google/wiki40b huggingface dataset:
ג'קארד

גַָ'קָארְד - בד הנקרא על שם סוג האריגה אשר יוצר מרקם גס מעט, כתוצאה מאריגה רב שכבתית. בדים אלו משמשים בייחוד כבדי ריפוד, כמו כן לציפוי כריות נוי וכותרות לווילונות.
קיימים מגוון בדים הארוגים באריגת ג'קארד, גם בדי כותנה, גם בדי צמר וגם בדים סינתטים. דוגמה לג'קארד מסיב סינתטי: מפות השולחן הסינתטיות, הנקראות מפות טֶרילֶן (על שם סיב הטרילן) אשר דוחות כתמים והמאופיינות במבחר דוגמאות.
בת' אליוט

בנותיה של ביליטיס

אליוט שימשה כסגנית נשיאת פרק סן פרנסיסקו של ארגון הלסביות הפוליטי בנותיה של ביליטיס בשנים 1971 ו-1972, במהלכן שימשה גם כעורכת הביטאון של הפרק, Sisters. כשהיא הצטרפה לראשונה ב-1971, זכותה להיות בארגון עורר ויכוח סוער, בגלל המגדר בו זוהתה בלידתה. היא התקבלה לארגון, ושירתה בו עד סוף 1972 אז היא הואשמה בטרדה מינית על ידי חברתה לשעבר, הלסבית הבדלנית ופעילה אנטי-טרנס בוו ג'ו וון דורה, מה שהוביל להצבעה שהכריעה בנושא. התוצאה הייתה 35 ל-28 נגד הכללתה של אליוט, או כל אישה טרנס אחרת בקבוצה. כאשר דל מרטין הודיעה על תוצאות ההצבעה, צוות המערכת של Sisters יצאו כולן, ואף עזבו את הארגון בעקבות עוזב את הקבוצה בעקבות ההחלטה.

כנס הלסביות של החוף המערבי

בת' אליוט המשיכה את מעורבותה בתנועת הנשים כשעזרה להקים ולארגן את כנס הלסביות של החוף המערבי שהתקיים באפריל 1973. היא הייתה בוועדה המארגנת, והתבקשה להופיע בתור זמרת בכנס עצמו. אך בלילה הראשון של הכנס, כשעלתה לבמה, היא נתקלה באופוזיציה אלימה. קבוצת לסביות בדלניות, The Gutter Dykes (דייקיות הביבים), ארגנו קמפיין וחילקו עלונים במחאה על השתתפותה של אליוט, בטענה שהיא גבר, והן ניגשו לבמה באופן מאיים. מופיעות אחרות, ג'ין קורדובה, רובין טיילר, ופטי הריסון, הצהירו כי הן הגיבו להגנתה של אליוט והביאו להכרה בצורך להצביע אם אליוט תוכל להמשיך ולהופיע. על פי רובין טיילר, המתנגדות אף עלו על הבמה כדי להכות את אליוט, והיא נפגעה על ידן. זה לקח יותר משעה לספור את 1,300 הקולות, בערך, של המשתתפות בכנס, ובתוצאה הסופית, שני שלישים הצביעו לטובת הופעתה של אליוט. אליוט הופיעה בסט קצר ואז עזבה את הכנס.
למחרת, כשעלתה לבימה הנואמת המרכזית רובין מורגן, היא נתנה נאום אותו שינתה לאחר אירועי הלילה הקודם. בנאום, שכותרתו "לסביות ופמיניזם: מילים נרדפות או סתירות?" מורגן כינתה את אליוט "פורץ זכר טרנסווסטיט", וכשהיא משתמשת בשמות גוף זכריים, האשימה אותה כ"אופורטוניסט, מסתנן, ומשחית עם מנטליות של אנס".

אחרי הכנס

התקרית בכנס, שהיה האירוע הלסבי הגדול ביותר עד אותה העת, השאירה את חותמה. לא רק שאליוט צולקה רגשית וחברתית, אלא גם הופצו חומרים בגנותה בקרב הרשתות העממיות הלסביות, ומשם התחיל הדימוי של "הטרנס האנס", אשר הפך לחלק בסיסי מגישות טרנספוביות עד היום. האירוע היה הפעם הראשונה שבו פמיניסטיות רבות נתקלו בשאלת זהותן של נשים טרנסג'נדריות והיכללותן בתנועה. אליוט נותרה מנודה ממרבית הקהילות הלסביות ושל תנועת הנשים בשל המחלוקת שעוררה הסוגיה בקרב פמיניסטיות.

המשך חייה וקריירה

מאז אמצע שנות ה-1970, בת' אליוט כותבת ומפרסמת רבות בנושא ביסקסואליות, פמיניזם, תנועת האיידס, פמיניזם סקס-פוזיטיב, ונושאים טרנסג'נדריים. בנוסף, אליוט חיברה מספר ספרים, ביניהם ספר זיכרונותיה משנת 1996, Mirrors: Portrait of a Lesbian Transsexual, שתואר כ"קלאסיקה בהיסטוריה הספרותית הלסבית פמיניסטית וכן הטרנסג'נדרית/טרנסקסואלית" על ידי עיתון Bay Area Reporter. במהדורה מחודשת של הספר ב-2011, היא הוסיפה מבוא, אחרית דבר, ופרק על החוויה שלה בכנס הלסביות של החוף המערבי. היא גם המחברת של רומן המדע הבדיוני, Don’t Call it “Virtual”, אשר יצא בשנת 2003.
היא מעורבת באקטיביזם פוליטי למען זכויות להט"ב, וייסדה את מועדון הלהט"ב על שם אליס ב. טוקלאס בסן פרנסיסקו. היא נבחר כחברת מועצת המנהלים של הוועדה לרפורמה בחוקי המין של קליפורניה, אשר, בשנת 1975, תמכה בביטול החוק נגד מעשי סדום (משכב זכר) בקליפורניה.
אליוט זמרת פולק מאז שנות ה-1960 המאוחרות, והייתה פעילה בסצנת המוזיקה ההיפית של הייט-אשבורי בשנות ה-1970. האלבום האחרון שלה יצא בהוצאה עצמאית ב-2005, בשם Buried Treasure.
אפסלאוטדייק

אפסלאוטדייק היא סוללת כביש בצפון מערב הולנד, הנטויה בגבולו של האייסלמיר (Ijsselmeer - הים הפנימי של הולנד) ומפרידה בינו לבין ים ואדן. הסוללה, שאורכה 32 קילומטרים, מהווה חלק מרכזי בעבודות הזאודרזיי (Zuiderzee, שמו הקודם של הים הפנימי) - פרויקט סכירת הים הפנימי, המתקת מימיו וייבוש חלקים ממנו.
האפסלאוטדייק נבנתה בין חוף פרובינציות פריסלנד לבין חוף פרובינציית צפון הולנד. רוחבה הוא 90 מטרים וגובהה המקורי מעל פני הים היה 7.25 מטרים.

בניית הסוללה

בניית הסוללה החלה בשנת 1927 בארבע נקודות - בשני קצותיה המיועדים ובשתי נקודות נוספות שנבחרו לאורך נתיב הסוללה המיועד, שבהן הוקמו תחילה איים מלאכותיים. כחומרי הבנייה העיקריים של הסוללה נבחרו טיל, שנחפר מקרקעית הזאודרזיי, חול וכן חרסית מסוג מסוים (Boulder clay). ספינות החלו לשפוך לים את הטיל בשני נתיבים  מקבילים שהתמשכו מארבע נקודות הבנייה. החלל שבין שתי הסוללות המקבילות מולא בחול, וכאשר נערמה שכבת החול עד מעל לקו המים נערם עליה עוד טיל. דפנות הסוללה שתחת פני המים חוזקו באמצעות מחצלות מעץ ערבה וסלעים שהונחו עליהן. הסוללה הוגבהה לגובהה הסופי על ידי שכבות של חול, והציפוי העליון שלה הורכב מחרסית, שעליה נשתל עשב. 
לאורך נתיב העבודה נמצאו מספר שוחות תת-מימיות שזרמים חזקים בהן היו צפויים להקשות על הבנייה. למרות זאת התקדמה העבודה מהר מהמצופה והסוללה הושלמה בגובה חלקי לכל אורכה המיועד ב-28 במאי 1932. מאותו מועד נקרא הזאודרזיי בשם אייסלמיר. לאחר מועד זה נמשכו העבודות להגבהת הסוללה ולסלילת כביש (כיום כביש A7) עליה וכן להתקנת תאי שיט בכל אחד משני קצות הסוללה וכן 25 שערים לשיחרור מים מהאייסלמיר לים ואדן. שיחרור המים לים ואדן היה חיוני כיוון שמפלס האייסלמיר הוסיף לעלות בקביעות עקב זרימת נהרות לתוכו - לרבות הנהר איסל, שנתן לימה את שמה - ועקב עבודות ייבוש שטחי האדמה שנערכו בשוליו.
ב-25 בספטמבר 1933 נפתחה הסוללה באופן רשמי. בסך הכל נעשה שימוש במהלך בנייתה בכ-37.5 מיליון מטרים מעוקבים של חומרים. בכל אחד מימי הבנייה עבדו בפרויקט 4,000 עד 5,000 עובדים, ועל ידי כך הוקלה השפעת משבר השפל הגדול בהולנד.
הסוללה נבנתה באופן שאיפשר סלילת פסי רכבת עליה, אך המסילה לא נסללה בשל העלות הכרוכה בכך ובשל שיקולי כדאיות. במקום זאת שימש השטח שנשמר למסילה בשנות ה-70 לסלילת כביש נוסף על גבי הסוללה, באופן שהכביש הדו-סטרי שעליו הפך לבעל שני נתיבים לכל כיוון.
פסל המציין את פתיחת הסוללה לשימוש הוצב באתר שבו היא הושלמה. כמו כן, לימים הוצב על הסוללה פסל לזכר המהנדס והפוליטיקאי קורנליס ליילי (Cornelis Lely), מאבות פרויקט עבודות הזאודרזיי.
בשנת 2012 החליטה ממשלת הולנד שלא להחליף את תאי השיט שבסוללה אלא לשפצם. צפוי שיהיה צורך להחליפם באחרים עד לשנת 2050.
דב כהנא

דב כהנא (נולד ב-1930) הוא רואה חשבון ישראלי, ששמו עלה לכותרות בזכות זכייתו בתובענה ייצוגית נגד חברת "כור תעשיות", בקשר למתן רווחים לבעלי המניות של חברת הבת שלה, "מכתשים אגן תעשיות".

ביוגרפיה

כהנא נולד בטרנסילבניה שבמערב רומניה במשפחה חרדית, בן לרב חיים אריה כהנא. משפחתו שרדה את השואה, והוא עלה לישראל בשנת 1951, ונישא בה בשנת 1960. כיום הוא אלמן, אב לשישה, ומתגורר בבני ברק.
כהנא למד הנהלת חשבונות, ובישראל החל לעבוד בבנק אגרו-בנק. למד חשבונאות בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה. עבד במשרד רואי החשבון בבלי-מילנר. בשנת 1960 עבר לעבוד כרואה חשבון בחברת "עלית", ובמקביל פתח משרד פרטי לראיית חשבון. עם לקוחות המשרד, שבשיאו העסיק 25 עובדים, נמנו גם החברות עורק אינפורמיישן, AIG וקרגל. כרואה החשבון של "עלית" הוביל ב 1973 תכנון מס שאיפשר לבעלי השליטה ב"עלית" למכור את מניותיהם בבורסה ללא תשלום מס רווחי הון. לסגירת פרצה זו נחקק סעיף 101 לפקודת מס הכנסה. תכנון מס נוסף שלו, שעסק בדיווידנדים במפעל מאושר, אושר בבית המשפט העליון. לאחר מות אשתו בשנת 1998, התמזג משרדו למשרד רואי החשבון קסלמן וקסלמן. הוא פרש לגמלאות בשנת 2008. 
היה פעיל בוועדותיה של לשכת רואי חשבון בישראל, בעיקר בוועדה לעקרונות חשבונאים. עם עמיתו דב ספיר כתב חוברות לימוד לבחינות של לשכת רואי החשבון.
בהגיעו לגיל 80 תיארה אותו הלשכה כ"אחד האבות המייסדים של ראיית החשבון בישראל".
בשנת 1968 נמנה כהנא עם קבוצה של עובדי "עלית" שרכשו 40% ממניות חברת הכימיקלים "אגן". חלקו של כהנא היא אחוז אחד. לימים התמזגה "אגן" עם "מכתשים" להקמת "מכתשים אגן תעשיות", שבמהלך שנות ה-70 עברה לשליטתה של חברת "כור תעשיות". בתחילת שנות ה-80 ביקשה "כור", בפעולה של איחוד סוגי מניות, לקבל פרמיית שליטה בשיעור 6% על המניות שבהחזקתה. כהנא, שהתנגד לכך, הביא להורדת פרמיית השליטה ל-3%. 
במהלך השנים עברה השליטה ב"כור תעשיות" לנוחי דנקנר, שבתחילת 2011 הגיע להסכם למכירת השליטה ב"מכתשים אגן" לחברת "כמצ'יינה", תוך קבלת פרמיית שליטה ל"כור". כהנא סבר שפרמיית השליטה לכור מקפחת את בעלי המניות האחרים, והגיש תובענה ייצוגית באמצעות עו"ד יצחק אבירם. ביוני 2011 התפשרו הצדדים, והוסכם ש"כור" תשלם לבעלי המניות האחרים סכום של 45 מיליון דולר. זהו סכום הפשרה הגבוה ביותר שהושג בתובענה ייצוגית בישראל. באוגוסט 2011 אישר בית המשפט המחוזי בתל אביב את הסכם הפשרה.
על זכייתו אמר כהנא: "אני פועל בתחום התביעות הייצוגיות 15 שנים וזו מלחמה עיקשת בבתי המשפט, בגופים גדולים ובניסיון לשכנע אותם שאנחנו באים לתקן. לא הרבה פעמים זוכים בדברים גדולים וזה כיף שנותן הרבה אנרגיה להמשיך קדימה". 
תובענה ייצוגית נוספת, אליה הצטרף כהנא לאחר שהוגשה על ידי אחרים, מופנית נגד אי די בי חברה לפיתוח, אף היא בשליטת נוחי דנקנר, שבהצעת רכש כפתה על כהנא למכור את מניותיו בה במחיר נמוך.
מבניו של כהנא: פרופסור צבי כהנא, מומחה למשפט חוקתי שלימד באוניברסיטת Queen's ומלמד כיום בקריית אונו; הרב מאיר כהנא, אב בית דין בבית הדין הרבני באשקלון ומלמד בישיבת ההסדר ירוחם ובישיבת ההסדר קריית שמונה; והרב אביעד כהנא, לשעבר ר"מ בישיבת מקור חיים, ונכון להיום רכז לימודי התנ"ך באותה ישיבה.
גיטרה קלאסית

הגיטרה הקלאסית (מכונה לעיתים גיטרה ספרדית) היא כלי מיתר אשר ככל הנראה הומצא בספרד והתפתח מתוך הכלי הקדום לאוטה שהתפתח מעוד. הגיטרה הקלאסית עברה גלגולים שונים עד שהגיעה לצורתה הנוכחית, בשנת 1850. סוגי המוזיקה עיקריים המנוגנים בגיטרה קלאסית הם מוזיקה עממית ומוזיקה קלאסית.
הגיטרה הקלאסית עשויה מעץ ובעלת תיבת תהודה אקוסטית המגבירה את הצליל הנוצר מן הפריטה במיתרים. המיתרים עשויים ניילון, מה שמעניק לגיטרה את הצליל הרך יותר יחסית לצליל החד יותר של מיתרי מתכת של גיטרה אקוסטית שהתפתחה מאוחר יותר בארצות הברית.
הגיטרה הקלאסית המודרנית שקיימת כיום מתבססת על עיצוב מהמאה ה-19 מאת יצרן הגיטרות הספרדי אנטוניו דה טורס ג'וראדו.

גיטרה קלאסית במוזיקה עממית

הגיטרה הקלאסית פופולרית מאוד במוזיקה עממית של מספר עמים, ביניהם הספרדים, הצוענים והקובנים. אחד הסגנונות העממיים הבולטים בהם משמשת הגיטרה הקלאסית הוא סגנון הפלמנקו הספרדי, המבוסס על פריטות מהירות, תוך שימוש בטכניקות נגינה מורכבות. היא פופולרית גם בברזיל בעיקר כחלק מסגנון הבוסה נובה אשר מבנה האקורדים וקצב הפריטה המיוחד הם בין אלה המעניקים לסגנון את הצליל האופייני לו. גם בזמר העברי (שירי ארץ ישראל, שירי הלהקות הצבאיות, שירי משוררים ושירי חבורות הזמר) היא הייתה פופולרית מאוד.

גיטרה קלאסית במוזיקה קלאסית

מלבד מוזיקה עממית, משמשת הגיטרה הקלאסית גם במוזיקה קלאסית. חלק מהיצירות הקלאסיות המנוגנות בגיטרה נכתבו במקור לגיטרה קלאסית, בעוד אחרות נכתבו לכלים אחרים ועובדו לגיטרה קלאסית. אחד המלחינים שיצירותיו אהובות ביותר על גיטריסטים קלאסיים הוא יוהאן סבסטיאן באך. זאת, למרות העובדה כי באך לא כתב אף יצירה לגיטרה. 
גיטריסטים מנגנים עיבודים לגיטרה של הסוויטות ללאוטה, הסוויטות לצ'לו והסונאטות והפרטיטות לכינור של באך, וגם יצירות שנכתבו לכלים אחרים- גם של מלחינים אחרים- אשר עובדו לגיטרה. יצירות שנכתבו במיוחד לגיטרה החלו להיות נפוצות רק בתחילת המאה ה-19. הפופולריות של הגיטרה עלתה במהירות, ובמאה ה-20 נכתבה היצירה הקלאסית המפורסמת ביותר לגיטרה קלאסית-הקונצ'רטו לגיטרה: הקונסיירטו דה ארנחואס מאת חואקין רודריגו. מוזיקאי ספרדי נוסף שהשפיע רבות על הפופולריות של הגיטרה הקלאסית היה אנדרס סגוביה ששכלל את טכניקות הנגינה בה דרך עיבודי קטעים קלאסיים מכלים אחרים והפך את הרסיטל - קונצרט בו סולן יחיד מנגן אוסף יצירות קלאסיות - פופולרי לגיטרה בדומה לרסיטל לפסנתר.

גיטרה קלאסית במוזיקה פופולרית

הגיטרה הקלאסית נוכחת פחות במוזיקה פופולרית, כאשר רוב האמנים והלהקות - בפרט מארצות הברית - מעדיפים להשתמש בדרך כלל בגיטרה אקוסטית. למרות זאת ישנם פה ושם אמנים המעדיפים דווקא את הגיטרה הקלאסית ככלי הליווי שלהם או משלבים אותה ברפטואר שלהם, ביניהם - סטיב האו (Steve Howe) גיטריסט להקת Yes הבריטית, קייטנו ולוזו (Caetano Veloso) הברזילאי או מתי כספי שגיטרה קלאסית היא כלי הליווי הראשי שלו (בנוסף לפסנתר). כיום אמני המוזיקה הפופולרית המשתמשים בגיטרה קלאסית משתמשים למעשה בגיטרה שהגדרתה הנכונה יותר היא "גיטרה אקוסטית בעלת מיתרי ניילון" שכן המבנה האקוסטי שלה שונה מגיטרה קלאסית מסורתית ומזכיר יותר את הגיטרה האקוסטית - צוואר דק יותר, תיבת תהודה דקה יותר ובמקרים רבים אף מגבר פנימי.
שמואל מליקה

קריירה כשחקן

מליקה החל את דרכו בנוער של מכבי תל אביב בגיל 11, ובגיל 16 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בפתיחת עונת 1965/1966 עבר לבני יהודה תל אביב כשוער ראשי, וזומן לנבחרת הנוער של ישראל, איתה השתתף וזכה בגביע אסיה לנוער. בעונת 1967/1968 זכה מליקה בגביע המדינה במדי בני יהודה, ובאותה עונה רשם שתי הופעות בנבחרת ישראל, מתוכן אחת במשחקים האולימפיים 1968. בעונת 1972/1973 חזר למכבי תל אביב. בעונת 1975/1976 עבר מליקה להפועל חולון מהליגה השנייה, ונשאר במדי הקבוצה 4 עונות. בעונת 1979/1980 חזר מליקה לליגה הראשונה כשוער הפועל ראשון לציון, שם נשאר שנתיים עד שפרש.
למליקה שתי הופעות במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות נגד צפון אירלנד, ונגד גאנה במשחקים האולימפיים 1968.

קריירת האימון

לאחר שפרש מקריירת המשחק, המשיך מליקה בהפועל ראשון לציון כמאמן השוערים של הקבוצה הבוגרת וכל מחלקות הנוער. לאחר מכן עבר למכבי תל אביב שם היה 10 שנים כמאמן נערים ומאמן שוערי מחלקות הנוער. בתקופתו במכבי זכה ב-7 אליפויות וגביע אחד עם הקבוצות השונות. לקראת עונת 1993/1994 עבר מליקה לאמן את מחלקת הנוער של בית"ר תל אביב. בעונת 1995/1996 עבר מליקה למחלקת הנוער של הפועל רמת גן, שם אימן עד יומו האחרון, למעט הפסקה בתחילת שנות האלפיים.
ב-16 באוגוסט 2011 נהרג מליקה בתאונת אופנוע.
לוק גריימס

ביוגרפיה

גריימס נולד בעיר דייטון שבאוהיו ולמד משחק באקדמיה האמריקאית לאומנויות הדרמה שבניו יורק.

קריירה

החל את הקריירה שלו כשחקן בסרטים "כל הבנים אוהבים את מנדי ליין" (2006), "ההתנקשות בנשיא בית הספר" (2008), ובסדרת הדרמה "אחים ואחיות" בתפקיד ריאן לאפארטי. ב-2012 השתתף בסרט הפעולה "חטופה 2" בתור ג'יימי החבר של קים מילס (מגי גרייס). ב-2014 הופיע גריימס בדרמת המלחמה של קלינט איסטווד "צלף אמריקאי" בתפקיד לוחם אריות הים מארק לי. ב-2015 שיחק גריימס בדרמה "חמישים גוונים של אפור" בתפקיד אליוט אחיו של כריסטיאן גריי (ג'יימי דורנן).
ב-2016 יצא סרט הפעולה "שבעת המופלאים" שם הוא משחק לצידם של דנזל וושינגטון, אית'ן הוק, כריס פראט והיילי בנט. 
בשנת 2017 שיחק בסרט ההמשך "חמישים גוונים של אופל", ובהמשכו "חמישים גוונים של שחרור" מ-2018. 
החל מ-2018 מגלם את דמותו של קייס דאטון בסדרת הטלוויזיה "ילוסטון" לצידו של קווין קוסטנר.
ויטלי מינטנקו

קריירה

מינטנקו החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת ווהלין לוצק, ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה. בשנת 1990 עבר לדינמו קייב. מינטנקו לא הצליח להיכנס להרכב הקבוע של הקבוצה ולמעשה לא שותף באף אחד מהמשחקים. הוא שיחק בשורות קבוצת המילואים של דינמו. לכן, בשנת 1992 העדיף לעזוב את דינמו לטובת קבוצת בוקובינה, ששיחקה בליגת המשנה של אוקראינה. לאחר עונה מוצלחת בשורות בוקובינה - שב לדינמו קייב. גם בתקופתו השנייה בדינמו לא זכה לקחת חלק במשחקים רבים. הוא שותף בעיקר כשחקן מחליף. בשנת 1994 עזב את דינמו ועבר לשחק בישראל.
בישראל שיחק מינטנקו תחילה במכבי עירוני אשדוד ולאחר מכן עבר למכבי הרצליה. לאחר כשנתיים בארץ שב מינטנקו לאוקראינה. הוא חתם לשתי עונות בקבוצת בוקובינה. הייתה זו התקופה המוצלחת ביותר בקריירה שלו - הוא הבקיע במהלכה 20 שערי ליגה. בשנת 1997 עבר לתקופה קצרה לקבוצת ספרטק איוואנו-פרנקופסק (גם היא מליגת המשנה באוקראינה) ולאחריה חתם ל4 שנים בקבוצת מטאלורג דונצק. בשנתיים הראשונות היה בהרכב הפותח של הקבוצה, אך לאחר מכן המאמן העביר אותו להרכב המחליף. הוא הושאל למשך חצי עונה לקבוצת  הפועל ירושלים ולאחר מכן לקבוצת לקריוובאס קריבי ריג. בשנת 2002 הוא הוחתם בקבוצת דניפרו כשחקן ההרכב הפותח. לרוע מזלו הוא נפגע במשחק אימון, שבר רגל ונאלץ לפספס את העונה. בעונה הבאה הושאל מינטנקו לקבוצת  מטאליסט חרקוב מליגת המשנה האוקראינית. הייתה לו עונה די טובה במדיה, בסופה העפיל יחד עם הקבוצה לליגה הבכירה באוקראינה. אך בעיות בריאותיות אילצו אותו לפרוש מכדורגל מקצועני.
גוד אחית

גוד אחית (קיצור של גוד אחית מחיצתא; בעברית: משוך והורד את המחיצה) הוא הלכה שנאמרה למשה מסיני הנוגעת לדיני מחיצות, ומשמעות ההלכה היא שישנם מקרים בהם ישנה רק חלק קטן מהמחיצה הנצרכת, כגון קורה תלויה או קצה גג, ואנו רואים כאילו הם נמשכים עד לקרקע ומשלימים תחתיהם מחיצה, ועל ידי זה נחשב כמוקף מחיצה, הן לעניין דיני עירובין ושבת והן לעניין מחיצה של סוכה.
מוניטו דל מונטה

מאפיינים

אורך וגופו של המוניטו דל מונטה הוא כ-11-12.5 ס"מ, והזנב באורך של כ-9 ס"מ.
בית הגידול שלו הוא בסבך החזרן של צ'ילה וביער הגשם ולדיוויאן טמפרטה  שבדרום הרי האנדים.
המין הוא לילי, וניזון בעיקר מחרקים ובעלי חיים קטנים ומפירות.
המוניטו דל מונטה מתרבה באביב. האם ממליטה בין 1–4 בשגר, ויש לה כיס ובו ארבע פטמות. כאשר הוולדות גדולים מספיק ויכולים לעזוב את הכיס, הם יוצאים אל הקן שההורים בונים, או נישאים על גב האם. הוולדות נפרדים מההורים לאחר הגמילה מחלב. המין מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים.
פיליפ מקסס

קריירה מוקדמת

מקסס החל את הקריירה שלו בקבוצה הנוער של טולוז בגיל 15 עבר לאוקזר. ב-2003 זכה עימה בגביע הצרפתי.

רומא

ביוני 2004 חתם בקבוצת רומא ל-4 שנים. מאוחר יותר התברר כי הדבר נעשה בניגוד לרצונם של אנשי אוקזר שלא אישרו למקסס לנהל משא ומתן עם מועדון אחר, עקב כך הושעה השחקן אך חזר לרומא באופן זמני. ב-12 בספטמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי רומא במשחק ליגה נגד פיורנטינה. בפברואר 2005 ערער מקסס על ההשעייה אך הערעור נדחה והשחקן הושעה עד אפריל. בסופו של דבר שני המועדונים סיכמו על העברתו של מקסס לרומא עבור 7 מיליון אירו.
אחרי עונה קשה, את עונת 2005/2006 החל מקסס על הספסל. ההתנהגות בלתי הולמת של רומא ברכישת מקסס, המועדון הושעה בשנת 2005 מלחתום עם שחקנים אחרים פרט לשחקנים חופשיים אך באוגוסט 2006 הסתיים העונש. עקב המחסור בשחקני רכש, מקסס הפך לשחקן מפתח בקבוצה של לוצ'יאנו ספלטי. מקסס שיחק בתשעה מתוך עשרה משחקים אפשריים בגביע אופ"א. רומא סיימה במקום החמישי בסרייה א' שמוביל למוקדמות גביע אופ"א, אך עקב רשת הטיית המשחקים באיטליה שגררה אחריה עונשי הורדת נקודות, רומא סיימה את העונה במקום ה-2 שמוביל לשלב הבתים של ליגת האלופות.
בעונת 2006/2005 הפך מקסס לאחד משחקני המפתח של רומא ביחד עם כריסטיאן קיבו בהגנה. באותה עונה מקסס הגיע עם רומא עד לרבע גמר ליגת האלופות, זכייה בגביע האיטלקי ומקום שני בליגה.
בקיץ 2007 חתם מקסס על חוזה חדש ל-4 שנים כאשר הוא ירוויח 4.5 מיליון אירו. גם בעונה זאת רומא הגיע עד לרבע הגמר כאשר היא נעצרה על ידי מנצ'סטר יונייטד שעתידה לזכות במפעל בסיום העונה. בליגה, רומא צמצמה פער 11 נקודות עם אינטר וסופו של דבר סיימה במקום שני אחרי אינטר, חזרה שלוש נקודות. מקסס הגיע עם רומא עד לגמר הגביע שנה שנייה ברציפות כאשר הוא גם הבקיע באותו משחק אותו רומא ניצחה 1-2 וזכתה בגביע שנה שנייה ברציפות.
בעונת 2009/2010 מקסס איבד את מקומו בהרכב לניקולאס בורדיסו שהגיע בקיץ של אותה שנה, אך סייע לרומא לסיים בחלק העליון של הטבלה. בתחילת עונת 2010/2011 חזר להרכב הקבוצה.

מילאן

ב-10 במאי 2011 פרסמה מילאן הודעה לפיה מקסס יעבור למועדון לקראת עונת 2011/2012. את משחקו הראשון במילאן שיחק במשחק ידידות נגד קבוצת הנוער, בו גם נפצע לאחר 45 דקות ונעדר כחודשיים וחצי. ב-26 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי מילאן, בו ניצחה מילאן 1-4 את פארמה. ב-21 בנובמבר 2012 כבש שער במספרת מחוץ לרחבה במסגרת ליגת האלופות נגד אנדרלכט. (. בסיום עונת 2014/2015 האריך את חוזהו במילאן בעונה אחת.

קריירה בינלאומית

בצעירותו השתייך מקסס לסגל הנבחרות הצעירות של צרפת. ב-2002 קיבל את זימון הבכורה שלו לנבחרת הבוגרת מאמן הנבחרת דאז ריימונד דומנק, אך לא היה חלק משמעותי בנבחרת. לאחר הכישלון במונדיאל 2010 התמנה לורן בלאן למאמן הנבחרת. תחת הנהגתו של בלאן, קיבל מקסס את חלוצת ההרכב בנבחרת ביחד עם עדיל ראמי הוא ייצב את ההגנה של צרפת. ב-25 במרץ 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת במסגרת משחק ידידות נגד לוקסמבורג. מקסס השתתף עם הנבחרת ביורו 2012.

חייו האישיים

מקסס הוא הגרוש של קרלה איתה יילד את אנצו ב-2003 ואת אווה ב-2007. למקסס וחברתו סטלה, נולדה ורוניקה ב-2008.
מכונית מיקרו

מכונית מיקרו (באנגלית: microcar) היא סוג של כלי רכב מנועי בעל ממדים קטנים במיוחד, המיוצר בייצור סדרתי.

היסטוריה

עיצוב ויצור מכוניות מיקרו החל באירופה מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, אך קיבל תנופה משמעותית לאחר מלחמת העולם השנייה, כפועל יוצא מתהליך היציאה מהשפל הכלכלי והדרישה לספק אמצעי תחבורה עממי וזול. בגרמניה היו אלה יצרני מטוסים לשעבר כמו מסרשמיט והינקל אשר העניקו לה עיצוב דמוי בועה בהשראת החופות של תאי הטייס. יצרני המכוניות היפנים העדיפו לעצב גרסאות מוקטנות של דגמים קיימים אשר זכו להטבות במס ובעלויות הביטוח הנילוות.
גם בתקופה המודרנית ממשיכים חלק מהיצרנים להציע מכוניות מיקרו כאשר המפורסמות ביותר הן הסמארט מתוצרת מרצדס וטאטא נאנו ההודית. רוב היצרנים הגדולים של כלי רכב עוסקים בפיתוח דגמים עתידיים של מכוניות מיקרו ורובם משקיעים מאמץ בפיתוח הדגמים המונעים בחשמל או באנרגיה חליפית אחרת.

יתרונות

היתרון המשמעותי ביותר של מכונית המיקרו הוא בעלות הפעלה נמוכה, בעיקר כפועל יוצא של צריכת דלק נמוכה, ומחירי חלפים וביטוח נמוכים.
במדינות מסוימות לא נדרש רישיון נהיגה ברכב מסוג זה או שמספיק להחזיק ברישיון נהיגה לאופנוע. יתרונותיה המובהקים של מכונית המיקרו בולטים בעיקר בהקשר של שמירה על איכות הסביבה. המכונית מייצרת רמה נמוכה של זיהום אויר, וזיהומי רעש, תופסת מקום חנייה מצומצם, ומקטינה את סיכון הפגיעה בתאונות דרכים עקב מהירות נסיעה נמוכה.
הממדים הקטנים של המכונית מקנים לנהג רמת שליטה טובה יותר בכלי הרכב בעת הנהיגה, כתוצאה מהפחתת התנע הזוויתי בעת החלקה ולכן יציבות רבה במיוחד בעת נהיגה על שלג וקרח.

חסרונות

הטענה העיקרית של מתנגדי מכונית המיקרו נוגעת לרמה הנמוכה של הבטיחות הפאסיבית שלהן. מצד אחד מכונית מיקרו לא מקנה הגנה פיזית משמעותית על הנוסעים היושבים בתוכה כמו מכוניות רגילות, ומצד שני היא חסרה את כושר התמרון ויכולת ההתחמקות מפגיעה של אופנוע. קיים חשש כי נהגים צעירים וחסרי ניסיון יקלעו למצבים בכבישים מרובי נתיבים ותנועה אשר עקב קוטנה של המכונית יתקשו להתמודד איתם.
קתדרלת סמבה

היסטוריה

הרעיון לבנות קתדרלה המנציחה 1,500 שנה של לאוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית האותודוקסית ואלפיים שנה מיום הולדתו של ישו, הופיע בשנת 1989, שנה קריטית לתחייה הלאומית של הרפובליקה הסובייטית של גאורגיה, על ידי איש העסקים הגאורגי בידזינה איוואנישווילי. במאי 1989, הודיעו, הפטריארכיה של הכנסייה הגאורגית ורשויות העיר טביליסי, על תחרות בינלאומית לפרויקט "קתדרלת השילוש הקדוש". אף על פי שהוגשו מאות הצעות לא נבחר אף זוכה בסיבוב הראשון. בסופו של דבר זכה פרויקט של הארכיטקט, ארצ'יל מינדיאשווילי. השנים הסוערות שבאו לאחר מכן, תקופת מלחמת האזרחים הגאורגית, הביאו לדחיית הפרויקט בשש שנים, ורק ב-23 בנובמבר 1995, הונח בסופו של דבר הבסיס של הקתדרלה. 
מבנה הקתדרלה כ"סמל התחייה הרוחנית של העם הגאורגי" ממומן מתרומות של אנשי עסקים אנונימיים בעיקר ותושבים אחרים. ב-23 בנובמבר 2004, ביום גיאורגי הקדוש, קודשה הקתדרלה על ידי הפטריארך הקתולי של גאורגיה, איליה השני ונציג רם מעלה מהכנסייה האורתודוקסית. בטקס נכחו גם מנהיגי כל הדתות וכתות נוצריות אחרות בגאורגיה, וכן גם מנהיגים פוליטיים.

ארכיטקטורה

קתדרלת סמבה נבנתה על תל אליהו, שנמצא על הגדה השמאלית של נהר הקורה על יד הרובע ההיסטורי אוואלברי שבטביליסי העתיקה, והיא בולטת על פני השטח בגובה ובשטח שהמתחם שלה מכסה. הארכיטקטורה שלה מייצגת את המיזוג בין הסגנון האדריכלי המסורתי של הכנסיות הגאורגיות משנים שונות ומספר חידושים. 
קתדרלת סמבה היא כנסייה דמוית צלב ובראשה כיפה מצולבת, התלויה על שמונה עמודים ויוצרת את המרכז. באותו הזמן, חלקים של הכיפה חופשיים מהאפסיס, המקנים לכיפה ולמבנה בכלל מראה מונומנטלי יותר. על הכיפה ניצב צלב מצופה זהב בגובה 7.5 מטר. 
תשע הקפלות המרכיבות את הקתדרלה הם: קפלת המלאך הראשי, קפלת יוחנן המטביל, קפלת נינו הקדושה, קפלת גאורגיוס הקדוש, קפלת ניקולאוס הקדוש, קפלת שנים עשר השליחים וקפלת כל הקדושים. חמש מתוך הקפלות ממוקמות באולמות תת-קרקעיים רחבים. השטח הכולל של הקתדרלה, כולל אכסדרת הכנסייה, הוא 5,000 מ"ר ונפחה 137 מ"ק. ההיקף הפנימי של הקתדרלה הוא 56 X ‏44 מטר. גובה הקתדרלה מהקרקע ועד לנקודה הגבוה ביותר הוא 84 מטר (77 מטר ללא הצלב המוזהב בראש). עומק החלק התת-קרקעי שלה הוא 13 מטר שיטחו 70 X ‏64 מטר. 
רצפת הקתדרלה בנויה ממרצפות אבן דמויות שיש. והמזבח מעוטר אף הוא בפסיפס. הפרסקאות צויירו בידי קבותה ציירים בראשות אמירן גוגולידזה. 
קומפלקס קתדרלת סמבה, שבנייתו טרם נסתיימה, כולל את הכנסייה הראשית, מבנה נפרד של מגדל פעמונים, מקום מושבו של הפטריארך, מנזר, סמינר קלירקלי ואקדמיה תאולוגית, מספר בתי מלאכה, מקומות מנוחה ועוד.