google/wiki40b huggingface dataset:
טום הולס

ביוגרפיה

הולס נולד בדטרויט וגדל בפליימות', מישיגן, בנם הצעיר של ג'ואנה וריימונד אלברט הולס. יש לו שתי אחיות ואח אחד מבוגרים ממנו. הוא עזב את ביתו בגיל 15 ונסע ללמוד באקדמיה לאומנויות שבצפון קרוליינה.

קריירת משחק

בתחילת דרכו עבד הולס בתור שחקן תיאטרון, את הופעת הבכורה שלו על הבמה עשה בשנת 1975. הוא התפרסם לראשונה בקומדיית ההתבגרות "בית החיות" בדמותו של לורנס "פינטו" קרוגר, סטודנט ביישן בשנתו הראשונה בקולג' העורך את המגזין "סאטירה לאומית".
הולס נבחר בשנת 1984 לגלם את המלחין האוסטרי וולפגנג אמדאוס מוצרט בסרטו של מילוש פורמן "אמדאוס". על הופעתו זו הועמד הולס לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. 
ב-1986 שיחק בסרט אקו פארק.
בשנת 1988 הועמד בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בתור יוג'ין הלוקה בפיגור שכלי במלודרמה "דומיניק ויוג'ין". בשנה שלאחר מכן השתתף בדרמה הקומית של רון הווארד "הורים במשרה מלאה" בתור פרנק אחיו של גיל באקמן (סטיב מרטין). ב-1990 שיחק בסרט הטלוויזיה "רצח במיסיסיפי" והיה מועמד על תפקידו זה לגלובוס זהב ולפרס אמי.
הוא הופיע בדרמה הספרותית של פיטר ויר "ללא פחד" בדמותו של סטיב ברילסטיין ובתור הנרי קלרבל חברו הטוב ביותר של ד"ר פרנקנשטיין (קנת בראנה) בדרמת האימה של קנת בראנה "פרנקנשטיין", בנוסף דיבב הולס את דמותו של קווזימודו בסרט האנימציה "הגיבן מנוטרדאם".
ב-1996 זכה הולס בפרס אמי והיה מועמד ברביעית לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בהפקת הטלוויזיה "יומנה של היידי". ב-2008 שיחק במותחן האקשן הבדיוני "ג'אמפר" בתור מר בווקר.

כמפיק

הולס הפיק שני פרויקטים בימתיים "תקנות בית השיכר" ו"לדבר לראש" שזכה לביקורות אוהדות ובשישה פרסים במסגרת פרס אובי.
ב-2007 הפיק הולס את המחזמר "האביב מתעורר", על עבודתו הטכנית בהפקה זכה הולס בפרס הטוני. ב-2004 הפיק הולס את הדרמה "בית בקצה העולם" המבוססת על הרומן של מייקל קנינגהם.

חיים אישיים

הולס מעולם לא נישא אולם הוליד ילדה יחד עם האמנית האיטלקייה ססיליה ארמני. בראיון ב-2008 הוא יצא מהארון.
שותפות ביחד

שותפות ביחד (באנגלית: Partnership 2Gether, לשעבר שותפות 2000 או Partnership 2000) היא יוזמה המקשרת בין 550 קהילות בכל העולם באמצעות 45 אזורי שותפות בישראל. תוכנית שותפות 2000 של הסוכנות היהודית הוקמה בשנת 1994 והיא מהווה דוגמה לשיתוף הפעולה המתמשך בין הסוכנות היהודית, הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה (JFNA) ומגבית קרן היסוד.
כמאמץ מקומי בעל השפעה לאומית, כל שותפות במסגרת התוכנית מספקת את ההזדמנות לחיבור בין קהילות בארץ ובחו"ל. בתוך כך נרקמות ומשגשגות גם מערכות יחסים בינאישיות, באמצעות תהליך קהילתי משותף. יותר מ-10,000 מתנדבים עובדים יחדיו מדי שנה, בוחנים נושאים בעלי חשיבות מעלים לדיון תגובות מהשטח, קובעים אבני דרך, מציבים יעדים ומגדירים תקציבים להשגתם. המעורבות ושיתוף הפעולה יוצרים הפריה ותרומה הדדית בעיקר בתחומים ערכיים קהילתיים וחינוכיים ומספקים קרקע פורייה לפיתוח כלכלי.

שותפות תל אביב - לוס אנג'לס

פועלת מאז שנת 1997 במסגרת הפרויקט, כיוזמה משותפת של הפדרציה היהודית של לוס אנג'לס, עיריית תל אביב-יפו והסוכנות היהודית. מטרת השותפות היא העמקת תחושת השייכות לעם היהודי וחיזוק הקשר בין הקהילה היהודית בלוס אנג'לס לתושבי תל אביב-יפו. הפעילות נעשית בתחומי החינוך, הבריאות והרווחה וכן בתחום התרבות, בו נעשה ניסיון לקשר בין תעשיית הסרטים ההוליוודית המבוססת לבין זירת הקולנוע המתפתחת בישראל, סדנאות כוריאוגרפיה "גשר – דיאלוג כוריאוגרפי" בשיתוף מרכז סוזן דלל ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובנוסף מפגשים בתחום האופרה בשיתוף עם האופרה הישראלית החדשה.

שותפות קריית גת, לכיש ושפיר - שיקגו

בשנת 1996 פתחו הפדרציה היהודית של שיקגו, עיריית קריית גת והמועצות האזוריות לכיש ושפיר את השותפות ביניהן ביוזמת הסוכנות היהודית. השותפות מקיימת חילופי נוער וסטודנטים ומעודדת פיתוח של אזורים שונים במועצות האזוריות ובקריית גת. קבוצות תגלית משיקגו מגיעות במהלך הטיול לאזור השותפות ומבצעות יום התנדבות כחלק מהתוכנית החינוכית. סטודנטים מאזור שיקגו מגיעים לאזור השותפות מדי קיץ להדריך בקייטנות כיפיאדה בקריית גת. נוסף על כך, סטודנטים ובוגרים מתנדבים בקריית גת במספר פרויקטים שכוללים גינה קהילתית למעוטי יכולת ומרכזי הקליטה בעיר.

שותפות זכרון יעקב - דרום פאלם ביץ'

בשנת 2016 פתחו הפדרציה היהודית של דרום פאלם ביץ', מועצה מקומית זכרון יעקב ביוזמת הסוכנות היהודית את השותפות. יש תוכניות עם הקהילה לסטודנטים, נשים ועוד. בנוסף יש את תוכנית בתי ספר תאומים. בנוסף יש תוכנית הנוער אשר נוסעת למשלחת לדרום פאלם ביץ' מדי שנה.
אל-אווירני פקולטטיבי

אל-אווירני פקולטטיבי (מאנגלית: Facultative anaerobe) הוא מושג במיקרוביולוגיה המתאר מיקרואורגניזמים (בעיקר פרוקריוטים) שמסוגלים הן להתקיים בנוכחות של חמצן אטמוספירי והן בלעדיו. מרבית החיידקים שמוכרים כיום הם אל-אווירניים פקולטטיביים.

המונח אווירני פקולטטיבי (מאנגלית: Facultative aerobe) נפוץ אף הוא בשימוש ומתאר את אותה קבוצת המיקרואוגניזמים בדיוק.

תיאור

מיקרואורגניזמים אל-אווירניים פקולטטיביים מסוגלים לחיות בנוכחות של חמצן אטמוספירי ולנצלו לצרכיהם המטבוליים בתהליך של זרחון חמצוני, בו מהווה החמצן קבל אלקטרונים סופי, על מנת להפיק את האנרגיה שדרושה להם מסוכרים וחומצות שומן לשם קיומם. בנוסף לכך, בסביבות אל-אווירניות, מיקרואורגניזמים אלה מסוגלים להפיק אנרגיה בדרכים אחרות (למשל על ידי שימוש בתרכובות ובמתכות שונות כקבלי אלקטרונים סופיים, או באמצעות תהליך התסיסה). בנוכחות חמצן אורגניזמים אלה יעדיפו להפיק אנרגיה בנשימה אווירנית מכיוון שהיא יעילה הרבה יותר מבחינה אנרגתית.
בתהליך של זרחון חמצוני נוצרים שני תוצרי לוואי רעילים: מימן על-חמצני ויון סופראוקסיד. שני חומרים אלה מחמצנים חזקים שנוטים להגיב עם חומרים אורגניים רבים ובכך לשנות את הרכבם. שינויים אלה מזיקים לאורגניזמים ועלולים לגרום למותם. אורגניזמים אווירניים הצליחו להתגבר על בעיה זאת באמצעות סינתזה של שלושה אנזימים (סופראוקסיד דיסמוטאז, פרוקסידאז וקטלאז) אשר מנטרלים את תוצרי הלוואי הללו. מיקרואורגניזמים אל-אווירניים פקולטטיביים מתאפיינים, בדומה למיקרואורגניזמים אווירניים אובליגטוריים, ביכולת סינתזה גבוהה של סופראוקסיד דיסמוטאז וקטלאז בלבד.

הפקת אנרגיה אל-אווירנית

כאמור, יעילות הפקת אנרגיה בתהליך של זרחון חמצוני גבוהה הרבה יותר בהשוואה לזאת האל-אווירנית, ולכן משיקולים אנרגתיים יעדיפו מיקרואורגניזמים אל-אווירניים פקולטטיביים להפיק אותה בנוכחות של חמצן. ואולם בסביבה דלה בחמצן נעזרים מיקרואורגניזמים אלה בנשימה אל-אווירנית ו/או בתסיסה. בתהליך של נשימה אל-אווירנית משמשים חומרים רבים בתור קבלי אלקטרונים סופיים במקום החמצן: גופרית, סולפט, חנקה, מנגן, פחמן חד-חמצני, ברזל וכן כספית, כרום, סלניום, מוליבדן, ארסן, ונדיום ואף אורניום וטכנציום.

תרבית אל-אווירנית פקולטטיבית

על מנת לתרבת מיקרואורגניזמים אל-אווירניים פקולטטיביים על גבי מצע אגר מוצק יש להדגיר את צלחות הפטרי עליהם נזרעו המיקרואורגניזמים, בדומה לתרבית אווירנית אובליגטורית, בריכוזי חמצן אטמוספיריים. בתוך מצע נוזלי יעדיפו מיקרואורגניזמים אלה לגדול בחלקה העליון של המבחנה, שכן שם ריכוז החמצן גבוה בשל פעפועו. עם זאת, חוסר החמצן אינו מונע את התרבותם ולכן ניתן לראותם גדלים לכל אורך המבחנה (ראו תמונה להמחשה בראש הערך).

אל-אווירניים פקולטטיביים בטבע וברפואה

מרבית האורגניזמים האל-אווירניים הפקולטטיביים הם פרוקריוטים, ברם תכונה זאת מצויה גם בקרב איקריוטים מסוימים, דוגמת חלק מהשמרים. יצורים רב-תאיים נחשבים אמנם לאל-אווירניים פקולטטיביים ברמת התא הבודד (למשל הפקת אנרגיה במעגל קורי באמצעות תסיסה לקטית), אולם כמכלול שלם הם אווירניים אובליגטוריים לכל דבר.
אווצ'ינסקי

היסטוריה גאולוגית

הר הגעש אווצ'ינסקי הוא חלק מטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ, בנקודה שבה עובר הלוח הפסיפי הפחתה מתחת ללוח האירואסייתי בקצב של 80 מ"מ לשנה. טריז של חומר ממעטפת כדור הארץ, השוכן בין הלוח הפסיפי המופחת לבין הלוח האירואסייתי שמעליו, הוא המקור לגעשיות הפעילה לאורך כל חצי האי קמצ'טקה.
אווצ'ינסקי הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בחצי האי קמצ'טקה, והחל להתפרץ בין תקופת הפליסטוקן התיכון לתקופת הפליסטוקן העליון. בתחילה הייתה המאגמה שנפלטה אנדזיטית ואחר-כך בזלתית. להר יש קלדרה דמוית פרסת סוס, שהתמוטטה לפני כ-40,000-30,000 שנים במקביל למפולת סלעים גדולה שכיסתה שטח של 500 קמ"ר דרומית להר הגעש, כולל שטחים שכיום הם מתחת לעיר פטרופבלובסק-קמצ'טסקי. הבנייה מחדש של לוע אווצ'י, החרוט הגעשי בתוך הקלדרה, התרחשה במהלך שני שלבי התפרצות עיקריים, לפני 18,000 שנים ולפני 7,000 שנה. להר צמוד מדרום-מזרח חרוט טפיל המכונה הר קוזלסקי, שיש לו לוע גדול שבו יש פרצה מצפון מזרח.

תיאור היסטורי של התפרצות אווצ'ינסקי

בספר "יומן המסע האחרון של קפטן קוק" (Journal of Captain Cook's Last Voyage) תיאר ג'ון לדיארד (John Ledyard‏; 1789-1751), אמריקני שהשתתף במסע האחרון של קפטן קוק את התפרצות אווצ'ינסקי ב-15 ביוני 1779. לדיארד מתייחס בספרו להרי הגעש קוריאקסקי ואווצ'ינסקי בשמות פיטר ופול.
ב-15 הוא המשיך להיות שקט עד הצהריים כאשר הוא כוסה עננים ונהיה שחור מאוד ואפל: שני ההרים פיטר ופול כוסו באטמוספירה כמחצית המרחק מפסגתם, בשעה שתיים חשנו ברעידת אדמה קלה, ושמענו קול רעם חלול באוויר, והאטמוספירה המשיכה להתעבות, נהיה אפל כמעט כמו בלילה, ופני המרום נראו פראיות מאוד:... בין שלוש לארבע התפוצץ ההר פול תוך זעזוע עמוק שטלטל הכול מסביבנו. קול הנפץ שנלווה להתפוצצות היה חזק מאוד בתחילה, אבל נחלש בהדרגה עד שנרגע ונשמע כמו רעם הרוטן במרחקים.
— The Last Voyage of Captain Cook: The Collected Writings of John Ledyard, National Geographic Society, ISBN 0-7922-9347-9, page=115

התפרצויות אחרונות

קיימות עדויות כתובות ל-16 התפרצויות של אווצ'ינסקי מאז 1737. רובן היו התפרצויות מתפוצצות וזרמים פירוקלסטיים ולהארים שמקורם בהן נטו לזרום בכיוון דרום-מערב, בנקודה בה קיימת הפרצה בקלדרה. ההתפרצות הגדולה האחרונה הייתה ב-1945 ומדד ההתפרצות הגעשית שלה היה 4. בהתפרצות נפלטה מאגמה בנפח של רבע קילומטר מעוקב ונוצר לוע בעל קירות תלולים שגובהו 330 מטרים ועומקו 260 מטרים. מאז היו התפרצויות קטנות ב-1991 וב-2001.
הר הגעש ממשיך להיות מקור לרעידות אדמה תדירות ופומרולות רבות פעילות בסמוך לפסגה. טמפרטורת הגזים הפלטים מפומרולות אלו עולה על 400°C. לאור ההיסטוריה הגעשית של ההר והקרבה לאוכלוסייה בת קרוב ל-200,000 תושבים המתגוררים בעיר הסמוכה פטרופבלובסק-קמצ'טסקי, הוא הוכרז יחד עם הר הגעש הסמוך קוריאקסקי על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior ) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), הראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.
ב-1996 הכריז ארגון אונסק"ו על אווצ'ינסקי יחד עם הרי געש נוספים כאתר מורשת עולמית בשם הרי הגעש של קמצ'טקה
פור פאטה

מצב שמירה

פור פאטה נמצא ברשימת האתרים ההיסטוריים של צרפת משנת 1935 והוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2008 כאחד מביצורי וובאן.
רשוואל סמאיי

ביוגרפיה

סמאיי נולד בפארל שבדרום אפריקה, הוא גדל עם שלושת אחיו ואמו במשפחה חד-הורית. בנעוריו הצטיין ברוגבי ובאתלטיקה וזכה למלגה לבית הספר התיכון פארל גימנסיום בעל המסורת בטיפוח ספורטאים. 
ב-2011 התחרה לראשונה באליפות דרום אפריקה באתלטיקה וסיים במקום השלישי בקפיצה לרוחק. ההישג הביא לקבלת מלגה ללימודים באוניברסיטת יוהנסבורג שם חבר לראשונה למאמנו ג'ני קינגוול. הוא זכה באליפות אפריקה עד גיל 23 ב-2012 וב-2013.
ב-2014 קפץ לראשונה למרחק של מעל שמונה מטרים, כשבתחרות ביוהנסבורג רשם תוצאה של 8.10 מטר. במשחקי חבר העמים הבריטי באותה שנה זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.08 מטר, ובמדליית ארד באליפות אפריקה באתלטיקה. באליפות העולם באתלטיקה 2015 לא העפיל לגמר כשקפץ למרחק של 7.79 מטר. הוא זכה באותה שנה באליפות דרום אפריקה בתוצאה של  8.38 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 סיים חמישי וקבע שיא דרום אפריקה בתוצאה של 8.18 מטר. באליפות אפריקה שהתקיימה במרקש זכה במדליית זהב בתוצאה של 8.40 מטר עם רוח גבית מעל המותר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו העפיל לגמר בו סיים במקום התשיעי בתוצאה של 7.97 מטר.
באפריל 2017 קבע סמאיי את שיאו האישי 8.49 מטר בתחרות באצטדיון אוניברסיטת נורת'-ווסט בדרום אפריקה. באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.32 מטר לאחר בן ארצו לובו מניונגה (8.48 מטר) והאמריקאי ג'ריון לוסון (8.44 מטר). במשחקי חבר העמים 2018 זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.22 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיים חמישי בתוצאה של 8.23 מטר.
קליסתנס (היסטוריון)

קליסתנס איש אולינתוס (360 – 328  לפנה"ס) היה היסטוריון יווני שכתב על אלכסנדר הגדול. קליסתנס היה בן-דודנית של הפילוסוף המפורסם אריסטו, שבביתו גדל. הוא התלווה לאריסטו באָסוֹס, במוקדון, ואולי גם באתונה. יחד עם אריסטו ערך רשימה של המנצחים והמנהלים של המשׂחקים הפיתיים. כאות תודה זכו השניים לכתובת הקדשה בדלפי. במקדוניה כתב קליסתנס היסטוריה של יוון בעשׂרה ספרים, שכסתה את השנים 387-356 לפני הספירה, וחיבור נוסף על "מלחמת הקודש" השלישית (356-346). 
בהמלצתו של אריסטו, שהיה מחנכו של אלכסנדר, זימן מלך מקדון הצעיר את קליסתנס להתלוות אליו למסעו נגד ממלכת פרס, ולתעד את המערכה בהיסטוריה ייעודית. חיבור זה, שנקרא כנראה "מעשׂי אלכסנדר" (Ἀλεξάνδρου πράξεις), הגיע לכל הפחות עד שנת 330, והיה המקור היחיד בן-הזמן הידוע לנו עבור השנים הראשונות של המסע. קליסתנס תיאר את המסעות והניצחונות של מלך מקדון הצעיר בנימה שהזכירה את שירת הומרוס, ולאחר הביקור במנבאה של האל המצרי אָמוֹן בסיווא אף תיאר אותו כבנו של זאוס-אמון. את בכיר קציניו של אלכסנדר, פָּרמֵניוֹן, תיאר קליסתנס באופן בלתי-מחמיא. לצד ההיסטוריה הצבאית התעניין קליסתנס גם בעולם החדש שנגלה לפניו, וכתב, בין השאר, על מקורות הנילוס ועל הפלגה סביב הים השחור. 
ביטחונו העצמי ודעתנוּתוֹ הרחיקו אותו בהדרגה מאלכסנדר. יחסי השניים נקלעו למשבר לאחר ניסיונו של אלכסנדר להכניס בשנת 330 את מנהג ההשתחוות כחלק מפרוטוקול החצר. עבור המקדונים והיוונים סימלה ההשתחוות הכרה באלכסנדר כאלוֹהוּת, וחלקם ראו מנהג זה באופן שלילי ביותר. קליסתנס הפך לדמות מרכזית בהתנגדות למנהג, ועמדתו זו הרעה מאד את היחסים. זמן קצר לאחר מכן קשרו מספר נערים מחוגי האצולה, ששרתו את אלכסנדר באופן אישי, קשר לרצחוֹ. משתנגלה הקשר, והצעירים נחקרו בעינויים, הצביעו על קליסתנס כעל מקור השראתם. המלך ציווה לעצור את קליסתנס ולשׂימוֹ בכבלים. קליסתנס מצא את מותו זמן קצר לאחר מכן, בין אם בהוצאה להורג, בין אם בשל מחלה.
אש אלמו הקדוש

אש אלמו הקדוש היא תופעת מזג-אוויר חשמלית, בו פלזמה מאירה נוצרת עקב יינון האוויר סביב עצם מוארק, בתנאי שדה חשמלי אטמוספירי (כמו השדה שיוצרת סופת ברקים). 
התופעה קרויה על שם ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה (קרוי גם סנט אלמו), פטרונם של יורדי ים. התופעה מופיעה לעיתים על ספינות בים בעת סערות, והמלחים התייחסו אליה כתופעה על טבעית, ומכאן ייחוסה לפטרון. לחלופין, לעיתים מייחסים את שמה לפיטר גונזלס, שנחשב לפטרונם של המלחים הספרדים והפורטוגזים (למרות שמעולם לא הוכרז כקדוש), וגם מכונה לעיתים סנט אלמו.

תצפיות

מבחינה פיזית, התופעה היא זוהר כחול-בהיר או סגול, הנראה כמו אש בנסיבות מסוימות, ומופיע על קצוות חדים של מבנים גבוהים, כמו כליאי ברק, תרנים, צריחים וארובות, ועל כנפי מטוסים. ה"אש" יכולה להופיע גם על עלים, עשב, ואפילו בקצות קרני בקר. לעיתים קרובות מלווה את ה"אש" קול לחשוש או זמזום.
בשנת 1750 שיער בנג'מין פרנקלין כי מוט ברזל מחודד יאיר בקצהו בעת סערת ברקים, מראה דומה לאש אלמו הקדוש.

הסבר מדעי

בניגוד לשם "אש", אש אלמו הקדוש היא למעשה פלזמה (מצב צבירה). השדה החשמלי סביב העצם גורם ליינון של מולקולות האוויר, ויוצר זוהר חלש, אותו ניתן לראות בקלות בחושך. נדרש מתח חשמלי בין 1,000 ל-30,000 וולט לסנטימטר כדי ליצור את התופעה; אולם, מספר זה תלוי מאוד בגאומטריה של העצם המדובר. קצה מחודד דורש מתח נמוך יותר כדי לספק את אותה התוצאה מכיוון ששדות חשמליים נעשים ממוקדים יותר באזורים של עקמומיות גבוהה, ולכן הפליטה חזקה יותר בקצוות עצמים מחודדים.
ביראבידזשאנער שטערן

ביראָבידזשאנער שטערן (נהגה: "בּירוֹבּידזַ'אנֶר שטֶרן", יידיש: 'כוכב בירוביג'ן'; ברוסית: Биробиджанская звезда) הוא עיתון המתפרסם ביידיש וברוסית בעיר בירוביג'ן. העיתון החל להופיע בשנת 1930, והוא יוצא לאור מאז ועד היום, עם הפסקה בשנים 44–1941. החל מ-1991 רוב חומריו מתפרסמים ברוסית.
ב-1934 עמדה תפוצת העיתון על 500 עותקים, עד 1970 גדלה התפוצה, על פי מידע רשמי, ל-12,000 עותקים.
בראשיתו עמדה תפוצתו של העיתון על אלפיים עותקים והוא יצא לאור שלוש פעמים בשבוע. תכולתו עסקה בעיקר בתיאור הישגים בבניה ותעשייה. עם הקמת האוטונומיה היהודית העיתון החל לצאת לאור חמש פעמים בשבוע ותפוצתו הוכפלה. בתקופת מלחמת העולם השנייה אוחד העיתון עם עיתון בירוביג'נסקיה זווזדה שפורסם בשפה הרוסית, אך ב-1945 שוב הפך לעיתון עצמאי.
בתקופת הרדיפות של סטלין כלפי היהודים זה לא פסח גם על בירוביג'ן, בעיר נסגרו בית ספר ותיאטרון יהודיים, חלק מחברי מערכת העיתון נעצרו.
ישעיהו שווגר

קריירה

שווגר החל את הקריירה במחלקת הנוער של הפועל חיפה, שהייתה הקבוצה הבכירה והשלטת בחיפה דאז. משראה כי אינו רצוי במועדון עבר למכבי חיפה ושיחק 410 משחקים (360 משחקי ליגה ו-50 משחקי גביע) במדי הקבוצה ב-14 עונות. שווגר, קפטן מכבי חיפה מספר עונות, שכונה "הבוס" ו"התחנה האחרונה", לא זכה בתואר בקבוצה, אף שהייתה לו קריירה ארוכה ומפוארת במדיה.
שווגר זכה עם נבחרת הנוער של ישראל בגביע אסיה בשנת 1965. חמש שנים לאחר מכן השתתף עם נבחרת ישראל במונדיאל 1970, גביע העולם היחיד אליו העפילה הנבחרת עד היום, שנערך במקסיקו. שווגר הצטיין במשחק נגד נבחרת איטליה כאשר שמר במופתיות על החלוץ לואיג'י ריבה, שהיה אחד מטובי השחקנים בעולם. שווגר הופיע 37 פעמים במדי נבחרת ישראל במשך הקריירה שלו.
ב-31 באוגוסט 2000, נפטר מדום לב והיה לשחקן הראשון והיחיד עד כה שהלך לעולמו מנבחרת ישראל שהעפילה למונדיאל. בן 54 היה במותו.
לאחר מותו של שווגר הוחלט במכבי חיפה להנציח את זכרו. את שמו של הבלם קיבלה קבוצת נערים ב' ונקראת: "מכבי ישעיהו חיפה/זכרון יעקב", על שם היישוב שבו גרות שתי בנותיו של השחקן. בשנת 2009 נבחר שווגר להיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
שווגר מוזכר בסיפורו של ארי פולמן, "הדרבי שאחרי המלחמה", הכלול בקובץ סיפורי הכדורגל "ההולנדי של עכו" שיצא בשנת 2004.
ניר שביט

אודות

ניר שביט קיבל תואר ראשון (1984) ושני (1986) במדעי המחשב מהטכניון ותואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1990 בהנחיית דני דולב. שימש מרצה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וחוקר במעבדות סאן.
בשנת 1992 החל ללמד בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2004 זכה בפרס גדל על עבודתו בנושא אפליקציות בטופולוגיה של חישוב מבוזר. בשנת 2012 זכה בפרס דייקסטרה. בשנת 2013 נבחר לעמית ACM.
שביט נשוי לשפי גולדווסר, פרופסור להנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ופרופסור למתמטיקה במכון ויצמן למדע. לזוג שני ילדים.
זלמן לביוש

זלמן לֶבּיוּש (30 בינואר 1908 – 26 באפריל 1988) היה שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי.

ביוגרפיה

לביוש נולד בעיירה שאודינה (Šiaudinė) על יד יורבורג שבליטא, אז בשליטה רוסית (כיום ברפובליקה הליטאית השנייה), כבנם של גיטל-מַטלֶה ומרדכי-מאיר, בעל חנות מכולת ואביזרי חקלאות.
בילדותו למד ב"חדר", בין השנים 1915–1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, למד בבית ספר עממי גרמני, ולאחר מכן בגימנסיות עבריות ברוסיין ובמריאמפולה ובפקולטה למשפטים באוניברסיטת קובנה.
בשנת 1928 הצטרף לסטודיו הדרמטי העברי בקובנה, בהדרכת מיכאל גור, ובין השנים 1928–1933 לקח חלק בהצגותיו: "תעלולי סקפן" ו"שלשלת הזהב" של י. ל. פרץ ו"מגדל עוז" של רמח"ל. במקביל להופעותיו על הבמה עבד כעיתונאי בעיתונים ביידיש וכעורך לילה בעיתונים "אידישע שטימע" ו"דאָס ווארָט".
בשנת 1935 עלה לארץ, עם סרטיפיקט שקיבל בהזמנת הבמאי משה הלוי, שאותו הכיר בעת שהתיאטרון ביקר בקובנה ב-1934. בתל אביב פגש את מי שתהיה לרעייתו, יהודית פיינברג (ילידת 1914), גם היא שחקנית ב"האהל" . הוא השתתף בהפקות ובתפקידים שונים, תחילה ב"להקת הקומדי הארץ-ישראלית" עד לשנת 1936, לאחר מכן בתיאטרון "המטאטא", בין השנים 1943–1947 בתיאטרון "אהל", ומשנת 1950 ואילך שיחק בתיאטרון הקאמרי. בשנים 1947–1950 השתלם באולפן השחקנים בניו יורק ולמד קורס בימוי באוניברסיטת ייל בארצות הברית. כמו כן, השתתף בהפקות בתיאטרון באר שבע, תיאטרון חיפה, גיורא גודיק ובתיאטרון השניים.
לביוש ביים הצגות על במות שונות, בהן בסמינר התאולוגי היהודי של אמריקה בניו יורק, באופרה הישראלית ("סילוה נסיכת הצ'רדש") ובתיאטרון הקאמרי ("יונו והטווס", "באנברי", "הסרוב", "סיפור גן החיות").
עם תפקידיו בתיאטרון הקאמרי: "טרטוף" (מולייר); ג'ורג', במחזה "על עכברים ואנשים"; אפרים קבות, ב"תשוקה בצל האילנות"; הרוזן זברודסקי, במחזה "בעלת הארמון" (לאה גולדברג); אבנבוחן, במחזה "כטוב בעיניכם" (שייקספיר); סזאר, במחזה "מריוס" (מרסל פניול) ; הדרקון במחזה "הדרקון" מלווליו - במחזה "הלילה השנים-עשר" (שייקספיר); הגנרל, במחזה "גנרל קישוט" ; ר' שמעון בן שטח, במחזה "מלחמת בני אור" (משה שמיר); ובנוסף שיחק ב"טופז", "יעקב וכריסטיאן", "הרופא על פרשת דרכים", "המכשפה", "חייל השוקולדה", "למי צלצלו הפעמונים", "אהבתה של יובל אור", "ז'אן דארק", "חשבון חדש", "קזבלן", "הוא הלך בשדות", "אני והסרג'נט", "ג'ולייט ורומנוב", "בית הבובות", "אנשי ריב","אויב העם", "חתונת הדמים", "מחול איטי בשטח ההפקר", "הפשע אינו משתלם", "סרטו האחרון של קראפ", "כנרת כנרת", "ריצ'רד השלישי", "חיי גליליאו" ו"הרצח של פיירו".
לביוש השתתף בסרטי הקולנוע "דני ועליזה" (1953), "גבעה 24 אינה עונה" (1955), "אבן על כל מיל" (1954) ו"מר שמחון" (1964).
בשנת תש"ך-1960 זכה בפרס לאמנות התיאטרון של עיריית תל אביב (שבשעתו נקרא פרס רמח"ל) עבור משחקו ב"הלילה ה-12" של שייקספיר. בשנת 1962 זכה בפרס מועדון מילוא, עבור גילום דמותו של גלילאו גליליי במחזה "חיי גליליאו" לברטולט ברכט.
אשתו יהודית נפטרה בסוף שנת 1971. לביוש נפטר באביב 1988, בגיל 80. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו.
הותיר בת, אבישג תורן.
האל בליין

חייו והקריירה שלו

בליין נולד במסצ'וסטס להורים יהודים (מאיר ורוז בלסקי), החל לנגן בתופים כילד, ועבר עם משפחתו לקליפורניה בשנת 1943. ב-1944 היה אחד הניצולים מן השריפה באוהל הקרקס בהרטפורד, אסון שגבה את חייהם של 167 בני אדם.
בראשית דרכו המקצועית ניגן במועדונים בשיקגו והיה חלק מתזמורתו של קאונט בייסי. בשנות החמישים הרבה לנגן באולפן, ובשונה מנגני ג'אז רבים נהנה לנגן גם רוק אנד רול. באותה תקופה הפך לחלק מלהקת נגני האולפן של פיל ספקטור - The Wrecking Crew.
משנות השמונים ירד נפח עבודתו, כשמחשבים תפסו את מקומם של נגני אולפן ומפיקים נטו להעדיף מוזיקאים צעירים. בליין המשיך לעבוד בהקלטת מוזיקה לפרסומות, ולאחר שנקלע למצוקה כלכלית בעקבות גירושיו אף עבד כמאבטח.
בליין נפטר בקליפורניה ב-11 במרץ 2019. הודעות השתתפות בצער המשפחה פורסמו, בין היתר, על ידי רינגו סטאר, בריאן וילסון ורוני ספקטור.
אופנה בהודו

הודו היא מדינה מתפתחת בתעשיית האופנה, עם מסורת עיצוב בגדים עתיקה. למרות שקומץ של מעצבים היה קיים לפני שנות ה-80, בשנות ה-80 המאוחרות ובשנות ה-90 התקיים פרץ של צמיחה בתחום. זו הייתה תוצאה של הגדלת החשיפה לאופנה העולמית, והשגשוג הכלכלי לאחר הליברליזציה הכלכלית בכלכלה ההודית בשנת 1990. בעשורים הבאים התבססה היטב האופנה כתעשייה, ברחבי הודו.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

לאחר העצמאות: תחיית האתניות ואופנת בוליווד

ההיסטוריה של הבגדים בהודו, שתחילתה בעת העתיקה, עדיין אופנתית בתעשייה החדשה, כפי שהיו הבגדים ההודים המסורתיים עם וריאציות אזוריות, אם זה סארי, צ'ולי או דוטי, שנשארו פופולריים בעשורים הראשונים שלאחר עצמאות הודו. צורה נפוצה של האופנה ההודית מקורה מהתרבות המערבית. האופנה כוללת סדרת נצנצים וחוטי זהב על מנת למשוך לקוחות ולהחיל הצהרה לקהילת האופנה ההודית. סימן מסחרי מפורסם מהאופנה ההודית הוא רקמה, אומנות התפירה של דפוסי חוט שונים. דרך מסוימת לכלול את המראה המסורתי ובאותו הזמן ליצור הצהרה אופנתית חדשה כוללת רקמה ושימוש בשמלות, חצאיות, חולצות, מכנסיים ושונות, על מנת להראות את השפעת התרבות המערבית וגם לכלול את המסורת ההודית. כחלק מתנועת תחייה גדולה בתעשיית הטקסטיל בהודו, הדפסות המומחים מעצבי הטקסטיל המבוסס בכלכלותה, התחילו לעבוד על החייאת טכניקות הדפס היד המסורתיות בבנגל, והפכו אותן לחלק מתעשיית האופנה. 
מגמת האופנה המוקדמת הייתה בוליווד, שם מעצבי תלבושות החלו לנסות עם האופנה בסרטים ב-1960. התחילו לעבוד על תלבושות במהלך העשור, והמשיכו להציג תלבושות מגוונות במשך שנות השבעים. עם זאת, בעשורים האחרונים, עם העלייה בחשיפה למערב, בשנות ה-2000, בוליווד ממשיכה להשפיע על האופנה בקרב הודים שאינם חיים במדינה.
שער עשתר

שער עִשְׁתַר (אשורית: ܕܵܪܘܲܐܙܲܐ ܕܥܵܐܫܬܲܪ - דַרְוַוזָה דה'עִשְׁתַר, ערבית: بوابة عشتار) שימש כשער השמיני לעיר בבל, שער הכניסה הכחול המפורסם שלה. השער נקרא על שם האלה עשתר.
השער נבנה בשנת 575 לפנה"ס לערך לפקודת המלך נבוכדנצר השני בצידה הצפוני של העיר. הכניסה לעיר בבל העתיקה הייתה דרך פרוזדור ארוך מוקף חומות מאסיביות משני צידיו כאשר בסופו השער. הרחוב הראשי בעיר הוביל משער אישתר שנמצא בצפון למקדש אסגילה, המקדש לאל מרדוך.
השער המקורי נחשב אחד שבעת פלאי תבל עד שמקומו נתפס על ידי המגדלור באלכסנדריה.
בתחילת המאה ה-20 גילה הארכאולוג הגרמני רוברט קולְדֶוֶוי (Robert Koldewey) בבבל  שרידים מרשימים מהשער. הוא הועבר לברלין, ונבנה מחדש במוזיאון פרגמון שהוקם בשנת 1910, בסמוך למזבח פרגמון.

רחוב התהלוכות של בבל

משער עשתר במוזיאון נמשך רחוב התהלוכות של בבל שנבנה בשנות מלכותו של נבוכדנצר השני (604–562 לפנה"ס). רק 250 מטר נחפרו של ידי משלחת גרמנית בשנים 1899–1917. לפי הממצאים שוחזר קטע באורך 30 מטר וברוחב של 8 מטר (הרוחב המקורי היה 20–24 מטר). ברחוב עברו תהלוכות בחגים השונים, משער עשתר למקדש של האל מרדוך.
הרחוב היה מקושט בשני צדדיו בלבנים עם זיגוג צבעוני ועם תבליטים של אריות, החיה המקודשת של האלה עשתר.
במוזיאון יש דגם של רחוב התהלוכות.
קבוצת M101

קבוצת M101, נקראת לפעמים גם קבוצת M101/M51, היא קבוצת גלקסיות שנמצאת במרחק של כ-23 מיליון שנות אור משביל החלב ומשתרעת על קבוצות הכוכבים הדובה הגדולה וכלבי ציד. הקבוצה מונה לפחות 50 גלקסיות, כאשר רובן גלקסיות ננסיות, אשר מושפעות מכוח כבידה הדדי הפועל ביניהן.
הגלקסיה הגדולה והבהירה ביותר בקבוצה היא גלקסיית גלגל הרוח, או M101, שעל שמה נקראת הקבוצה. הקבוצה היא חלק מצביר-על הנקרא צביר-על הבתולה, שמכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים, ביניהם גם הקבוצה המקומית.

מבנה ותכולה

קבוצת M101 היא קבוצה דלילה יחסית שמתפרסת על אזור גדול וצורתה צרה ומאורכת. המרחק הזוויתי בין הגלקסיות שבקצותיה מגיע לכ-20 מעלות, שממרחקה המוערך בכ-23 מיליון שנות אור, שקול למרחק של לפחות 8 מיליון שנות אור. שלוש הגלקסיות הגדולות ביותר שבקבוצה מהוות את מרכזן של שלוש תת-קבוצות מובחנות: תת-קבוצת M101, תת-קבוצת M51 ותת-קבוצת M63, כאשר בשל המרחק הגדול יחסית שמפריד ביניהן, הן נחשבות לפעמים לשלוש קבוצות גלקסיות שונות או לשתי קבוצות גלקסיות שונות, כאשר אז תת-קבוצת M51 נחשבת לפעמים לתת-קבוצה של קבוצת M101 ולפעמים לקבוצה נפרדת כאשר תת-קבוצת M63 מהווה חלק ממנה.

סביבת הקבוצה

בין קבוצת M101 ובין הקבוצה המקומית נמצאת קבוצת M94 שמרחקה משביל החלב הוא כשני שלישים ממרחקה של קבוצת M101. בין שתי הקבוצות נמצאות מספר גלקסיות שמרחקן משביל החלב הוא סביב 17 מיליון שנות אור וקשה לקבוע למי מהקבוצות הן שייכות, ביניהן NGC 5204. מעבר לחלקה הדרומי של קבוצת M101 נמצאת קבוצת כלבי ציד II.