google/wiki40b huggingface dataset:
קא' ונדראמין קאלרגי

היסטוריה

המבנה הוקם בשלהי המאה ה-15 בתכנונו של מאורו קודוצי, האדריכל שתכנן את כנסיית סן זכריה שבעיר. הקמת המבנה החלה בשנת 1481 והסתיימה לאחר מותו של קודוצי, תחת פיקוחו של בית המלאכה (בוטגה) של משפחת לומברדו, בשנת 1509. המבנה הוקם ביוזמת אנדראה לורדן ובמימון הדוג'ה לאונרדו לורדאן.
הארמון בנוי בסגנון הרנסאנס, וכולל שלוש קומות. חזית המבנה הפונה לעבר התעלה הגדולה בנויה בסגנון נאו-קלאסי, ומעוטרות בקשתות ובחלונות טרפויי (trefoil).
תקרות המבנה עוטרו בפרסקאות מעשה ידי האמן מאטיה בורטולוני בסגנון הבארוק.
בשנת 1581, בשל קשיים כלכליים של משפחת לורדאן, נמכר המבנה ליוליוס, דוכס ברנזוויק-לנבורג במחיר של 50,000 דוקאטים.
הדוכס מכר את המבנה לאחר שנתיים לגוליימו גונזגה השלישי, דוכס מנטובה, אשר לימים מכר אותו לאציל הוונציאני ויטרה קאלרג'י.
קאלרג'י הרחיב את המבנה בשנת 1614 ובנה אגף נוסף בתכנונו של האדריכל וינצ'נזו סקאמוצי. אגף זה נהרס בשנת 1659 ובמקומו נבנה אגף חדש באותה שנה.
בשנת 1739 עבר המבנה למשפחת ונדראמין בדרך נישואין.
בשנת 1844 נרכש המבנה על ידי מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, אולם לאחר איחוד איטליה נאלצו למכור את המבנה לנכדה של הנסיכה - הנסיך אנריקו, דוכס בארדי, אשר מכר את מרבית יצירות האמנות שהיו בארמון במכירות פומביות בפריז. אנריקו ורעייתו האינפנטה אדלגונדס, דוכסית חימאראס התגוררו במבנה שהפך למרכז לחברה הגבוהה של ונציה.
המלחין הגרמני ריכרד וגנר ביקר בוונציה שש פעמים בין שנת 1858 ועד מותו. וגנר שכר את הקומה השנייה של המבנה (הפיאנו נובילה) מהנסיך אנריקה והגיע למבנה ב-16 בספטמבר 1882 עם רעייתו וילדיו. בעת מגוריו במבנה, ב-13 בפברואר 1883, נפטר וגנר מהתקף לב. שלט על קיר המבנה מציין את מותו.
בשנת 1937 נמכר המבנה לג'ובאני וולפי, רוזן מיזוראטה, אשר הפך את המבנה למרכז לחקר האלקטרומגנטיות. בשנת 1946 רכשה עיריית ונציה את המבנה ומאז 1959 הוא משמש את הקזינו של ונציה.
בפברואר 1995 נפתח במבנה מוזיאון לזכרו של וגנר המכיל ספרי תווים, ציורים וחפצים שונים של משפחת וגנר. אוסף זה מהווה את האוסף הגדול ביותר של חפצי המשפחה מחוץ לביירוית.
מארק-אנדרה טר שטגן

קריירה

מארק אנדרה טר שטגן נולד בעיר מנשנגלדבך והחל לשחק בקבוצת הנוער של המועדון בורוסיה מנשנגלדבאך. בשנת 2009 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון בה שיחק עד עונת 2010/2011. בעונה זו הועלה לקבוצה הראשונה בתחילה הוא ישב על הספסל ובקושי שיחק, אבל מפני שהקבוצה דורגה אחרונה בליגה וספגה שערים רבים, החליט המאמן לעלות את טר שטגן שהיה אז שלושה שבועות לפני יום הולדתו ה-19.
המשך העונה היה מוצלח כאשר בשישה המשחקים האחרונים של העונה ספג רק שלושה שערים ומתוך שישה המשחקים הקבוצה ניצחה שלושה מהם וסיימה במקום ה 16 כאשר טר שטגן גילה יכולת טובה וכשרון רב. בהמשך הקריירה שלו בקבוצה הציג יכולות טובות וב-2009 זכה עם נבחרת גרמניה עד גיל 17 באליפות אירופה לנבחרות עד גיל 17.
ב-19 במאי 2014 הוכרז טר שטגן כשוער החדש של המועדון הספרדי ברצלונה לאחר עזיבתם של ויקטור ואלדס וחוסה מנואל פינטו. ברצלונה שילמה למנשנגלדבך עבורו 12 מיליון אירו.
בעונתו הראשונה בקבוצה הוחלט שישחק במסגרת ליגת האלופות וגביע המלך הספרדי בעוד קלאודיו בראבו יעמוד בשער הקבוצה במשחקי הליגה. ב-17 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1:0 על אפואל ניקוסיה בליגת האלופות. בסיום העונה זכה עם הקבוצה בטראבל - אליפות, גביע וליגת האלופות.
בתחילת עונת 2015/2016 זכה עם הקבוצה בסופר קאפ האירופי בניצחון 4–5 על סביליה. ב-12 בספטמבר 2015 ערך את הופעתו הבכורה בליגה בניצחון 2:1 על אתלטיקו מדריד.
בעונת 2016/2017, עם עזיבתו של שוער הליגה קלאודיו בראבו למנצ'סטר סיטי, קודם טר שטגן לעמדת השוער הראשון גם בליגה.
יוסוף ח'מיס

ביוגרפיה

ח'מיס נולד בכפר ריינה שליד נצרת. בסיום לימודיו התיכוניים למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות.
בעקבות פטירתו של יצחק יצחקי הושבע ח'מיס כחבר הכנסת השלישית. כהונתו בכנסת נמשכה עשר שנים, עם בחירתו מחדש לכנסת הרביעית והחמישית.
ח'מיס הצטרף למפ"ם ב-1949, ושימש חבר מרכז המפלגה וחבר מזכירות סניף חיפה. בשנת 1966 החל לעבוד בוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית ובשנת 1977 נבחר לוועדה המרכזת של ההסתדרות. הוא כיהן כסגן יו"ר המחלקה הערבית בהסתדרות והחזיק בתפקידיו אלו עד לפטירתו. בנוסף היה חבר הנהלת המכללה האקדמית בית ברל וחבר מרכז הפועל.
מארין 1

מארין 1 (באנגלית: Marine 1) הוא אות הקריאה של כלי טיס בשירות חיל הנחתים האמריקני, בשעה שנשיא ארצות הברית נמצא בו. כאשר כלי טיס של חיל הנחתים מטיס את סגן נשיא ארצות הברית, הוא מכונה "מארין 2".
השימוש במסוקים ככלי תחבורה נשיאותי החל בשנת 1957 בתקופת כהונתו של דווייט אייזנהאואר. מסוק ה-H-13 Sioux (גרסתו הצבאית של הבל 47 - Bell 47), חסר היה את אביזרי הנוחות, כגון מיזוג אוויר ובית שימוש, שבהם צוידו מסוקי הנשיא המאוחרים יותר. בשנים שלאחר מכן הוחלפו המסוקים בהדרגה לדגמים חדישים יותר.
עד לשנת 1967 חלק חיל הנחתים את האחריות להובלתו של הנשיא במסוקים עם צבא ארצות הברית. כאשר הוטס הנשיא במסוקי הצבא נקרא המסוק "Army 1".
כלי הטיס העיקריים שמשמשים בתפקיד זה כיום הם תשעה עשר המסוקים הנשיאותיים שמפעילה טייסת HMX-1, המשמשים את הנשיא וצוותו לטיסות קצרות. הטייסת מפעילה מסוקים מדגמי VH-3D סי-קינג (משנת 1962) ו-VH-60N בלק-הוק (משנת 1988). 
תפעולו של צי מסוקי מארין 1 נעשה בידי למעלה מ-800 נחתים, המרוכזים ברובם בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו בווירג'יניה. בכל מקום שבו נוחת "מארין 1", ממתין לנשיא על הקרקע לפחות נחת אחד במדים ייצוגיים מלאים.
תהילים קכ"ג

תוכן המזמור

בעל המזמור קורא לה' שיסלח ויחון את הקהל ויושיע אותם מהבוז אותו רוחש להם האויב. קיים דמיון תוכני למזמור ק"כ בו המשורר נתון תחת לעג ובוז. במזמור ק"כ מוטחים בבעל המזמור דברי שקר ובלע ובמזמור קכ"ג המשורר נתון לדברי בוז ולעג. במזמור מבקש המשורר רחמים.

מבנה המזמור

נהוג לחלק את המזמור לשני חלקים. חלקו הראשון מתאר בעל המזמור את תלותו בה'. משורר תהילים לא נותן את הסיבה לצרה בה הוא נתון, אך בסוף החלק הראשון קיימת מטרת התפילה: "עַד, שֶׁיְּחָנֵּנוּ". בחלקו השני (פסוקים ג'-ד') שב המשורר ומבקש:"חָנֵּנוּ ה' חָנֵּנוּ" ומתאר את מצוקתו. בקשת החנינה עומדת במרכזו של המזמור ומודגשת במילה המנחה: "חָנֵּנוּ".

זמנו של המזמור

לדעת רשב"ם המזמור נכתב בזמן גלות בבל: "שיר המעלות. אליך נשאתי — בגלות בבל עשאוהו, כשעלו בני הגולה לבנות ירושלים, ולא היו באים ביחד אלא מעט, חבורה אחר חבורה, כמ' שכתוב בספר עזרא; והיו מבקשים רחמים על קיבוץ גלות חביריהם."
ייאסו השני, קיסר אתיופיה

ייאסו השני (געז: ኢያሱ, עברית: יהושע השני) 21 באוקטובר 1723 - 27 ביוני 1755 היה קיסר אתיופיה 19 בספטמבר 1730 - 27 ביוני 1755, הוכתר בשם "עלם סגד השני" (געז: ዓለም ሰገድ, עברית: לו סוגד העולם). ייאסו היה בנם של הקיסר בקפה והקיסרית מאנטאווב.

שלטונו

קצת אחרי שהוכרז כקיסר, החל מרד כנגדו בראשות אצה חאזקאיס שטען לכתר צעד עם צבאו לתוך גונדר והקיסר נמלט מהבירה, העם לא ראה בחאזקאיס שליט לגיטימי והוא הודח על ידי צבא של 30,000 חיילים שהגיעו מגוג'אם. לאחר חזרתו לבירה ייאסו מינה את אמו מאנטאוואב לרגנט/סגן-הקיסר ולשליטה משותפת. בעקבות זאת הקיסרית מאנטאווב החזיקה בסמכויות משמעותית תחת שלטון בנה ונכדה.
במשך מלכותו הגיעו לאתיופיה הפרנציסקני הצ'כי רמדיוס פרוטקי וחברו שניהם היו מאוד פופולרים באתיופיה בגלל המומחיות שלהם ברפואה אך משום שהיו קתולים הם אולצו לעזוב את אתיופיה בגלל ההתנכלויות של הכנסייה האתיופית האורתודוקסית לאחר כשנה.
אף על פי שאמו הייתה היועצת הראשית שלו ייאסו היה קיסר לא יעיל ולפי פאול האנז, על ייאסו:
נמתחה ביקורת מכיוון שהשקיע את רוב זמנו בתענוגות ובקישוט עיר הבירה, שילם לפועלים זרים וייבא סחורות מיותרות מאירופה.
— Paul B. Henze, Layers of Time (New York: Palgrave, 2000), p. 106
ראמאדיוס פרוטקאי כותב על ייאסו ש:
מאז שהקיסר הצעיר ייאסו הגיע רק לגיל שמונה הוא הוכתר כקיסר ואמו הייתה זו ששלטה ביד חזקה במחוזות האימפריה ובשרים, אך כעת הקיסר מעל גיל שלושים ואוצר הממלכה לא מספיקה אפילו לצרכיו האישים.
— Prutky's Travels, p. 306
על מנת לקבל את אמון העם ייאסו יזם מערכה צבאית כנד סולטנות סנאר שהסתיים בתבוסה של הצבא האתיופי בקרב נחל דינדר ב-1738 שבו נלקחו על די סאנר חתיכה מהצלב האמיתי שלאחר מכן אתיופיה שלמה עבור החזרתו כ-8,000 אונקיות זהב. מפלה זו של אתיופיה גרמה לייאסו להבין שהוא לא מנהג צבאי כפי שדונלד לווין כותב:
דיכוי תושבי לאסטה המתקוממים והפשיטות של ייאסו במחוז אטברה לא הצליחו להחזיר את הכוח של הבירה גונדר.
— Levine, Wax and Gold, p. 24
כאשר האבונה קראסטודולס השלישי מת, לאתיופיה לא היה מספיק כסף לשלם לפאטריך אלכסנדריה שישלח אבונה חדש. אדוורד אלאנדורף כותב ששלטונו של ייאסו:
בקושי החזיק מעבר לבאגמדיר וגוג'אם, שאווה ולאסטה היו נאמנים רק מבחנה סמלית בזמן שבטיגראי החל שלטונו של הראס מיכאל סהול.
— Edward Ullendorff, The Ethiopians: An Introduction to Country and People, second edition (London: Oxford Press, 1965), p. 81
בהמשך שלטונו ייאסו כעס על הקשר הרומנטי שהתרחש בין אמו הקיסרית לבין חבר צעיר מבית המלוכה, מאהב של מאנטאווב היה בנה של כלתה רומניוורק שהייתה אחותו של בעלה שנפטר בקפה. מערכת היחסים בין מאנטאווב עם אחיינו של בעלה היה סקנדל גדול שהקיסר היה מזלזל בו ולכן היה נקרא ייאסו מאלמל - ייאסו המגדל מכיוון שהוא היה צריך לגדל את אמו לא לעשות כך. למרות כל זאת מאנטאווב והמאהב שלה ילדו שלוש בנות שאחת מהם וויזרו אסתר שנישאה לראס מיכאל סהול, ייאסו נעשה נאוד מקושר לאחיותיו החורגות אך עדיין נטר טינה לאביהם שהוביל למותו של אביהם בדחיפה מצוק ליד אגם טאנה ב-1742.
ייאסו החל לחלות במאי 1755 וטענת בית המלוכה הייתה שהורעל על ידי אחותו מאלמל ייאסו בנקמה על רצח אביה. מותו של ייאסו הכה את מאנטאווב אמו תדהמה ולכן החליטה לפרוש לארמון שלה בקסקואם אך לאחר שכנוע של אצילים רבים היא חזרה בה.
חביתית

חֲבִיתִית או חמיטה, הנקראת גם בלועזית פנקייק (מאנגלית: Pancake), קרפ (מצרפתית: Crêpe), או בְּלִינְצֶ'ס (מיידיש ורוסית: בליני) היא מין עוגה שטוחה הנוצרת מבלילה מטוגנת.
מרכיביה הנפוצים ביותר הם: קמח, חלב, ביצים, סוכר, אבקת אפייה, שמן או חמאה. 
הבלילות מכילות קמח מסוג כלשהו, (לרוב קמח חיטה או כוסמת), ומרכיב נוזלי כגון מים או חלב. בארצות הברית משתמשים אף בקמח תירס. 
החביתיות נפוצות במספר מדינות אירופאיות עם שמות שונים, ובהן גרמניה, חבר המדינות ופולין. בארצות הברית (וכן במצרים) תערובת החביתית מכילה גם חומר התפחה כגון סודה לשתייה או שמרים. 
החביתית הומצאה קרוב לודאי כבר בעת העתיקה ביוון ונקראו (tēganitēs) ,לראשונה הוזכרו ביצירותיהם של משוררים של המאה ה-5 לפנה"ס.
אותם פנקייקים יוונים נעשו עם קמח, שמן זית, דבש ויוגורט והוגשו כארוחת בוקר, אולם המתכון העתיק ביותר לחביתית שנכתב באנגלית ונשמר מתוארך למאה ה-15.

ארצות הברית

פנקייק אמריקאי מכיל חומר מתפיח (לרוב סודה לשתייה), ביצים, קמח וחלב על מנת ליצור בלילה סמיכה. הבלילה נוצקת על פני משטח לוהט, ומתפשטת לעוגה שעובייה כסנטימטר. החומרים המתפיחים גורמים לבועות להווצר בצידו העליון של הפנקייק, ובהליך ההכנה, כאשר נוצרות הבועות הופכים את הפנקייק. מרקמם של הפנקייקים האמריקאים הוא קל, והם לרוב מוגשים כארוחת בוקר מצופים בסירופ מייפל וחמאה. במנה אופיינית המוגשת במסעדה מקובל להגיש 3–4 פנקייקים. קיימת גרסה טבעונית לפנקייק רגיל בה נעשה שימוש בחומרים חלופיים, כמו תחליף ביצה או חלב סויה.

תסמונת פנקייק (Pancake syndrome)

תסמונת פנקייק היא תגובה אלרגית אשר מופיעה אצל אנשים מסוימים לאחר אכילת פנקייק, זה שכיח בעיקר באזורים טרופיים בהם קרדיות יכול לזהם את הקמח המשמש כאחד המרכיבים בבלילת הפנקייק.
ריאליזם פואטי

בקולנוע, ריאליזם פואטי הוא תנועה אמנותית שהתפתחה בצרפת החל משנות ה-30 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. הריאליזם הפואטי לא היה אחיד כמו זרמים קולנועיים אחרים באותה תקופה, והיווה יותר מגמת יצירה מאשר אסכולה מגובשת. 
הריאליזם הפואטי התאפיין בעיסוק בדמויות משולי החברה שמקבלות את ההזדמנות שלהן לממש את אהבת חייהן אולם מחמיצות אותה בסופו של דבר, מוצפות באווירה פטאליסטית, נוסטלגית ומרירה. סוג זה של ריאליזם נקרא "ריאליזם פואטי" נוכח הרמה הגבוהה של האסתטיקה בצילום, תוך הקפדה יוצאת דופן על דימויים וויזואליים ריאליסטיים, שלעיתים משכה את תשומת הלב לצדדים התיאוריים של הסרט ולא לעלילה עצמה. גם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה המשיך הריאליזם הפואטי להיות פופולרי בארצות הברית בשנות הארבעים והחמישים.
התסריטאים הבולטים ביותר, שהובילו את התנועה וכתבו חלק משמעותי מסרטיה היו ז'אק פרוור ושרל ספאק. עם הבמאים המובילים אפשר למנות את ז'אן רנואר, פייר שנאל, ז'אן ויגו, ז'ולין דוביביה ומרסל קרנה. שחקניו הבולטים היו ז'אן גאבן, מישל סימון, סימון סיניורה ומישל מורגן.

השפעות על הקולנוע

לתנועת הריאליזם הפואטי הייתה השפעה רבה על הקולנוע האירופאי, בעיקר בהצבת העיסוק בשולי החברה כלגיטימי בקולנוע. התנועה השפיעה בין היתר על הגל החדש בצרפת בשנות ה-60, ועל הסרט האפל אשר ירש את העיסוק בנושאים כגורל, אי צדק וגיבורים שדינם נחרץ. כמו כן נודעה לתנועה זו השפעה רבה על הנאו-ריאליזם האיטלקי, שרבים מאבותיו עבדו יחד עם במאים ריאליסטיים פואטיים טרם שחזרו לאיטליה ויצרו את התנועה הנאו-ריאליסטית עם תום מלחמת העולם השנייה (לוקינו ויסקונטי כדוגמה המשמעותית ביותר).
מי ים המלח

מי ים המלח הם המים העיליים האגורים בבקעת ים המלח, והמהווים את ים המלח.
מי ים המלח נמצאים בדרגת רוויה ומליחות גבוהה מאוד והם בעלי הרכב מינרלים ייחודי, שהופך אותם לאחד מהמקורות הגדולים והחשובים בעולם של תרכובות אי-אורגניות ברמת איכות גבוהה לניצול תעשייתי.

חברת האשלג הארץ ישראלית (1930-1952)

החלום אודות פיתוח של תעשייה המבוססת על אוצרות ים המלח מתוארת כבר בספרו של הרצל, אלטנוילנד. אולם, המימוש של רעיון זה החל רק בתחילת שנות ה-30 של המאה העשרים, עת השיג משה נובומייסקי, מהנדס יהודי מרוסיה, זיכיון מממשלת המנדט הבריטי להקמת "חברת האשלג הארץ ישראלית" לניצל של מי ים המלח להפקה של אשלג וברום.

(1952 - כיום)

עם תחילת מלחמת העצמאות חדלה מפעילותה ”חברת האשלג הארץ ישראלית“. בשנת 1952 החליטה הממשלה להקים חברה חדשה - ”חברת מפעלי ים המלח“, שתהיה אמונה על הפקת אוצרותיו של הים. בשנת 1961 נחקק חוק הזיכיון, שבו קיבלה ”מפעלי ים המלח“ באופן חוקי את הזיכיון להפקת מינרלים מים המלח. היום משתייכת החברה לקונצרן כימיקלים לישראל, שהיא מהחברות הגדולות והחשובות בעולם בתחום הכימיה. החברה מספקת כשליש מהייצור העולמי של ברום, והיא הספקית השישית בגודלה בעולם של אשלג.
אתרי הייצור המרכזיים של החברה ממוקמים בסדום, וברמת חובב. באתר הייצור בסדום מופרדים המינרלים השונים והללו נשלחים לעיבוד נוסף במתקני הייצור הנוספים באזור, או אל אתרי הייצור ברמת חובב.

תהליך ההפקה של המינרלים ממי הים - תיאור מקוצר

תהליך הייצור במפעלי ים המלח מבוסס על הפקת המלחים מבריכות אידוי גדולות, שנבנו באגן הדרומי הרדוד.
בשלב הראשון נשאבים מים (תמלחת) מהאגן הצפוני ומובלים אל מערכת בריכות באגן הדרומי, בשטח של כ-150 קמ“ר.
השלב השני מתרחש במערך בריכות האידוי: בבריכות הראשונות שוקע בתהליך האידוי מלח שולחן. משם מועברת התמלחת לבריכות הקרנליט, בהן שוקע המלח הבא - הקרנליט. הקרנליט, המכיל אשלג, ומגנזיום כלורי, ומלח, הוא חומר הגלם העיקרי לייצור האשלג והמגנזיום המתכתי. 
בשלב השלישי, דוברות הצפות בבריכות האידוי אוספות (”קוצרות“) את הקרנליט ששקע בהן. באמצעות צינורות מועבר הקרנליט כתרחיף למתקני הייצור ומשמש חומר גלם להפקת מוצרי האשלג והמוצרים הנוספים. את עודפי המים משיבים לאגן הצפוני של ים המלח.
השלב הבא הוא תהליך ניפוי והשבחה של הקרנליט, לפני העברתו לתהליכי הפירוק והמיצוי במפעלי האשלג. בתהליכי המסה מפיקים מהקרנליט מלח הנקרא סילביט (מכיל תערובת של אשלג ונתרן כלורי), ולאחר מכן מבוצעת הפרדה של האשלג מהסילביט בתהליכי מיצוי וגיבוש.
זה סינית בשבילי

זה סינית בשבילי הוא ביטוי בעברית שמציין כי הדובר לא מבין את אשר נאמר לו, או לא מבין את הכתוב לפניו. הביטוי יכול לבטא לא רק את אי הבנת השפה, אלא גם חוסר הבנה כללי. מקובל להשתמש בו גם לצורך הבעת חוסר הבנה בנושאים טכנולוגיים, מדעיים ומתמטיים. לביטוי יש משמעות הומוריסטית, והוא מקביל למשפט: "לא הבנתי כלום".

הביטוי בשפות שונות

ביטוי דומה מופיע בשפות שונות, אלא שבכל ארץ, זהותה של "השפה הלא מובנת" שמשמשת כמטאפורה היא שונה. מקור הביטוי בספרים כתובים לטינית מימי הביניים שבהם הופיע המשפט "זה ביוונית; זה לא ניתן לקריאה" ("Graecum est; non potest legi") כהערת שוליים ליד קטעים כתובים יוונית. שימוש בביטוי במשמעות שאולה מוצאים כבר אצל ויליאם שייקספיר שכתב "זה היה יוונית בשבילי" ("it was Greek to me") במחזה יוליוס קיסר ב-1599, ואצל מחזאי אנגלי נוסף בן אותה תקופה, תומאס דקר, שהשתמש בביטוי "זה יוונית בשבילו".
השימוש בשפה היוונית כדוגמה לשפה זרה ולא מובנת הוא מקור המילה גרינגו (כינוי לזר שאינו דובר את השפה) בספרדית ובפורטוגזית. גרינגו הוא בעצם שיבוש של "גריאגו" (יוונית) מהביטוי הספרדי "לדבר יוונית" ("hablar en griego").
עם הזמן נוספו שפות נוספות, מלבד יוונית, למבחר "השפות הלא מובנות", ובארצות מסוימות מספר שפות משמשות כמטאפורה לשפה לא מובנת. כך למשל בצרפתית ניתן לומר "זה עברית בשבילי" וגם "זה סינית בשבילי". למעשה, סינית נפוצה ביותר בתור דוגמה לדבר לא מובן, ואפילו ביפנית משתמשים בהברות חסרות משמעות שמזכירות סינית, כמו למשל "צ'ינפונקאנפון דה" (ちんぷんかんぷんだ), על מנת לציין חוסר הבנה. הסינים עצמם אומרים במנדרינית "זה כתב שמיימי" על מנת לתאר טקסט לא מובן. יוצרי השפה המתוכננת אספרנטו אף השתמשו בביטוי כדי ללעוג] לשפה המתוכננת וולאפיק, שנוצרה והייתה בשימוש לפניה (Tio estas Volapukaĵo).
פרנק צ'רוטי

פרנק צ'רוטי (בצרפתית: Frank Cerutti) הוא שף צרפתי.

ביוגרפיה

פרנק צ'רוטי נולד וגדל בניס, עבד עם אלן דיקאס במסעדת "לה טראס" (La Terrase), בראשית שנות השמונים ואז עבר למלון נגרסקו בניס. אחר-כך עבד במסעדת "אנוטקה פינקיורי" בפירנצה, היה זה צעד חריג בשביל שף צרפתי ללמוד מהאיטלקים, אבל צ'רוטי, שחלקו מאבות אבותיו היו איטלקים וגדל בפרובאנס, התאהב בפשטות של המטבח האיטלקי, הוא היה נשאר במסעדה, אלמלא הבעלים שלה, ג'ורג'יו פינקיורי, רצה לזכות בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום ובשל כך הפך את מטבחו ליותר צרפתי, צ'רוטי לא אהב את השינוי. משם עבר צ'רוטי למסעדת "לואי ה-15" במלון אוטל דה פארי במונקו ונעשה סגנו של אלן דיקאס. ב-1990 עזב צ'רוטי את "לואי ה-15" ופתח מסעדה משלו בניס בשם "דון קאמילו" (Don Camillo), שהצליחה מאוד. ב-1996, כשדיקאס קיבל על עצמו להחליף את ז'ואל רובישון הפורש במסעדת "ז'אמן" בפריז, הוא שכר את צ'רוטי כדי שיחליף אותו. צ'רוטי הוא השף מאז ועד היום (2011). הוא זוכה לשבחים רבים, למשל מפרנסואה סימון, אנדי היילר ומייקל שטיינברגר, למרות שהוא לא ממוקם ממש בצרפת, יש הרואים בו את השף הטוב בצרפת. צ'רוטי מחזיק בשלושה כוכבים במדריך מישלן.
אדל מרכוס

חייה

מרכוס נולדה בקנזס סיטי שבמיזורי, הצעירה ב-13 ילדיו רב ממוצא רוסי. היא למדה אצל ג'וזף לווין וארתור שנאבל. בשנת 1928 זכתה בפרס הראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג.
בשנת 1954 הצטרפה לסגל המורים של ג'וליארד בניו יורק ולימדה כיתות אמן בנגינת פסנתר בקונסרבטוריונים אחרים, בהם הקונסרבטוריון האמריקאי למוזיקה בשיקגו בשנות ה-70 לצד ויליאם בראונינג, גם הוא מורה ידוע-שם.
בין תלמידיה היו: אדוארד אלדוול, אוגוסטין אנייוואס, צימון בארטו, אנריקה באטיס (בהמשך מנצח), ג'פרי ביגל, דייוויד ברונל, אנתוני ביירן, סרחיו קליגאריס, ג'פרי קמבל, חוסה קרלוס קוקארלי, סיי קולמן, רוברט דניסון, סטיוארט ל. גורדון, סטיבן גראף, הוראציו גוטיירס, ג'ניפר הייגן, סטיבן יו, ביירון ג'אניס, נורמן קריגר, סטיבן לינדגרן, דיאנה מקינטוש, ביאטה מון, פסקל נמירובסקי, פיטר אורת', ג'ון קימורה פרקר, האחיות פקינל, מיגל פרנס פינטו, סנטיאגו רודריגס, פאנאייס ליראס, תומאס שומאכר, ניל סדקה, ג'פרי סוון, אמה טאמיזיאן ואזקיאל וינאו.
אדל מרכוס מתה ב-3 במאי 1995 בביתה שבמנהטן, בת 89.
חומר סיכה (הנדסה)

חומר סיכה או שמן סיכה הוא חומר שנועד להפחית את מקדמי החיכוך הסטטים והדינאמים שבין שני משטחים שלפחות אחד מהם נע ונוגעים אחד בשני. אחד השימושים הנפוצים ביותר לשמן סיכה הוא כשמן מנוע. חומר זה מגן על המרכיבים הפנימיים של המנוע מפני שחיקה והתחממות יתר.
בנוסף לשינוי מקדם החיכוך משמש חומר הסיכה גם להעברת חום (אולם חומר שנועד בעיקר לזה קרוי "משחה תרמית"), העברת כוח הידרוסטטי, שינוע מזהמים ופסולת, הגנה בפני שחיקה, מניעת חלודה, הקטנת הסיכויים לעשן ואש ואיטום מפני יציאת גזים.

היסטוריה

הרומאים השתמשו בסמרטוטים טבולים בשומן מן החי כדי לשמן גלגלי עגלות, אולם המדע העוסק בשימון (טריבולוגיה) החל להתפתח רק עם המהפכה התעשייתית במאה התשע עשרה.
אלה אמיתן

קורות חיים

אמיתן נולדה בדורפאט שבאסטוניה, בתם של יוסף מיכאל ורחל וילנסקי (שנספו לימים בשואה בשנת 1941). הייתה חברת "החלוץ" בעיר הולדתה, יחד עם אחיה, לייב וילנסקי, ששימש היושב ראש.
בשנת 1911 סיימה את לימודיה בגימנסיה רוסית-גרמנית לבנות והחלה את לימודיה הגבוהים, תחילה בבית הספר לרפואת שיניים על שם לבינוביץ', אותו סיימה בשנת 1914, ובשנים 1918–1919 הייתה סטודנטית לרפואה באוניברסיטת דורפאט.
משנת 1920 הייתה מורה לאנגלית בגימנסיה רוסית. בשנת 1925 עלתה לארץ ישראל. בארץ סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים שזה עתה נוסדה.
עם הזמן אימצה לעצמה את שם נעוריה של אמהּ, אמיתן, כיוון שהזכיר את השם "עמית" ('חבר').
במהלך השנים עבדה כמתרגמת ומזכירה בלשכה המרכזית של קרן היסוד ובנוסף, תרגמה ספרות ילדים מאנגלית, צרפתית וגרמנית, עליה גם הרצתה, וכתבה ספרי שירה וסיפורת.
שירה הראשון - "הצי הלבן" התפרסם במוסף דבר לילדים, כ"ד בשבט תרצ"ד. על שיר זה, כמו על שירים נוספים, חתמה בשמה הפרטי בלבד: אלה. בין שיריה הרבים התפרסם במיוחד השיר "בִּמְדִינַת הַגַּמָּדִים", שהולחן על ידי יצחק לוי וזכה, לאחר עשרות שנים, לעיבוד למחזמר. השיר נכתב באמצע מלחמת העולם השנייה, בזמן שאמיתן שירתה בחיל העזר לנשים בצבא הבריטי, בעקבות פגישה שלה עם ילדם של ידידים, שבגיל שנה ורבע הלך בביטחון, בניגוד להיסוס בהליכה שקיים אצל תינוקות בגילו. ומתוך אווירת המלחמה בה היתה, היא תארה לעצמה שלו הייתה מוכרזת מלחמה בארץ הגמדים, מפקדם היה צועד כמו התינוק הקטן, ולאחר מספר ימים כתבה את השיר.
שירותה במלחמה השפיע על שיריה, ובספרה "לך ולך" שיצא לאור בשנת 1949 היא אף התייחסה בשיר "במדבר" למותו של חייל בשדה קרב המתרחש במדבר.
אמיתן נפטרה ב-20 ביוני 1995, בהיותה בת 102. דודניתה הייתה הסופרת כלת פרס ישראל ימימה אבידר-טשרנוביץ.
פרנק סטייפלטון

קריירת המשחק

סטייפלטון היה חלוץ בעל שליטה בכדור ומשחק ראש טוב. ב-1972 הוא החל את הקריירה שלו בארסנל כשחקן מתלמד, לאחר שנדחה על ידי מנצ'סטר יונייטד. משחקו הראשון בארסנל היה ב-1975 נגד סטוק סיטי, והוא היה חלק מצמד שחקני ההתקפה שכלל את מלקולם מקדונלד; שני השחקנים הבקיעו ביחד 46 שערים בעונת 1976/1977. סטייפלטון היה מלך השערים של ארסנל במשך שלוש עונות רצופות, וסייע למועדון להעפיל לשלושה משחקי גמר רצופים של גביע ה-FA, והבקיע את אחד מהשערים בניצחון 3 - 2 על מנצ'סטר יונייטד בגמר של 1979. לאורך שנותיו בארסנל הוא הבקיע 108 שערים ב-300 משחקים.
סטייפלטון הועבר למנצ'סטר יונייטד ב-1981 תמורת סכום של 900 אלף לירות שטרלינג, שנקבע על ידי בורר לאחר שהמועדונים לא הצליחו להסכים עליו. הוא היה שחקן מרכזי בסגל של יונייטד שזכה בגביע ה-FA ב-1983 וב-1985. במשחק הגמר נגד ברייטון אנד הוב אלביון הוא הבקיע שער, והפך לשחקן הראשון בהיסטוריה שמבקיע שער במשחק גמר עבור שני מועדונים שונים. הוא עזב את היונייטד ב-1987 לאחר שהבקיע 78 שערים ב-365 משחקים.
סטייפלטון עזב את אנגליה ועבר לשחק באייאקס אמסטרדם מהולנד, לפני שחזר לאנגליה ושיחק עבור דרבי קאונטי, בלקבורן רוברס, אלדרשוט, האדרספילד טאון והמועדון ברדפורד סיטי אליו הצטרף לאחר תקופה קצרה בלה האבר מצרפת.
לאחר שפוטר ממשרת המאמן-שחקן בברדפורד ב-1994 הוא עבד בברייטון אנד הוב אלביון למשך תקופה קצרה בעונת 1994/1995, שיחק שם שני משחקים בלבד והודיע על פרישתו מכדורגל.

קריירה בינלאומית

סטייפלטון שיחק ב-71 משחקים במדי נבחרת אירלנד, והבקיע בהם 20 שערים. משחקו הבינלאומי הראשון תחת המאמן-שחקן ג'וני ג'יילס היה ב-1976 נגד נבחרת טורקיה באנקרה, כאשר הוא בן 20 בלבד. הוא הבקיע שער כעבור שלוש דקות מתחילת המשחק לאחר בישול בבעיטה חופשית של ג'יילס. המשחק הסתיים בתיקו 3 - 3, וסימן את תחילת הקריירה הבינלאומית של סטייפלטון.
סטייפלטון היה חלק משמעותי בניסיון של הנבחרת האירית להעפיל למונדיאל 1982 בספרד. במשחקי המוקדמות הוא הבקיע שערים נגד נבחרת קפריסין, נבחרת הולנד ונבחרת צרפת, אך הנבחרת האירית לא העפילה לבסוף בגלל יחס שערים נחות בהשוואה לזה של נבחרת צרפת. במוקדמות מונדיאל 1986 הוא ענד את סרט הקפטן, אך הפעם נבחרתו לא הצליחה לשחק באותה רמה כמו בטורניר המוקדמות הקודם.
ג'ק צ'רלטון החל לאמן את הנבחרת האירית ב-1986, ולמרות מספר מחלוקות בינו לבין סטייפלטון הוא הותיר אותו בתפקיד הקפטן. סטייפלטון הבקיע שער בנגיחה במשחק הראשון במוקדמות יורו 1988 נגד נבחרת בלגיה, שנערך באצטדיון הייזל בבריסל. הוא הבקיע שני שערים נוספים בטורניר, אחד בהפסד לנבחרת בולגריה ב-1 באפריל 1987, ואחד נוסף בניצחון 2 - 1 על נבחרת לוקסמבורג בספטמבר שלאחר מכן. סטייפלטון הוביל את נבחרתו ליורו 1988, ושיחק בכל משחקיה כולל בניצחון במשחק הראשון על נבחרת אנגליה.
במוקדמות מונדיאל 1990 הוא מיעט לשחק, והשתתף בשני משחקים בלבד.

קריירת האימון

ב-1996 סטייפלטון עבר לארצות הברית, והחל לאמן את ניו אינגלנד רבולושן מה-MLS. בעונת 2003/2004 הוא חזר לכדורגל האנגלי לתקופה קצרה כמאמן-יועץ בבולטון וונדררס. המאמן הראשי סם אלרדייס רצה שסטייפלטון ישפר את כישוריהם של חלוצי המועדון, ובחר בסטייפלטון בזכות ניסיונו כחלוץ.
אמיל ולדטויפל

חייו

ולדטויפל (בגרמנית - שד היער) נולד בשטרסבורג במחוז אלזס למשפחה יהודית. אביו ואחיו היו מוזיקאים מצליחים וכאשר נתקבל ללימודי כינור בקונסרבטוריון של פריז, עבר לשם עם משפחתו וגר שם כל חייו.
בשנים 1853-1857 למד פסנתר בקונסרבטוריון ובין חבריו ללימודים היו ז'ורז' ביזה וז'יל מאסנה.
בגיל 27 התמנה לפסנתרן החצר של הקיסרית אז'ני (אשתו של נפוליאון השלישי). לאחר נפילת הקיסרות השנייה, הופיע ביחד עם תזמרתו של אביו לואי, בנשפים בארמון האליזה. שמו היה ידוע אז רק למעטים.
המפנה בחייו אירע בשנת 1847 כאשר הנסיך אדוארד השביעי נכח בהופעה שלו והתרשם מהמוזיקה שלו. באמצעות קשריו של אדוארד, הופיע ולדטויפל בקונצרטים בארמון בקינגהאם לפני המלכה ויקטוריה. באותה תקופה חיבר את רוב יצירותיו לריקודים והתפרסם בכל אירופה. יצירתו המפורסמת ביותר הייתה "ואלס המחליקים על הקרח" (Les Patineurs) שחוברה ב-1872.
ולדטויפל הופיע בנשפים במספר ערים באירופה כשהוא מנצח על המחולות שהלחין. בשנת 1899 פרש ונפטר בפריז ב-1915, בגיל 78.
המחולות של ולדטויפל התחרו באלה של יוהאן שטראוס הבן שפעל באותה התקופה אבל במבחן הזמן נשכחו רובם פרט לבודדים ("המחליקים על הקרח", "אסטודינטינה" ו"אספניה"-לפי נושאים מ"אספניה" של עמנואל שברייה).
הפועל פתח תקווה (כדוריד נשים)

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1979 על ידי קבוצת נערות מחוג הכדוריד של עיריית פתח תקווה ונרשמה לליגה הארצית (הליגה השנייה). בעונה הראשונה אימן את הקבוצה דוד פרטוש וניהל אותה מוטי גולן.
הקבוצה נחשבת לקבוצת צמרת בליגה. ומחזיקה במספר גדול של תארים (10 אליפויות ו-9 גביעים, מתוכם 7 עונות של דאבל). משחקי הבית של הקבוצה נערכים באולם העירוני בפתח תקווה.