google/wiki40b huggingface dataset:
מנזר שיו-מר'ווימה

קומפלקס שיו-מר'ווימה

על פי המסורת ההיסטורית, הקהילה הנזירית הראשונה במקום זה נוסדה במאה ה-6 על ידי הנזיר, שיו, אחד משלוש עשרה האבות האשוריים שהגיעו לגאורגיה כמיסיונרים נוצריים. שיו הקדוש בילה את שנותיו האחרונות כנזיר במערה עמוקה ליד מצחתה שנקראה לאחר מכן על שמו "שיו-מר'ווימה" ("מערת שיו"). המבנה המוקדם - מנזר יוחנן המטביל - הייתה כנסייה דמוית צלב, מאוד ישרה וקפדנית בעיצובה, שאכן מתוארכת לשנים 560–580, וניתן עדיין לראות את המערות שהוקמו על ידי הנזירים מסביב למנזר עם תקרה בצורת חרוט, ובזמנו אוכלס בציירי קיר מיומנים שקישטו את המנזר בתמונות של קדושים ונמצאים כעת במוזאון לאומנות יפה בטביליסי. המנזר השתנה במקצת במאות ה-11 וה-18, אבל שימר בחלקו הגדול את האריטקטורה המקורית שלו.
הכנסייה העליונה ("זֶמוֹ אֶקלֶזיה") נקראה על שמו של תאוטוקוס (ביוונית: Θεοτόκος, בגאורגית: ღვთისმშობელი, ר'וותיסמשוֹבֶּלי) היא החלק המרכזי של הקומפלקס, שהוקם בסוף המאה ה-12 על פי פקודה של דוד הבנאי. כנסיית בעלת כיפה, שנהרסה לאחר מכן על ידי פולשים זרים, ושוחזרה בשנת 1678 כבזיליקה. בין המאה ה-12 לבין המאה ה-17, נבנה חדר אוכל ומקושר באופן ישיר עם מערתו של שיו הקדוש. במאה ה-12, קפלה מקושטת בסגנון ימי הביניים, ניצבה בנפרד על הר קרוב.
משלחת ארכאולוגית גילה בשנת 1937, אקוודוקט באורך 2 ק"מ, שמימנו קיבלו אנשי המנזר את אספקתם. האקוודוקט מוביל לכפר סחלטדה, ומתוארך לשנת 1202 ונבנתה על ידי בישוף "אנטון צ'קונדידי", שר בממשלתה של תמר המלכה.

היסטוריה

שיו-מר'ווימה הפך במהירות לקהילת הנזירים הגדולה בגאורגיה, ובסוף המאה ה-6 היא אוכלסה בכ-2,000 נזירים. הוא הפך למרכז פעיל של הפעילות התרבותית והדתית, ונותרה תחת פטרונותו האישית של הקתוליק של כל גאורגיה. המלך דוד הבנאי (1089-1125) הפך את המקום למתחם מלכותי, ודאג להתקנת תקנות למנזר (1123). נפילת הממלכה הגאורגית המאוחדת והפלישות הזרות הבלתי פוסקות, הביאו להתדרדרות המנזר. המנזר ראה חידוש יחסי כאשר גאורגיה, תחת שליטתו של גיאורגי השישי, מלך גאורגיה (1393-1407) השתייכו אדמות שיו-מר'ווימה למשפחת האצולה זוודגינידזה- אמילאחוורי, לאחוזת קבר משפחתית. מצב זה מנשך עד ל-1810.
הכנסייה נחרבה על ידי חיילי האימפריה הפרסית, שנשלחו על ידי שאח עבאס הראשון (شاه عباس اول) בשנים 1614/16. הנסיך גיווי אמילאחברי בנה את המנזר מחדש, אבל בשנות ה-20 של המאה ה-18, כבשו העות'מאנים, כבש את גאורגיה, והביא חורבן נוסף ולצמצומה מחדש של אוכלוסיית המנזר. היא שוחזרה שוב על ידי משפחת אמילאחברי בשנת 1733, כשפשטו הפרסים שוב, הם טבחו בנזירים רק שנתיים לאחר מכן. במאה ה-19, בסופו של דבר שיו-מר'ווימה, שוחזרה ופנימיותו שופצה, אבל מעולם לא חזרה לחשיבותה ההיסטורית, ולתפקיד ששיחקה בחיים הרוחניים של גאורגיה. תחת שלטונם של הבולשביקים נסגר המנזר, אבל כעת הוא פתוח וצליינים ותיירים רבים פוקדים אותו.
מלון טאבה וכפר נלסון

נלסון טאבה הוא בית מלון השוכן סמוך לגבול ישראל-מצרים ובעבר היה בבעלות רשת הילטון העולמית. המחלוקת בסוגיית הבעלות על המלון היוותה ספיח אחרון להסכמי השלום בין שתי המדינות, והוכרעה לבסוף לטובת המצרים, באמצעות בוררות בינלאומית. בנובמבר 2016 הודיעה רשת הילטון שהיא עוזבת את המלון בטאבה החל מ-1 בינואר 2017, כשבוע אחרי שהיא הודיעה שהיא עוזבת את המלון באילת.

היסטוריה

המלון הוקם בשנת 1979 בטאבה שבסיני (6 ק"מ דרומית לאילת), כשזו הייתה בשלטון ישראל. המלון, שנקרא אז 'אביה סונסטה', נבנה ליד כפר הנופש שבנה רפי נלסון, על ידי איש העסקים הישראלי אליהו פפושדו. בזמנו נחשב כמלון פאר מהמובילים בארץ. המלון נבנה בעיצומן של השיחות המדיניות בין ישראל ומצרים והיווה סלע מחלוקת בין המדינות על שרטוט הגבול ביניהן באזור אילת. עם חתימת הסכם השלום סוכם כי נושא השליטה במלון ידון בשיחות עתידיות בין שתי המדינות. במסגרת שיחות אלו לא הצליחו הצדדים להגיע להסכמה. מצרים טענה כי רצועת החוף הקטנה היא "חלק מאדמת מצרים הקדושה" ושאין לוותר עליה, כיוון שלא הייתה בשליטה ישראלית לפני מלחמת ששת הימים. ישראל טענה מנגד כי שטח המחלוקת הוא קטן וסימון הגבול של יוני 1967 אינו ברור. עוד טענה כי מכיוון שקיים על השטח מלון, יש לאפשר לה להמשיך ולהחזיק בו. 
המלון ופיסת האדמה עברו לדיון בבוררות בינלאומית ב-1986. במסגרת הבוררות נקבע כי השטח יעבור לידי מצרים, אך אזרחים ישראלים יוכלו להגיע למלון ולכפר של נלסון לידו, בלי לשלם אגרת גבול. בינואר 1989 עבר המלון לידי מצרים. זמן קצר אחר כך הוא נמכר לבעלות מצרית והכפר של נלסון ננטש.
תחת שלטון מצרים הפך המלון, והכפר של נלסון שלצידו, לחלק מרשת הילטון. תיירים ישראלים המשיכו לפקוד אותו בזכות המחיר הנמוך יחסית והקזינו, שהפעלתו מותרת במצרים.
שמואל אייזנשטדט

שמואל אייזנשטדט (י"א באדר ב' תרמ"ו, 18 במרץ 1886 - ל' בתשרי ה'תשל"א, 30 בנובמבר 1970) היה משפטן והיסטוריון של המשפט, בלשן, מו"ל ואיש אשכולות ישראלי, יליד רוסיה.

קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נולד בבוריסוב ליוסף אייזנשטדט שהיה מזקני חובבי ציון וממייסדי פועלי ציון. משפחתו מיוחסת למהר"ם אייזנשטט. למד בחדר מסורתי ובישיבה, בשנים 1906–1910 למד באוניברסיטת ברן. היה עורך של כתב העת "שחרית" של צעירי ציון. בשנת 1924 ייסד את המחלקה העברית היהודית של הספרייה הממלכתית של רוסיה. 
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. בשנים 1926-1953 הוא ניהל את הלשכה המרכזית של ועד הלשון העברית. היה בין המייסדים של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, בה הרצה על משפט רומאי ודיני משפחה במשפט העברי.
במשך שנים רבות היה מאוהדי המפלגה הקומוניסטית הישראלית. לאחר מלחמת ששת הימים הוא הצדיק את מדינת ישראל וגינה את התעמולה נגד ישראל.
אהוד הרושובסקי

ביוגרפיה

הְרוּשוֹבסקי השלים דוקטורט ב-1986 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחיית לאו אנתוני ארינגטון בנושא "תרומות לתורת מודלים יציבה".
הוא בעל שם עולמי בתורת המודלים ובשימושיה בתורת המספרים ותורת החבורות הסופיות. "אחת מתרומותיו החשובות הייתה הבנת הסימטריה הפנימית בתורת המודלים. הוא עבד על המבנה העדין של תורות קטגוֹרִיּוֹת (שהן תורות שלהן מודל יחיד בעוצמות מתאימות) וביחד עם בוריס זילבר גילה אפיון לוגי של הגאומטריה האלגברית שלימים הוכיח שיש לו, ולתורת היציבות בכלל, השלכות על תכונות של אובייקטים מרכזיים בתוך הגאומטריה האלגברית, ומכך גזר מסקנות לתורת המספרים."
הְרוּשוֹבסקי זכה בפרסים רבים, פעמיים בפרס קארפ, פרס ארדש (1994), פרס רוטשילד (1998), מענק קליי (2001) ופרס מיכאל ברונו (2004). נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2007 ולאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ב-2008. הוא חבר מערכת של Israel Journal of Mathematics.
אביו, בנימין הרשב, היה מומחה לספרות השוואתית, מתרגם, ומשורר יידיש. הוא שימש כפרופסור אמריטוס לספרות באוניברסיטת תל אביב ופרופסור מן המניין באוניברסיטת ייל. הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וזוכה פרס א.מ.ת. אמו היא הפסיכואנליטיקאית רנה מוזס הרושובסקי.
הסכם קמפו פורמיו

הסכם קמפו פורמיו (בצרפתית: Traité de Campo-Formio; בגרמנית: Frieden von Campo Formio) היה הסכם שלום שנחתם ב-17 באוקטובר 1797 בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה (הקיסרות האוסטרית), ואשר סימן את סופה של הקואליציה האנטי צרפתית הראשונה שהורכבה מאוסטריה, פרוסיה, בריטניה, ספרד, פיימונטה וממלכות נוספות שהתייצבו כנגד הרפובליקה הצרפתית. ההסכם נחתם לאחר מסעו המוצלח של נפוליאון לכיבוש איטליה וסיים את השלב הראשון במלחמות הנפוליאוניות.
ההסכם כלל תנאים פומביים ותנאים חסויים. לפי סעיפיו הגלויים נמסרו ארצות השפלה הדרומיות (כיום בלגיה) מידי האימפריה הרומית הקדושה לצרפת. רפובליקת ונציה איבדה את עצמאותה, לאחר מאות שנים. החלק העיקרי שלה, שבצפון איטליה ובאיסטריה נמסר לאוסטרים; מספר איים שהיו בשליטתה, בהם קורפו, האיים היוניים ומספר איים בים האדריאטי עברו לידי צרפת. אוסטריה נאלצה להכיר בקיומן של הרפובליקה הציסאלפינית (Repubblica Cisalpina) וברפובליקה הליגורית שהיו למדינות חסות צרפתיות בצפון איטליה.
חלקו החסוי של ההסכם מסר שטחים נוספים הנמצאים כיום במערב גרמניה לשליטת צרפת והבטיח לה חופש שיט בריין, במאס ובמוזל. אזור זלצבורג נמסר לחסות אוסטרית וזו ויתרה מצידה על שטחים בגדה השמאלית של הריין העילי ואשר סופחו בשלב מאוחר יותר לשווייץ. 
הסכם קמפו פורמיו היה פרי משא ומתן שנמשך חמישה חודשים וחזר למעשה על המוסכם בהסכם שביתת הנשק שנחתם בלאובן (Leoben) בשטיריה מ-17 באפריל 1797. ההסכם קרוי על שם הכפר הסמוך לאודינה בצפון איטליה שבו נחתם (כיום קמפופורמידו - Campoformido).
ההסכם לא מומש מעולם במלואו, עקב קשיים בביצוע העברות השטחים שסוכמו בו ואי-הסכמות לגבי שטחים נוספים. הצדדים נותרו חשדנים זה כלפי זה, והאוסטרים החלו לכרות בריתות צבאיות עם אויביה האחרים של צרפת כחלק מגיבוש הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. ב-1799 התחדש פורמלית מצב המלחמה בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה, פחות משנה וחצי לאחר חתימת הסכם השלום. השפעתו ארוכת הטווח הבולטת של ההסכם היא ביטולה של רפובליקת ונציה, והפיכתם של האיים היוניים ואיים יווניים נוספים לישויות נבדלות.
ריצ'רד האוול

קריירה

האוול נולד בג'ורג'יה למשפחה אפרו-אמריקאית נוצרית. הוא למד ושיחק באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית. בין השנים 2013–2015 שיחק האוול עבור מספר קבוצות בליגות בפיליפינים, באיטליה, ברפובליקה הדומיניקנית ובליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-2015 חתם האוול בעירוני נהריה והוביל אותה למקום הרביעי בליגת העל כשהעמיד ממוצעים של 15 נקודות, 9.6 ריבאונדים ומדד יעילות של 18.8. בסוף העונה פורסם כי בשל חתונתו עם חברתו הישראלית הוא עשוי לקבל אזרחות ישראלית, דבר שמעלה את ערכו בישראל בשל החוק הרוסי. מכבי תל אביב התעניינה בהחתמתו אך בסופו של דבר ויתרה עליו והעדיפה את ג'ו אלכסנדר.
ב-2016 חתם בהפועל תל אביב. באפריל 2017 קיבל אזרחות ישראלית, אף שהחל בתהליכי גירושין מרעייתו הישראלית. סמוך למועד קבלת האזרחות נוצר סכסוך בין קבוצתו לבין הפועל ירושלים בנוגע להעברתו לזו השנייה. לקראת הפלייאוף, עבר האוול לירושלים, וחתם בה לשנתיים וחצי. בעונתו הראשונה בקבוצה, זכה באליפות המדינה עם האדומים מירושלים.
ביוני 2017 צורף לסגל נבחרת ישראל בכדורסל, איתה שיחק ביורובאסקט 2017, והציג יכולת טובה.
ב-25 ביולי 2018 נכשל האוול בבדיקת סמים שנערכה כחודשיים לפני ב-30 במאי לאחר משחק פלייאוף מול גלבוע גליל. הסוכנות הישראלית למניעת סימום בספורט החליטה להשעות את האוול מכל פעילות רשמית.
לאחר תום השעייתו, ב-10 בנובמבר 2018 חזר האוול לקדנציה שנייה בהפועל תל אביב וחתם עד לתום העונה. לאחר תקופה קצרה בפיליפינים, חזר האוול לישראל וחתם בהפועל חולון.
גיסאניי

חינוך

לקמפוס של האוניברסיטה העצמאית קיגאלי בגיסאניי נרשמו 3,413 סטודנטים בשנת הלימודים בשנים 2012-2013. הסטודנטים לקחו חלק בתוכניות שונות בפקולטות הכלכלה, מנהל עסקים, מדעי החברה ומשפט. גם לאוניברסיטת הקולג' לתיירות ברואנדה (RTUC) ישנו קמפוס בגיסאניי. בעיר 30 בתי ספר פרטיים וציבוריים, הכוללים בתי ספר יסודיים, חטיבות ותיכונים ובתי ספר לאחיות.
ויסנס רץ'

קריירה כשחקן

בצעירותו עסק רץ' בספורט, בעיקר ברכיבת אופניים ובכדוריד באסקי, ענף ספורט שדורש כישרון עם הידיים. בזכות כך הצליח לעשות את המעבר לכדורגל כשוער, ובסתיו 1900, כשהיה בן 33 או 34, הצטרף לברצלונה כשוערה.
רץ' עמד בשערה בשתי המהדורות הראשונות של קופה מקאיה, תחרות הכדורגל המסודרת הראשונה בספרד, שהוכרה מאוחר יותר כאליפות קטלוניה. לאחר שהגיעה לגמר ב-1901, זכתה ברצלונה בתואר ב-1902 - היה זה התואר הראשון בהיסטוריית המועדון. במהדורה זו ניצחה ברצלונה את כל 8 משחקיה, תוך שהיא מבקיעה 60 שערים וסופגת שניים בלבד. בהמשך השנה השתתף עם הקבוצה בגביע המלך דון חואן קרלוס הראשון, שהפך מאוחר יותר לטורניר הגביע הרשמי של ספרד. ב-13 במאי 1902 שיחק רץ' בחצי הגמר נגד ריאל מדריד, שהיה למעשה הקלאסיקו הראשון בהיסטוריה, והוא היה שותף לניצחון קבוצתו 3-1. בגמר הפסידה ברצלונה לביסקאיה.
ב-1903 זכה רץ' עם ברצלונה בתואר נוסף, גביע ברצלונה, שמאוחר יותר הוכר כמהדורה הרביעית של אליפות קטלוניה. בסך הכול, השתתף ב-40 משחקים במדי ברצלונה.

נשיא ברצלונה

ב-1908 היה מועדון הכדורגל ברצלונה בתקופתו הקשה ביותר והיה קרוב לסגירה. מספר שחקנים מובילים עזבו ולא נמצאו להם מחליפים. המועדון לא הצליח לזכות באף תואר מאז אליפות קטלוניה של 1905. מצבו הכלכלי הידרדר, והיו רק 38 חברי מועדון. בישיבת חברי המועדון ב-11 בנובמבר נבחר רץ' לשמש נשיא המועדון, כמחליף של ז'ולי מריאל. רץ', שראה שהוא לא מצליח לשנות את המצב, כינס ישיבה מיוחדת ב-2 בדצמבר, בה נכחו 20 חברי מועדון בלבד. בישיבה הודיע על התפטרותו, 22 ימים בלבד לאחר שהחל בתפקיד. זהו פרק הזמן הקצר ביותר עבור נשיא ברצלונה בהיסטוריית המועדון. החליפו ז'ואן גאמפר, שעמד לראשונה כנשיא המועדון מאז עזר להקימו כ-10 שנים לפני כן. גאמפר הצליח להרים את המועדון ולהצילו מסגירה. רץ' נשאר במועדון, בצוות של חברי הנהלה שתפקידם היה לבחור את השחקנים שישתתפו בכל משחק.
פצלת השדה

מיון

הפלדספרים מתחלקים לשלוש קבוצות עיקריות:

אלקלי פלדספר

ידוע גם בשם אורתוקלז ואלקלי-פלדספר. נוסחת המבנה הכימית שלו היא KAlSi₃O₈. קבוצת מינרלים חשובים בקבוצת הטקטוסיליקטים. מקור השם אורתוקלז ביוונית: "שבירה ישרה" וזאת מכיוון ששתי הפצילויות שלו ניצבות זו לזו. אורתוקלז מתגבש במערכה המונוקלינית. קשיותו היא 6, משקלו הסגולי 2.56-2.58 וברק זגוגיתי או פנינתי. הוא המרכיב העיקרי של גרניט וסלעים מאגמתיים פלסיים אחרים. הוא נמצא לעיתים בתמיסה מוצקה בין שני מרכיבי הקצה.

פלגיוקלז

מיוונית: "שבירה נטויה" בגלל זוויות הפצילות שלו. בקבוצת הפלגיוקלזים קיימים מרכיבי הקצה אלביט NaAlSi₃O₈ ואנורתיט CaAi₂lSi₂O₈. בעל אחוז גבוה של סידן ונתרן. מינרלי פלגיוקלז שונים נבדלים אלה מאלה לפי אחוז האנורתיט שבהם:אלביט 0-10%, אוליגוקלז 10-30%, אנדסין 30-50%, לברדוריט 50-70%, בייטאוניט 70-90%, אנורתיט 90-100%.

פלדספר שלישוני (ternary)

מינרלים המורכבים משלושת המרכיבים: אלקלי-פלדספר, אלביט, אנורתיט ביחסים שונים.

מבנה וסביבה טבעית

הפלדספרים מופיעים לרוב בצורת גבישים בעלי צורה לוחית, שורתית, ולעיתים קרובות כגבישים תאומים (twinned). הם מופיעים בשלוש קבוצות הסלעים: סלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע.
סוג הפלדספר שימצא בסלע מגמטי נתון תלוי בהרכב הכימי, הטמפרטורה והנתך המקורי. אלקלי-פלדספר נמצאים בטמפרטורות נמוכות יחסית במאגמה עשירה בסיליקה, שבונה את הסלעים גרניט וריוליט לאחר התגבשותה. אם הנתך לעומת זאת בעל אחוז סיליקה נמוך ומתגבש בטמפרטורות גבוהות יחסית, יתגבשו פלגיוקלזים, שבונים סלעים כמו גברו ובזלת.

שימושים

ואריאציות מסוימות של פלדספר כמו לברדוריט ואורתוקלז יכולים לשמש כאבני חן לתכשיטים כאשר הם מופיעים באיכות גבוהה.
פלדספר, בנוסף לקאולין וקוורץ, הוא מרכיב חשוב בהכנת פורצלן.
פלדספר טהור במיוחד משמש להכנת סתימות וציפוי לשיניים מלאכותיות. בתהליך הזה טוחנים, מנקים ושורפים את המינרל. בתהליך לא מעורבים תהליכים כימיים. התוצר הקרמי של התהליך הוא בעל תכונות פיזיקליות דומות מאוד לחומר ממנו עשויות שיניים טבעיות
פלדספר משמש גם בתיארוך אופטי במדעי כדור הארץ וארכאולוגיה ומהווה חלק חשוב בתעשיית הקרמיקה והגאופולימרים.
ליוואי גארסיה

ראשית הקריירה

גארסיה התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של T&TEC, ולקראת סיום עונת 2012/2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת לאחר שהמועדון נקלע לקשיים כלכליים ומאמן הקבוצה החליט לתת הזדמנות לשחקני הנוער.
במרץ 2014, חתם לשנתיים בסנטרל. בספטמבר 2014 זומן על ידי סוכן הכדורגלנים ההולנדי, המפרי ניימן, למבחנים בהולנד.

המעבר להולנד

ב-20 בפברואר 2015 גארסיה חתם בא.ז. אלקמאר לשלוש שנים עם אופציה לשנתיים, אך הצטרף לקבוצה רק בסיום העונה כיוון שחוקי אופ"א לא אפשרו את המהלך מאחר שלא מלאו לו 18 שנים.
ב-24 בינואר 2016 גארסיה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ניצחון 1-4 נגד פיינורד, ובגיל 18 ו-65 ימים הפך לכדורגלן הטרינידדי הצעיר בהיסטוריה שרושם דקות משחק במסגרת אירופית. שבוע לאחר מכן, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד ניימכן. את העונה גארסיה סיים עם שמונה הופעות בליגה ושער אחד ובנוסף זכה עם הקבוצה באליפות.
בעונת 2016/2017 התחיל לשחק במקביל גם בצעירי אלקמאר. ב-18 בינואר 2018 הושאל לאקסלסיור רוטרדם.
במאי 2018 סיכם בעירוני קריית שמונה לשלוש שנים. ב-30 במאי 2019 חתם גארסיה לשלוש שנים בבית"ר ירושלים.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, גארסיה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של טרינידד וטובגו, ושיחק עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2015.
ב-25 במרץ 2016 גארסיה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 2-3 נגד סנט וינסנט והגרנדינים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. במשחק זה גם כבש את שני שערי הבכורה שלו בנבחרת, ובגיל 18 שנים ו-127 ימים הפך לשחקן הצעיר בתולדות הנבחרת שמבקיע במשחקי מוקדמות המונדיאל.
הר סנט פול

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת דיסקברי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904).
הר אלן (קולומביה הבריטית)

מקור השם

ההר נקרא על שם סמיואל אוונס סטוקס אלן, אשר היה קרטוגרף אמריקאי אשר מיפה את האזור בין השנים 1894–1895. אלן קרא לפסגה "פסגת שאפי" (Shappee) - שמשמעה המספר "שש" בשפת הסטוני של האומות הראשונות, בשל היותה הפסגה השישית בעמק עשר הפסגות.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו גרטרוד בנהאם (Gertrude Benham) וכריסטיאן קאופמן ( Christian Kaufmann) בשנת 1904.

לקריאה נוספת

• Emerson Sanford, Janice Sanford Beck, Historic Hikes Around Mount Assiniboine & in Kananaskis Country, P 125 
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 87
טעינה אלחוטית

טעינה אלחוטית היא אוסף של שיטות להעברת אנרגיה חשמלית ממטען חשמלי לסוללה נטענת של התקן אחר העושות שימוש בהשראה אלקטרומגנטית לצורך הטעינה. מטענים אלחוטיים, בניגוד לחוטיים, אינם דורשים מגע פיזי בין הרכיב המטעין ובין הנטען, כלומר הטעינה מתרחשת ״דרך האוויר״.

רקע

בתהליך ההשראה האלקטרומגנטית אפשר להעביר אנרגיה חשמלית דרך תווך מבודד. לדוגמה, בשנאי משתמשים בכך כדי להמיר ביעילות רבה אנרגיה חשמלית ממתח אחד למתח אחר: בשנאי יש שני מעגלים שונים שמופרדים בשכבה מבודדת (אולם קרובים מאוד אחד למשנהו. בראשית שנות השבעים של המאה העשרים נוצרו לראשונה תגי RFID], שהם מעגלים אלקטרוניים שמקבלים את האנרגיה החשמלית להפעלתם באמצעות השראה חשמלית. אולם לתגי RFID יש הספקים נמוכים בהרבה מאילו הנדרשים לטעינה יעילה של סוללה.
בהעברת אנרגיה חשמלית באופן אלחוטי, האנרגיה החשמלית מולכת בין סלילי חוטי נחושת ויוצרת שדה מגנטי. בו-זמנית מועבר זרם חילופין דרך הסליל המשדר, ויוצר תנודות בשדה המגנטי בהתאם לחוק אמפר. שילוב יצירת השדה עם תנודתיות הזרם מספק את הזרם "המשודר". לאחר מכן השדה המגנטי העובר דרך הסליל המקבל, יוצר כוח אלקטרו-מניע, והוא בתורו מיתרגם לזרם חשמלי בשנית. הרכיב המשדר והרכיב המקבל מהווים יחדיו שנאי.
בעשורים האחרונים חלה עלייה משמעותית בהרגלי השימוש במכשירים אלקטרוניים ניידים מבוססי סוללה ניידת, כגון הטלפון הסלולרי, מחשבים ניידים וטאבלטים. צמיחת השוק יצרה ביקוש לאמצעי טעינה שונים הפותרים את הבעיות הנגרמות כתוצאה משימוש "סטנדרטי" במטען חוטי. ביקוש זה, בין היתר, הגביר את קצב הפיתוח של טכנולוגיות העברת אנרגיה חשמלית באופן אלחוטי למכשירים ניידים, והוליד חידושים בענף.

שימוש מסחרי

בשנת 2008 נוסד תאגיד החשמל האלחוטי (Wireless Power Consortium), המקדם פיתוחו של סטנדרט טעינה אוניברסלי, על ידי יצרנים רבים. שם הסטנדרט הוא Qi (מבוטא "צ'י"). 
בשנת 2012 נוסד תאגיד נוסף Power Maters Alliance‏ (PMA).
נמל המבורג

נמל המבורג (בגרמנית: Hamburger Hafen) הוא הנמל הגדול ביותר בגרמניה, הממוקם בעיר המבורג על גדות נהר אלבה. הנמל נמצא במרחק 110 קילומטרים משפך נהר אלבה לים הצפוני.
במונחים של נפח מכולות (TEU – twenty foot equivalent units), נמל המבורג הוא השלישי בגודלו באירופה (אחרי נמל רוטרדם ונמל אנטוורפן), וה-15 בגודלו בעולם. בשנת 2011 עברו דרכו כ-9 מיליון TEU של מטען. 
שטח הנמל 73.99 קמ"ר, מתוכם 43.31 קמ"ר הם שטחי יבשה.

היסטוריה

הנמל נוסד סמוך להקמתה של העיר המבורג, ב-7 במאי 1189, על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. האזור נבחר בשל מיקומו האסטרטגי. במשך מאות שנים שימש המקום כנמל העיקרי של מרכז אירופה, והביא לצמיחה משמעותית של המבורג כעיר מסחר מובילה. בין המאות ה-13 וה-17, בתקופת ברית ערי הנזה, נחשב הנמל לשני בחשיבותו רק לנמל ליבק כצומת סחר ימי מרכזי בצפון גרמניה ואגן הים הבלטי. במאה ה-19 הוא היה לנמל העיקרי במרכז אירופה לתעבורה טרנס-אטלנטית. בתקופה זו נחשבה חברת "קו המבורג-אמריקה" שפעלה בנמל זה, כחברת המשלוחים הימיים הגדולה בעולם.
ב-1888 נוסד "הנמל החופשי" בנמל המבורג, שאפשר אחסון חינם של מכולות ללא מכס (אפשרות זו בוטלה ב-2013, וכיום נדרש תשלום על כך). בתקופה זו נבנה באזור הנמל החופשי המתחם שפייכרשטאט, "עיר המחסנים", המזוהה עם העיר עד היום; המתחם התפרס על פני שטח של 350,000 מטרים רבועים, ובו אוחסנו הסחורות שעברו בנמל החופשי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה איבדו מספנות הנמל חלקים גדולים מצי האניות שלהן. בתקופת חלוקתה של גרמניה בין השנים 1945-1990, איבד הנמל חלקים גדולים מההינטרלנד (העורף הכלכלי) שלו ומקשריו המסחריים. אך מאז איחוד גרמניה, נפילת מסך הברזל והרחבת האיחוד האירופי, חזר הנמל למעמדו כאחד המובילים באירופה ובעולם.
מתי (שיר)

פרקי השיר ותכניו

לכותרת השיר צירפה המשוררת מוטו: מילים אחדות משירו של המשורר יעקב שלום קָצנְלְבּוֹגֶן (י. ש. ק.), שפורסמו בכתב העת "הדור", שעם נושאו מתכתבת המשוררת בְּשִירָהּ:
"רק המתים לא ימותו"
 י. ש. ק.
השיר המחורז כולל שלושה בתים.

בבית הראשון, מסבירה הדוברת מיהם עבורה "מֵתַי", שעליהם בישרה כותרת השיר. היא יוצרת ציפייה אצל הקוראים לתיאור היבטים מהותיים של דמויות ממכריה, או אף אהוביה, דמויות שאינן בין החיים, דמויות שחוותה את אובדנן בפרק מפרקי חייה. לכאורה אלו דמויות רחוקות, ובמשך הזמן עלול זִכרן להשתכח ולהתכּלות מן התודעה הפרטית והציבורית. אולם הדוברת מסבירה כי ככל שנמשך הזמן מנוכחותן בחייה, הרי שזיכרונן אינו מתרחק או דוהה, אלא מתגבר ומתחזק. המשוררת מייצגת בשיר את החוויה והתחושה, כי האהובים אינם נשכחים אלא נזכרים, הם אינם מרפים מן הזיכרון, המוות אינו יכול להם. הם אַלמוּתִיים. בטוחה בהישארותם נצחיים בתודעתה, מוסרת המשוררת כי הדמויות האהובות שאינן בארצות החיים, הן קנייניה הבטוחים, ואף היחידים. במילים: "לֹא יִנְעַץ הַמָּוֶת סַכִּינוֹ הַחַד", מתייחסת הדוברת למשמעות המטפיזית של המושגים "מוות" ו"חיים". היא מוסרת את תפיסתה את המוות הגופני. המוות של האדם הוא בהרגשה: "חַד", כלומר חותך, פוצע וקוטע את רקמת החיים; המוות הוא נקודת האובדן שאין ממנה חזרה. אולם לעומת המוות של הגוף, שנכפה על האדם, הרי שהמוות הרוחני הוא בבחירתם של בני האדם. האדם שזוכרים אותו בתודעה הפרטית או הקיבוצית, אינו מת, והוא ממשיך לחיות בתודעתם של החיים. 
בבית השני, מסבירה הדוברת, כי בתקופת מעבר בחייה ("בְּמִפְנֵה הַדֶּרֶךְ"), ובשלב בו היא מבינה כי חייה הגיעו לסיום ("בַּעֲרֹב הַיּוֹם"), באות הדמויות האהובות ומתקרבות, סובבות אותה וממלאות את בדידותה ואת ריקנות חייה בנוכחותן האהובה, המשמחת והמוכרת, אומנם המדומינת; אבל למעשה הנוכחות המדומינת משפיעה במציאות על התחושה הנפשית והגופנית. 
בבית השלישי, חוזרת הדוברת ומדגישה כפליים את הנאמר בבית הראשון. הקשרים המהותיים והאמיתיים שנוצרים עם בני אדם, הם נצחיים ("בְּרִית אֱמֶת הִיא לָנוּ, קֶשֶׁר לֹא נִפְרָד"), הם בריתות שאי אפשר להפר לעולם. כך היא ההרגשה לגבי דמויות המתהלכות בחיים ובמציאות, ועל אחת כמה וכמה באשר לדמויות של מי שאינם בין החיים, שהברית שנכרתה עימם, הקשר העמוק שנחווה במחיצתם, ישאר חרות לנצח בתודעה הפרטית והציבורית.
ניתן לראות בשיר מעין צוואה: כשם שבחייה מתיה היו קניינה לעד, כך במותה המשוררת נעשית קניין-עד של קוראיה.

ביצועים לשיר

השיר הולחן על ידי אברהם שרון, ומילותיו עם לחנו בעיבודו המוזיקלי של מנשה רבינוביץ, ראו אור בהוצאת "מוזיקה לעם" בתל אביב בשנת תרצ"ד 1934 תחת הכותר מתי. עיבודו של שרון זכה לביצועם של דניאלי פטשפט ושמואל פרשקו במסגרת רשות השידור, בשנת 1951, ולביצועה של מירה זכאי בליוויה בפסנתר של רחל קירשטיין-כהן במעגן מיכאל, והוקלט על ידי קול ישראל, בשנת 1990. כמו כן, שרה את "מתי" הזמרת חוה אלברשטיין. השיר בלחן של נעמי שמר הוקלט על ידי שולי נתן באלבום שיצא בהד ארצי בשנת 1971.
השיר מצוטט בדו"ח ועדת וינוגרדלבדיקת אירועי המערכה בלבנון, בקיץ 2006.
אמנות פלאונטולוגית

אמנות פלאונטולוגית (באנגלית: Paleoart) היא תת-סוגה של אמנות ריאליסטית המשלבת אמנות ומדע, בעיקר פלאונטולוגיה וביולוגיה, על מנת לשחזר בתי גידול, צמחים ובעלי חיים שנכחדו, כאשר הפופולריים שבהם הם הדינוזאורים (עם זאת, האמנות הפלאונטולוגית עוסקת גם בבעלי-חיים שאינם דינוזאורים, כגון חסרי חוליות, דו-חיים, זוחלים קדומים ויונקים קדומים). האמנות הפלאונטולוגית התפתחה מהצורך המדעי לאייר מאובנים ולנסות לשחזר כיצד נראה בעל החיים כשהיה חי. האמנים הפלאונטולוגים הראשונים עבדו תחת פלאונטולוגים והיו בקיאים באנטומיה של בעלי החיים, במטרה לנסות ולשחזר את בעל החיים בצורה המדויקת ביותר ככל האפשר. עם זאת, מאחר שלרוב המאובנים חלקיים, יש מידה של חירות אמנותית בשחזור בעל החיים, ואיורים מסוימים הופכים למיושנים ושגויים בעקבות תגליות חדשות.
איורים של שלטי מידע והסברה, ציורי קיר, דיורמות ודגמים בגדלים שונים (ממינאטורות ועד דגמים אנימטרוניים בגודל טבעי) מרבים לעטר מוזיאוני טבע ותערוכות בנושא בעלי חיים שנכחדו. לעיתים קרובות כוללות תערוכות אלה דיורמות ענק (או כסצנה עם דגמים או כציור קיר גדול) המתארות כיצד נראו בעלי-החיים בסביבתם הקדומה.
איורים וציורים פלאונטולוגיים מרבים להופיע בספרי מדע פופולרי בנושאי בעלי-חיים שנכחדו, ואלה נעים מאיורים סכמטיים המסבירים את הטקסט (לרוב איורים של חלקים בשלד ואופן פעולת הגוף) לציורים אמנותיים המשחזרים את בעל-החיים בבית גידולו. שחזורים פלאונטולוגיים מופיעים גם בספרות המדעית ואף במאמרים מדעיים עצמם.
מעבר להמחשה ואיור הקשורים למדע (מוזיאונים, ספרי עיון ומדע פופולרי) אמנות פלאונטולוגית נעשית גם לשם הכיף, התחביב, הבידור האסתטיקה והאמנות עצמה.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אליסבטה בגריאנה

ביוגרפיה

את שיריה הראשונים חיברה בגריאנה בשנים 1907–1908, בעת שחיה עם משפחתה בעיר וליקו טרנובו.  טרם מלאו לה 20, שימשה בגריאנה בהוראה בכפר בשם אפטאני, בשנים 1910–1911.  לאחר מכן החלה ללמוד פילולוגיה סלאבית באוניברסיטת סופיה.  שניים משיריה -- "למה" (Защо) ו"שיר לילה" (Вечерна песен) -- פורסמו לראשונה בשנת 1915, בכתב העת "הגות עכשווית" (Съвременна мисъл). 
לאחר מלחמת העולם הראשונה השתלבה בגריאנה בחיי הספרות הבולגרית, בתקופת שינוי בשירה הבולגרית.  החל משנת 1921 השתתפה בכתבי העת "חדשות לאשה" (Вестник на жената), "מודרנה" (Съвременник), ואחרים.
בשנת 1927, פרסמה ספר שירה ראשון, בשם "הנצחי והקדוש" (Вечната и святата), וזכתה להכרה מצד הממסד הספרותי.  כמו כן החלה לחבר סיפורת לילדים.  במהלך חייה ערכה מספר כתבי עת שונים.
שירתה מתאפיינת בישירות, רגישות, ורצינות.  בשיר "הבאר" (Кладенецът) היא מתארת איך כילדה קטנה חפרה באר אל מעיין השירה בנשמתה.  בשיר "הנצחי" היא מהרהרת בגופת אֵם מתה.
יצירתה תורגמה ללמעלה מ-30 שפות, אך כמעט שלא תורגמה לעברית.  בשנת 2002 תרגם אריה סתיו את שירה "לא, לא, אינני פנלופה" ופרסמו בכתב העת "נתיב" בעריכתו.
בשנים 1943, 1944, ו-1945 הייתה מועמדת לפרס נובל לספרות. בשנת 1969 זכתה במדליית זהב מאגודת המשוררים הלאומית ברומא.
בגריאנה הייתה מיודדת עם פטר רוסב, אביה של הפוליטיקאית הברזילאית (ולימים נשיאת ברזיל) דילמה רוסף.
אוזימנדיאס

תרגום עברי

תרגום לעברית מאת ראובן צור ראה אור בקובץ תרגומיו "גִּזת זהב: סונטים ותרגומיהם" (הקיבוץ המאוחד, 1988) ושוב בספרו "החליל והקוקיה: תרגומים משירת אירופה" (הקיבוץ המאוחד, 1993).