google/wiki40b huggingface dataset:
ספרדית אנדלוסית

הניב האנדלוסי של ספרדית (בספרדית: andaˈluθ - andaluz) מדובר באנדלוסיה, סאוטה, מלייה ובקרב תושבי אותם האזורים אשר היגרו לערים ספרדיות אחרות. הניב נפוץ גם בגיברלטר, טריטוריה של הממלכה המאוחדת, ובפורטוגל, במזרח אלגארבה בקרב ערים הנמצאות על גבול מחוז ולווה. זהו ניב דרום-ספרדי של ספרדית קסטיליאנית, השונה מאוד מהניבים הצפוניים ומהספרדית הסטנדרטית (קסטיליאנית). בזכות מספר התושבים הגבוה של אנדלוסיה, הניב האנדלוסי הוא בין הניבים הנפוצים ובעלי מספר הדוברים הגבוה ביותר בספרד. לניב האנדלוסי יש מאפיינים רבים במשותף עם הניבים הנפוצים באזור אקטסמדורה, קסטיליה-לה מנצ'ה ובאזור מורסיה.
עקב ההגירה העצומה מאנדלוסיה למדינות דוברות ספרדית בדרום אמריקה ובמקומות אחרים, לרוב הניבים במדינות דוברות ספרדית באמריקה הדרומית יש מאפיינים רבים במשותף עם הניב האנדלוסי המערבי, כגון השימוש ב-ustedes במקום vosotros עבור גוף שני רבים, ותופעת ה-"ססאו". ניבים רבים של ספרדית, ביניהם ספרדית קנרית, ספרדית קאריבית וניבים רדום אמריקאים רבים אחרים מבוססים על ספרדית אנדלוסית.

מאפיינים

לספרדית אנדלוסית יש מספר מאפניים פונולוגים, מורפולוגים, תחביריים ולקסיקלים מבדילים. חלקם קיימים גם בניבים אחרים ונפוצים גם בשטחים שבהם ספרדית אנדלוסית אינה מדוברת, אך ברוב המקומות בהם הניב האנדלוסי נפוץ, רוב המאפיינים הללו קיימים.
המרכז לבריאות הנפש שער מנשה

פעילות בית החולים

בית החולים שער מנשה מתפרס על שטח של 740 דונם. הוא מספק שירות לאזור עמק חפר וואדי ערה. גבולות האזור לו ניתן השירות הם מצומת הרוא"ה בדרום ועד טירת כרמל בצפון, מחוף הים במערב ועד גבולות טבריה במזרח. בית החולים מספק שירותי אשפוז לכל סוגיו כולל 12 מחלקות אשפוז, חדר מיון, מתקן ביטחון מרבי (מתקן ארצי), פסיכוגריאטריה וכן שירותי מרפאה הניתנים במרפאת עירון הצמודה לבית החולים, במרפאת אום אל פאחם הממוקמת במבנה מרפאת שירותי בריאות כללית ובמרפאת שירותי בריאות כללית בחדרה בהן הטיפול ניתן באמצעות ועידת וידאו.
בית החולים מספק שרותי דיור למטופלים משוקמים ולניצולי שואה בהוסטל כוללני "בית לחיים" והוסטל ניצולי השואה, הנמצאים בשטח בית החולים. לבית החולים פונים ומופנים כ-2,500 חולים לשנה, מהם מתאשפזים כ-65%. מספר מיטות האשפוז הוא 420, מספר מיטות הדיור - 200. בית החולים מסונף לפקולטה לרפואה של הטכניון שבחיפה, ובו לומדים סטודנטים לרפואה בשנים הקליניות של הכשרתם. בנוסף, בית החולים משתף פעולה עם אוניברסיטת בר-אילן בהדרכת סטודנטים לקרימינולוגיה בשנים הקליניות. סטודנטים לסיעוד ועבודה סוציאלית מקבלים הכשרתם בבית החולים.
מחלקות ומרפאת בית החולים מוכרות להתמחות לשם קבלת מומחיות בתחום הפסיכיאטריה והפסיכולוגיה, רופאי בית החולים ופסיכולוגים משתתפים כבוחנים לשם קבלת מומחיות בפסיכיאטריה או פסיכולוגיה קלינית, בהתאם. במסגרת בית החולים ניתנים טיפולים פסיכיאטריים ופסיכולוגיים, בהם: טיפולים תרופתיים, טיפול בנזעי חשמל, טיפולים משפחתיים וקבוצתיים. כן מתקיימים ריפוי בעיסוק בתחומים כמו נגרות וגינון, וטיפולים שיקומיים, לרבות כאלה המוכוונים לתסמונות בזיקנה.
בבית החולים קיים אגף לביטחון מרבי, המשמש כמתקן ארצי, הכולל גם שיקום. המרכז מטפל בחולים מכל רחבי הארץ עם צווי אשפוז מטעם בתי המשפט ובחולים אלימים במיוחד. החטיבה כוללת 5 מחלקות. 4 מחלקות אשפוז סגורות ומחלקה שיקומית פתוחה. רמת הביטחון הסביבתי בחטיבה הסגורה היא מהגבוהות ביותר. יחודו של המרכז בפיתוח שיטות לטיפול בחולה האלים, ובמתן חוות דעת רב מקצועיות הכוללות היבטים פסיכיאטרים, פסיכולוגים וקרימינולוגים. במתקן זה מאושפזים 128 חולים, ולאחר איזון במצבם, הם עוברים למחלקות השיקום (72 מיטות) לשם הכנתם ליציאה לקהילה.

תולדות המקום

ראשיתו של המקום כ"מנחת עין שמר" - שדה תעופה בימי המנדט הבריטי. עם קום המדינה הוא נכבש על ידי צה"ל ושימש עמדה קדמית באזור. לאחר שוך הקרבות באזור, הוסב למחנה עולים גדול בשם "עין שמר", שכלל שלושה מחנות משנה. המחנה קלט חלק מהעולים מתימן במבצע על כנפי נשרים. בתחילת 1950 הוסב שם המחנה ל"שער מנשה". בפברואר 1950 התמוטט חדר האוכל במחנה מפאת הגשמים וארבעה עולים מתימן נהרגו.
בתחילה שהו במחנה עולי תימן. לאחר מכן שוכנו בו עולים ממזרח אירופה ומסין. במרץ 1951 החל המחנה לקלוט עולים מעיראק. במקביל, הוקם במקום כפר לקשישים, אשר עם פינוי אוכלוסיית מחנה העולים התרחב לכ-1000 נפש ונפתח רשמית ב-1953. במקום התקיים גן ירק ופרדס בו עבדו הקשישים. בנוסף לכך אימצו תושבי הכפר יחידה צבאית. בסוף 1960 היו במקום כ-1500 קשישים ליד הכפר התקיים בית חולים לקשישים סיעודיים, אשר התמחה בטיפול בבעיות פסיכיאטריות של קשישים. ליד בית החולים התקיים מאז 1952 בית ספר לאחיות שבוגרותיו עבדו במוסדות מלב"ן.
בתחילת 1961 הוחלט על סגירת כפר הזקנים באופן מדורג והסבת המקום לבית חולים פסיכיאטרי, עד שנת 1965. במקביל לסגירת כפר הזקנים והקמת בית החולים הפסיכיאטרי, בית הספר לאחיות הרחיב את פעילותו, תוך התמחות בפסיכיאטריה.
קולמוס

קוּלְמוּס (גם: קוּלְמוֹס), נוצה או קנה המשמשים לכתיבה.
מקור המילה קולמוס בשפה יוונית שבה היה קרוי הקנה המצוי "kalamos", משם עשה דרכו ללשון חז"ל ולשפה הלטינית (Calamus). באנגלית מבחינים בין Reed pen, קולמוס הנעשה מקנה, לבין Quill, קולמוס הנעשה מנוצה.

הכנה ושימוש

הקולמוסים הקדומים הוכנו מקנה או במבוק, על ידי חידודו של קטע מהקנה. נתגלו קולמוסים מסוג זה כבר במצרים, מהמאה ה-4 לפנה"ס, ואף כאלה שלהם מאפיינים מתקדמים (כגון חוד חצוי).
קולמוסים העשויים קנה שמשו בעיקר בקהילות יהודיות באגן הים התיכון, ואלה עדיין משמשים סופרי סת"ם גם בימינו, השומרים על מסורת הכנה זו, למרות שאלה הנוצתיים הפכו נפוצים יותר וקלים יותר להכנה, מבחינה טכנית.
קולמוס הנעשה מנוצה של ציפור גדולה עדיין נמצא בשימוש בימינו, ככלי מדויק וגמיש בתחום הקליגרפיה.
לפני הכנת הקולמוס מהנוצה נהוג לרכך אותה על ידי השרייה בחומץ או מים רותחים. לאחר מכן חותכים את קצה הנוצה כך שייווצר צינור חלול, ומשאירים קצה אחד בולט בעובי של כשני מילימטרים (תלוי בעובי הכתב הנדרש). לקצה זה דואגים שתהיה צורה מלבנית חדה, ועושים חריץ דק, שמטרתו לאגור ולווסת את הדיו ולשחררה מטה לכיוון החוד.
קצה מלבני זה נטבל בדיו והנוצה מוחזקת כלפי מטה כאשר הצד של המלבן נמצא בחלק העליון של הגליל אך צמוד לנייר (או לקלף).
קיימים הבדלים מזעריים בצורת החוד בין הכותבים כתיבה אשכנזית לכותבים בכתב אחר, בעיקר בהפרש הגובה בין שתי ה'רגלים' שנוצרות על ידי החריץ.

הקולמוס בכתיבת סת"ם

סופרי סת"ם משתמשים בקולמוס לצורך כתיבת ספרי התורה, תפילין, מזוזות ומגילות על קלף. את הקולמוס מכינים מקנה סוף או מנוצה (רצוי עיקרית) של עוף גדול – בימינו בעיקר תרנגול הודו.
למרות חוסר הפופולריות ישנם קולמוסים העשויים ממתכות שונות.
כיום נפוצים אף קולמוסים העשויים מפלסטיק.
קרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט

ביוגרפיה

קרל נולד ב-16 באוקטובר 1652 בצרבסט שהשתייכה לנסיכות אנהלט-צרבסט, ליוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ולסופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת, דוכסית סקסוניה.
בשנת 1667 מת אביו יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, וקרל עלה לשלטון במקומו, אולם בשל היותו קטין, שלטה אמו כעוצרת עד לשנת 1674. קרל הורה על בניית טירת צרבסט וכנסיית סנט טריניטיס בעיר, אשר בנייתם הושלמה בשנת 1696. במשך שנים רבות התגורר קרל בעיר יבר. ב-3 בנובמבר 1718 מת קרל בצרבסט, ובנו יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט עלה לשלטון במקומו.
נכדתו של קרל - אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתה של מגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, הייתה אמו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
לירון בן-שלוש

קורות חייה

לירון בן-שלוש נולדה בבת ים ועברה לשכונת תל גיבורים בחולון בהיותה בת תשע. היא למדה במגמת תיאטרון בבית הספר למדעים ולאמנויות ע"ש הרצוג וסיימה בהצטיינות. בצה"ל שירתה בתיאטרון צה"ל. במסגרת הצבא כתבה ושיחקה בהצגת יחיד מוזיקלית ביחד עם ארבעה מוזיקאים קלאסיים בבימויו של דב נבון. במהלך השירות לימדה תיאטרון בבתי ספר שהיחידה שלה אימצה.
מייד לאחר סיום הצבא החלה בן-שלוש ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. בתום לימודיה שיחקה בתיאטראות תמונע, אורנה פורת, המעבדה הרב-תחומית, פסטיבל נשים בחולון, פסטיבל פותחים מסך של תיאטרון בית ליסין והיא חלק מקבוצת התיאטרון הניסיונית של אריאל אפרים אשבל. משחקת מזה שלוש שנים (נכון לדצמבר 2011) בהצגה "אבסינת" של מאור זגורי, שהיא שיתוף-פעולה בין תיאטרון הבימה לתיאטרון תמונע, בהצגה מגלמת בן-שלוש את התפקיד הראשי של קרולינה, כלה שמתאבדת ביום חתונתה. 
שיחקה בסרטים קצרים רבים, שחלקם השתתפו בפסטיבלים ברחבי העולם וזכו בפרסים. שיחקה בפרסומות וסרטי תדמית.
לירון בן-שלוש שיחקה בסרט הקולנוע "מאיה" בבימויה של מיכל בת-אדם בתפקיד הראשי של מאיה והייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2010 על תפקידה. בסרט היא מגלמת את דמותה של בחורה שמגיעה לעיר הגדולה כדי להפוך לשחקנית, היא מקבלת תפקיד נכסף ומתחילה לאבד את הגבולות בין ההצגה למציאות. גיל פרנק מככב לצידה בסרט. בסרט משחקים גם מיכאל ורשביאק ואלכס אנסקי.
בן-שלוש שיחקה ב"כביש 40", סרט עצמאי בבימויו של אלדד בוגנים שצולם ב-2011. הסרט מחולק לכמה סיפורים מצטלבים ובן-שלוש משחקת בו לצד עפרה ויינגרטן, הסיפור עוסק בכלה שסוגרת חשבונות עם אימה ביום חתונתה. כל הסיפורים קשורים למבצע עופרת יצוקה. 
לירון בן-שלוש זכתה במענק פיתוח תסריט לסרט עלילתי באורך מלא בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, במימונן של פרויקט הקולנוע של קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי וכיום היא כותבת את תסריטה הראשון. זכתה במלגה מעיריית חולון על הצטיינות בתחום האמנות.
בן-שלוש יצרה ביחד עם יאיר קויפמן ואוהד הול את סדנאות הנוער "משחק מסוכן", היא משחקת בהן וכתבה את חלקן. אלו הן סדנאות אימפרוביזציה חינוכיות בנושאי מניעת אלכוהוליזם, הטרדה מינית והתנהגויות בסיכון.
למדה משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס. השתתפה בקורס "שקט מצלמים רעש", בהדרכת ניר ברגמן, רני בלייר ושמי זרחין, במסגרת סדנאות הבמה.
בינואר 2015 יצא לאקרנים הסרט "את לי לילה", בכיכובן של בן-שלוש, דאנה איבגי ויעקב זדה-דניאל. זהו סרטה העלילתי הראשון באורך מלא שאת תסריטו גם כתבה. את הסרט ביים בעלה, אסף קורמן. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל חיפה ובפסטיבלים נוספים בעולם. בגין עבודתה על סרט זה, קורמן זכתה בפרס התסריט הטוב ביותר לשנת 2015 מטעם פורום מבקרי הקולנוע בישראל.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אישה עובדת" בבימויה של מיכל אביעד. על תפקיד זה קיבלה פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.

חיים אישיים

החל מ-2010 לירון בן-שלוש נשואה לבמאי, עורך הסרטים והמדבב אסף קורמן, בנו של השחקן יוסף כרמון, להם שני ילדים.
תסמונת מטבולית

אפידמיולוגיה

שכיחות התסמונת המטבולית משתנה באזורים שונים, בקבוצות אתניות שונות ובגילאים שונים. ממחקר שפורסם ב-2010 עלה ששכיחות התסמונת בארצות הברית היא 34.3 אחוזים בקרב האוכלוסייה הכללית. בארץ לא בוצע מחקר אפידמיולוגי מקיף, אך ניתן להעריך שכמו בשאר העולם המערבי, השכיחות בארץ היא כ-25%.

פתופזיולוגיה

רקמת שומן משחררות כמות גודלה של חומצות שומן חופשיות. בכבד חומצות השומן החופשיות גורמות ליצור מוגבר של גלוקוז וטריגליצרידים ולהפרשה מוגברת של  VLDL (very-low-density-lipoprotein) . במצב זה ישנה ירידה ב-HDL ועליה ב-LDL. חומצות שומן חופשיות מורידות את הרגישות לאינסולין בשרירים. עליה במעגל הגלוקוז וברמות חומצות השומן החופשיות מובילה להפרשה מוגברת של אינסולין בלבלב מצב שמוביל להיפר-אינסולימיה שתורמת ליתר לחץ-דם.

טיפול

אורח חיים:

קו הטיפול הראשון בתסמונת המטבולית הוא שינוי אורח חיים, הכולל בתוכו ספורט, דיאטה, הפסקת עישון וכו'. עם זאת אם לאחר כ-6 חודשים אין שיפור משמעותי יש צורך בטיפול תרופתי.

טיפול תרופתי:

א. טיפול תרופתי נפרד עבור כל סימפטום, כגון תרופות להורדה במשקל, תרופות לטיפול בכולסטרול וכו'. 

ב. טיפול תרופתי כוללני האמצעות טסטוסטרון: מחקרים הראו שטיפול בטסטוסטרון (נבידו) מסייע בשיפור התסמינים של התסמונת המטבולית. מחקר שפורסם ב-2012 במגזין Obesity, מראה כי טיפול בטסטוסטרון במשך חמש שנים הוביל להפחתת משקל משמעותית וירידה ניכרת בהיקף המותניים בגברים שסבלו מחוסר בטסטוסטרון. החולים שהשתתפו במחקר היו 255 גברים שפנו לאורולוג כדי לטפל בבעיות בתפקוד המיני. הם הופנו לקבלת טיפול בזריקות נבידו - תרופה לטיפול בחוסר בטסטוסטרון - הניתנות אחת לשלושה חודשים. לצד השיפור בסימפטומים של בעיית חוסר בטסטוסטרון, נמצא גם כי החולים ירדו במשקל - תופעה שלא הייתה צפויה באופן כל כך משמעותי או מכוונת כחלק משאלת המחקר המרכזית.

ויכוח

הערך הקליני של התסמונת המטבולית שנוי במחלוקת, כיוון שלא ברור האם תסמונת זו מעלה את הסיכוי לסוכרת או מחלה כלילית יותר מאשר כל סימפטום בנפרד.
הרי אקאישי

הרי אקאישי (ביפנית: 赤石山脈), או האלפים הדרומיים (南アルプス), הם רכס הרים השוכן במרכז האי הונשו, יפן. הרכס משתרע לאורך המחוזות נאגנו, יאמאנאשי ושיזואוקה. יחד עם הרי הידה (האלפים הצפוניים) והרי קיסו (האלפים המרכזיים), יוצרת הקבוצה את האלפים היפניים.

מקור השם

בקצה הדרומי של הרי אקאישי זורם נהר אקאישי, ולאורך גדותיו אבנים אדומות רבות. פירוש השם אקא-אישי (赤石) הוא "אבן אדומה." אף על פי שברכס עצמו קיימת פסגה הנקראת הר אקאישי, משמש השם גם בהתייחסות לרכס כולו.

פלורה ופאונה

צמחייה אלפינית, כגון אורן ננסי, נפוצה מעל קו העצים, ובאזור זה חיים מפצח אגוזים מנוקד ושכווי סלע. סרו יפני (סוג יעל) ואייל סיקה נפוצים גם הם בחגורת היער שלמרגלות ההרים.

וולטר וסטון

הכומר והמיסיונר הבריטי וולטר וסטון הכיר את האלפים היפניים לעולם המערבי בספר שכתב בנושא. לזכרו הוקמו מספר אנדרטאות ברחבי האלפים היפניים.
יצחק יעקב וכטפויגל

תולדות חייו

נולד במעזריטש שבפולין לרב בנימין ברוך, מצאצאי המהר"ל, וללאה. למד בישיבות טלז, ישיבת כנסת ישראל וולוז'ין.
עלה לארץ ישראל בתרס"ט ונשא לאישה את בלומה רחל, בת הרב זרח ראובן ברוורמן, ראש ישיבת מאה שערים. יצא לפולין לפני מלחמת העולם הראשונה ונאלץ להישאר שם בגלל המלחמה. בזמן שהותו בפולין, ייסד ישיבה בעיירת הולדתו והיה שותף בתרע"ה לייסודה של תנועת ה"מזרחי" בפולין. לאחר סיום המלחמה חזר לארץ.
בתרפ"ב (1922) היה ממייסדי נווה יעקב ("כפר עברי"). כן היה ממקימי החברה לשיקום ולבניין "תפארת ירושלים" בתרפ"ד (1924). בתרפ"ו (1926) נבחר להיות רבו של הכפר "נווה יעקב". בתרפ"ט (1929) מונה לראש ישיבת מאה שערים.
שימש כיו"ר ועד שכונת מאה שערים ויו"ר "מפעל התורה למען הישיבות", שהוקם על יד המזרחי העולמי ואסף תרומות בעבור ישיבות בארץ.
בתרצ"ה חתם יחד עם רבנים אחרים על קריאה שיזם הרב קוק להקמת מועצות דתיות מאוחדות בכל רשות מקומית.
נפטר בירושלים.

משפחתו

בנו הרב דוד כיהן כרב בפילדלפיה. בתו נחמה הייתה אשת עו"ד ד"ר אשר רוזנבלום שהיה בראשית המדינה מנהל המחלקה לעזרה ושיקום לנפגעי רכוש במלחמה במשרד לנפגעי המלחמה של מדינת ישראל, וכן כיהן בשנות ה-50 כמנכ"ל משרד הפנים מטעם ה"מזרחי". התפרנס גם כסוחר יודאיקה (בנם הוא ברוך מאיר רוזנבלום, המוכר בשם העט "אדם ברוך", אשר כתב סיפורים רבים אודות סבו בספריו ובטורו העיתונאי). בן הזקונים של הרב וכטפויגל, שמואל, היה לוחם אצ"ל ונהרג בעת פריצת האצ"ל ליפו ב-1948. גופתו לא נמצאה עד היום.
דובון (מעיל)

מעיל דובון הוא מעיל עמיד, מרופד, בעל בטנה מניילון וכיסוי בד חיצוני אטום למים שביניהם שכבת מילוי מבודדת מסיבים סינתטיים. למעיל ברדס. המעיל מתאים לשוהים בחוץ זמן ארוך בימים קרים כגון חיילים ופועלים. שמו הרשמי ברישומי האפסנאות: "מעיל מארב מרופד". נקרא "דובון" עקב גִזרתו העבה המקנה ללובש אותו מראה מגושם, מנופח ודמוי דוב.
המעיל הוצג לראשונה ב-1971 על ידי חיל התחזוקה עבור חיילי צה"ל, כדי להחליף את מעילי ה"שינל" הכבדים שהיו עשויים צמר ומעילים מתוצרת ארצות הברית ("בטלדרס"). צבעו המקורי היה ירוק-זית לחילות היבשה וכחול לחיל האוויר והים, ואלו שני צבעי הדובון היחידים עד היום. בהמשך קיבלה חברת "חגור" את הזיכיון להשתמש במותג "דובון" ולייצר את המעיל הן עבור צה"ל והן עבור אזרחים ואף לייצוא.
בהמשך, פותחו מכנסי הדובון שהיו בעלי הרכב חומרים דומה לזה של הדובון והוחזקו על הגוף בסיוע כתפיות ולאחר מכן פותחה החרמונית שהייתה חליפה שלמה באותו סגנון.
לבישת המעיל מעידה על שהייה ארוכה בחוץ, ונתפסת כהתעלמות מנורמות לבוש אופנתיות ומראה חיצוני אלגנטי. הוא מהווה סימן היכר למגזרים מהציבור הישראלי המרוחקים מאופנת הלבוש המערבית, כגון המתנחלים, תלמידי ישיבות הסדר, קיבוצניקים וחקלאים.

בתרבות

הדובון כסמל לישראליות מופיע, בין היתר, בשירו של יהונתן גפן "בלדה לדרוזי" בשורה החוזרת "נו, עם הדובון והעוזי - מי יכול לראות שהוא דרוזי?"
העיתונאית ליסה פרץ כתבה בטורה במעריב בשנת 2002 את הדברים הבאים: "אי אפשר להפריז בחשיבותו של הדובון: דמויותיהם השרמנטיות של חנן פורת והרב לוינגר נישאים על כתפיים ביום העלייה לסבסטיה לא תיזכר בגלל ההישג הלאומי של הקמת מפעל ההתנחלויות. אלה הדובונים התואמים ומרהיבי העוז שעטו על פלג גופם העליון שהפכו את הרגע להיסטורי."
חגי אפרתי, מבטא ברשימה יס פליס שפורסמה במדור "יהדות" בפורטל nrg מעריב את הדעה שעבור הציבור הדתי לאומי: "המפתח להשתלבות אמיתית באתוס הישראלי, שהיום משמעותו היא פשוט להתלבש נכון, עובר דרך מעילי הפליס. מעתה, לא עוד דובון שלא כובס שנים אלא פליס מודרני שלא מפריע לשכנים."
התסריטאית ליאורה רוזנפלד-סופר מאפיינת את דמותו של סוכן חומרי ההדברה בסיפורה "תפוזי דם" באופן הבא: "מבחינה זו, של הלבוש, עבודתי נוחה ביותר: ג'ינס מהוה. חולצות פלנל. מעיל דובון צבאי בימות גשם. רק לעיתים רחוקות בלבד, כאשר אני עומד להיפגש לראשונה עם לקוח שנאמר לי עליו מראש כי הוא בעל רפת או לול מצליחים במיוחד, או אחד המחשיב עצמו איש עסקים לכל דבר, אני מיטיב מעט את לבושי."
מדונת פזארו

תיאור היצירה

במרכז היצירה מוצג יאקופו פזארו, בישוף פאפוס שבקפריסין ומפקד הצי האפיפיורי בתקופת שלטונו של האפיפיור אלכסנדר השישי. יאקופו כורע על ברכו לפני המדונה. לצידו עומד פטרוס המציג את יאקופו בפני הבתולה. על המדרגה מוצג מפתחו של פטרוס הקדוש - סמל הוותיקן. המדונה ניצבת בראש גרם מדרגות המסמל את המדרגות העולות לגן עדן ואת תפקידה של המדונה כמקדמת את פני הבאים לגן עדן. על ברכי המדונה מתואר ישו הצעיר.
בצד התמונה אביר ולצידו שני שבויים טורקי ומורי המסמלים את הניצחון של יאקופו על הטורקים בשנת 1502. בימין התמונה פרנציסקוס מאסיזי ואנטוניוס מפאדובה - שני קדושים פרנסיסקנים (שכן הבזיליקה הייתה בשימוש המסדר הפרנסיסקני), ולצידם בני משפחתו של יאקופו. מעל העננים שבראש התמונה מתוארים כרובים, אחד מהם אוחז בידו צלב.
יצירה זו הייתה חדשנית ביותר בקומפוזיציה שלה. טיציאן הפר ביצירה את המסורת להציב את המדונה והילד במרכז התמונה. הצבתם בצד התמונה איפשרה קומפוזיציה חדשה ו"פינתה מקום" לתיאור ההתרחשות שבתמונה - הקדושים המציגים את התורם ומשפחתו.
אשבול (מושב)

תעסוקה

כשליש מחברי המושב מתפרנסים מחקלאות – לול מטילות אחד, דיר עזים אחד, 5 חממות, כ-15 פרדסים ומספר משקי פלחה. שאר החברים מתפרנסים מעבודות חוץ שונות.

מוסדות חינוך

תינוקות ופעוטון עד גיל 3 – במבועים, גן מגיל שלוש ועד סיום גן חובה – באשבול, בית ספר יסודי - במבועים, בית ספר תיכון בקריית החינוך מרחבים.

מוסדות ציבור

במושב יש מועדון ילדים ונוער, בית עם, בית כנסת, מקווה, מגרש כדורגל ומגרש כדורסל.
בתכנון מועדון למבוגרים. תנועת נוער - האיחוד החקלאי.

הרחבה

ביישוב הולכת ומוקמת שכונת הרחבה בשם "מעלה מבועים". הפרויקט כולו כולל 120 מגרשים.
האח הגדול (תוכנית טלוויזיה ארגנטינאית)

האח הגדול ארגנטינה (בספרדית: Gran Hermano) היא תוכנית ריאליטי המופקת על ידי Endemol בהגשת חורחה ריאל, לאחר שסולדד סילביירה הגיש לפני במשך שלוש עונות. זו הגרסה של ארגנטינה לאח הגדול המשודרת ב-Telefe. היא שודרה לראשונה ב-10 במרץ 2001. היו לה שבע עונות ואחת של VIP, כאשר העונה השמינית התחילה ב-22 באפריל 2015 לאחר שלוש שנים של הפסקה, בבית החדש שלה América TV.

שיתוף פעולה עם הגרסה הישראלית

בעונה הרביעית של האח הגדול ישראל, אשר התרחשה במקביל לעונה השביעית של האח הגדול ארגנטינה, ערכו שתי התוכניות שיתוף פעולה, הדיירת הישראלית סופי קרבצקי עברה בית הארגנטינאי למשך שבוע, בעוד שהדיירת הארגנטינאית ויקטוריה אירולג'י התגוררה בבית הישראלי במשך שבוע הגעתה לישראל לוותה בביקורת עקב מתירנותה באח הגדול הארגנטינאי

ביקורת

הגרסה הארגנטינאית של האח הגדול ספגה ביקורת בעקבות העירום הרב שמוצג בה. בין היתר, מצולמים הדיירים כשהם במקלחת טופלס, וכן מספר תאונות מלתחה שודרו בתוכנית. עניינים אלו עוררו סערה בתקשורת הארגנטינאית.
הדי פריד

חייה

נולדה בסיגט שברומניה. חבל הארץ בו חיה הדי פריד עבר מידי רומניה לידי הונגריה כתוצאה מתכתיב וינה בסוף קיץ 1940. במסגרת שואת יהודי צפון טרנסילבניה נשלחה פריד עם משפחתה ויתר יהודי החבל לאושוויץ, שם נרצחה משפחתה והיא נשלחה לעבודת כפייה בברגן-בלזן. עם שחרורה בסוף המלחמה היגרה לשוודיה, שם עבדה כפסיכולוגית.
פריד כתבה ופרסם חמישה ספרים על נושאים אוטוביוגרפיים. ספריה פורסמו בעשרים שפות. היא מופיעה בפני ציבורים שונים ומספרת על השואה. פריד זכתה להכרה בתרומתה לחברה, היא זכתה במדליית איליס קוורום, נבחרה לאירופאית של שנת 1997 וב-2015 קיבלה את כוכב רומניה בדרגת אביר ולבסוף ב-2017 הוענק לה פרס אולוף פרמה.
מתגוררת בשוודיה.
אריאל נגואוקם

קריירה

נגואוקום התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות.
בשנת 2011 הצטרף לקבוצת JIPPO מליגת המשנה בפינלנד.
ב-13 באוגוסט 2012 נגואוקום חתם בלהאטי מליגת העל הפינית. בלהאטי הוא שיחק עד סוף עונת 2012 וכבש 7 שערים ב-9 משחקים.
בינואר 2013 נגואוקם חתם בדניזליספור מהליגה הטורקית הראשונה, אך בסיום העונה בטורקיה חזר ללאהטי.
לקראת עונת 2015 חתם בסיינאיוהאן, עימה זכה באליפות בסיום העונה ועונה לאחר מכן זכה עימה בגביע.
לפני עונה 2017 חתם ביילבס, בה רשם את עונת השיא שלו בקריירה עם 15 שערי ליגה ב-32 משחקים.
בינואר 2018 חתם באל חור מליגת העל הקטרית.
ב-11 ביולי 2018 חתם בהפועל רעננה מליגת העל.
ב-10 ביולי 2019 נגואוקם חזר לליגה הפינית, כאשר חתם בקופס.
אלכס היגינס

קריירה

היגינס החל לשחק סנוקר מקצועני בעונת 1971/1972, בגיל 22. הוא זכה באליפות העולם בסנוקר כבר בניסיונו הראשון בשנת 1972, בגיל 22, לאחר שניצח בגמר את ג'ון ספנסר האנגלי בתוצאה 32–37, ובכך נהיה לאלוף העולם בסנוקר הצעיר ביותר אי פעם (שיא שנשבר כעבור 18 שנים על ידי סטיבן הנדרי כשזכה באליפות העולם בגיל 21). לאחר מכן הגיע היגינס לגמר אליפות העולם בשנים 1976 ו-1980, אך הפסיד. בשנת 1982, זכה היגינס בפעם השנייה באליפות העולם, לאחר שניצח בגמר את ריי רירדון הולשי בתוצאה 15–18, ואם לא היה נקנס בהורדת נקודות דירוג עקב עבירות משמעת, היה מדורג בעונת 1982/1983 במקום הראשון בעולם.
היגינס, עם סגנון משחקו, שהיה מלהיב, היה אחראי במידה רבה לעלייה בפופולריות של ענף הסנוקר בסוף שנות השבעים. הוא היה שחקן מהיר מאוד, ובראיונות הוא אף הסביר שהסיבה לכך הייתה פשוט חוסר סבלנות. רבים מחשיבים אותו לאחד משחקני הסנוקר הטובים ביותר בכל הזמנים.
עם זאת, נודע גם באופי ומזג בעייתיים. על פי הערכות, כ-50 תלונות רשמיות הוגשו נגד אלכס היגינס על ידי התאחדות הסנוקר העולמית - יותר מכל שחקן סנוקר אחר בהיסטוריה של המשחק.
במהלך הקריירה, זכה היגינס ב-30 תארים מקצועניים (26 תוארי יחידים ו-4 תארים קבוצתיים), בהם אליפות בריטניה בשנת 1983, טורניר המאסטרס בשנים 1978 ו-1981, והמאסטרס האירי בשנת 1989, בו ניצח בגיל 40 את סטיבן הנדרי הצעיר.
המרכז לטניס בישראל - ערד

המרכז לטניס בישראל - ערד, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.

היסטוריה

המרכז נפתח ב-1 במאי 1979 ביוזמתו ותמיכתו של ראש העיר דאז, אברהם בייגה שוחט, שר האוצר לשעבר. בתחילה היו שני מגרשים בלבד, אולם מאות ילדים הגיעו כדי לשחק טניס כאשר מחיר החוג היה מסובסד מאוד ושווה לכל כיס. לאחר חמש שנים נבנו שלושה מגרשים נוספים, קיר אימון ובניין לימודים ושלוש שנים מאוחר יותר נבנו עוד שני מגרשים. כיום קיימים שבעה מגרשים במרכז, שלושה קירות אימון ושני מקלטים והוא נקרא על שם הארי ואוולין בורג שהעניקו תרומה גדולה לבניית המרכז.
מנהל המרכז הראשון היה אל טננבאום, יהודי-אמריקני מפילדלפיה שעלה לארץ ב-1978 והגיע לערד. הוא ניהל את המרכז במשך 23 שנה, אז החליפו עינב שבח ואחריו סבטלנה גנקין. בשנת 2011 חזר טננבאום לתפקיד אותו הוא ממלא עד היום. הבוגרים המפורסמים של המרכז היו גילת ברזילי, אביחי צהלה ושירי זלוטיקמן, אשתו של אנדי רם.
מרכז הטניס בערד איבד באפריל 2001 את דני דראי, אחד מבוגריו הבולטים, שנהרג בפעילות מבצעית בלבנון בהיותו בן 20. לבקשת המשפחה הוקמה במרכז הטניס אנדרטת הנצחה לזכרו על ידי צה"ל ובכל שנה מתקיימת תחרות אזורית מסורתית לזכרו בקיץ.
מאיר שטרנברג

ביוגרפיה

שטרנברג זכה בפרס ישראל לחקר הספרות הכללית בשנת תשנ"ו. כמה ממאמריו החשובים, ביניהם "המלך במבט אירוני", מאמר מכונן של אסכולת תל אביב בתורת הספרות, המציע קריאה בסיפור דוד ובת שבע ומציג לראשונה את תורת הפערים, נכתבו בשיתוף עם פרופ' מנחם פרי.
שטרנברג נשוי לד"ר תמר יעקבי, המלמדת גם היא בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, ולזוג שני ילדים.
תחומי המחקר העיקריים של שטרנברג הם נרטולוגיה, פואטיקה, וספרות אנגלית ואמריקאית.
חלק מתורת הציטוט של שטרנברג מתואר בערך אינטרטקסטואליות.
אל-חיאת (מרכז תקשורת)

מרכז התקשורת אל-חיאת (באנגלית: Al-Hayat Media Center) הוא זרוע התקשורת של ארגון הטרור המדינה האסלאמית. אל-חיאת הוקמה ב-2014 וקהל היעד שלה הוא אזרחים מערביים, תוך פרסומים בשפות רבות, כולל אנגלית, גרמנית, רוסית וצרפתית.
ביולי 2014 החלה המדינה האסלאמית לפרסם מסרונים דיגיטליים במגזין "דאבּיק", בשפות רבות, המגזין מופק על ידי אל-חיאת.
סליל הלמהולץ

מערכת סלילי הלמהולץ היא מערכת המאפשרת יצירה של שדה מגנטי כמעט אחיד. המערכת קרויה על שמו של הפיזיקאי הגרמני הרמן פון הלמהולץ.
וושינגטון נשיונאלס

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1969 במונטריאול, קוויבק, היא הצטרפה לליגה תחת השם מונטריאול אקספוז והייתה לקבוצת הבייסבול הראשונה ב-MLB שבסיסה בקנדה. בשנותייה הראשונות לא הצליחה הקבוצה להגיע להישגים משמעותים וסיימה כל עונה במאזן שלילי. בשנת 1981 העפילו האקספוז לראשונה לפלייאוף, לאחר עונה שקוצרה בשל שביתת שחקנים, וחולקה לשני חלקים. האקספוז שהשיגו לראשונה בתולדותיהם מאזן ניצחונות חיובי, זכו בראשות הבית המזרחי בחלק השני של העונה. בפלייאוף התמודדו מול אלופת החלק הראשון של העונה, הפילדלפיה פיליז וניצחו 2-3, אך בגמר הנשיונל ליג הפסידו ללוס אנג'לס דודג'רס 3-2 ולא הצליחו להעפיל לוורלד סיריס. בשנת 1994 היו האקספוז בעלי המאזן הטוב בליגה, אך העונה הופסקה בשל שביתת שחקנים נוספת ולא התקיימו משחקי פלייאוף. 
בשנת 1977 עברה לשחק באצטדיון האולימפי החדש שנחנך שנה קודם לכן בעת אולימפיאדת מונטריאול. לאחר רכישת הקבוצה בסוף 1999 על ידי ג'פרי לוריה, ניסה בעלי הקבוצה הטרי לשכנע את פרנסי העיר מונטריאול לבנות לה אצטדיון חדש, אך מאמציו לא צלחו, ושיעור הצופים במשחקי האקפוז התדרדר מתחת ל-10,000 צופים בממוצע למשחק. בשנת 2002 רכש לוריה גם את קבוצת הפלורידה מארלינס והעביר אליה את כל צוות הניהול והאימון של האקספוז. בעלי קבוצות הליגה החליטו פה אחד לרכוש מלוריה את האקספוז, ובמשך 3 עונות הייתה הקבוצה במצב ביניים, כשחלק ממשחקיה שיחקה בפוארטו ריקו. בשנת 2005 עברה הקבוצה לעיר וושינגטון, שמה שונה לוושינגטון נשיונאלס, וב-2006 נמכרה לאיש העסקים תיאודור לרנר. לאחר מחלוקת בסוגיית מימון אצטדיון חדש, נחנך במרץ 2008 אצטדיון נשיונאלס פארק שנבנה בעלות של 611 מיליון דולר, ומכיל 41,888 מקומות. מאז המעבר לוושינגטון, הכנסות ורווחי הקבוצה זינקו בעשרות אחוזים, ועל פי מגזין פורבס שוויה מוערך בכ-460 מיליון דולר נכון ל-2008.