google/wiki40b huggingface dataset:
סולט לייק סיטי

היסטוריה

לפני ההתיישבות האירופאית, סביבת העיר יושבה למשך אלפי שנים על ידי שבטים אינדיאנים כגון היוט והפאיוט. המערבי הראשון שביקר באזור היה החוקר האמריקני ג'ים ברידג'ר שחקר את העיר בשנת 1825. חוקר מרכזי נוסף היה קצין הצבא והחוקר ג'ון פרימונט, שחקר לעומק את סביבת העיר. ההתיישבות האדם הלבן בסולט לייק סיטי החלה ב-24 ביולי 1847 עם הגעתם של "קדושי אחרית הימים" – קבוצת החלוצים המורמונים שנדדו מערבה אל מעבר לגבולות ארצות הברית של אותה תקופה בחפשם אזור מבודד שבו יוכלו לחיות על פי אמונתם הדתית באופן חופשי. על פי המסורת המורמונית, מנהיג הכנסייה בריגהם יאנג הכריז בהגיעם כי "זה הוא המקום", בהסתמכו על חזיון שהיה לו. הדמיון בין ימת המלח הגדולה לים המלח היה בעיני החלוצים המורמונים אות משמיים שהם הגיעו אל הארץ המובטחת שלהם.
ימים ספורים לאחר הגיעם הורה בריגהם יאנג על האתר להקמתו של מקדש המורמונים. הקמת המקדש החלה ב-1853 וארכה 40 שנה, והמקדש נחנך ב-1893 במרכז העיר. המקדש המורמוני הוא סמל מוכר של סולט לייק סיטי.
ב-1857 הנשיא ג'יימס ביוקנן הכריז על סולט לייק סיטי כעל עיר מורדת, לאחר שמנהיג המורמונים יאנג סירב לפרוש מתפקידו כמושל. בעקבות זאת נכנסה דיוויזיה של צבא ארצות הברית אל העיר, אולם חייליה גילו שהעיר פונתה מתושביה. בשנת 1858 העיר הוכרזה כבירה הטריטוריאלית החדשה. החוקר ריצ'רד פרנסיס ברטון ביקר בעיר בשנת 1860 וסיקר בפירוט את חיי הקהילה שבה. בשנות מלחמת האזרחים שמרה סולט לייק סיטי אמונים למדינות הברית. במהלך הבהלה לזהב שהתרחשה בעשורים שלאחר מכן, גדלה מאוד כמות התושבים בעיר.  
בשנות ה-80 של המאה ה-19 נאסרו מנהיגים מקומיים רבים בגלל הפרת חוקים נגד פוליגמיה. ב-1890 נכנעה הכנסייה המורמונית והכריזה על ביטול הפוליגמיה. בעקבות זאת נסללה הדרך להכרזה על יוטה כעל מדינה ב-1896 והפיכתה של סולט לייק סיטי לבירתה. בתקופה זו החלה גם הגירה רבה אל העיר כתוצאה מפתיחת קווי רכבת בסביבתה. 
במהלך המאה ה-20 חלו תהליכי פרוור שהקפיאו את צמיחת האוכלוסייה.  חלק מן הפרוורים סופחו אל העיר, ורובם התרחב ונשלט בשלטון מוניציפלי נפרד מזה של סולט לייק סיטי.

דמוגרפיה

נכון לשנת 2015, אוכלוסיית העיר מוערכת בכ-192,000 נפש.  קצת פחות מ-50% מתושבי העיר הם מורמונים.  בעיר ישנה אוכלוסייה של אלפי בוסנים (הקהילה הבוסנית הגדולה בארצות הברית), שהיגרו לעיר לאחר מלחמת בוסניה. בנוסף על כך, בעיר ישנן קהילות גדולות של מהגרים ממיאנמר וסרי לנקה.

כלכלה ותיירות

הכלכלה המודרנית של סולט לייק סיטי מבוססת בעיקרה על מתן שירותים. בעבר תעשיית הפלדה, מכרות ומסילות הברזל סיפקו מקורות פרנסה משמעותיים. כיום מקורות הפרנסה העיקריים בעיר הם מסחר, תחבורה, שירותים ציבוריים ושירותים עסקיים. 
העיר ידועה בכינוי "צומת הדרכים של המערב" בזכות מיקומה הגאוגרפי המרכזי במערב ארצות הברית. כביש בין-מדינתי 15 העובר בשטח העיר מהווה מסדרון חשוב להובלת משאות וסביבו הוקמו מרכזי הפצה אזוריים רבים. אחד המעסיקים הגדולים בעיר הוא המרכז האזורי של חברת התעופה דלתא, שרוב טיסותיה למערב ארצות הברית עוברות דרך נמל התעופה של העיר. 
מעסיקים בולטים אחרים הם אוניברסיטת יוטה, חברת הנפט סינקלייר והכנסייה המורמונית. פעילויות כלכליות אחרות כוללות תיירות, כנסים ומוקדים טלפוניים. תעשיית הכנסים התרחבה מאוד מאז הקמת מרכז הכנסים החדש בסוף שנות התשעים.
סולט לייק סיטי אירחה את אולימפיאדת החורף בשנת 2002. האירוע משך את תשומת הלב הבינלאומית אל העיר ונחשב לאחד ממשחקי החורף האולימפיים המוצלחים ביותר אי פעם. התיירות בסולט לייק סיטי גברה מאז אולימפיאדת החורף של 2002, ומלונות ומסעדות רבים הוקמו לרגל האירוע.
סופי, נסיכת בוואריה

חייה

סופי נולדה ב-27 בינואר 1805,  למקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ולאשתו השנייה, קרולינה מבאדן. יחד עמה נולדה תאומתה הזהה, מריה אנה, שנישאה לימים לפרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה.
ב-4 בנובמבר 1824 נישאה סופי לפרנץ קרל, בנו השני של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. לזוג נולדו חמישה ילדים.
בעקבות הפצרותיה של סופי, ויתר בעלה על מקומו כיורש העצר האוסטרי לטובת בנם הבכור, פרנץ יוזף. אחיו הבכור של בעלה, הקיסר פרדיננד, ויתר על כסאו ב-1848 בעקבות אביב העמים. לאחר עליית בנה לשלטון, הפכה סופי לבעלת הכוח האמיתי מאחורי הקלעים, ובשל השפעתה הרבה כונתה לעיתים "הגבר היחיד החצר המלוכה". כמו כן, נודעה ביחסה העוין כלפי אחייניתה אליזבת ("סיסי"), רעייתו של פרנץ יוזף.
בשנת 1867 הוצא להורג במקסיקו בנה השני של סופי, מקסימיליאן. אירוע זה, ממנו לא התאוששה מעולם, גרם לפרישתה מן החיים הציבוריים. סופי עצמה נפטרה ב-28 במאי 1872 כתוצאה מגידול במוח, ובעלה, פרנץ קרל, נפטר שש שנים לאחר מכן.
פאלאצו פיזאני (סן סטפאנו)

היסטוריה

הארמון המקורי באתר נבנה להזמנת אלוויזה פיזאני (Alvise Pisani), ממשפחת פיזאני העשירה.
המבנה המקורי תוכנן על ידי יאקופו סאנסווינו.
הארמון הוקם בין השנים 1614–1615, עשרות שנים לאחר מותו של סאנסווינו.
במהלך השנים נבנתה קומה נוספת. בראשית המאה ה-18, בתכנון האדריכל ג'ירולימו פריג'ימלקה, הורחב המבנה והפך לאחד הארמונות הפרטיים המפוארים בוונציה. 
בסוף המאה ה-19 רכשה עיריית ונציה את המבנה, כאשר האגודה המוזיקלית  Liceo Società Musicale Benedetto Marcello שכנה באחד מאגפי המבנה. בשנת 1940 הפך המבנה כולו למבנה עבור הקונסרבטריון. 

תיאור המבנה

בכניסה למבנה ניצבים פסלים מעשה ידי ג'ירולמו קמפניה, המתארים שניים ממעללי הגבורה של הרקולס: "הריגת האריה מנמאה" ו"לכידת קרברוס". באטריום המבנה נצבת מנורת ספינה גדולה, אשר הייתה על סיפון הספינה של אנדריאה פיזאני בעת שזה היה אדמירל הצי הוונציאני.  על התקרה של אולם הנשפים הגדול היה ציור תקרה מעשה ידי אנטוני פלגריני.
בקומה העיקרית של המבנה היו ציורים רבים מעשה ידי טיציאן, טינטורטו, פאולו רונזה, ופלמה די וקיו.
במהלך המאה ה-19 משפחת פיזאני ירדה מעושרה, ונאלצה למכור את יצירות האמנות שהיו בארמון, בהמשך את רהיטי הארמון ולבסוף את הארמון עצמו.
יהושפט בן אחילוד

יְהוֹשָׁפָט בֶּן-אֲחִילוּד, דמות מקראית, שימש בתפקיד מזכיר בתקופת מלכות דוד ושלמה.

שמו ומוצאו

יהושפט הוא שם תאופורי ישראלי, אשר משמעותו ה' שפט. בנימין מזר סובר כי בענא בן אחילוד, אשר שמו תאופורי כנעני ויהושפט אחים אשר מוצאם כנעני ואילו יהושפט קיבל שם תאופורי ישראלי. לשיטתו למעט העובדה שהשם אחילוד הוצמד לשניהם ואינו ידוע ממקורות אחרים, יש יסוד לכך שבענא ויהושפט אחים הם.
אמנם יהושפט הוא שם ישראלי אך בשם אביו מופיע מרכיב נכרי. לדעת נתן שור היה יהושפט חלק מהאצולה הקדם-ישראלית כלומר יבוסי אשר מלאה תפקיד בממלכת דוד אשר נעזר בבניית ממלכתו ביסודות זרים ואמצה לעצמה את האמונה הישראלית והייתה מעורה בחוגי ההנהגה.

תפקידו

יהושפט בן אחילוד נזכר ברשימות שרי המלכים דוד ושלמה כנושא משרת המזכיר.
מזכיר הוא תוארו של אחד מהשרים בחצרות המלכים דוד, שלמה ומלכי יהודה. התואר מזכיר בא ברשימות השרים אצל דוד מיד לאחר שר הצבא ואילו בתקופת מלכות שלמה הוא מופיע רביעי. 
תפקיד המזכיר נזכר גם בתקופות המלך חזקיהו ויאשיהו. בתקופתו של חזקיהו שירת התפקיד יואח בן אסף ובתקופת יאשיהו שירת בתפקיד זה יואח בן יואחז. לדעת משה צבי סגל היה המזכיר ממונה על כתיבת הזכרונות של אירועים בתחום הממלכה. כך גם בתרגום יונתן: "ממנא על דכרניא". אחרים סוברים כי תפקידו היה להזכיר למלך את סדר היום כדוגמת MAGISTER MEMORIAE ברומא העתיקה.

חיבור ספר שמואל

לדעת חז"ל מחבר ספר שמואל, הוא שמואל. לשיטתו של משה צבי סגל היה זה יהושפט בן אחילוד. אוגוסט קלוסטרמן טוען כי היה זה אחימעץ בן צדוק שכתב את ספר שמואל. כל הדעות מסתמכות על העובדה כי המחבר היה מעורה בנעשה בממלכה. לדעת יהודה אליצור, הכותב אינו יכול היה להיות יהושפט בן אחילוד כי דוד היה מפטרו בשל כך מיד.
שירי ציון

שירי ציון הייתה אגודת פייטנים יהודים ספרדים שפעלה בתל אביב בשנות המנדט הבריטי.
ממייסדיה חזנים ופייטנים יהודים מארצות הבלקן כמו: יצחק אליה נבון שבאותן שנים התגורר בתל אביב. נסים קורדובה וצ.ל' פיטיליון משלוניקי. הללו היו פעילים באגודות פייטנים ובמקהלות מפטירים במולדתם.

מקור השם

"שירי ציון" מקורם עוד בישיבת היהודים בגלות ספרד וכיסופיהם לארץ ישראל. הגדיר זאת היטב רבי יהודה הלוי  כשביטא את כיסופיו לציון בקובץ שירי ציון ובו שירים כמו "לבי במזרח ואנוכי בסוף מערב" וכן "ציון הלא תשאלי". לאחר גירוש ספרד ולאחר דורות של ישיבה באימפריה העות'מאנית, החלו היהודים בעלי המורשת הספרדית, לפתח תודעה ציונית. זו מצאה את ביטויה במאות מאמרים ובעיקר בשירים ופיוטים שניתן לכנותם כ"שירי ציון", או כפי שכונו בלאדינו "לוֹס קָאנְטֶיס דֶי צִיוֹן", שהיו גם חלק חשוב ברפרטואר של מקהלות המפטירים.
הנושא הציוני זכה לביטוי ספרותי מרשים למדי, והוא בא לידי ביטוי בכמה  מסגרות ספרותיות ובעיקר הוכנס בפיוטים ובשירה העממית. כמו למשל בשיר המפורסם "אִיר מֵה קֶרו מַאדרֶה אַה-ירושלים" (ללכת רוצה אני אמא, לירושלים).

אגודת הפייטנים

כאשר הגיעה לארץ העלייה הגדולה מסלוניקי בשנים 1931–1936, עשו העולים מאמצים גדולים, למרות קשיי הפרנסה וההתאקלמות, לארגן בארץ את החיים הקהילתיים, הרוחניים והחברתים המיוחדים של עיר מולדתם. הם הקימו בארץ ארגון עולים, קרנות עזרה לנצרכים ולתלמידים, מטבח זול לנצרכים, בית אבות ועוד, וכן כמה עשרות בתי כנסת, בעיקר בדרום תל אביב.
אחד מבתי הכנסת האלה היה שמחה הדר קודש ברחוב עמק יזרעאל (כיום רחוב פרנקל), שנוסד על ידי אברהם שמואל רקנאטי.  בין המייסדים היו חברי אגודת הפייטנים "שירי ציון" שבית כנסת זה שימש אכסניה לפעילותם ולשירתם. הם קיוו להמשיך את מסורת הפיוט של היהודים דוברי הלאדינו בארץ ישראל. בית כנסת זה היה בזמנו מרכז רוחני ותרבותי חשוב בריכוז הגדול של עולי סלוניקי בדרום תל אביב, עם היותו כמובן בית כנסת נאה ומסודר מאוד, למרות שהיה בנוי מעץ.
רב בית הכנסת היה עד פטירתו הרב שאול מולכו, ואחריו הרב יצחק ברכה. 
על קיר בבית הכנסת דהיום. על גבי לוח שיש, מונצח דבר קיומה של האגודה ההיסטורית, על מייסדיה.
ארמגדון (סרט)

עלילת הסרט

העלילה עוקבת אחר צוות קידוח בארות נפט המתמחה בקידוחים לעומקים גבוהים במיוחד מתחת לפני הים. הצוות, בראשותו של הארי סטאמפר (ברוס וויליס) נקרא לדגל כאשר אסטרונומים מבחינים באסטרואיד גדול המאיים לפגוע בכדור הארץ ולגרום למותם המיידי של כמחצית מתושבי העולם, ולמותם המאוחר יותר של שאר בני האדם, כתוצאה מהשלכות ההתנגשות.
הארי וצוותו משלבים פעולה עם נאס"א, אשר בקורס מזורז מכינה אותם לצאת לחלל החיצון בשתי מעבורות חלל משוכללות ובהן צוותים מעורבים של הארי ונאס"א. שני הצוותים מהווים גיבוי זה לזה. הצוותים מתוכננים לנחות על גבי האסטרואיד, לקדוח לעומק של 243 מטר (800 רגל) ולשתול בקרקעית הקידוח פצצת אטום. מטרת התוכנית היא לגרום לפיצוץ אשר יבקע את האסטרואיד לשני חלקים אשר יחטיאו את כדור הארץ. עם זאת, עליהם לעמוד בלוח זמנים מדויק שכן פיצוץ מאוחר מדי יביא להתרסקות שני חלקי האסטרואיד על גבי כדור הארץ.
בעוד שהמעבורות מתקרבות לאסטרואיד, אחת מהן, ועליה אחד מצוותי הקדיחה, נפגעת משברי האסטרואיד, מתרסקת עליו והקשר עימה נותק. המעבורת השנייה נפגעת אף היא ובעקבות כך נוחתת על מישור ברזל קשה לקידוח.
בעקבות החמצת נקודת הנחיתה מתקשים אנשי הצוות להשלים את המשימה, לאחר שמקדחותיהם נפגעות שוב ושוב מהקרקע הקשה, עד שלבסוף רכב החלל בו השתמשו כדי לקדוח נפגע מפיצוץ ומתעופף מהאסטרואיד. בעת שהכל נראה אבוד מגיעים לפתע שלושה ניצולים מהתרסקות המעבורת השנייה, אשר השתמשו ברכב החלל שלהם כדי לעשות דרכם אל מקום הנחיתה של הארי וצוותו. עם הרכב החדש מתחדשים מאמצי הקידוח וסמוך למועד הסופי מצליח צוות הקידוח להגיע לעומק הנדרש ולשתול את הפצצה.
תקלה עקב פגיעה במערכת ההפעלה המרוחקת של פצצת האטום, דורשת פיצוץ ידני ואנשי הצוות עורכים הגרלה מי ישאר מאחור להציל את העולם, ולמות בתהליך, בזמן שהאחרים ימריאו עם המעבורת ויחזרו לכדור הארץ. איי. ג'יי (בן אפלק), הארוס של בתו של הארי, גרייס (ליב טיילר), מועלה בגורל, אך ברגע האחרון הארי נאבק בו ולוקח את מקומו כדי להציל את חייו ומברך אותו לקראת נישואיו עם גרייס. המעבורת ממריאה, הארי מפוצץ את הפצצה וכדור הארץ ניצל.
במקביל לעלילה, הסרט מתאר פגיעות חלקים ושברים מהאסטרואיד בחלקים שונים בעולם בסצינות רבות אפקטים חזותיים.

פסקול הסרט


שיר הנושא של הסרט - "I Don't Want To Miss A Thing" - בוצע על ידי אביה של ליב טיילר, סטיבן טיילר סולן אירוסמית'. המוזיקה המקורית של הסרט הולחנה ונכתבה בידי טרבור רבין .
לאונרד מירון

ביוגרפיה

מירון נולד בגאלאץ וגדל בפיטשט, הוא בוגר אוניברסיטת קרול דבילה לרפואה ורוקחות (Universitatea de Medicină și Farmacie „Carol Davila”), בהיותו סטודנט החל להגיש תוכנית מוזיקה ברדיו, ב-1991 הוזמן לעבוד בטלוויזיה הרומנית על מנת להנחות את תוכנית הנעורים "בית ספר לחיים" (Viața școlii), לאחר מכן הנחה מספר תוכניות דומות, ב-2008 הנחה את פסטיבל המוזיקה "Callatis Festival" ב-2009 החל להגיש את תוכנית סגנון החיים "Rețetă Pentru Siluetă", הוא זכה גם במספר פרסים עבור עבודתו בתחום המדיה והתקשורת.
ב-2005 עבר להתגורר בלונדון שם למד לדוקטורט ובאותה תקופה עבד כדייל אוויר.
בשנים 1998–2001, 2008, 2010 ו-2012 שימש כפרשן הטלוויזיה הרומנית של תחרות האירוויזיון ומ-2003 ועד 2008 ביצע זאת גם עבור אירוויזיון הילדים, ב-2002 ו-2003 הגיש את תוצאות הניקוד הרומני בתחרות, ב-2003 הנחה גם את סלקציה נציונלה, בתחרות הבוחרת את נציג רומניה בתחרות המוזיקה האירופאית.
מכתש רמון

החי במכתש רמון

במכתש רמון יש עושר רב של צומח וחי. בתקופה הביזנטית שיגשגה החקלאות ליד המכתשים באזורי הערים הביזנטיות אולם מחסור בשטחי מרעה בתוך המכתשים מנע רעיית יתר וכך השתמרה הצמחייה המקורית. לפני 20 שנה שוחררה במכתש קבוצה של פראים (חמורי בר) ומאז הם התרבו והתפשטו למקומות נוספים בנגב.
בעלי החיים במכתש רמון מותאמים למדבר: נחשים, לטאות וכן בעלי חיים גדולים כגון דורסי יום, יעלים שנוטים גם להיכנס לשכונות של העיר עצמה, פראים שהובאו בשנות השישים והתרבו בהצלחה במכתש, תן זהוב, זאב מצוי, צבוע מפוספס, שועל מצוי, שועל הנגב, צבי הנגב ומספר מזערי של נמרים שלא ידוע אם עודם מצויים בתחומי המכתש.

כרייה ושימור

במכתש רמון התבצעה שנים רבות כרייה של מחצבים כגון: חרסית, גבס, בנטוניט (סוג של חרסית) וחול. עד שנת 1994 לא היו נהלים ברורים להסדרת הכרייה והחציבה במכתש רמון ובמכתשים האחרים, ושנים של כרייה בהם הביאו להצטברות של השפעות סביבתיות שליליות: רעש, אבק, שפכים ופגיעה ויזואלית בנוף. ב-1994, ביוזמתו של השר לאיכות הסביבה דאז יוסי שריד, אימצה ממשלת ישראל את המלצותיה של ועדה שקבעה הסדרים לפעילות הכרייה ושימור אזור המכתש.
פרויקט החלוץ של שיקום המכתש החל בשנת 1998, כאשר הקרן לשיקום מחצבות ביחד עם רשות הטבע והגנים החליטה לשקם שבע מחצבות נטושות באזור המכתש. המחצבות היו שונות מהותית זו מזו, ולכל אחת נדרשה תוכנית מיוחדת משלה. פרויקט ראשוני זה, שתוכנן על ידי אדריכלית הנוף עמית סגל, שימש כמודל תכנוני שבעקבותיו שוקמו מחצבות נוספות באזור על ידי מספר משרדי תכנון שונים. בשנת 2004 הוחלט על מהלך נוסף של שיקום פיזי רחב של שטחים חצובים ומופרים במחצבות הקאולין והחול. פרויקט השיקום שם דגש על האיזון בין שימור אקולוגי ונופי מחד ובין גישה לקהל מטיילים מאידך, והוא נחשב כפריצת דרך בתחום שמסקנותיו משמשות כבסיס לעבודות שיקום אחרות.

בתרבות

הספר המנהרה מאת א.ב יהושע עוסק במנהרה סודית שאמורה להיכרות במכתש רמון.
פרנטרי גלי

סביבה

מאפייני הסביבה הטבעית של הפרוור הם חלקים מהפארק הלאומי של רכס הדנדנונג, אשר מהווים תפאורת רקע, במיוחד עבור חלקו הכפרי של הפרוור. חלקים חשובים בפארק זה כוללים "גבעת עץ אחד", שביל קוקודה - שביל זיכרון לזכר שביל קוקודה במלחמת העולם השנייה. המקום מהווה גם אתר לפיקניקים ופעילות ספורטיבית.

היסטוריה

פרנטרי גלי, בתחילה נקרא פרן פרנטרי גלי, על שם הערוץ העובר מ"גבעת עץ אחד" אל עיירת פרנטרי גלי עילית. הנוף הציורי ושופע צמחייה החל למשוך מבקרים עוד בשנות 1870. בשנת 1882 הערוץ הותר לשימוש ציבורי. החל משנת 1880 העיירה גדלה, חנויות הוקמו, בתי מלון, כנסיות ובית ספר. עם הגעת קו הרכבת (המשך של קו לאחד מפרבווי מלבורן - רינגווד) בשנת 1889, האזור הפך נגיע יותר למבקרים.
בתחילה הקו הסתיים בפרנטרי גלי עילית, עם קו צר המגיע לגמברוק ב-1900. מחוז פרנטרי גלי הוכרז בשנת 1889. משרדי המחוז הישנים, בפרנטרי גלי, שוחזרו וכעת מאכלסים את שירות הבריאות הקהילתי. בעבר שימשו המבנים גם כספרייה. 
המבלסייד הומסטד, בדרך אוליבבנק, הוא אתר הבסיס של אגודת נוקס. האתר נבנה בשנות 1890 ומהווה מוזיאון מקומי. המוזיאון מציג אוסף מרשים של מסמכים היסטוריים ותמונות משנות 1800.
ריהוט, מכשור וציוד חקלאי מקורי המשקף את חיי החלוציות ופיתוח של האזור. המלסייד פתוח כל יום ראשון מ-1 בצהריים ועד 4 אחר הצהריים. 
בתחילת שנות 1900, 180 האקרים של פארק קנט שימשו למרעה, חקלאות, גידול שיבולת שועל ושמירת משק חי.

קהילה

בפרוור ישנה ספרייה קהילתית ומרכז קהילתי, בה נערכים פסטיבלים בחודש מרץ כל שנה.
בפרוור ישנם גם שני פאבים, בבורווד ואזור קניות בשם מאונטיין גייט. 
כמו כן גם כפר גמלאים בשם אמארו.
מרכול קהילתי ממוקם ברחוב אלפין 18, הוקם על ידי מרכז חלומות בייסייד כדי לספק מצרכים למוגבלי תנועה בקהילה במחירים סבירים. שירות זה זמין לכולם ולא רק לבעלי מגבלות בריאותיות. הארגון פועל ללא מטרות רווח.

ספורט

הפעילות ספורטיבית בפרוור היא קריקט, נטבול, כדורסל, פוטבול, בייסבול, טניס, שחייה, טניס שולחן, כדורת דשא והתעמלות קרקע.

קבוצות קהילתיות

הקבוצות הקהילתיות בפרוור הן הצופים, רוטרי ומועדון פרובס.

חינוך

בתי הספר כוללים (בית הספר השני פרנטרי גלי (7-12), נסגר ב-2007), קולג' סט. ג'וזף (בנים קתוליים, 7-12), ושבעה בתי ספר כולל ווטלוויו, פרנטרי גלי צפון, פארק קנט, סט. ג'ון הבפטיסט ופירהילס.

תחבורה

בפרוור ישנה תחנת רכבת הממוקם ברחוב סטיישן, ליד מתחם הקניות. שירות אוטובוסים גם כן פועל.
מוטיה בואנה

1998-2005: Sugababes

ההרכב במקורי של הלהקה כלל את בואנה, שיבון דונהי וקישה בוצ'נן. בוצ'נן ובואנה הכירו עוד מבית הספר ופגשו את דונהי באולפן הקלטות ב-1998. הלהקה הפכה ללהקת בנות המצליחה ביותר מבריטניה אחרי הספייס גירלז. הלהקה זכתה לארבעה אלבומי פלטינה ושישה סינגלים במקום הראשון. במהלך קידום אלבומם הרביעי הופצה הודעה לתקשורת ב-21 בדצמבר 2005 שבואנה עזבה את הלהקה. הסיבה לעזיבתה הייתה בגלל שבואנה והחבר שלה ג'יי הודיעו שבואנה בהריון ובכוונתה לגדל את הילדה.

2006-2008: אלבום בכורה

לאחר פרישה מהלהקה החלה בואנה לעבוד עם מספר מפיקים ואמנים בהם ג'ורג' מייקל ואיימי ויינהאוס על מנת להפיק את אלבום הבכורה שלה בקריירת סולו. בואנה החלה לעבוד על אלבומה בתחילת 2006 והסינגל הראשון שהופץ היה בלדה עם ג'ורג' מייקל בשם "This Is Not Real Love" שנמכר החל ב-6 בנובמבר 2006. הסינגל הופיע גם באלבומו של מייקל ונכנס למקום ה-15 במצעדים. בעקבות ההצלחה השתתפה בואנה במסע ההופעות של מייקל.
אלבומה של בואנה הופץ ב-4 ביוני 2007 ונקרא "Real Girl". הסינגל הראשון ממנו היה על שמו של האלבום, "Real Girl" ונמכר החל ב-28 במאי 2007. הסינגל הגיע למקום השני במצעדים והעניק למוטיה מועמדות לפרסי ה-BRIT בקטגוריית הסינגל הטוב ביותר. בנוסף השיר הופיע בפסקול של הסרט "סקס והעיר הגדולה". ב-2007 ביצעה מוטיה גרסת כיסוי לשיר "Fast Car" של הזמרת טרייסי צ'פמן. הסינגל השני מהאלבום היה "(Song 4 Mutya (Out of Control" ששוחרר ב-23 ביולי 2007. הסינגל הרביעי מהאלבום נקרא "Just a Little Bit", הופץ ב-22 באוקטובר 2007 ולא זכה להצלחה רבה. לאחר מכן שיתפה בואנה פעולה עם הזמרת איימי ויינהאוס בשיר "B Boy Baby" שהופץ ב-31 בדצמבר 2007 ולא הגיע לראשי המצעדים.

2009: פרויקטים שונים

לאחר הפסקה שבה עבדה על חומרים לאלבום חדש הוציאה בואנה בינואר 2009 סינגל יחד עם הזמר אשלי וולטרס בשם "With You". בתחילת 2009 השתתפה בואנה בעונה השישית של גרסת המפורסמים בתוכנית האח הגדול בבריטניה. היא הודחה ב-16 בינואר 2009. במהלך העבודה על האלבום הגיעה בואנה לישראל והקליטה את השירים שלה בשיתוף עם המפיק רועי סלע. במקביל שוחררו שני דואטים של בואנה יחד עם אומנים אחרים. הדואט הראשון הוא "Fallin'" והשני שוחרר בסוף 2009 ונקרא "Give Back".

2011-הווה: הקמת מוטיה, קישה ושיבון

באוקטובר 2011 דווח כי ההרכב המקורי של השוגאבייבז יתאחדו מחדש, שם הלהקה החדשה הוא Mutya Keisha Siobhan או בקיצור MKS. בינואר 2012 הודיעו חברות הלהקה דרך הטוויטר כי הן עובדות על חומרים חדשים יחד עם אומנים כמו פרופסור גרין ואמילי סאנדיי. באפריל 2012 הוכרז שהלהקה חתמה על חוזה הקלטות בשווי של מיליון ליש"ט עם חברת פולידור רקורדס.

חיים פרטיים

בואנה נולדה בלונדון. היא ממוצא פיליפיני ואירי. ב-23 במרץ 2005 ילדה את תהילה מאיה בואנה, ילדתה הראשונה מבן זוגה ג'יי. השניים נפרדו לחצי שנה וחזרו זה לזו בתחילת 2010. יש לה שתי אחיות וחמישה אחים. הייתה לה עוד אחות אשר נפטרה בשנת 2002.
בואנה תבעה את זכויותיה על השם של הלהקה יחד עם בוצ'נן ודונהי מכיוון שאף אחת מחברות הלהקה המקוריות לא נשארה אך במרץ 2010 הודיע התקשורת כי בואנה הפסידה.
חנות תגרים

חנוֹת תגרים (חאן אל תוג'אר) - שרידי חאן (אכסניה) ממלוכי גדול, בגליל התחתון, מול הכניסה לקיבוץ בית קשת, על נתיב דרך הדואר הקדומה.
החאן היה בנוי סביב חצר מרכזית ובה באר. החאן כלל מסגד מפואר ממנו נותרו שרידי שלושה צריחים. מכלול החאן מוקף חומה שייתכן שהיא מאוחרת, רק מן המאה ה-16. שמו של החאן מעיד על השוק שהתקיים סביבו (תגרים = סוחרים).

קלעת אל חאן

על הגבעה ממול חנות תגרים מימין לכניסה לבית קשת נמצאים שרידי מצודה הנקראת בערבית קלעת אל חאן על שם החאן שממולה. תפקיד המצודה היה לשמור על החאן המבודד ולהגן עליו מהתקפות.
החאן נבנה במקום נמוך על יד הדרך הראשית אך במיקום שאיננו מוגן ועל כן היה צורך במצודה שתגן עליו.
ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד

חייו

ג'יימס היה בנם של ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד, ומרגרט טיודור, אחותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. נולד בתחילת חודש אפריל 1512 (תאריך הלידה המדויק אינו ידוע) בארמון לינלית'גו, במערב לות'יאן. עוד בהיותו פעוט נהרג אביו בקרב פלודן, ב-9 בספטמבר 1513.
ב-21 בספטמבר הוכתר ג'יימס כמלך בקפלה המלכותית בטירת סטירלינג. במהלך שנות ילדותו שלטו בסקוטלנד עוצרים, שהראשונה בהם הייתה אמו של ג'יימס, מרגרט טיודור, ששלטה עד שנישאה בשנית, בשנת 1514, לארצ'יבאלד דאגלס, רוזן אנגוס. את מקומה תפס ג'ון, דוכס אולבני, השני בסדר הירושה לכתר הסקוטי לאחר אחיו של ג'יימס, אלכסנדר, דוכס רוס. אביו החורג של ג'יימס הדיח את דוכס אולבני עת פרצה מלחמה בין אנגליה לצרפת, ואת ג'יימס עצמו כלא בטירת אדינבורו. מרגרט טיודור, שהתגרשה מבעלה השני, חילצה את ג'יימס משביו, והוא נטל לידיו את סמכויות השלטון בשנת 1528. 
ג'יימס גירש את אנגוס מסקוטלנד, ולאחר מכן הכניע את המורדים מאזור הגבול עם אנגליה (הבורדרס) ואת ראשי השבטים מן האיים המערביים. ג'יימס הגדיל את הכנסותיו באמצעות פיקוח הדוק על נחלות הכתר; כמו כן קיבל ג'יימס מעשרים מן המערכת המשפטית, ממכסים ומזכויות פיאודליות. ג'יימס מינה את בניו הממזרים לתפקידים נושאי רווח בשורות הכנסייה, וכך מילא עוד יותר את אוצרו. הוא הוציא חלק נכבד מהונו על בנייה בסטירלינג, בפוקלנד, בלינלית'גו ובהולירוד.
ג'יימס חידש את הברית הסקוטית-צרפתית (הברית העתיקה), וב-1 בינואר 1537 נשא את מאדלן דה ולואה, בתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. לאחר מותה, זמן קצר לאחר החתונה, נשא ג'יימס את מארי דה גיז, בתו של קלוד הדוכס גיז ואלמנתו של לואי מאורליאן, דוכס לונגוויל. שני בנים נולדו להם - ג'יימס סטיוארט, דוכס רות'סיי (נולד ב-22 במאי 1540) וארתור (רוברט) סטיוארט, דוכס אולבני (נולד בשנת 1541). אף שלמארי נולדו שני בנים מבעלה הראשון, מתו שני בניה מנישואיה לג'יימס בינקותם, בחודש אפריל 1541; הצעיר מביניהם, ארתור, מת שמונה ימים לאחר שהוטבל. 
ג'יימס התנגד לכפירה הפרוטסטנטית, ובתקופת שלטונו הוצאו להורג מספר אנשים שתמכו בגלוי ברפורמה בכנסייה. המפורסם בין הרפורמיסטים שנדונו למוות היה פטריק המילטון, שב-1528 הועלה על המוקד בסנט אנדרוז באשמת כפירה. 
אמו של ג'יימס, מרגרט, מתה בשנת 1541. מותה ביטל כל יתרון שהוא בברית עם אנגליה, עליה הכריז ג'יימס מלחמה. בשנת 1542 הובס ג'יימס בקרב סולווי מוס. בריאותו של ג'יימס הייתה רופפת זה זמן מה, ומפלתו ערערה אותה עוד יותר. הוא שכב על ערש דווי בארמון פוקלנד כאשר נולדה בתו, יורשתו היחידה. ג'יימס נקבר במנזר הולירוד לצד מאדלן דה ולואה, ושני בניו ממארי דה גיז. בתו מרי, מלכת הסקוטים, ירשה אותו, בגיל שישה ימים בלבד.
טוענים, שלפני מותו אמר ג'יימס "הדבר החל בנערה, ויסתיים בנערה". הוא התייחס לשושלת סטיוארט, שזכתה בכס המלוכה באמצעות מרג'ורי, בתו של רוברט דה ברוס. למעשה, נשאר כס המלוכה בידיה של שושלת סטיוארט למרות עלייתה של מרי לשלטון, שכן היא נישאה לדודנה לורנד דרנלי, בן לשושלת סטיוארט אף הוא, והסתיים בנערה אחרת, אן, מלכת בריטניה. 
ג'יימס הוליד מספר ילדים בלתי-חוקיים; קיימות ידיעות בנוגע לשבעה מהם, לפחות, ושלושה מהם נולדו לפני שמלאו לג'יימס עשרים. ג'יימס סטיוארט, הרוזן הראשון ממוריי, נולד לג'יימס מפילגשו המועדפת, והיה אחת מן הדמויות החשובות בתקופת שלטונם של מרי ובנה, ג'יימס השישי. 
ג'יימס נהג להתהלך ברחובות אדינבורו בלילות, בעודו מחופש. במסעותיו הליליים הציג עצמו ג'יימס בתור "האיש הטוב (Goodman) מבאלנגיך".
Cigar Aficionado

ההתחלה

הוצאת הבכורה של כתב העת Cigar Aficionado הייתה בסתיו 1992, הוא ראה אור בעיר ניו יורק בידי מרווין שנקן, המוציא לאור הוותיק של כתב העת ויין ספקטייטור. קודם להשקתו, שנקן ערך סקר שוק מקיף, הוא אסף למעלה מ-1300 סקרים בני ארבעה עמודים כל אחד של מעשני סיגרים שתיארו את עיסוקם, הכנסתם, הונם העצמי, הרגלי הנופש שלהם, כמו גם הרגלי השתייה והעישון שלהם. תוצאות הסקרים גילו אוכלוסייה של גברים אמידים, עם הכנסה ממוצעת של $194,000 בשנה והון עצמי נטו של $1.4 מיליון, שמעשנים בממוצע עשרה סיגרים בשבוע. שנקן עיצב מגזין בפורמט גדול בעטיפה משובחת, המיועד לקוראים הללו ולמפרסמים של מוצרים שיהיו מיועדים לקהל זה.
Cigar Aficionado החל ככתב עת של סגנון חיים, הכולל סיקור של יין, אלכוהול, נופש, הימורים ועתיקות, בנוסף לראיונות עם דמויות מובילות בתעשיית הסיגרים והוא מגיש מאמרים הנוגעים לתעשיית הסיגריות. מתחילתו המגזין שם דגש על ראיונות עם ידוענים כדוגמת ראש לימבו, ביל קוסבי, ג'ורג' ברנס, ג'ק ניקולסון וארנולד שוורצנגר. המגזין החדש הצליח במידה רבה בזכות הנסיקה במכירת הסיגריות בארצות הברית בשנות התשעים.
הסקופ הגדול ביותר בכתב העת היה ב-4 בפברואר 1994, כשהעורך והמוציא לאור מרווין שנקן פגש את פידל קסטרו בהוואנה וראיין אותו במשך שעתיים. במהלך הראיון נזכר קסטרו בסיפור שמאחורי יסודו של המותג קוהיבה, סיפר סיפורים על חשיבותם של הסיגרים בחייו כמהפכן בהרים של קובה, והסביר מדוע החליט להפסיק לעשן באוגוסט 1986 כחלק ממסע פרסום לאומי נגד השימוש בטבק. בנוסף לנושאים אלה שהם בעלי עניין רב למעשני סיגרים, הראיון נגע במערכת היחסים בין ארצות הברית וקובה, קסטרו האשים את ארצות הברית בהרעת היחסים ודרש לשים קץ לאמברגו הכלכלי על קובה וטען ש"אין עוד ארץ שבה מכבדים את זכויות האדם כמו קובה."

הדירוג

החל מראשיתו, Cigar Aficionado ערך מבחני טעימה עיוורים של סיגרים, השווה את מעלותיו של מותג אחד למשנהו, ודירג את הסיגרים בסולם של 100 נקודות, בו השתמש בהצלחה כתב העת האח ויין ספקטייטור.