google/wiki40b huggingface dataset:
ימימה מזרחי

ביוגרפיה

נולדה בקזבלנקה לאליהו נתן ותרצה רוטשילד וגדלה בשכונת בית וגן בירושלים, נכדת הרב חיים רפאל שושנה ונינת הרב יעקב דהאן.  
למדה באולפנת חורב ושירתה בשירות לאומי כמטפלת בקשישים. לאחר מכן למדה משפטים באוניברסיטה העברית. בעלת הסמכה כטוענת רבנית.
נשואה לרב חיים מזרחי, עורך דין בהכשרתו המשמש כראש ישיבת "אבני קודש" במושב עמינדב. מתגוררת בשכונת שערי חסד בירושלים ואם לתשעה ילדים. אחד מילדיה נפטר בצעירותו ממום לב מולד.

כדרשנית

ב-2001 החלה הרבנית מזרחי למסור שיעורים בביתה בנושא פרשת השבוע בשם "פרשה ואישה". היא מעבירה שיעורים שבועיים בפני אלפי נשים. השיעורים מיועדים לנשים בלבד וההשתתפות בהם כרוכה בתשלום סמלי. קהל היעד שלה כולל דתיות לאומיות, חוזרות בתשובה, חרדיות ואף חילוניות. הרצאותיה עוסקות במעגל השנה, בפרשת השבוע, במעמד האישה ותפקידיה, בזוגיות ובהורות, והם כוללים לעיתים גם התייחסות אקטואלית. היא משתמשת בשיעורים בהומור, מדגישה את חשיבות השמחה ומתנגדת לסגפנות. היא תומכת בטיפוח הגוף והלבוש הנשי. 
שיעורי הרבנית מזרחי נערכים על ידי יקרת פרידמן ומופצים לאלפי נשים וכן ניתנים לצפייה באתר 'אשירה'. על פי פרידמן, בשיעורים צופות מדי שבוע עשרות אלפי נשים. הצפייה מוגבלת באמצעות קוד, גם כדי למנוע את הצפייה מגברים. לרבנית מזרחי פינות קבועות ביום שישי בבוקר ברשת מורשת וברדיו קול ברמה וביום רביעי ברדיו קול חי. החל מאמצע 2017 החלה בשידור תוכנית שבועית בת שעה בכאן מורשת. התוכנית מועברת בו זמנית ברשת כאן ב'. לקראת הבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015 תמכה במפלגת יחד. 
הרבנית מזרחי נוהגת לייעץ ולברך נשים המבקשות זאת.
יהודה ארבל (פופקו)

ארבל בפלמ"ח

ארבל נולד במצרים למרים וגרשון. בשנת 1933 עלה לארץ-ישראל. ב-1945 התגייס לפלמ"ח. שירת בפלוגה ו' במחלקת תל-יוסף, עם מפקדי המחלקות דני מס, עודד מסר ומדריך הגדוד יצחק רבין. בין השנים 1945–1946 עבר אימוני חי"ר במסגרת המחלקה, ושירת בגדוד הראשון. 
באביב 1946 עבר ארבל למחלקת הטיס של הפלמ"ח ושירת בפלוגה ז' בקיבוץ נען. הגיחה הראשונה שלו הייתה ב-18 ביוני 1946.
בשבת השחורה (29 ביוני 1946) נעצר בנען על ידי הבריטים ונפצע בראשו. אושפז עם חבר נען, הסופר משה מוסנזון בבית החולים "סרפנד". את המשך המעצר עשה בלטרון, במשך כ-110 יום.
עם השחרור, שב ארבל לטוס במחלקת הטיס של הפלמ"ח. 
במחצית הראשונה של 1948 יצא ארבל בשליחות לאנגליה בנושאי פלמ"ח והגנה.
על תרומתו הצבאית של ארבל בתקופה של לפני קום המדינה, הוענקו לארבל עיטור לוחמי המדינה ואות ההגנה.

ארבל בחיל האוויר

בחיל האוויר שירת כ- 46 שנים, מתוכם כ- 20 שנים במילואים. פעמיים היה מפקד טייסת 103, לראשונה לאחר ששירת כראש ענף מבצעים במטה חיל-האוויר, ופעם שנייה לאחר מבצע קדש. שנים רבות ארבל היה קברניט דקוטה.
במבצע קדש היה ארבל ממפקדי הרכבת האווירית של מטוסי דקוטה ונורד אשר הצניחו צנחנים וציוד בא-טור לקראת כיבוש שארם א-שייך. הטייסת סגן יעל רום השתתפה במבצע.
ארבל עסק בקישור בין חיל האוויר וחטיבת הצנחנים, בנוסף, עסק בבטיחות תעופה. 
ארבל כיהן כנספח חיל האוויר וחיל הים בשגרירות ארצות הברית וקנדה. 
ארבל עסק ברכש חיל האוויר במשרד הביטחון, וכיהן כסגן ראש אגף חימוש.
בחיל האוויר כונה ארבל "מר דקוטה". ארבל נחשב לטייס שהיה מחובר טכנית למטוס הדקוטה, לא הייתה תקלה שהוא לא פתר אותה באווירון, בכל מצב, בכל מנחת זמני, במסלולי עפר וכדומה.
לאחר שהוחלט להוציא את המטוס הוותיק משירות פעיל הוזמן ארבל להשתתף במטס הפרידה מה"דקוטה", שנערך בשנת 2001.
ארבל בוגר פו"מ חיל-האוויר (מחזור ראשון).
את גיחתו האחרונה בחיל-האוויר עשה ארבל ב-19 ביוני 1991.

עברות שם המשפחה

ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון הזמין את ארבל שהיה מפקד טייסת תובלה להוציא טיסת סיוע לטורקיה, לאחר שבשנת 1953 הייתה רעידת אדמה בטורקיה.
לפני שיצא מהפגישה עם בן-גוריון, בן-גוריון פנה לארבל שהוא לא יכול לצאת עם שם כזה : "פופקו", לטורקיה. הם הסתכלו על המפה שהייתה תלויה בחדר, ובן-גוריון הצביע על הר ארבל ואמר לו "השם שלך יהיה ארבל", וכך היה.

ארבל בחיים האזרחיים

לאחר שחרורו מצה"ל בדרגת סא"ל, היה ארבל אחראי טיסה והפעילות האווירית של מטוסים ומסוקים בהקשר להפקת נפט ב- סיני.
ארבל עבד במפעל "בקרה" בקבוצת גבע בפיתוח וייצור סולנואידים. כן עסק ארבל בניתוח למערכות למחשוב.
ארבל זכה בפרס קפלן (נושא תעופה) בתשל"ג (1973).
ארבל היה נשוי ליונה, לשעבר לוחמת פלמ"ח, ולהם 3 בנות.
ג'ון פיליפס (צלם)

משנות השלושים ועד תום מלחמת העולם השנייה

ג'ון פיליפס נולד ב-1915 באלג'יר לאב ממוצא וולשי ולאם אמריקאית. הוא גדל באלג'יר בסביבה בינלאומית דוברת צרפתית וערבית. בנובמבר 1936 החל לעבוד כצלם השבועון לייף, שבועון חדשות אמריקאי נחשב באותה עת. עבודתו הראשונה הייתה תיעוד פתיחת מושב הפרלמנט הבריטי על ידי המלך אדוארד השמיני בדיוק בעת בה התפוצצה פרשת נישואיו לאמריקאית ואליס סימפסון והתמונות שצילם הופיעו על שער הגיליון הראשון של המגזין. אולם עיקר עבודתו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה התרכזה בצרפת, באותה תקופה התיידד עם אנטואן דה סנט-אכזופרי, מחבר הספר הנסיך הקטן.
בשנת 1943 ביקר פיליפס בירושלים ככתב רשמי של המגזין לייף. הפרויקט החשוב הראשון שלו במלחמת העולם היה צילום הכניסה הנאצית לווינה, הוא צילם גם את הקמת גטו ורשה ועוד.

ירושלים

בשנת 1948 הגיע פיליפס לירושלים ונלווה, תחת מסווה של קצין בריטי, לכוחות הערביים בעיר העתיקה ולאחר מכן לכוחות הלגיון הערבי. הוא צילם תמונות יחידות במינן של כיבוש הרובע היהודי, תוך גילוי אהדה ליהודים. צילומיו של בתי הכנסת החרבים ושל יהודי הרובע המובלים לשבי הירדני הכו גלים בעולם. בשנת 1976 ביקר פיליפס שנית בירושלים ונפגש עם מושאי תצלומיו מ-1948.
מנקודת תצפית ליד הכותל המערבי יכולתי לראות את בית הכנסת פורת יוסף מתנשא לגובה ממרחק... תהיתי כמה טונות ט.נ.ט יבזבז צבא ההצלה הערבי כדי לשחוק בית תלמוד תורה זה לאבק. במשך 11 הימים שלאחר כך, הנצחת הרס הרובע היהודי הייתה למרכז חיי.
— ג'ון פיליפס, 18 במאי 1948

שנות החמישים ואילך

בשנות החמישים שהה פיליפס ביוגוסלביה של טיטו והרבה לתעד את המדינה היוצאת דופן דאז. כמו כן נסע בארצות ערב וצילם רבים ממנהיגי ערב של התקופה כעבדאללה הראשון, מלך ירדן, פארוק הראשון, מלך מצרים ועוד.
בתחילת שנות החומישים התפטר מהשבועון לייף והחל לעבוד עם במאי הסרטים ז'אק טאטי.
בשנת 1960 נשא לאישה את אנה-מריה בורלטי ועמה המשיך לנסוע ולצלם ברחבי העולם כולו.
פיליפס נפטר בביתו במנהטן באוגוסט 1996, כחצי שנה לאחר מות אשתו.
באתר האינטרנט של גלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון נאמר עליו שהוא "הסנדק של העיתונות המצולמת (photo-journalism). מאסטר של העדשה ושל ריבוי שפות".
איוואן שישמן, קיסר בולגריה

חייו של איוואן שישמן

איוואן שישמן היה בנו בכורו של איוואן אלכסנדר ואשתו השנייה שרה תאודורה, אשר הייתה יהודיה שהתנצרה. אף על פי שכבר היה לאיוואן אלכסנדר בן בכור מהנישואין הראשון, איוואן סרצימיר, הוא מינה את איוואן שישמן כיורש רשמי והצהיר עליו כקיסר משותף בשנת 1355. המינוי הביא לפילוג המלכות הבולגרית, שנולדה בין בניו של איוואן אלכסנדר לאחר מותו.
איוואן שישמן ירש את אזורים מרכזיים של בולגריה עם עיר הבירה טרנובו. איוואן סרצימיר קיבל את דוברוג'ה במזרח ווידין בצפון בולגריה. בנוסף ולאכיה יצאה ממלכות בולגריה ובשנת 1386 איוואן שישמן הביס והרג את דן הראשון מלך ולאכיה. גם לאחר מלחמה המוצלחת עם ולאכיה איוואן שישמן לא הצליח להחזיר את דוברוג'ה.
כאשר איוואן שישמן עלה לכס בשנת 1371 אצילי סרביה ובולגריה הובסו בקרב מריצה בידי עות'מאנים.
איוואן שישמן נאלץ להיות וסאל של האימפריה העות'מאנית. 
למרות שאיוואן שישמן היה וסאל עות'מאני הסולטאנים מורט הראשון ובאיזיט הראשון המשיכו לכבוש את ערי ממלכת בולגריה. כאשר לאיוואן שישמן נודע על הניצחון של הסרבים והבוסנים על העות'מאנים בקרב פלוצ'ניק ב-1387 הוא החליט למרוד בהם. הסולטאן מורט הראשון הגיב מיד למרד ושלח צבא ענק כדי להכניע את הקיסר הבוגד. איוואן שישמן הסכים לקבל שוב את תואר וסאל הסולטאן, והוא מצדו החזיר לו כל האזורים חוץ מעיר סיליסטרה. איוואן שישמן ניסה למרוד שוב כנגד הסולטאן, אך ללא הצלחה וכתוצאה מכך, חיל מצב עות'מאני הוצב דרך קבע, בכל הערים והמצודות בבולגריה.
לאחר הניצחון בקרב קוסובו הסולטאן באיזיט הראשון, החל להתכונן לכיבוש סופי של בולגריה. בשנת 1393 הסולטאן פלש וצר במשך שלושה חודשים, על עיר הבירה שנפלה לאחר קרב קשה ועקוב מדם. איוואן שישמן ברח לניקופול ושלט בעיר בתקווה שמסע הצלב נגד האימפריה העות'מאנית יחזיר לו את האימפריה שאבדה לו. אבל אחרי ההפסד בוולאכיה באיזיט הראשון ציווה לערוף את ראשו של איוואן שישמן.
רנדי קרופורד

ביוגרפיה

קרופורד החלה את הקריירה שלה בהופעה במועדונים מסינסינטי ועד סנט טרופה. היא זכתה לפרסום כאשר הופיעה באמצע שנות ה-70 בניו יורק לצד זמרי הג'אז ג'ורג' בנסון וקנונבול אדרלי. לאחר מכן הייתה הזמרת הראשית בלהיט הרית'ם אנד בלוז של הקרוסיידרס Street Life בשנת 1979. בשנת 1980 הוציאה את אחד מלהיטיה הגדולים, One Day I'll Fly Away.
אלבומה Secret Combination שהה יותר מששים שבועות במצעד האלבומים של המגזין בילבורד בשנת 1981. קרופורד חזרה למצעדים בשנת 1986 עם הסינגל "אלמאז", שהיה בין עשרת הגדולים.
קרופורד ידועה, בין היתר, בשל גרסאות כיסוי לשירים Purple Rain,  Holding Back the Years,  Captain of Her Heart,  Wishing on a Star,  All I Do, Foolish Heart, Knockin on Heaven's Door,Give Me the Night ועוד רבים אחרים.
סימני כתיב

מאפיינים

סימני הכתיב אינם נשענים רק על חוקי הלשון והדקדוק, אלא על רמזים סמנטיים או חזותיים המהווים תומכי זיכרון. להבדיל מלימוד בעל פה של רשימת מילים לצורך הכתבה, סימני הכתיב מאפשרים הכללה לקבוצות מילים גדולות יותר בעלות מאפיין משותף. הכוונה בקבוצות מילים היא לאוסף של מילים בעלות משמעות קרובה ואופן איות דומה. בנוסף, סימני כתיב הכוללים שורשים ניתנים ליישום עבור כל משפחת המילים של אותו שורש.
זוהי דרך לימוד יעילה החוסכת זמן משום שהיא מאפשרת למידה של מספר מילים עבור כל סימן כתיב.
הזכירה של סימני הכתיב יכולה גם לעזור במפגש עם מילים חדשות שהלומד יכול לקשר אותן לסימן כתיב מסוים מתוך תהליך של הסקת מסקנות, על ידי הבנת המשמעות שלהן וקישורן למשמעות של קבוצת המילים שהסימן המתאים מייצג.
בנוסף, השימוש בסימני כתיב מפחית את המכניות של לימוד איות תקין ומגביר את ההבנה של מבנה הלשון. ההבנה בתורה מאפשרת ללומד את הגילוי העצמי והשמחה הכרוכה בו מהווה ממריץ ללמידה יעילה.

קהל יעד

המטרה של לימוד הכתיב היא לאפשר לאדם לכתוב באופן מהיר ומדויק מידע ומסרים לעצמו או לזולת.
השימוש בסימני כתיב מיועד לסייע לאנשים אשר טרם רכשו את השפה הכתובה באופן מלא להימנע משגיאת כתיב. הם יכולים לסייע לתלמידים בכיתות הנמוכות של בית ספר יסודי, עולים חדשים שהעברית אינה שפת האם שלהם, לקויי למידה (במיוחד דיסלקסיה ו-דיסגרפיה) ועוד.

סימני כתיב נפוצים

ישנם מספר סימני כתיב שבהם נעשה שימוש נפוץ להוראת הכתיב העברי. לכל סימן יש מילים ושורשים אותן הוא מייצג.
לא כדאי לטפל בכתיב של מילה בודדת, משום שכל מילה בקבוצה היא כחוליה בשרשרת המחזקת את שאר החוליות.
לימוד כתיב של מילה הנעשה במסגרת של קבוצת מילים מחזק את הזיכרון ומעמיק את הידע של הלומד.
פעמים רבות ישנם גם יוצאי דופן שיש לשים לב עליהם בזמן הלמידה כדי למנוע בלבול.
כמו כן, יכולה להיות מילה שמשויכת למספר קבוצות.
ליגת ה-NBL

היסטוריה

הליגה החלה לפעול בשנת 1935 כ"ועידת הכדורסל המערב-תיכונית" ("Midwest Basketball Conference"), ובשנת 1937 שינתה את שמה ל"ליגת הכדורסל הלאומית" בניסיון למשוך קהל צופים רחב יותר. הליגה, שהתבססה על קבוצות משווקים קטנים באזור הימות הגדולות, הוקמה על ידי שלושה תאגידי ענק: ג'נרל אלקטריק, גודייר ופיירסטון. בעונת הבכורה הרשמית של הליגה, 1937/1938, כללה ה-NBL‏ 13 קבוצות, ובעונות הבאות הצטמצמה בהדרגה עד שבעונת 1943/1944 כללה 4 קבוצות בלבד. מאז 1944 נוספו קבוצות חדשות, ובעת מיזוג ה-NBL ב-1949 הורכבה הליגה מ-10 קבוצות בסך הכול.
הליגה פעלה בשנותיה הראשונות באופן בלתי-רשמי במידת מה, כאשר לוח המשחקים של כל קבוצה נתון לשיקולו של המועדון, ובתנאי שיכלול לפחות עשרה משחקים, ביניהם ארבעה משחקי חוץ. כל משחק חולק לארבעה רבעים של 10 דקות, או לחלופין לשלושה שלישים של 15 דקות, לפי החלטתה של הקבוצה הביתית.
נהוג לחלק את היסטוריית ה-NBL לשלוש תקופות מרכזיות: השנים הראשונות היו בשליטתה של קבוצת אושקוש אול-סטארס, שבהובלתו של הסנטר לירוי אדוארדס הגיעה לגמר הליגה בכל חמש עונותיה הראשונות וזכתה בשתי אליפויות NBL. בשנים הבאות עלה כוחה של פורט ויין זולנר פיסטונס, אותה הוביל הקלע בובי מקדרמוט לארבע הופעות בגמר ה-NBL ושתי אליפויות. בעונת 1945/1946 הצטרף לליגה שחקן היכל התהילה לעתיד ג'ורג' מייקן, שהפך בשורות מיניאפוליס לייקרס לסנטר הדומיננטי של התקופה וזכה עם הלייקרס באליפות עונת 1947/1948.
ב-3 באוגוסט 1949, לאחר מאבק ממושך בין ליגת ה-NBL ו-ליגת ה-BAA על קהל אוהדי הכדורסל ושחקני הכדורסל בארצות הברית, החליטו הליגות על מיזוג ביניהן והקמת ליגת ה-NBA. הליגה החדשה קיבצה שש קבוצות מליגת ה-NBL, עשר מקבוצות ה-BAA ואת קבוצת אינדיאנפוליס אולימפיאנס כדי ליצור ליגה של 17 קבוצות בסך הכול. בניגוד לתוצאות ולסטטיסטיקות של ליגת ה-BAA, תוצאות וסטטיסטיקות העבר של ה-NBL אינן נחשבות כחלק מהיסטוריית ה-NBA.

מורשת

ליגת ה-NBL תרמה רבות לתשתית ליגת ה-NBA, בין היתר במתן הזדמנויות לשחקנים אפרו-אמריקאים. בעונת 1942/1943, בזמן ששחקנים רבים גויסו להשתתף במלחמת העולם השנייה, המועדונים "טולדו ג'ים וייט שברולטס" ו"שיקגו סטודבייקרס" מילאו את סגלי קבוצותיהם על ידי החתמת שחקנים אפרו-אמריקאים, כחמש שנים לפני שג'קי רובינסון עשה היסטוריה והפך לשחור הראשון שמשחק במייג'ור ליג בייסבול.
חמש קבוצות פעילות ב-NBA השתתפו בעבר בליגת ה-NBL: שלוש קבוצות עברו ל-BAA בשנת 1948 - מיניאפוליס לייקרס (כיום לוס אנג'לס לייקרס), רוצ'סטר רויאלס (כיום סקרמנטו קינגס) ופורט ויין זולנר פיסטונס (כיום דטרויט פיסטונס), ושתי קבוצות נוספות הצטרפו ל-NBA בעת המיזוג ב-1949 - באפלו ביזונס/טריי-סיטיז בלקהוקס (כיום אטלנטה הוקס) וסירקיוז נשיונלס (כיום פילדלפיה 76').
עדות שקר

עֵדוּת שֶׁקֶר היא עדות הניתנת בבית משפט ומתבררת ככוללת דברי שקר או הצהרות כוזבות. העד מחויב לומר את האמת, כדי לשמור על אמיתות פסק הדין שיינתן בהליך המשפט. 
מתן עדות שקר ביודעין נקבע כעבירה פלילית ברבות ממדינות העולם. בישראל, נקבע בסעיף 237 לחוק העונשין שהעונש על עדות שקר הוא מאסר של עד 7 שנים: "המעיד בהליך שיפוטי, ביודעין, עדות כוזבת בדבר מהותי לגבי שאלה הנדונה באותו הליך, הרי זו עדות שקר, ודינו - מאסר שבע שנים; עשה כן בעד טובת הנאה, דינו - מאסר תשע שנים".
אמירות פרשניות אינן נחשבות עדות שקר שכן אנשים פעמים רבות אומרים דברים שאינם מדויקים לא ביודעין או לא בכוונה. אנשים גם עשויים להחזיק באמונות תמימות אך שגויות לגבי עובדות מסוימות או שזכרונם אינו מדויק. כמו כל הפשעים בשיטת המשפט המקובל, עדות שקר מצריכה יסוד נפשי מסוג מחשבה פלילית (mens rea) ויסוד עובדתי - "אקטוס ראוס" (actus reus) כדי להוכיח את קיום הפשע.
במדינות מסוימות כמו צרפת למשל, חשודים לא יכולים להחקר תחת שבועה ועל כן לא יכולים להעיד עדות שקר, ולא משנה מה יאמרו במהלך משפטם.
האיסור על עדות שקר חל גם על עדים שמסרו את עדותם בכתב בתצהיר.
האיסור על עדות שקר מופיע בעשרת הדברות: "לֹא-תַעֲנֶה בְרֵעֲךָ עֵד שָׁקֶר" (ספר שמות, פרק כ', פסוק י"ב).
סוון האנאוולד

סוון האנאוולד (בגרמנית: Sven Hannawald; נולד ב-9 בנובמבר 1974) הוא קופץ סקי גרמני לשעבר. האנאוולד זכה בטורניר ארבע הגבעות פעם אחת, בארבע מדליות באליפות העולם בסקי בסגנון נורדי, ובשלוש מדליות באולימפיאדת החורף ובאליפות העולם בסקי נורדי.

ביוגרפיה

האנאוולד נולד בארלברון, בסקסוניה שבגרמניה. בגיל שתים-עשרה נשלח לבית ספר מיוחד ללימוד סקי בקלינגנטאל בסקסוניה. ב-1991 עקרה משפחתו לעיר אולם, שם החל האנאוולד ללמוד בבית הספר לסקי פורטואנגן והשלים לימודים עם התמחות בתקשורת אלקטרונית. לאחר הלימודים הצטרף לשירות חובה בבונדסוור, שם אימן עד 2001 קבוצת ספורטאים מיוחדת של הצבא.
כיום מתגורר האנאוולד בעיר ברלין, ובעל דירה נוספת במקום האימונים לשעבר שלו הינטרצארטן. ב-2 בדצמבר 2006 נולד לו בן בכור מזוגתו לחיים נאדין לורנץ.

תחילת הדרך והצלחות ראשונות

כבר בגיל שבע החל האנאוולד באימוני קפיצות סקי. הוא ניסה להתמחות בסגנון נורדי משולב, אמנם עד מהרה ניכר כי כשרונו באופן בולט הוא בתחום קפיצות הסקי. כדי לקבל הדרכה יותר טובה עבר האנאוולד לבית הספר לסקי בקלינגנטאל. הוא זכה באליפות הנוער לקפיצות סקי של מזרח גרמניה במשחקי הספורט לנוער בשנת 1987 בשלוש קטגוריות: קפיצות סקי (גבעה בינונית וגדולה) וסגנון נורדי משולב.
עם המעבר למתקן האימונים בהינטרצארטן ב-1992 זכה במקום השלישי באליפות העולם לנוער, ובאליפות גרמניה לשנת 1994 עם נבחרת הנוער של המועדון שלו בקטגוריה הקבוצתית.
בשנת 1998 זכה במדליית כסף באליפות העולם בקפיצות סקי (גבעה גדולה) באוברסטדורף, ובמדליית כסף נוספת באולימפיאדת החורף בנאגנו באותה הקטגוריה.

אלוף עולם, אלוף אולימפי, ושיאן תחרות ארבע המקפצות

בשנת 2000 זכה לראשונה באליפות העולם לתעופת סקי (גבעת ענק). בשנת 2001 זכה באליפות העולם במדליית זהב ובמדליית ארד בגבעה הגדולה והבינונית בהתאמה בתחרות הקבוצתית.
העונה 2001/02 הייתה לשיא הקריירה שלו: הוא היה הראשון ועד כה היחיד שזכה בתחרות ארבע הגבעות כאשר הוא מסיים ראשון בדירוג בכל אחת מהגבעות השונות בעונה אחת. בנוסף, הוא היה הראשון לשמור על תואר אליפות העולם בתעופת סקי בשנה השנייה ברציפות. באולימפיאדת החורף בשנת 2002 בסולט לייק סיטי זכה במדליית זהב בקטגוריה הקבוצתית, ובמדליית כסף בגבעה הבינונית. בסבב גביע העולם של אותה השנה סיים שני בדירוג, ולאחר מכן זכה בתואר ספורטאי השנה של גרמניה.

פציעה, טיפולים פסיכיאטריים, ופרישה מספורט

בעקבות פציעה בעונה 2002/03 החל רצף כישלונות להאנאוולד, שהוביל לקיצור השתתפותו בתחרויות בעונה 2003/04, כאשר הוא מדורג חמישי בסבב הגביע העולמי.
בתקופה זו, החל לרדת בצורה דרסטית במשקל ומשום גובהו הגיע למצב של תת-משקל, דבר שגרם אחריו בעיות בעמידה בקריטריונים של איגוד הסקי הגרמני בעונת 2004/05.
באפריל 2004 התפרסם כי האנאוולד עובר טיפולים פסיכיאטריים עקב תסמונת Burnout וכמעט שלא הופיע בציבור. באוגוסט 2005 הודיע כי סיים את הטיפולים בהצלחה, אך אין בכוונתו לחזור לשגרת האימונים והתחרויות וכי הוא מתעתד לפרוש. ב-8 ביולי 2006 נערך לכבודו ערב קפיצות סקי מיוחד לרגל סיום הקריירה הספורטיבית.
עקיבא סופר

עקיבא סופר-שרייבר (ה'תרל"ח, 1878 – ב' בכסלו ה'תש"ך, 3 בדצמבר 1959) היה רב וראש ישיבה, רבה האחרון של ברטיסלאבה (פרשבורג), שהיא כיום בירת סלובקיה, לפני שואת יהדות אירופה והרביעי בשושלת רבני פרשבורג בני משפחת החת"ם סופר. ממנהיגי האורתודוקסיה ביהדות הונגריה, וחבר מועצת גדולי התורה. נקרא לעיתים על שם חיבורו ההלכתי הדעת סופר.
עם עלייתו לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה הקים מחדש את "ישיבת פרשבורג" בירושלים.

ביוגרפיה

נולד לרב שמחה בונם סופר, רבה של פרשבורג, מחבר "שבט סופר". נישא לקרובת משפחתו הינדה שפרינצה בת הרב יצחק ליב סופר (נפטרה ה'תשי"ט). בשנת תרס"ז (1907), בגיל 29, התמנה תחת אביו כרבה הראשי של פרשבורג, אז בממלכת הונגריה. בתפקידו זה, כממשיך דרכו של אבי סבו החת"ם סופר שהניח את התשתית האידאולוגית והארגונית של האורתודוקסיה בהונגריה, נבחר לכהן כנשיא מועצת הרבנים האורתודוקסים, ארגון שאיגד תחתיו למעלה משלוש מאות קהילות אורתודוקסיות ברחבי הונגריה.
אחרי מלחמת העולם הראשונה, עברה פרשבורג לשטח המדינה החדשה, צ'כוסלובקיה, ובהמשך שונה שמה של העיר לברטיסלאבה. הארגונים הקהילתיים התארגנו מחדש, והוא נבחר שוב לנשיאה של מועצת הרבנים החרדים בצ'כוסלובקיה. מלבד תפקידיו הציבוריים בהונגריה וצ'כוסלובקיה גופן, כיהן גם כנשיא "כולל שומרי החומות" ו"בתי אונגרין" שבירושלים.
במשך שלושים ושש שנותיו כרבה של פרשבורג-ברטיסלבה, כיהן גם בראשות ישיבת פרשבורג. ב-1939, עם כינון הרפובליקה של סלובקיה, ועליית כוחו של משמר הלינקה הפשיסטי, הוצרו צעדיה של הישיבה ורבניה, והיא עברה להתנהל במחתרת למחצה. הרב סופר נמלט לשווייץ וממנה עלה לארץ ישראל. כשירד בנמל חיפה הצהיר בפני מקבלי פניו: "בשעה זו הנני מטיל לים את כל נמוסי הכבוד והחשיבות שהיו לי בחוצה לארץ, ומהיום והלאה רוצה אני להיות יהודי ירושלמי פשוט".
בירושלים ניסה לשקם את "ישיבת פרשבורג", אסף תלמידים מקומיים וניצולי שואה והרצה בפניהם בחדר קטן במאה שערים, הישיבה התרחבה והתבססה אך במעט לפני פטירתו. כחבר מועצת גדולי התורה המשיך להיות מעורב גם בישראל בנושאים ציבוריים, וחתם על כרוזים ועל הסכמות לספרים.
רבי עקיבא סופר נפטר בירושלים בב' בכסלו ה'תש"ך, 3 בדצמבר 1959, ונקבר בו ביום בהר המנוחות.
אולדריץ' איימס

תולדות חייו

אולדריץ' איימס נולד במדינת ויסקונסין בשנת 1941. הוא היה תלמיד מצטיין בבית הספר התיכון, ולאחר מכן למד היסטוריה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. בשנת 1959, בהיותו בן 18 ובטרם השלים את לימודיו, נתקבל כטירון לשירות סוכנות הביון המרכזית ה-CIA. בשנת 1962 קיבל מעמד של סוכן והיה לאחד הסוכנים הצעירים ביותר בתולדות הסוכנות.
איימס, ששלט בשפה הרוסית, התמחה בשירותי הביון הסובייטיים ונשלח לבירת טורקיה אנקרה על מנת לגייס סוכני מודיעין סובייטים לשירות האמריקאים כסוכנים כפולים. בהמשך מילא תפקידים בניו יורק ובמקסיקו סיטי. ב-1972 חזר למפקדת ה-CIA בלאנגלי ובילה את ארבע השנים הבאות בחטיבה הסובייטית-מזרחית (SE). הביקורות על הביצועים שלו היו "בדרך כלל נלהבות", כנראה משום שהוא היה טוב יותר בניהול ניירת ותכנון שדה פעולות מאשר גיוס סוכנים. אף על פי כן, צוין בתיקו גם שתייה מופרזת, ושני תזכירים "לעיניך בלבד" הונחו בתיקו. 
במרוצת השנים שבין 1985 ל-1992 מכר איימס לסובייטים מידע מודיעיני רגיש ביותר, כדוגמת פרטים על כמאה מבצעי מודיעין אמריקאים, והסגיר 12 סוכנים - שהוצאו להורג בעקבות לכידתם. תמורת המידע שמסר לסובייטים במשך תקופה זו שילמו לו הסובייטים מיליוני דולר, והוא קיבל את הסכום הגבוה ביותר ששולם למרגל מאז ומעולם. הסכום המדויק שקיבל אינו ברור. ה-BBC דיווחו שאיימס הודה שקיבל 2.5 מיליון דולר וכי נאמר לו שהפקידו עבורו בחשבון בנק עוד שני מיליון דולר. חזי כרמל נקב בסכום "קרוב לארבעה מיליון דולר" ואחרים כתבו 4.6 מיליון דולר. את מעשיו ביצע איימס בעזרת אשתו רוסריו, שהייתה במוצאה מקולומביה.
אנשי ה-CIA, שעמדו על כך שסודותיהם דולפים לסובייטים, החלו לחפש את מקור הדליפה. חשדם באיימס התעורר עקב רמת החיים הגבוהה שבני הזוג איימס סיגלו לעצמם, שהייתה מעבר ליכולתם. איימס נבדק בפוליגרף, אך הבדיקה לא אימתה את החשד נגדו ועניינו הועבר לחקירת לשכת החקירות הפדרלית, ה-FBI, שהחלה במעקב צמוד אחריו עד שהצליחה לחשוף את בגידתו.
איימס ואשתו נעצרו ב-22 בפברואר 1994 והועמדו לדין. איימס נדון למאסר עולם ללא זכות לחנינה, ואילו אשתו נידונה ל-5 שנות מאסר.

הערכה

ישנם הטוענים שאיימס לא היה אחראי להסגרת כל הסוכנים של ה-CIA שנעצרו על ידי הסובייטים בשנות ה-80 של המאה ה-20. ספר שנכתב על ידי איש CIA בכיר שפרש מהשירות טען שלפחות ארבעה מהסוכנים נתפסו לפני שאיימס החל לעבוד עבור הסובייטים. 
חזי כרמל, שכתב ספר על איימס, טען שבשלב מסוים ייחסו השלטונות בארצות הברית את נפילת רשת סוכני ה-CIA לידי הקג"ב לפעילותו של יונתן פולארד, אשר העביר מידע לישראל, ולהערכתם משם דלף לקג"ב. לדברי כרמל, העונש החמור שהושת על פולארד נובע מייחוס מוטעה של תוצאות בגידתו של איימס למעשיו של יונתן פולארד, וייתכן שאיימס היה המקור לייחוס זה.
ואקיזאשי

ואקיזאשי (מיפנית: 脇差; בתרגום מילולי: "חרב צדדית") היא חרב יפנית מסורתית עם להב שוטו שאורכו בין 30 ל-60 סנטימטר, באורך ממוצע של 50 סנטימטר. היא דומה לקטאנה אך קצרה יותר. היא המקבילה היפנית לחרב הקצרה האירופאית.
ואקיזאשי נחגרת בדרך כלל ביחד עם הקטאנה בידי הסמוראי או הלוחם ביפן הפיאודלית. כאשר זוג החרבות נחגרו יחד הן נקראו דאישו, בתרגום מילולי "גדול וקטן". "דאי" או גדול בשביל הקטאנה, ו"שו" בשביל הוואקיזשי. בדרך כלל, הקטאנה נקראה החרב או החרב הארוכה, וואקיזאשי החרב המלווה.
הואקיזאשי היו בדרך כלל דקות מהקטאנה. לעיתים קרובות היה להן פחות ניקו (מילולית: בשר, המידה של קמירות הלהב) ולכן חתכה מטרות רכות יותר מאשר הקטאנה האגרסיבית. בדרך כלל הנדן היה בצורה ריבועית אך לעיתים נדירות לא היה נדן כלל.
הוואקיזאשי שימשה את הסמוראי כנשק משני לקטאנה, ונשלפה בשדה הקרב לעיתים רחוקות- בעיקר אחרי אובדן של הקטאנה בשדה הקרב. באומנויות השימוש בחרב, קנג'וטסו, קיימים מספר סגנונות שבהם טכניקות שימוש בקטאנה והואקיזשי בו זמנית בשתי הידיים, טכניקות אלו דרשו רמת שליטה גבוהה, ולכן לא נראו בשדה הקרב בידי הסמוראים הפשוטים.
בנוסף לשימושה כנשק קרב משני, לוואקיזשי היה מעמד של "חרב כבוד", בה השתמשו בשדה הקרב לוחמים לפני הפסד, שהעדיפו להתאבד במקום לתת לאויב להרגם, כמו כן נעשה שימוש בואקיזשי בטקס ההתאבדות של מעמד הסמוראים, ספוקו.
מחברות עמנואל

היחס לספר בקהילה היהודית

בגלל אופיו עורר הספר מחלוקת בקהילה היהודית, ורבי יוסף קארו אסר בספרו "שולחן ערוך" לקרוא בו:
מליצות ומשלים של שיחת חולין ודברי חשק, כגון ספר עמנואל, וכן ספרי מלחמות, אסור לקרות בהם בשבת; ואף בחול אסור משום מושב לצים (תהילים א, א), ועובר משום אל תפנו אל האלילים (ויקרא יט, ד) לא תפנו אל מדעתכם; ובדברי חשק, איכא תו משום מגרה יצר הרע; ומי שחיברן ומי שהעתיקן, וא"צ לומר המדפיסן, מחטיאים את הרבים.
— שולחן ערוך אורח חיים סימן שז, סעיף טז

השפעה מאוחרת של "מחברות עמנואל"

חוקרת הספרות דבורה ברגמן, במאמרה "יחוס אבות של 'אלוף בצלות ואלוף שום'", הציגה שלל הקבלות רעיוניות בין יצירתו של חיים נחמן ביאליק, "אלוף בצלות ואלוף שום", ובין המחברת השמונה-עשרה ב"מחברות עמנואל". כך, למשל, מתארת ברגמן את עלילת החלק השלישי של המחברת, הקרוי "הנדיב מקמרינו": "עמנואל, הגיבור הנודד, מתקבל בכבוד גדול בבית נדיב מסביר-פנים. הוא מבדר את הנוכחים ומרשים אותם בחוכמתו, מתכבד בסעודת מלכים, ויוצא לדרך לאחר פרידה נרגשת וחגיגית. במרכז ההתרחשות עומדת הסעודה, והיא זוכה לפירוט רחב". מבנה זה של הסיפור דומה מאוד למבנה סיפורו של אלוף בצלות ולמבנה סיפורו של אלוף שום.
לא רק במבנה הכללי, אלא גם באחדים מפרטי העלילה מתגלה זיקה בין שתי היצירות. דוגמה מובהקת לכך היא שאלת המארח לאורחו ב"מחברות עמנואל": "הלא חסרת דבר בבית הנכבד?" ותשובת האורח: "הדג והבשר טפל והשום והבצל והחציר עיקר", ובדומה לה שאלת המלך את אורחו ב"אלוף בצלות ואלוף שום": "הֶעָרְבָה לְךָ אֲרוּחָתִי הָפָּעַם?" ותשובתו המגומגמת של האורח, לפיה חסר בצל בתבשיל.