסת אולם כניסה מפואר, וכן גלריה ששימשה כעזרת נשים.
בשנת 1606 הוחרם בית הכנסת על ידי הישועים. שלוש שנים אחר כך, לאחר ששילמו כופר בסך 20,600 זהובים, קיבלו יהודי העיר בחזרה לידיהם את בית הכנסת. האגדה מספרת על אירוע זה כי רוזה, כלתו של נחמן, שהייתה אז אלמנה, הבטיחה להתמסר להגמון של לבוב, אם זה יסיר את הגזירות מיהודי העיר, וישיב להם את בית הכנסת. לאחר שחתם ההגמון על צו המסיר את הגזירות ומחזיר את בית הכנסת ליהודי העיר, קפצה רוזה ממגדל גבוה ומסרה את נפשה על קידוש השם. בשל אגדה זו נקרא בית הכנסת "שושנת הזהב", על פי כינויה של רוזה (ביידיש - גילדענע רויז) וקברה של רוזה היה מקום עלייה לרגל ליהודי העיר. נראה כי אין באגדה אמת, וזאת על פי הנוסח הכתוב על מצבתה של רוזה.
בין השנים 1654–1667 היה זה בית הכנסת של הרב דוד הלוי סגל בעל הטורי זהב (הט"ז) בלבוב. המבנה השתמר עד תקופת השואה, ונחרב בידי הנאצים ב-1941. בתחילה נבזז בית הכנסת, לאחר שנאסרה התפילה בו, ובהמשך פורק, ואבניו שימשו לבניין. בשנת 1943 לאחר השמדת יהודי העיר, נשרף בית הכנסת, אך המבנה לא התמוטט ונותר על עמדו. לאחר המלחמה לא נבנה שוב בית הכנסת מחדש.
בספטמבר 2011, החלו להרוס את שרידי בית הכנסת מתוך כוונה להקים במקומו בית מלון, אך בעקבות פניות לממשלת אוקראינה הופסקו העבודות.
המטרופולין של ניו יורק

חלוקה דמוגרפית

51.7% לבנים (שאינם לטיניים), 21.7% לטינו-אמריקאים (מכל הקבוצות הגזעיות), 15.3% אמריקאים-אפריקאים (לא לטינים), 9.0% אמריקאים-אסייתים (לא לטינים), 0.16% אמריקאים ילידים ו -1.6% משתיים או יותר קבוצות גזעיות (לא לטינים).
אליזבת, נסיכת אנהלט

ביוגרפיה

אליזבת נולדה ב-7 בספטמבר 1857 בוורליץ, לפרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו-קתן ואנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של אדוארד, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן. ב-17 באפריל 1877 התחתנה אליזבת עם אדולף פרידריך, נסיך הכתר של מקלנבורג-שטרליץ, ממנו נולדו לה 4 ילדים.
בשנת 1904 מת חמיה פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובעלה עלה לשלטון במקומו כאדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1914 מת בעלה אדולף פרידריך, ובנה אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו. בשנת 1918 מת בנה אדולף פרידריך, ואליזבת ירשה את טירת הציד פרילביץ.
ב-נוישטרליץ מתה אליזבת ב-20 ביולי 1933, ובנותיה ירשו את נחלותיה.
דוד ילין (הראשון)

דוד ילין (1803 – 1863) היה אבי משפחת ילין בארץ ישראל, שימש כשד"ר.

ביוגרפיה

ילין נולד בעיר לומז'ה בפולין, שם נשא לאשה את ליבה ונולדה להם הבת חוה. בשנת 1834 הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו, בעקבות נדר שנדר כי יעלה לארץ ישראל בתקווה לזכות בכך להולדת בן לאחר שנות עקרות רבות. בתחילה התמהמה עקב תחינות מקורביו שחששו מהמסע הקשה, אולם אחרי שחלה וכמעט שמת החליט שאם יחלים לא יידחה עוד את עלייתו. המשפחה הגיעה ארצה דרך נמל עכו וחשבה להתיישב בעיר צפת, אולם מפני שרוב היישוב האשכנזי בה היה מורכב מחסידים וילין השתייך לזרם הפרושים, הוחלט לבסוף לעלות לעיר ירושלים בה הייתה קהילת פרושים תלמידי הגר"א. עם עלייתו לארץ שינה את שם משפחתו לשם "טביא" שפירושו בארמית - צבי, אולם אנשי ירושלים היו מכנים אותו בשם ר' דוד לומזֶר על שם עיר הולדתו.
בירושלים עסק ילין במסחר והקים אגודה מסחרית למניות. כמו כן ייסד וניהל את "הבנק הירושלמי" שנחשב לאחד הבנקים הפרטיים הראשונים בירושלים.
ילין עודד וקרא לרכישת אדמות מחוץ לחומת העיר העתיקה ובמסגרת פעילותו זו רכש את אדמות ארטס שליד בית לחם ואת אדמת שכונת כרם אברהם, ובמשך כעשר שנים היה אחד הממונים על כולל ורשה-פולין. הוא גם היה מבין אלה שקיוו שיעלה בידם וביד אנשי היישוב לחזור לעבודת אדמה, אך לא עלה בידו להגשים שאיפה זו.
דוד וליבה אמצו תינוק יתום בשם ליב הורביץ, שהוריו נספו במגפת הכולירה ואנשים חששו לטפל בו מחשש להידבקות. הורביץ היה לימים אחד מהשבעה שהקימו את נחלת שבעה. בשנת 1842, לאחר כעשרים שנות עקרות, ילדה ליבה בן שנקרא בשם יהושע, על שם אביו של דוד. בשנת 1860 הצליח ילין לרכוש כרם זיתים בקאלוניה. לאחר מותו, המשיך את מפעלו בנו יהושע, אף שגם הוא לא התיישב במוצא, אלא בסוף חייו.
לבתו של דוד, חוה, נולדה בת בשם רבקה. לאחר שחוה התאלמנה, היא נישאה בשנית ליהודה בלומפלד וילדה שתי בנות נוספות, אולם היא ושתי בנותיה אלו נספו במגפת הכולירה.
בנה של רבקה, אלכסנדר סנדר כהן, היה מבין 66 מייסדי אחוזת בית היא העיר העברית הראשונה תל אביב. גם רחל דנין, בתו של יהושע ילין, הייתה מבין מייסדי אחוזת בית.
בשנת 1863 בחול המועד פסח, בעת שהתהלך דוד ילין כמנהגו לסובב ולהקיף את חומת ירושלים, נתקל באבן ונפל על פניו. בעקבות כך חלה במחלה קשה וממושכת עד פטירתו. נכדו דוד ילין היה אחד ממייסדי האקדמיה ללשון העברית.
הקתדרלה של הוואנה

קתדרלת סן קריסטובל דה לה הוואנה (שמה המלא בספרדית: Catedral de San Cristóbal de La Havana) היא הקתדרלה המרכזית של הוואנה, ומקום מושבו של ארכיבישוף העיר.
הקתדרלה נחנכה ב-1748 ככנסייה ישועית, ולאחר גירושם של הישועים מהאימפריה הספרדית הפכה, ב-1777, לכנסייה רגילה. ב-1788 הוכרזה כקתדרלה של הוואנה באופן רשמי, וב-15 בינואר 1796 הועברו אליה עצמותיו של כריסטופר קולומבוס מסנטו דומינגו. קולומבוס היה קבור במקום עד שעצמותיו הועברו לסביליה לאחר הפסדה של ספרד במלחמת ארצות הברית-ספרד ב-1898.
הקתדרלה נחשבת למבנה היחיד בסגנון הבארוק שאינו סימטרי - אחד מצריחיה רחב ממשנהו. צורתה כמעט ריבועית: אורכה 35 מ' ורוחבה 34 מ'. חלקה הפנימי של הקתדרלה הוא בסגנון נאו-קלאסי, והוא כולל יצירות אמנות ובהן העתקי יצירות של אמנים כרובנס ומוריו. חלק מהריהוט הפנימי, כולל המזבח, הובא מרומא.
לנדטאג

לנדטאג (בגרמנית: Landtag) הוא דיאט (אספה פרלמנטרית) של ישות מדינית במסגרת מדינה פדרלית במרחב הדובר גרמנית (כיום מדינות גרמניה ומדינות אוסטריה). הלנדטאג הוא רשות מחוקקת של המדינה בנושאי פנים.

היסטוריה

בתקופת האימפריה הרומית הקדושה הפיאודלית התקיימה בכל נסיכות ("מדינה אימפריאלית", Reichsstand) "אספת נציגים" (Landstände). האספה לא הייתה גוף ייצוגי של דעת הקהל, אלא שימשה כמוסד לקיבוע יחסי הכוחות והפריווילגיות במדינה. הזכות לשבת כנציג בגוף זה או לשלוח אליו בא-כוח (אלקטור) הוקנתה לאצילים, בכירי הכנסייה וערים מסוימות. הנציגים הגנו על האינטרסים של המעמד שלהם והחלטות הגוף והמלצותיו עוצבו לפי מפתח מעמדי והכוח היחסי של נציגיו באספה. שינויים היסטוריים ביחסי הכוחות במדינות השונות שינו את הרכב אסיפות הנציגים במהלך הזמן באופן ניכר. במדינות מסוימות כונה המוסד זה Landtag, לאמור מפגש (Tagung) המדינה (Land) בהתאמה לגוף המקביל ברמת הקיסרות (Reich), הרייכסטאג.
הלנדטאג החשוב ביותר בקיסרות היה הלנדטאג של מדינת המסדר הטבטוני שהיה מאז 1466 הלנטאג של פרוסיה (Preußischer Landtag).
לאחר מלחמות נפוליאון וקונגרס וינה הוקמה ב-1815 הקונפדרציה הגרמנית, שכללה את רוב אזורי גרמניה, פולין ואוסטריה ובמסגרת חוקתה חויבו המדינות המרכיבות אותה לקיים אספות נבחרים, שנקראו Landstände או Landtag. עם איחוד גרמניה והקמת הקיסרות הגרמנית ב-1871 הוקמו אסיפות מחוקקים בעלות סמכות חקיקה מקומיות בכל 25 המדינות המרכיבות אותה (כולל אלזס-לורן, שצורפה לאיחוד ב-1911). 
הפרלמנט המקומי החשוב ביותר היה הלנדטאג של פרוסיה שהוקם בברלין ב-1849 במבנה של בית עליון ובית תחתון ופעל במתכונת זו עד 1918 והמשיך לפעול כלנדטאג של המדינה החופשית פרוסיה לאחר מכן. 
בתקופת רפובליקת ויימאר היה לאנדטאג בכל אחת ממדינות הפדרציה. חבריהן (גברים ונשים), נציגי מפלגות ארציות ומקומיות, נבחרו בבחירות חופשיות על ידי גברים ונשים. עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 בוטל המבנה הפדרטיבי של הרפובליקה ועמו בוטלו בתי המחוקקים המדינתיים.

גרמניה

כל הפרלמנטים הם בית מחוקקים בעל בית יחיד (ללא בית עליון ובית תחתון), הנבחר בבחירות יחסיות עם אחוז חסימה של 5% וכולל נציגים של מפלגות ארציות ומקומיות, כאשר לרוב מורכב מנציגי המפלגות הארציות, בשל אחוז החסימה הגבוה יחסית. חברי הלנדטאג בוחרים את המיניסטר-פרזידנט ברוב קולות והוא (או היא) אחראים על הקמת רשות מבצעת (ממשלה). ממשלותיהן של ערי המדינה (ברלין, ברמן והמבורג) הן סנאטיות. בשלוש המדינות החופשיות (בוואריה, תורינגיה וסקסוניה) הממשלה מכונה "ממשלת המדינה" (Staatsregierung) ובעשר המדינות האחרות "ממשלת הארץ" (Landesregierung). קודם ל-1 בינואר 2000, הלנדטאג של בוואריה הורכב משני בתים, בית תחתון ובית עליון שנקרא סנאט והורכב מנציגי הקבוצות החברתיות והכלכליות הדומיננטיות של המדינה. הסנאט בוטל בעקבות משאל עם שנערך שנתיים קודם לכן.
אהרון האופטמן

ד"ר אהרון האופטמן הוא חוקר בכיר ביחידה לחיזוי טכנולוגי וחברתי (לשעבר המרכז הבינתחומי לניתוח ותחזית טכנולוגית) באוניברסיטת תל אביב. הוא עוסק בחיזוי והערכה של טכנולוגיות מפציעות ועתידיות. השכלתו הפורמלית היא בתחומי ההנדסה.
בשנת 1978 היה בין מייסדי כתב העת למדע בדיוני "פנטסיה 2000", ובמשך שנים אחדות היה עורכו הראשי.
בשנת 1981 תרגם מפולנית את הספר "סולאריס" של סטניסלב לם, שיצא לאור במהדורה מחודשת בשנת 2003.
בשנת 1996 נמנה עם מקימי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, יחד עם עמוס גפן, ד"ר עמנואל לוטם ואחרים.
כתב וכותב מאמרים בנושאי מדע פופולרי ועתידנות בעיתונים שונים, ביניהם "דבר השבוע", "הארץ", ו"המימד העשירי" (כתב-העת של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה).
בשנת 2008 היה העורך הראשי של גיליון המזכרת המיוחד של "פנטסיה 2000", שפורסם במלאת 30 שנה לפרסום גיליון פנטזיה הראשון.
פסל הלבלר היושב

תיאור הפסל וחשיבותו

בפסל מתואר תיאור ריאליסטי ונטורליסטי ביותר של אדם לבוש בחצאית רשמית לבנה, בתנוחת ישיבה ברגליים משוכלות. על ברכיו מונח פפירוס וידו הימנית נמצאת במצב כתיבה. ככל הנראה היה בידו של האיש קולמוס שאבד. תפקידו של הלבלר במצרים העתיקה היה תפקיד רם דרג בהיררכיה המדינית ובחצר הפרעה. המשרה הייתה שמורה לאישים ממשפחת המלך והעוסק בה נגע בניהול הממלכה, תיעוד אירועים, כתיבת מכתבים, יצירת קשרים מדיניים, קשרי מסחר חוץ ופנים, וטיפול בענייני דת בקברים ובמקדשים.
הפסל מציג דמות הנמצאת בתווך בין הדמויות המשניות של משרתים והעבדים לבין דמויות הפרעונים והפקידים הבכירים. הן מבחינת התנוחה הייחודית והן מבחינת העיצוב המוקפד עומדת הדמות בקטגוריה ייחודית.
הפסל, בגובה כ-54 ס"מ עשוי ברובו מאבן גיר צבועה. אצבעות ידיו וציפורניו מפוסלים בדייקנות ובפרטי-פרטים. גופו חזק ורחב אך רפוי בשל תנוחת הכתיבה (וניתן להשוות את שרירי הגב המתוחים מול קפלי השומן של הבטן והחזה). הפטמות עוצבו על ידי שתי פיסות עץ. פניו של האיש גלויות, נסוכה עליהן הבעת עירנות ועניין ומבטן חד ומלא חיים. מבט חד זה הושג באמצעות עיצוב העיניים תוך שילוב של אבני מגנזיט שחורות מחוררות במקומם של האישונים. החלק הלבן של העין עשוי זכוכית לבנה והיא ממוסגרת בשני פסי נחושת צבועה.

גילוי הפסל

הפסל התגלה ב-19 בנובמבר 1850 בחפירה ארכאולוגית שערך אוגוסט מארייט (Auguste Mariette) בסקארה. המקום המדויק בו נמצא הפסל אינו ידוע.
גאואיד

דוגמה מפושטת

שדה הכבידה של כדור הארץ אינו מושלם ואינו אחיד. אליפסואיד שטוח משמש תדיר כדי לעשות "אידיאליזציה" של כדור הארץ, אך אף לו היה ספירה מושלמת, עדיין שדה הכבידה לא היה שווה בכל מקום, מפני שהצפיפות (ולכן המסה) משתנה ממקום למקום. זאת הודות לחלוקת המאגמה, רכסי הרים, בקעים בקרקעית האוקיינוס ועוד.
לו הספירה המושלמת הייתה מכוסה לגמרי במים, לא היו המים באותו גובה בכל מקום על פני כדור הארץ. גובה פני הים היו נקבעים על פי עצמתו של שדה הכבידה באותה הנקודה.
חשיבת יחד

חשיבת יחד או חשיבה קבוצתית היא אחת מצורותיה של קונפורמיות וביסודה היא מייצגת צורת חשיבה אשר מטרתה היא צמצום מחלוקות וחיכוכים בין חברי הקבוצה ללא בחינה מספקת של רעיונות חדשים או רעיונות נוגדי קונצנזוס. חשיבת יחד עלולה לגרום לקבוצה לקבל החלטות פזיזות ונטולות היגיון, ללא קול אופוזיציה אשר מוקרב למען הקונצנזוס או "שלום בית". לרוב, משמש המונח "חשיבת יחד" כביקורת על צעדים אשר קבוצה נקטה, נכשלה ובדיעבד היעדר אופוזיציה פנימית היה בעוכריה.

מקור המונח

המונח נטבע על ידי הסוציולוג והעיתונאי ויליאם ה. וייט ב-1952 במגזין הכלכלי פורצ'ן:
חשיבת יחד איננה קונפרמיות רגילה, אינסטינקטיבית, הנמצאת בכל בני האדם, אלא סוג מיוחד של קונפרמיות אשר מבצעת לעצמה רציונליזציה ושכנוע עצמי שערכי הקבוצה הולמים, טובים וצודקים.
הפסיכולוג אירווינג ג'אניס, אשר ביצע מחקרים רבים בנושא, הגדיר את המונח בספרו "קורבנות חשיבת היחד" בצורה מעט שונה: 
צורת חשיבה אשר מתבטאת אצל אנשים המעורבים באופן ניכר בקבוצה, כאשר השאיפה לתמימות דעים גוברת על רצונם להציע הצעות ריאליסטיות בנוגע לשינוי דרכי פעולה.

קווים כלליים לחשיבת יחד

אירווינג ג'אניס, בספרו "Victims of Groupthink" מונה את הסיבות, תסמינים ואמצעי מניעה לחשיבת יחד:
טנזור מאמצים

טנזור המאמצים מתאר את המאמצים על פני קובייה קטנה של החומר הנתון בעומס חיצוני, נהוג לייצגו על ידי מטריצה בת תשעה רכיבים (3 על 3). טנזור המאמצים מרכז את מאמצי המתיחה, הלחיצה והגזירה, הפועלים על נקודה חומרית בגוף.

תורת היחסות

בתורת היחסות טנזור המאמצים הוא חלק מטנזור 4 על 4 הנקרא טנזור צפיפות האנרגיה או טנזור המאמץ-אנרגיה ומסומן \ T_{\mu \nu} (כאשר \ \mu,\nu = ct, x, y, z = 0,1,2,3): זהו טנזור סימטרי שכולל את צפיפות האנרגיה, שטף האנרגיה, תנע ואת טנזור מאמצים (תת-מערך בגודל 3 על 3). טנזור זה מופיע במשוואת השדה של איינשטיין \ G_{\mu \nu} = \frac{8 \pi G}{c^4} T_{\mu \nu} (כאשר \ G_{\mu \nu} הוא טנזור איינשטיין) המתארת את עקמומיות המרחב-זמן כתלות בהתפלגות צפיפות האנרגיה, המסה, התנע והלחץ במרחב-זמן.
רוברט בנטלי

ביוגרפיה

בנטלי נולד בעיר קולומביאנה שבאלבמה. אביו, דייוויד בנטלי עבד במנסרה והיה פעיל במפלגה הרפובליקנית. ב-1960 סיים לימודיו בבית ספר תיכון באלבמה וב-1964 סיים תואר ראשון בביולוגיה ובכימיה באוניברסיטת אלבמה.
לאחר שסיים את התואר הראשון, החל ללמוד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אלבמה. ב-1968 השלים את לימודי הרפואה, והחל את שנת הסטאז' שלו במרכז הרפואי המתודיסטי קראווי בברמינגהאם. בשנת 1969 התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית ושירת בתקופת מלחמת וייטנאם כרופא צבאי בבסיס חיל האוויר פופ בפאייטוויל שבקרוליינה הצפונית. בשנת 1971 השתחרר בדרגת קפטן. לאחר שירותו הצבאי, החל בנטלי תקופת התמחות של שלוש שנים ברפואת עור באוניברסיטת אלבמה. ב-1974 עבר לטסקלוסה ופתח מרפאת עור. בנטלי הוא רופא עור מוסמך וכיהן במשך שתי קדנציות כנשיא אגודת רפואת העור של אלבמה.

קריירה פוליטית

ב-1998 התמודד בנטלי כמועמד רפובליקני לסנאט של אלבמה מול פיל פול והפסיד בהפרש של 58 קולות בלבד.
בשנת 2002 נבחר בנטלי לראשונה לבית המחוקקים של אלבמה, מטעם מחוז טסקלוסה, לאחר שזכה בכמעט 65% מהקולות. ב-2006 נבחר לתקופת כהונה שנייה. במהלך כהונתו בבית המחוקקים ראה בנטלי בעדיפות עליונה להכשיר ספקי שירותי בריאות טיפול ראשוני ולהגביר תרומת איברים. הוא אחראי לשני תיקונים בחוקי אלבמה בתחום תרומת האיברים, האחד נוגע לנושא תרומת קרנית והשני עוסק בהגנה על זכויותיהם של תורמי איברים. בשנת 2010 הודיע שלא יתמודד שוב לבית המחוקקים על מנת להתמודד לתפקיד מושל אלבמה.

מושל אלבמה

בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית שנערכו ב-13 ביולי 2010 ניצח את בראדלי בירן ברוב של 44%-56%. ב-2 בנובמבר 2010, נבחר בפעם הראשונה לתפקיד מושל אלבמה לאחר שגבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית ברוב של כ-57.6%. ב-17 בינואר 2011, שעות לאחר שהושבע לתפקיד המושל, חולל בנטלי סערה כשאמר: "אם אתם לא נוצרים, אתם לא אחיי".
ב-2014 נבחר לתפקיד בפעם השנייה.
באפריל 2017 התפטר מתפקידו לאחר שנפתח נגדו הליך הדחה בגין חשד לעבירות אתיקה בנושא ניהול כספי קמפיין הבחירות שלו, עבירות שהתגלו במהלך חקירת פרשת הטיוח לרומן שלו.

חיים אישיים

בשנת לימודיו הראשונה בבית הספר לרפואה הכיר את מרת'ה דיאן ג'ונס ממונטגומרי, הם נישאו ב-24 ביולי 1965 ולהם ארבעה בנים. ב-29 בספטמבר 2015 התגרשו, גירושים שאירעו על רקע האשמות של רומן שקיים עם היועצת הפוליטית הבכירה שלו.
רשימת אלבומי הרמיקסים הנמכרים ביותר בכל הזמנים

להלן רשימת אלבומי הרמיקסים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. אלבום רמיקסים הוא אלבום המכיל בעיקר רמיקסים או גרסאות אקוסטיות של שירים אשר נכללו בדרך כלל בתוך אלבום אולפן או מיני-אלבום. לרוב, הרמיקסים נעשים על ידי דיג'יים, ומפיקים מוזיקליים שונים.
ישנם רמיקסים בהם משתתפים או מתארחים אמנים, פזמונאים וכולי, אשר לא לקחו חלק בשיר המקורי, כדוגמת השיר "Ain't It Funny", של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז, אשר בגרסת הרמיקס "(Ain't It Funny (Murder Remix", שיצאה עבורו התארח הראפר ג'ה רול.

היסטוריה

Aerial Pandemonium Ballet של הארי נילסון, אשר יצא בשנת 1971, הוא אחד מן אלבומי הרמיקסים הראשונים שיצאו, ויש האומרים כי הוא אלבום הרמיקסים הראשון בהיסטוריה. עם מרוצת השנים יצאו עשרות אלפי אלבומי רמיקסים, אשר כללו בתוכום רמיקסים לשירים מתוך אלבומים, מיני-אלבומים וכדומה.
אלבום הרמיקסים הראשון אשר זכה להצלחה עולמית היה You Can Dance, של הזמרת מדונה, שיצא בשנת 1987.

הישגים

נכון לשנת 2018, אלבום הרמיקסים הנמכר ביותר בכל הזמנים הוא Blood on the Dance Floor: HIStory in the Mix, של מייקל ג'קסון. אלבום הרמיקסים הנשי הנמכר ביותר בכל הזמנים הוא You Can Dance, של מדונה, ואלבום הרמיקסים הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים הוא The Remixes, של שאקירה.
אלבום הרמיקסים הראשון בהיסטוריה אשר הגיע לצמרת מצעד הבילבורד 200 היה J to tha L-O! The Remixes, של ג'ניפר לופז, ממנו יצא רמיקס אשר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100.
יוסף רפופורט

ביוגרפיה

נולד במשפחת רופא פנימי בעיר צ'רניגוב. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התקבל לאוניברסיטת לנינגרד בה גם כתב עבודת המאסטר שלו בתחום גנטיקה. לאחר מכן המשיך את לימודיו במכון ביולוגיה ניסיונית תחת ניקולאי קולצוב כמנחה. סיים את התזה שלו במכון לגנטיקה.

שירותו הצבאי

עם פלישת גרמניה הנאצית לתוך ברית המועצות התנדב לחזית. התקדם בפיקוד ממפקד מחלקה עד למפקד מטה של רגימנט מס' 184 בגדס"ר מס' 62, נפצע פעמיים, איבד את עינו השמאלית. במהלך שיקום מאחד הפצעים הסמיך הדוקטורט שלו ב-5 במאי 1943. הדוקטורט עצמו נכתב עוד טרם המלחמה והיה צריך להיות מוסמך כבר ב-1941 ונדחה עקב הגיוס.
על פעילותו היעילה בשדות הקרב כמו עצירת טנקים גרמניים בעזרת פאוסטפטרונים (מטולי רימונים) שנתפסו מגרמנים עצמם בדרגת קפטן קיבל עיטורי הדגל האדום (אחד מהם על צליחת דנייפר).
על הפעולה המשותפת עם הכוחות האמריקאיים ליד אמשטטן בהיותו בדרגת רב-סרן קיבל עיטורי המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה ולגיון הצטיינות.
רב-מכר

רב-מכר הוא ספר פופולרי שנמכר בעותקים רבים. בדומה ל"שובר קופות" בקולנוע ו"אלבום זהב" במוזיקה. לעיתים מתייחס המושג "רב-מכר" לא להיקף המכירות של הספר, אלא לאופיו שנכתב בסגנון שנועד להפוך אותו לרב-מכר.
הצטרפותו של ספר לרשימת רַבֵּי-המכר היא מקדם מכירות מובהק, ולכן המוציאים לאור נוהגים לציין זאת בפרסומת לספר ועל עטיפתו.
את הצירוף "רב-מֶכֶר" חידש הבלשן יצחק אבינרי.

רשימות רבי-מכר

רשימות רַבֵּי-מכר, שנוצרות לפי מדגם של חנויות ספרים, מתפרסמות בעיתונים. ברשימות אלה מחולקים רַבֵּי-המכר לשתי קטגוריות בסיסיות: סיפורת (fiction) וספרי עיון (non-fiction). חלוקות נוספות הן לפי קהל היעד: מבוגרים וילדים. אחת הרשימות הידועות בעולם היא של העיתון ניו יורק טיימס בצפון אמריקה.
היקף המכירות המביא להכללת ספר ברשימת רַבֵּי-המכר תלוי במדינה ובשפה שבה נמכר הספר. בבריטניה ספר נחשב לרב-מכר כאשר נמכרים ממנו בין 4,000 ל-25,000 עותקים בשבוע, ולעומת זאת בקנדה מספיקה מכירה של 5,000 עותקים בשבוע כדי להיחשב לרב-מכר. 
בישראל עד שנת 2009 ספר רב-מכר נמכר בכ-100,000 עותקים בשבוע, עם היחלשות קריאת הספרים ירד מספר זה לכ-10,000 עד 30,000 עותקים בשבוע. 
בארצות הברית נהוג להדפיס ספרים חדשים בכריכה קשה, ואת אלה מתוכם שהפכו לרבי-מכר להדפיס גם במהדורה זולה יותר בכריכה רכה, פעמים רבות על נייר באיכות נמוכה. בישראל לא נהוגה הבחנה כזו.
בעיתונות הישראלית החל בשנת 1993 מוסף הספרים של "הארץ" לפרסם רשימת רבי-מכר. ב-1997 החל גם "ידיעות אחרונות" לפרסם רשימה כזו. ביוני 2009 חדלה העיתונות הישראלית מלפרסם את טבלאות רבי המכר, לאחר שרשת סטימצקי הפסיקה למסור נתוני מכירות, בטענה כי רשתות אחרות מפרסמות נתוני מכירות מעוותים. להתאחדות הוצאות ספרים בישראל רשימות משלה.

היסטוריה

הספר "ייסורי ורתר הצעיר" (גרמנית: Die Leiden des jungen Werthers) מאת גתה, שפורסם בגרמניה בשנת 1774, נחשב לרב-המכר המודרני הראשון - מיד עם פרסומו הוא נקרא ברחבי אירופה וארצות הברית. אף על פי שכיום הסופרים עושים רווח נאה מספרים שהם רבי-מכר, לא כך היה עם גתה (בספרו "ייסורי ורתר הצעיר"), שכן באותו זמן לא הייתה נהוגה שיטת התמלוגים.
יום הטיגריס הבינלאומי

יום הטיגריס העולמי (או "יום הטיגריס הבינלאומי") הוא חגיגה שנתית להעלאת המודעות לשימור טיגריסים, שנערכת מדי שנה ב-29 ביולי. היום נוסד ב-2010 במסגרת ה-Tiger Summit בסנקט פטרבורג. מטרת היום היא לקדם מערכת גלובלית להגנה על בתי גידול טבעיים של הטיגריסים ולהעלות את המודעות והתמיכה בקרב הציבור לנושא שימור הטיגריסים.
חטיף תפוחי אדמה

חטיף תפוחי אדמה (גם: צ'יפס, מאנגלית) הוא חטיף מלוח העשוי מתפוחי אדמה.

היסטוריה

המתכון הוותיק ביותר לחטיף הצ'יפס נמצא בספר המתכונים של ויליאם קיצ'ינר "The Cook's Oracle" משנת 1817. ספר זה היה רב מכר באנגליה ובעקבותיו הפך הצ'יפס לחטיף פופולרי עוד בימים אלה.
ישנה אגדה אורבנית המייחסת את המצאת הצ'יפס לג'ורג' קראם, השף של מסעדת "מון לייק לודג'" בסרטוגה ספרינגס בניו יורק. ב-24 באוגוסט 1853, לאחר שלקוח התלונן שוב ושוב שתפוחי האדמה אינם פריכים ועבים ותפלים מדי (לפי אחת הגרסאות, הלקוח היה קורנליוס ואנדרבילט), החליט קראם להמליח ולפרוס אותם דק ככל האפשר, עד שלא ניתן יהיה לאכול אותם במזלג. לאחר שקיבל תגובות חיוביות, נוספה המנה לתפריט המסעדה בשם "צ'יפס סרטוגה". קראם היה אפרו-אמריקאי ולכן לא התאפשר לו לרשום את המצאתו כפטנט רשום בארצות הברית באותה תקופה. לפי גרסה אחרת, שנתמכת על ידי המוזיאון המקומי, הצ'יפס הומצא לאחר שאחותו של קראם פרסה תפוח אדמה דק מדי וחלק ממנו נפל בטעות לתוך השמן החם; קראם התרשם מהתוצאה והחליט להגיש את הצ'יפס במסעדה. על אף הפופולריות של הסיפור, היסטוריונים מאמינים כי מדובר בקמפיין שיווקי של קראם, ולא בסיפור אמיתי.
בשנת 1920 החל החטיף להתפשט בכל רחבי ארצות הברית עם הולדת המכשיר לייצור צ'יפס שפיתח היזם הרמן ליי. בהתחלה הוא נמכר בקופסאות פח, אך הרצועות בתחתית הפכו תפלים ושמנוניים מדי. לורה סקודר המציאה בשנת 1926 את השקית האטומה על ידי חיבור של שני ניירות שעווה, המאפשר לשמור על טריות החטיפים עד לפתיחתו במועד המצוין. המצאת הצלופן האיצה את הפיכת החטיף למוצר תעשייתי המוני.
כיום ארוז החטיף בשקיות פלסטיק שאליהן מוחדר גז חנקן לפני האיטום על מנת להאריך את חיי המדף ולהגנה מפני ריסוק. בסוף שנות ה-70 החלו להימכר בארצות הברית חטיפי פרינגלס, העשויים מקמח תפוחי אדמה וידועים בשל אריזתם הייחודית.

חטיפי תפוחי האדמה בישראל

שוק חטיפי תפוחי האדמה מוערך בכ-170 מיליון ש"ח בשנה, והמאבק על נתחי שוק בתחום זה בישראל הוא בעיקר בין החברות עלית לאסם. על פי נתוני חברת אסם, "תפוצ'יפס" של עלית תופס נתח שוק של 62 אחוזים, "צ'יפסי" של אסם 21 אחוזים, "פרינגלס" של פרוקטר אנד גמבל – 9 אחוזים, ואחרים 8 אחוזים.
מגמות של הקפדה על תזונה השפיעו על שוק חטיפי תפוחי האדמה, וחברות המזון השיקו מותגים המכילים פחות אחוזי שומן מהצ'יפס הרגיל.