ג'ונתן וינטרס

תחילת חייו

וינטרס נולד בבלברוק, אוהיו לאליס קילגור רודג'רס - אשת רדיו לעתיד - ולג'ונתן הרשמן וינטרס השני - סוכן ביטוח שהפך לסוכן השקעות. מוצאו של וינטרס הוא בחציו סקוטי-אירי ובחציו אנגלי. וינטרס תיאר את אביו כאלכוהוליסט שהיה קשה לו לשמור על עבודה יציבה. סבו היה קומיקאי מתוסכל ובעליו של עסק בנקאות משפחתי אשר נחל הפסדים בעקבות השפל הגדול.
הוריו של וינטרס נפרדו כשהיה בן שבע. אמו לקחה אותו לספרינגפילד, אוהיו לחיות עם סבתו. בבדידותו הרבה, וינטרס יצר לעצמו דמויות והרבה לראיין את עצמו. הוא בידר את חבריו ללימודים ופיתח לעצמו רפרטואר של אפקטים קוליים מוזרים. במהלך שנתו הראשונה בבית הספר התיכון, וינטרס הפסיק את לימודיו והתגייס לחיל הנחתים האמריקני, שם שירת כשנתיים וחצי במערכה באוקיינוס השקט בתקופת מלחמת העולם השנייה. עם שובו, הוא למד אמנות והנפשה, ובאותה תקופה פגש את אשתו לעתיד, איילין שאודר, עימה התחתן בספטמבר 1948.

קריירה מוקדמת

הקריירה של וינטרס החלה בעקבות תחרות כשרונות אליה נקלע לאחר שאיבד את שעונו והשתתף בה, כשהפרס היה שעון יד. תחרות זו הובילה למשרת קריינות שבה תפקידו היה להכריז על שירים ולהודיע על מזג האויר. עד מהרה, כישרון החקיינות שלו ואישיותו גרמו להצלחת התוכנית. הוא החל לעסוק בקומדיה ומשחק בעת שלמד במכללה, וכשדרן רדיו למשך שנתיים וחצי. בשנת 1953 עבר וינטרס לניו יורק והחל להופיע במועדוני לילה. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בסדרה Chance of a Lifetime משנת 1954.
וינטרס עשה היסטוריה בשנת 1956, כאשר תאגיד הרדיו RCA שידר את הפרסומת הראשונה לתוכנית שלו בצבע. כפי שצוין בעיתון ניו יורק טיימס בשנת 2006, "(וינטרס) השתמש בטכנולוגיית הצבע כדי להופיע כשתי דמויות נפרדות, ושינה את מיקומו הלוך ושוב. אפשר להגיד שהוא המציא את פעלולי הווידאו". פריצתו הגדולה הייתה בתוכניתו של אליסטר קוק ברשת CBS, "אומניבוס".
בין השנים 1959–1964, וינטרס הופיע בפרסומות טלוויזיה. בשנות ה-60 של המאה ה-20, הקליט אלבומי קומדיה קלאסית רבים תחת חברת התקליטים ורב רקורדס. דמות ידועה שלו מאותה תקופה הייתה זו של מוד פריקט, זקנה נחמדה לכאורה בעלת לשון עוקצנית. הוא היה המועדף על ג'ק פאר, המנחה של תוכנית האירוח The Tonight Show בשנים 1957–1962, והופיע לעיתים קרובות בתוכניותיו. הוא אף הרחיק לכת וחיקה את נשיא ארצות הברית דאז ג'ון פיצג'רלד קנדי במתיחה טלפונית על פאר. אולם, וינטרס השתתף גם בהופעות דרמטיות כמו בסדרת האימה אזור הדמדומים וכן הקליט את שיריו של אוגדן נאש ליצירתו של קאמי סן-סנס, "קרנבל החיות". בתוכנית הלילה שבהנחייתו של ג'וני קרסון (1962-1992), וינטרס הופיע בתחפושות של דמויות שונות.
וינטרס הופיע במעל ל-50 סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה רבות, כאשר ראויים לציון הם הסרט "מטורף, מטורף, מטורף העולם" וכן תפקיד כפול כהנרי גלנוורת'י ואחיו התככן והאפל, הכומר וילבור גלנוורת'י באדפטציה קולנועית לספרו של אוולין וו, The Loved One. הוא היה משתתף קבוע בתוכניות האירוח של דין מרטין ואנדי ויליאמס וכן בתוכנית השעשועונים תשע בריבוע. בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, וינטרס שיחק בסרט הקומדיה "הרוסים באים, הרוסים באים", בתוכנית אירוח לילית בשם "המופע של ג'ונתן וינטרס" משנים 1967–1969 וכן בסרט הקומדיה "ויוה מקס" לצד פיטר יוסטינוב. בנוסף, הוא היה אורח קבוע בתוכנית הילדים של שבת בבוקר Hot Dog בתחילת שנות ה-70. בין השנים 1972–1974 הופיע בתוכנית משלו בשם "העולם המשוגע של ג'ונתן וינטרס", והיה מועמד לפרס אמי על בימוי מוזיקלי בשנת 1973.

קריירה בשנות השמונים והתשעים

הופעותיו הטלוויזיוניות של וינטרס בשנות ה-80 כללו הופעות אורח במופע החבובות, קומדיית המדע בדיוני "מורק ומינדי" ותוכנית המערכונים "הי הו". בשנת 1992, היה לוינטרס תפקיד משנה בסיטקום Davis Rules, עליו זכה באמי. הוא שיחק בתפקיד גאני דייוויס, סב אקצנטרי שעזר לגדל את נכדיו לאחר שבנו איבד את אשתו. עבודות הדיבוב שלו כללו את קולו של דרדסבא בסדרת האנימציה "הדרדסים" (1986-1990) וכעובד מפעל מפוטר במשפחת קדמוני (1994). בהיפוך גמור לפן ההומוריסטי שבהופעותיו, וינטרס שיחק את מפקד המשטרה חמור הסבר ודודו של למונט קרנסטון בסרט גיבורי העל "הצל".
וינטרס קיבל 11 מועמדויות לפרס גראמי על אלבומי קומדיה במהלך הקריירה שלו, וזכה באחד על האלבום Crank(y) Calls בשנת 1996.
בשנת 1999 הוענק לוינטרס פרס כבוד ע"ש מארק טוויין מטעם המרכז לאמנויות הבמה ג'ון פ. קנדי.

שנים אחרונות

לוינטרס היו מגוון תפקידים נוספים בתחילת שנות ה-2000, לרבות השתתפות בקומדיית הלייב אקשן "הרפתקאות רוקי ובולווינקל" והקומדיה הרומנטית "טלטול", לצד טום סקריט וז'קלין ביסט.
בשנת 2004, וינטרס דורג במקום ה-18 ברשימת מאה קומיקאי הסטנד-אפ המצחיקים ביותר, לפי קומדי סנטרל. בשנים 2005–2006, וינטרס הופיע בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל.
בשנת 2008, הוגש לוינטרס פרס כבוד מטעם רשת TV Land בידי רובין ויליאמס. באותה שנה, רשת PBS שידרה שני סרטי דוקומנטרי - "חלוצי הטלוויזיה" ו"גרום להם לצחוק: העסק המצחיק של אמריקה", בהם הופיע וינטרס.
הופעותיו האחרונות של וינטרס בקולנוע היו בדיבוב דמותו של דרדסבא בסרטי הלייב אקשן "הדרדסים" ו"הדרדסים 2".

חיים אישיים

ב-8 בפברואר 1960, הוענק לוינטרס כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בראיון לארכיב הטלוויזיה האמריקנית שבחסות האקדמיה לאמנויות הטלוויזיה והמדעים, וינטרס חשף כי העביר שמונה חודשים בבית חולים פסיכיאטרי בשנת 1959 ושוב ב-1961. הקומיקאי סבל מהתמוטטויות עצבים ומהפרעה דו-קוטבית. עם אנרגיה חסרת תקדים, וינטרס התייחס בערפול למחלתו ולאשפוזיו בהופעות הסטנד-אפ שלו, במיוחד באלבומו משנת 1960 The Wonderful World of Jonathan Winters במהלך קטע "הצלחת המעופפת". בקטע זה, וינטרס מציין כי אם לא יהיה זהיר מדי, הרשויות ייקחו אותו חזרה ל"גן החיות", התייחסות ישירה לבית החולים הפסיכיאטרי.
בהיותו מעריץ של גראוצ'ו מרקס ושל הצמד לורל והארדי, וינטרס ציין כי "לרוב עשיתי את מה שתיכננתי לעשות... עשיתי קומדיה, כתיבה, ציור... עשיתי חיים, וככל שאני מזדקן אני פשוט הופך לילד זקן יותר". הוא התגורר ליד סנטה ברברה שבקליפורניה ונהג לבדר את פקידי האשנב בבנק כל אימת שהגיע למשוך כספים. בנוסף, הוא בילה את זמנו הפנוי בציור והופיע בגלריות רבות. לא פעם הוא הציג את אמנותו בהופעותיו.
ב-11 בינואר 2009, אשתו של וינטרס למשך יותר מ-60 שנה, איילין, נפטרה בגיל 84 לאחר מאבק של 20 שנה בסרטן השד.
וינטרס מת בנסיבות טבעיות בגיל 87 בביתו במונטסיטו, קליפורניה בליל ה-11 באפריל 2013, כשהוא מוקף במשפחה וידידים. לוינטרס שני ילדים - ג'יי ולוסינדה וינטרס - וחמישה נכדים.