דיקור סיני

דיקור סיני או אקופונקטורה (מלטינית: acus = מחט, pungere = לדקור) היא צורה של רפואה אלטרנטיבית המתבססת על דקירת המטופל בסיכות דקות במיוחד במקומות מסוימים בגוף. מתרגלי השיטה טוענים כי הדיקור מסייע בהקלת כאבים, מונע מחלות ומסייע בטיפול בהן, משפר את מערכת החיסון ועוד. מבחינה מדעית לא נמצאה הוכחה מובהקת ליעילות השיטה.
האקופונקטורה היא חלק מהרפואה הסינית, ונעשה בה שימוש בסין עוד בטרם המאה ה-2 לפנה"ס. מסין התפשטה תורת הדיקור לחלקים נוספים באסיה, ובמאה ה-20 הפכה פופולרית גם בשאר העולם. מספר מחקרים מדעיים מצאו כי דיקור סיני אכן מעורר הפרשה של משככי כאבים טבעיים בגוף, וכך מספק תועלת מסוימת בהקלת כאבים ובחילות, וכן מסייע לסובלים מדלקת מפרקים, כאשר אלו נוטלים במקביל גם תרופות רגילות. מחקרים רבים, לעומת זאת, מראים כי תועלת הדיקור הסיני קצרת טווח וחסרת משמעות, ובדרך כלל ניתן להסבירה באפקט הפלצבו בלבד.

אופן הטיפול

טיפול בדיקור סיני כולל מספר שלבים: הראשון הוא אבחון, לרוב באמצעות שיחה ובדיקת דופק ולשון; בחירת נקודות הדיקור בהתאם לאבחון; החדרת המחטים — המחטים קטנות, עדינות וגמישות, כשהן גורמות לתחושת עקצוץ רגעית, במקרים מסוימים - ושלב שכיבה בו על המטופל למעט בתנועה; והוצאת המחטים בסיום הטיפול. בתום הוצאת המחטים נערכת בדיקת דופק נוספת, כדי לבדוק את השפעת הדיקור על הגוף. מספר טיפולי הדיקור אינו קבוע, הוא תלוי במחלה/דלקת/ או כל דבר אחר שיש למטופל בהתאם לאבחון ולחומרת הבעיה המאובחנת.

תומכים

הרפואה הסינית אינה עולה בקנה אחד עם תוצאות המחקר המדעי בתחום הרפואה במאות השנים האחרונות. המרכיבים השונים עליהם מסתמכת הרפואה הסינית, ובהם מרידיאנים, צ'י, נקודות דיקור, תעלות וכדומה לא זוהו במחקר כלשהו. לטענת חסידי הרפואה הסינית, בשל חוסר היכולת של המחקר המדעי לאתר מרכיבים אלו, לא ניתן לאמת או לסתור את הרפואה הסינית באמצעות מחקר מדעי.
על אף המחלוקת על מונחי היסוד והמרכיבים, נערכו מחקרים רבים שכוונו ללמוד אם הדיקור הסיני יכול להניב תוצאות מובהקות מבחינה סטטיסטית, מעבר לאפקט הפלצבו. רוב המחקרים בתחום התבססו על חלוקת הנבדקים למספר קבוצות, בהן אחת שזכתה לטיפול בדיקור; אחרת שלא זכתה לטיפול, שלישית שטופלה באמצעות מחטים מתקפלות, הנראות כמחטים רגילות למטופל; ולעיתים אף קבוצות נוספות. הקושי המתודולוגי העיקרי במחקרים אלו טמון בהיעדר סמיות כפולה, שכן המטפלים במחטים יודעים אם המחטים שבידיהם אמיתיות או מתקפלות.
מחקרים מעטים בלבד הניבו תוצאות המצביעות על השפעה רפואית כלשהי לדיקור הסיני, מעבר לטווח המיידי ובאופן החורג מהשפעת אפקט הפלצבו. עם המחקרים ניתן למנות מחקר שהצביע על הקלה בכאבי פרקים בברכיים, הפחתה בבחילות ובכאבים אחרי ניתוח, הקלה על כאבי גב בהריון, שיפור בבעיות זקפה.
לטענת חסידי הדיקור הסיני, ניתן להצביע על מספר גורמים שבגללם רק מחקרים מעטים תומכים בהשפעת הטיפול, ובראש ובראשונה מיומנות לקויה של המטפלים. לפי גישה זו, מימוש הפוטנציאל של רפואה סינית תובע רכישת מיומנות שאינה אקדמית, ולטעמם המטפלים בניסויים הרבים שלא עלו יפה כנראה לא היו מיומנים דיים.

מתנגדים

רוב מכריע של המחקרים שבחנו את השפעת הדיקור הסיני הצביעו על כך שאין לה השפעה כלשהי החורגת מטיפול דמה. כך לדוגמה, במחקר שנערך ב-220 נשים בשנת 2004, טופלו חלק מהנשים בדיקור סיני רגיל, ואחרות טופלו במחטים "מזויפות": המחט המזויפת "מתקפלת" פנימה ולא חודרת אל עורו של המטופל. לא נתגלה הבדל בעל משמעות סטטיסטית בהשפעת הטיפול על הקבוצות השונות, או במילים אחרות, הטיפול בדיקור סיני לא היה יעיל יותר מטיפול דמה. מחקר אחר (מטא-אנליזה) בחן את השפעת הדיקור על חולי אסתמה, ואף הוא הראה כי לדיקור הסיני לא הייתה כל השפעה. מחקרים נוספים הראו היעדר כל השפעה לדיקור גם ביחס לתסמונת המעי הרגיז, דאבת השרירים, ועוד.
חוקרים שבחנו את קומץ המחקרים המצביעים על השפעה חיובית לדיקור סיני גורסים כי ממצאי אותו קומץ נובעים בדרך כלל מבעיות מתודולוגיות ומעניין מובהק שיש לעורכי אותם מחקרים להראות כי טיפול בשיטה זו מצליח. אפילו מסמכים כמו הצהרת הקונצנזוס של ארגון ה-NIH האמריקאי, בה נטען שלדיקור סיני יש השפעות חיוביות בתחומים מסוימים, ניצבו תחת מתקפה בשל פגמים קשים בשיטת המחקר. בין הכשלים הנפוצים בניסויים המעידים על הצלחת הטיפול ניתן למצוא אי-הקפדה על סמיות כפולה ושימוש במדגם קטן מדי וחסר משמעות סטטיסטית.

הבדל בין הצלחת הטיפול לנכונות ההסבר

התמיכה הדלה שנמצאה במחקר להשפעת הטיפול בדיקור, אפילו בתחומים בהם יש לאפקט דמה השפעה (כמו בכאבים פסיכוסומטיים) הביאה לקיטון משמעותי בהיקף המחקר העוסק בדיקור סיני. עם זאת, גם אם יתגלה בעתיד כי הדיקור הסיני מצליח בטיפול בתסמינים שונים, לא יהיה בכך משום אישוש לתאוריה הניצבת מאחרי הטיפול (תאוריית ה"צ'י" וה"מרידיאנים" של הרפואה הסינית). הדוגמה הקלאסית להבדל מסוג זה היא תולדות גילוי החיסון: במאה ה-18 שמע רופא אמריקאי על מנהג של נשים טורקיות למרוח ילדים בריאים בדמם של ילדים שמתו מאבעבועות שחורות]. הן עשו זאת מתוך אמונה שכך יטעו את השדים הגורמים למחלה, ואלו יחשבו כי הילד כבר נפגע במחלה ולכן יניחו לו לנפשו. בפועל, הטיפול הוביל לחיסון הילדים. לאחר שיעילות השיטה הוכחה, פותח החיסון (ושוכלל בהמשך בידי ד"ר אדוארד ג'נר). עם זאת, אף שהסיבה להצלחת החיסון לא הייתה ידועה אז, המדענים לא קיבלו את הסיפור על 'הטעיית' השדים כהסבר. לפיכך, גם אם יוכח באופן ניסויי כי הדיקור הסיני יעיל בטיפול בבעיות מסוימות, לא יהיה בכך משום אישוש לתורת הצ'י והמרידיאנים, שאותה יהיה צורך לחקור בצורה ישירה יותר. לעת עתה אין ראיות כלשהן התומכות בה.