google/wiki40b huggingface dataset:
וייטסנייק

וייטסנייק (באנגלית: Whitesnake) היא להקת הארד רוק בריטית שהוקמה בשנת 1978 על ידי דייוויד קוברדייל (לשעבר מלהקת דיפ פרפל בין השנים 1973-1975). הלהקה הייתה פעילה בעיקר בשנות השמונים, והגיעה לשיא ההצלחה שלה באלבומה הקרוי על שם הלהקה משנת 1987. באלבום זה ובאלבום שיצא אחריו (בו ניגן הגיטריסט הידוע סטיב ואי) הלהקה שינתה את סגנונה המוזיקלי מהארד רוק בלוזי להארד רוק עם מאפיינים רבים הלקוחים מז'אנר הגלאם מטאל שהיה פופולרי מאוד באותה תקופה.
הלהקה חזרה לפעילות ב-2002, עם הרכב שונה מהמקורי אך עדיין עם הסולן המקורי ומקים הלהקה דייוויד קוברדייל. במהלך השנים החליפה הרכב הלהקה השתנה פעמים רבות. בשנות קיומה הוציאה 12 אלבומי אולפן.
המנון אורוגוואי

הגרסה הארוכה

Orientales la Patria o la Tumba!

Libertad o con gloria morir!

Es el voto que el alma pronuncia,

Y que heroicos sabremos cumplir
Libertad, libertad Orientales

Ese grito a la Patria salvó.

Que a sus bravos en fieras batallas

De entusiasmo sublime inflamó.

De este don sacrosanto la gloria

Merecimos: tiranos temblad!

Libertad en la lid clamaremos,

Y muriendo, también libertad!
Dominado la Iberia dos mundos

Ostentaba su altivo poder,

Y a sus plantas cautivo yacía

El Oriente sin nombre ni ser:

Mas, repente sus hierros trozando

Ante el dogma que Mayo inspiró,

Entre libres, déspotas fieros,

Un abismo sin puente se vió.
Su trozada cadena por armas,

Por escudo su pecho en la lid,

De su arrojo soberbio temblaron

Los feudales campeones del Cid:

En los valles, montañas y selvas

Se acometen con muda altivez,

Retumbando con fiero estampido

Las cavernas y el cielo a la vez.
El estruendo que en torno resuena

De Atahualpa la tumba se abrió,

Y batiendo sañudo las palmas

Su esqueleto, venganza! gritó:

Los patriotas el eco grandioso

Se electrizan en fuego marcial,

Y en su enseña más vivo relumbra

De los Incas el Dios inmortal.
Largo tiempo, con varia fortuna,

Batallaron liberto, y señor,

Disputando la tierra sangrienta

Palmo a palmo con ciego furor.

La justicia, por último, vence

Domeñando las iras de un Rey;

Y ante el mundo la Patria indomable

Inaugura su enseña la ley.
Orientales, mirad la bandera,

De heroísmo fulgente crisol;

Nuestras lanzas defienden su brillo,

Nadie insulte la imagen del Sol!

De los fueros civiles el goce

Sostengamos; y el código fiel

Veneremos inmune y glorioso

Como el arca sagrada Israel.
Porque fuese más alta tu gloria,

Y brillasen tu precio y poder,

Tres diademas, oh Patria, se vieron

Tu dominio gozar, y perder.

Libertad, libertad adorada,

Mucho cuestas tesoro sin par!

Pero valen tus goces divinos

Esa sangre que riega tu altar
Si a los pueblos un bárbaro agita,

Removiendo su extinto furor,

Fratricida discordia evitemos,

Diez mil tumbas recuerdan su horror!

Tempestades el Cielo fulmina,

maldiciones desciendan sobre él,

Y los libres adoren triunfante

de las leyes el rico joyel.
De laureles ornada brillando

La Amazona soberbia del Sud,

En su escudo de bronce reflejan

Fortaleza, justicia y virtud.

Ni enemigos le humillan la frente,

Ni opresores le imponen el pie:

Que en angustias selló su constancia

Y en bautismo de sangre su fé.
Festejando la gloria, y el día

De la nueva República el Sol,

Con vislumbres de púrpura y oro,

Engalana su hermoso arrebol.

Del Olimpo la bóveda augusta

Resplandece, y un ser divinal

Con estrellas escribe en los cielos,

Dulce Patria, tu nombre inmortal.
De las leyes el Numen juremos

Igualdad, patriotismo y unión,

Inmolando en sus aras divinas

Ciegos odios, y negra ambición.

Y hallarán los que fieros insulten

La grandeza del Pueblo Oriental,

Si enemigos, la lanza de Marte

Si tiranos, de Bruto el puñal
בנדיקטוס (תפילה)

בנדיקטוס (בלטינית: Benedictus) הנקרא גם "שירו של זכריה" או "תפילת זכריה" היא תפילה נוצרית המופיעה בספר הבשורה על פי לוקס של הברית החדשה (לוקס א' 68 - 79). תפילה זו היא אחת משלוש התפילות המופיעות בבשורה זו (יחד עם המגניפיקט והנונק דימיטיס).
התפילה היא שיר הודיה הנאמרת על ידי זכריה לאחר הולדת בנו - יוחנן המטביל ולאחר הרפאותו מאילמותו (אילמות שנגרמה לו, לאחר שלא האמין למלאך גבריאל שבישר לו על הולדת בנו, בעת שהקטיר קטורת לפני מזבח הזהב בבית המקדש השני).

חלקי התפילה

לתפילה שני חלקים. החלק הראשון (פסוקים 68 - 75) הם שירת הודיה על התגשמות התקווה לבא המשיח (שהכוונה לישו הנוצרי).
החלק השני של התפילה היא פנייה של זכריה לבנו וקריאה לבן להיות חלק מהגאולה, להפוך לנביא ולהטיף לחזרה בתשובה לפני בא המשיח.
מפה מונדי

מפה מונדי (Mappa mundi) הוא מונח בלטינית המתאר את המפות המציגות את כל העולם, כפי שזה היה ידוע באירופה של ימי הביניים. משמעות המונח "מפה" - בלטינית משמעו בד (עליו צוירה המפה) או תרשים, ו"מונדי" משמעו "של העולם".
כ-1,100 מפות עולם נוצרו בימי הביניים (על פי כתבי יד המתארים מפות אלה), מהן שרדו כ-900 מפות עד ימינו.

מפות אורביס טרארום

מפות אורביס טרארום המכונות גם "מפות T-O" מציגות את העולם הידוע בעת התקופה הרומית וימי הביניים. היבשה מצוירת כעיגול (צורת האות O) ומחולקת לשלושה חלקים על ידי ימים בצורת האות T, כאשר בראש המפה נמצאת אסיה, בצדה השמאלי התחתון אירופה ובצדה הימני התחתון אפריקה, כך שמפות אלה פונות לכיוון מזרח ולא לכיוון צפון כמקובל כיום. לרוב מסומנת ירושלים כמרכז העולם במפות אלה. כמו כן מפות אלה מניחות כי העולם שטוח.

מפות ארבעה חלקים

מפות ארבעה חלקים (Quadripartite) ובהן מפות בסגנון מפת ביאטוס משלבות ביניהן את מפות אזורי האקלים עם מפות אורביס טראנום, ובהתאם מחלקות את העולם לארבע יבשות, כאשר יבשת שלא הייתה ידועה באותה עת ממוקמת בתחתית מפת העולם, מדרום ל"אוקיינוס משווני".

מפות מורכבות

מפות אלה מפתחות את סוגי המפות הקודמות, אולם כוללות מיפוי מדויק יותר של אתרים גאוגרפיים - הרים, קווי חוף, ערים וגבולות. לעיתים המפות כוללות איורים המתארים את סיפורי התנ"ך או סיפורים מהמיתולוגיה היוונית או המיתולוגיה הרומית וכן תיאורים הרבולוגיים ותיאורים זואולוגיים של חיות קיימות וחיות דמיוניות שמלומדי ימי הביניים האמינו בקיומן.
דוגמה למפה מעין זו הייתה מפת אבסטורף שנהרסה במהלך מלחמת העולם השנייה. דוגמאות קיימות למפות מעין אלה הן מפת הרפורד ומפת פרה מאורו.

מטרתן של מפות אלה

מפות עולם אלה לא נועדו לשמש לצורכי ניווט ימי וגאוגרפי. המדובר במפות סכמטיות שנועדו לאייר את העקרונות של מבנה העולם ולהקל על הלומדים את הטקסטים של תלמי וגאוגרפים אחרים מהעת העתיקה, וכן את סיפורי התנ"ך והמיתולוגיה.
בשלהי ימי הביניים, ועם התפתחות השימוש במפות לצורכי ניווט, וצרכים צבאיים, הופסק השימוש במפות אלה, והחל השימוש במפות מדויקות יותר שנועדו לצורכי ניווט, ובהן נעשה שימוש בשיטות סימון קואורדינטות.
קאווה ססיליו דה סילבה

קריירה

קאווה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת סנטו אנדרה מסאו פאולו, וכשהיה בן 21 עזב את ברזיל וחתם בליישואש מליגת העל הפורטוגזית. בעונת הבכורה שלו לא זכה קאווה לדקות משחק רבות והמועדון ירד לליגה השנייה, בה הפך קאווה לשחקן הרכב. בקיץ 2011 חזר לליגה הבכירה בפורטוגל כאשר חתם באולהאננסה, במדיה כבש ארבעה שערים ב-29 משחקים.
בקיץ 2012 חתם בואסלוי מליגת העל הרומנית, במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרות האירופאיות, בתיקו 1–1 נגד פנרבחצ'ה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בסך הכל שיחק שנתיים במועדון וכבש שלושה שערים ב-54 הופעות בכל המסגרות. בקיץ 2014 חתם בנפטצ'י באקו מליגת העל האזרית, במדיה שיחק שנה וחצי וכבש שני שערים ב-49 הופעות בכל המסגרות.
ב-2 בפברואר 2016 הגיע קאווה לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. כעבור חמישה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר נכנס כמחליף בדרבי מול מכבי תל אביב, במשחק שנערך באצטדיון בלומפילד והסתיים בתיקו 1–1. בסך הכל שותף קאווה בשבעה משחקים בליגת העל עד תום העונה.
במאי 2016 חתם במוריירנסה מליגת העל הפורטוגזית, ובמדיה שיחק עונה אחת וכבש שני שערים ב-33 הופעות בליגה. ביולי 2017 חתם בקבוצת אומייה ארדיג'ה מליגת העל היפנית, ובתום העונה ירד עמה לליגת המשנה. בשנת 2018 הושאל לאלבירקס ניאיגטה מליגת המשנה היפנית, וכעבור שנה חתם על חוזה חדש בקבוצה.
יגאל שילון

ביוגרפיה

שילון נולד בתל אביב כיגאל שולקיס, בנם של פניה ושלמה שולקיס בני מעמד הפועלים שהגיעו ממזרח אירופה, אחיו הקטן של של דן שילון. סיים תואר ראשון בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, אך העדיף לעסוק בתחום הקולנוע. בשנות ה-80 ביים מספר סרטי קולנוע, רובם סרטי מתיחות בתחום ה"מצלמה הנסתרת". הראשון שבהם היה "חייך אכלת אותה", אותו עשה יחד עם יהודה ברקן בשנת 1980. שילון עשה עוד שני סרטים עם ברקן : "המתיחה הגדולה" (1984) ו"ניפגש בסיבוב" (1986). בין השנים 1986 ל-1990 ביים שילון את הפרסומות למעדן "מילקי", שם השתתפו חלי גולדנברג, אביבה פז ובר רפאלי (שהייתה אז ילדה). כן ביים את הסרט "עבודה בעיניים" (1989). 
לאחר קריירת הקולנוע עבר שילון בשנת 1989 לטלוויזיה, תחילה לתוכניתו הלילית של גבי גזית "סופ סופ" בערוץ הראשון, בה הציג קטעי פספוסים מתוך צילומים של תוכניות טלוויזיה מהארץ ומן העולם (אחד הקטעים היותר נודעים בפתיח של הפינה היה קטע בו ננסי רייגן מועדת ונופלת). לאחר מכן הגיש עם אלי יצפאן את התוכנית "פספוסים פלוס" בשנת 1991. בשנת 1993, החל להנחות את תוכנית המתיחות "מועדים בשמחה" בערוץ הראשון. הנחה וביים במשך 15 שנה את תוכנית הטלוויזיה "פספוסים" בשידורי רשת בערוץ 2, שהיא המשך לקריירת בימוי סרטי המתיחות שלו. 
ב-2003 שילון יצר וביים את תוכנית הטלוויזיה "המופע של סטיב". בשנת 2012 חזר שילון לטלוויזיה בתוכנית "סתאאאם" של ערוץ הילדים, שהיא תוכנית המשך של פספוסים, לצד עודד פז, דנה פרידר ואחרים. ב- 2013 ביים וערך את התוכנית "אמבוש" בערוץ 10. בשנת 2015 יצר שילון שעשועון לערוץ 10, הנקרא "תראו מי שואל", בהנחיית השחקן מולי שולמן.  
לצד הקריירה בטלוויזיה עסק שילון בחידוני כפל לשון שנקראו "שילונדע", אותם החל לפרסם בתוכנית "הלילה" עם גבי גזית והמשיך לפרסם מדי שבוע בעיתון "ידיעות אחרונות" עם הצייר שי צ'רקה, וב"פנאי פלוס". הסמל המסחרי שלו, הסיגר שבפיו, כיכב פעמים רבות בפרומואים ופרסומות.
שילון נשוי משנת 1972 לזהבה, ששימשה שנים רבות כדיילת באל על ומרצה בארגון ויצו, ולזוג ארבעה ילדים. מתגורר בתל אביב. הוא אחיו של מנחה הטלוויזיה דן שילון ודודה של מנחת הרדיו והטלוויזיה עדי שילון. בנו ירון הוא במאי טלוויזיה ובנו אייל היה מעורכי התוכנית "פספוסים".
טימינס

תולדות העיר

בשנת 1907 התפרסמו דיווחים גאולוגים המצביעים על אזור העיירה קובלט, כאזור עשיר בעפרות כסף. הדבר גרם לתופעת בהלה לזהב, ועשרות מחפשים הקימו את בתיהם במחנה עבודה שהוקם סמוך לאגם פורקיופיין (Porcupine). לאחר שנתיים של חיפושים, התגלה עורק זהב עשיר, שהוביל עד למכרה דום מיין (Dome Mine), כיום שכונה בטימינס.
מערך הרכבות שהחל לפעול בשנת 1911, האיץ את התפתחות המחנה. יומים לאחר שהגיעה הרכבת הראשונה, פרצה שריפה גדולה שכילתה את כל המחנה, והרגה יותר מ-200 בני אדם. בשל תגליות הזהב הרבות, עזבו אך מעט פועלים את המחנה, והוא הוקם מחדש.
בשנת 1912 ייסד נח אנטוני טימינס, יזם כרייה קנדי מבעלי חברת המכרות הולינגר, את העיר על מנת לשכן בה את עובדיו. העיר הייתה בבעלות החברה, והיא סיפקה לפועליה את כל צורכיהם.
שנות ה-20 וה-30 היו שנים של שגשוג בעיירה, השפל הגדול לא השפיע לרעה על כלכלת האזור.
בשנות השישים התגלו מתכות נוספות, והתעשייה התפתחה בעיר. כיום העיר ממשיכה לצמוח הודות למרבצי זהב, אבץ, נחושת, ניקל וכסף. ענפים נוספים ככריית עצים, שירותים ממשלתיים ותיירות תורמים גם הם את חלקם לצמיחה.
דוב חום של חצי האי אלסקה

אטימולוגיה

השם 'דוב חום של חצי האי אלסקה' עלה ככל הנראה מכיוון שעד 1975, הם נחשבו לתת מין אחר מדוב גריזלי שביבשת. הם מעולם לא נחשבו קרובים יותר לדובים החומים באירופה מאשר לדובי הגריזלי ביבשת, אבל קיבלו שם אחר, בגלל הבדלי הגודל והצבע מדובי הגריזלי ביבשת. משנת 1975 ואילך, הם נחשבו לאותו המין, אך אנשי החופים שמרו על השם "דוב חום". 

תיאור

דובים חומים של חצי האי אלסקה הם בין הדובים החומים הגדולים בעולם. אורכם בממוצע הוא 2.4 מטר וגובה הכתף הוא  1.2-1.4 מ'. מחקר אחד מצא כי המשקל הממוצע של זכר שחי בחוף היה בסביבות 408 ק"ג. המשקל הממוצע של הנקבה יהיה 227 ק"ג . מצד שני יש רישום של זכר ענקי אשר חרג בהרבה מהגודל הרגיל, עם משקל של 680 ק"ג. זכר חוף (זכר שחי בחוף) בגודל כזה עשוי להגיע ל-3 מטרים גובה כשהוא עומד על רגליו האחוריות, ואורך גוף של עד 1.5 מטר. צבע הדוב החום של חצי האי אלסקה הוא בלונדיני או גוון שחור-לבן, לעומת זאת צבע הפרווה של דוב הגריזלי הוא חום בהיר. אחד מהסימנים הבולטים של הדוב הוא הגבנון שמופיע על כתפיהם; אחת מהדרכים להבחין בין הדובים.

מזון

דובים חומים של חצי האי אלסקה אוכלים בדרך כלל סלמון, ומשתמשים בדרכים רבות ושונות לתפוס אותם. אחת מהדרכים היא לחכות בחלק התחתון של המפל ולתפוס דגים שקופצים, או לעמוד בראש המפל ולתפוס את הדג באוויר כשהוא קופץ (ולפעמים בפה). יש דובים המנסים גם לרדוף אחרי הסלמונים ולהצמיד אותו לגדות הנהר עם טפריהם. לאחר שאכלו סלמונים, גרגרי יער וצמחים הם אוגרים את השומן לקראת תרדמת החורף, ולאחר מכן הם נכנסים למצב תרדמה.
הקמרילה של קרול השני, מלך רומניה

הקמרילה של קרול השני, מלך רומניה (ברומנית: Camarila lui Carol al II lea) הוא השם המקובל של החוג הפנימי של קרול השני, מלך רומניה. הקמרילה השפיעה על הכלכלה והפוליטיקה הרומנית ותפסה חלק ניכר מהכיסוי התקשורתי של התקופה.
הקמרילה עמדה במרכז התקפות האופוזיציה על ממשלו של המלך קרול השני ועם הדחתו הגיעה לקץ השפעתה וחלק מחבריה עזבו את רומניה יחד עם המלך.

חברי הקמרילה

במרכז הקמרילה עמדו בעלי תפקידים בארמון, פילגש המלך, אלנה לופסקו, תעשיינים ובנקאים גדולים ותופסי עמדות מפתח בממשל. בין חברי הקמרילה היו אנטישמיים ויהודים, חלק פעלו בשיתוף פעולה וחלקם זממו האחד נגד חברו. היו חברי קמרילה שהודרו והיו אחרים שצורפו.
פויו (קונסטנטין) דומיטרסקו (Puiu (Constantin) Dumitrescu), בנו של קולונל רומני, היה סטודנט בפריז בתקופה בה שהה שם הזוג קרול קאראימאן (השם של קרול השני בתקופה בה ויתר על ירושת המלוכה וגלה מארצו) ואלנה לופסקו. הוא ביצע עבור קרול שירותים אישיים וליווה אותו לבתי הימורים. עם שובו של קרול לרומניה והכתרתו ב-1930, ליווה אותו דומיטרסקו והפך למזכיר האישי של המלך ועמוד ראשי בקמרילה שלו. הוא זכור גם בגלל "פרשת המטפחות", כאשר אביו של דומיטרסקו (שקודם לדרגת גנרל על ידי המלך ומונה למפקד הז'נדרמריה) ובן דוד של אלנה לופסקו הפיקו מטפחות עם דיוקנו של המלך קרול וכל אנשי הצבא והמשטרה חויבו לרכוש מטפחת כזאת. בינואר 1934, לאחר הרצח של יון ג. דוקה, אולץ דומיטרסקו לעזוב את רומניה ומאוחר יותר, ב-1935, האב הועמד למשפט באשמת שחיתות ונידון לחמש שנות מאסר ומת בכלא - היו שמועות על הרעלה, אך לא נערכה בדיקה. באותה תקופה צונזרה התקשורת בכל הנוגע לדומיטרסקו, לכן לא ברור מה הייתה הסיבה להרחקתו, יש הקושרים זאת לעימות בינו ובין אלנה לופסקו ויש הקושרים זאת לתביעות של פוליטיקאים, שבאו במקום דוקה.
ארנסט אורדראנו, שהתמנה במקומו של דומיטרסקו, היה שחקן מרכזי בקמרילה ושיתף פעולה היטב עם אלנה לופסקו. הוא היה נאמן למלך וליווה אותו לאחר יציאתו לגלות ועד מותו.
הבנקאי היהודי אריסטידה בלנק סייע בסכומי כסף גדולים למלך קרול לפני שהיה מלך, בתקופה בה הודח מזכויותיו כבן משפחת המלוכה וחי בצרפת ללא שום הכנסה. הסיוע של בלנק, שניתן ללא התניה כלשהי, הפך את בלנק לאחד המקורבים ביותר למלך לאחר המלכתו.
פרופסור נאה יונסקו היה פילוסוף ותאולוג נוצרי אורתודוקסי, אוהד התנועה הלגיונרית והמשטרים הפשיסטיים. הוא היה בעל קשרים טובים בגרמניה הנאצית ועזר לניקולאה מאלאקסה להשיג חוזים משתלמים איתה וקיבל ממנו תמורה יפה.
גבריאל מרינסקו היה במשך שנים מפקד משטרת בוקרשט ובהמשך גם תת-שר הפנים, שר הפנים ושר הממונה על הסדר הציבורי. נרצח בטבח ז'ילבה.
מקס אאושניט היה תעשיין יהודי ברומניה, מתחרה של ניקולאה מאלאקסה וחבר נכבד בקמרילה המלכותית עד שהמלך שינה את טעמו ודרש ממנו להעביר לו את הבעלות על עסקיו וכשסירב שלח אותו לבית סוהר.
ניקולאה מאלאקסה היה תעשיין רומני ממוצא יווני וחבר נכבד בקמרילה המלכותית, שהתחרה בהתמדה במקס אאושניט. כשאאושניט נתן למלך במתנה סוס מרוצים ערבי טהור גזע, נתן מאלאקסה למלך אורווה מודרנית מצוידת היטב.
מיכאיל מורוזוב היה ראש הסיגורנצה ועשה שירותים שונים למען המלך ופילגשו. נרצח בטבח ז'ילבה.
גאורגה טטרסקו, בן אצולה רומני בעל הכשרה של משפטן, פנה לפוליטיקה וקרבתו למלך הביאה אותו פעמיים לכס ראשות הממשלה.
כריסטיאן, נסיך דנמרק

ביוגרפיה

הנסיך כריסטיאן נולד בשעה 1:57 בבוקר בבית החולים האוניברסיטאי בקופנהגן, ב- 15 באוקטובר 2005. הנסיך כריסטיאן נולד עם מחלת צהבת ילודים, מחלה לא מזיקה בדרך כלל ושכיחה למדי בלידות מוקדמות, ואושפז החל ב-21 באוקטובר 2005 בבית חולים, אולם שוחרר באותו יום לביתו. הנסיך קיבל מספר מתנות לרגל הטבלתו לנצרות, כולל פוני בשם פליקפלק מהפולקטינג, הפרלמנט הלאומי של דנמרק.
כריסטיאן הוטבל על ידי הבישוף אריק נורמן סוונדסן, וסנדקיו היו דודתו, ג'יין סטיבנס, נסיך ונסיכת הכתר של נורווגיה, נסיכת הכתר של שוודיה, נסיך הכתר של יוון, ושני חברים של הוריו: יפה הנדוורק והאמי קמפבל. כריסטיאן קיבל את השם המלא כריסטיאן ולדמאר הנריק יוהאן, אולם נקרא כריסטיאן על פי המסורת בדנמרק שהמלכים נקראים בשמות כריסטיאן ופרדריק לסירוגין.
כריסטיאן למד בגן ילדים עם בני גילו, והיה החבר הראשון ממשפחת המלוכה שעשה זאת, וכן היה חבר בית המלוכה הראשון שלמד בבית ספר ממלכתי. באוקטובר 2006 השתתף כריסטיאן עם סבו הנריק, נסיך דנמרק בחנוכת משכן הפילים בגן החיות בקופנהגן, והוא פתח את בית הפילים, שנשלחו כמתנה ממלך ומלכת תאילנד.
בשנת 2010 שימש כריסטיאן כאחד מהשושבינים בחתונתה של ויקטוריה, נסיכת שוודיה, ובשנת 2014 הוא ליווה את הוריו בביקורם בגרינלנד.
I Will Never Let You Down

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי הדי ג'יי הסקוטי קלווין האריס. השיר הוא שיר בסגנון הדאנס-פופ. עם השיר הופיעה אורה בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "טונייט שואו עם ג'ימי פאלון", ב-22 באפריל 2014.
עבור השיר יצא רמיקס שיצא כסינגל שיווקי, מתוך אלבום האוסף, Pepsi Beats of the Beautiful Game.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ריטה אורה ב-31 במרץ 2014. הקליפ בוים על ידי פרנצ’סקו קרוציני וצולם בלוס אנג'לס. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את אורה רוקדת לצלילי השיר ביחד עם רקדני ליווי.
נכון לאוקטובר 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-154 מיליון צפיות.
ת'ורנטון

היסטוריה

ת'ורנטון הייתה מורכבת אך ורק מאדמות חקלאיות עד שנת 1953, אז רכש סאם הופמן קרקעות כ-11 ק"מ צפונית מדנוור. העיר שהופמן התחיל הייתה הקהילה המתוכננת הראשונה במחוז אדמס והראשונה שמציעה שירותים עירוניים מהיטל מס יחיד, כולל שירותי בילוי ואיסוף זבל חינם. העיר נקראת על שמו של מושל קולורדו לשעבר דן ת'ורנטון. האגודה הקהילתית של ת'ורנטון (Thornton Community Association) נוסדה בשנת 1954 כדי להדריך את התפתחות הקהילה החדשה. עד סוף שנת 1955, ת'ורנטון מנתה 5,500 תושבים במעל ל-1,200 בתים. האגודה הקהילתית של ת'ורנטון הייתה חיונית וסייעה ליישוב הקהילתי להפוך לעיר בשנת 1956. אוייר לירי נבחר לראש העיר הראשון.
איל בסבך

אַיִל בסבך (באנגלית: Ram in a Thicket) הוא הכינוי שניתן לשני פסלים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות באור שבצפון עיראק. הפסלים יוצרו בין השנים 2,600 - 2,400 לפנה"ס. אחד משני הפסלים מוצג כיום במוזיאון הבריטי שבלונדון, והשני במוזיאון אוניברסיטת פנסילבניה, בפילדלפיה שבארצות הברית.

היסטוריה

זוג הפסלים התגלה בתוך קבר בבית הקברות המלכותי של אור על ידי הארכאולוג לנרד וולי בחפירה שנערכה בשנת 1928 על ידי המוזיאון הבריטי ואוניברסיטת פנסילבניה (החפירות המשותפות באזור החלו בשנת 1922). וולי קרא לפסל "איל בסבך" על פי המסופר במקרא בספר בראשית (כ"ב, א-יט), על אודות עקדת יצחק - אברהם כמעט והקריב את יצחק כקרבן לאלוהים לאחר שנצטווה כך על ידו, אלא שברגע האחרון בטרם פעולת השחיטה נצטווה להשאירו בחיים ולהקריב איל שנלכד בסבך במקומו. בפסוק י"ג נאמר: "וַיִּשָּׂא אַבְרָהָם אֶת עֵינָיו וַיַּרְא וְהִנֵּה אַיִל אַחַר נֶאֱחַז בַּסְּבַךְ בְּקַרְנָיו." (בראשית, כ"ב, יג).

תיאור הפסל

כאשר התגלה הפסל, הוא היה שבור, ומעוך בשל משקל האדמה שמעליו. וולי השתמש בשעווה על מנת לאסוף את כל חלקי הפסל ולשמור על מיקומם, והפסל תוקן לצורתו המקורית.
הפסל עשוי עץ (חלקי העץ המקוריים נירקבו, ושוחזרו על ידי וולי). רגלי וראש האיל מצופים עלי זהב, ואוזני האיל עשויים נחושת. קרני האיל והצמר שעליו כתפיו עשויים לפיס לזולי, הצמר שעל שאר גופו של האיל עשויים צדפה. בטנו של האיל עשויה כסף, ואברי המין שלו עשויים זהב. השיח הקוצני עליו נשען האיל עשוי עץ (ששוחזר), המצופה עלי זהב. לעץ פרחים העשויים זהב.
הפסל ניצב על בסיס מלבני המצופה בפסיפס של צדפה, אבן גיר אדומה ולפיס לזולי.
משערים ששני הפסלים ניצבו אחד למול השני ושימשו בסיס לשולחן או מזבח, אשר אבד.
בית הספר התיכון הטמפלרי

היסטוריה

המבנה נבנה בשנת 1882 במטרה לשמש בית ספר תיכון לבני המושבה הגרמנית בירושלים ולבני המושבות הטמפלריות האחרות ברחבי הארץ. בית הספר, שמומן ונתמך על ידי משרד החוץ של גרמניה, נחשב לטוב בבתי הספר בארץ ישראל באותה עת.
בית הספר פעל עד גירוש הטמפלרים בשנת 1939. לאחר מכן השתמשו במבנה מוסדות ומשרדי שלטון ממשלת המנדט הבריטי. 
בשנת 1953 הוקם במקום מכון לסיבים ומוצרי יער על ידי מנחם לוין. במכון בוצעו "מחקרים בתחומי הפולימרים, הסיבים הטבעיים והסינתטיים, דטרגנטים וניקוי, פיזיקה של סיבים ואריגים, שימושי סיבים ברפואה וביוטכנולוגיה, עמידות ביולוגית של מוצרים סיביים". מאוחר יותר שונה שמו למכון הישראלי לסיבים. המכון פעל במתחם עד שנת 1998. 
בשנת 1998 הוצא המתחם, בו שני מבני בית הספר ומבנה בית העם הטמפלרי במגרש הסמוך, למכרז ליזמים לצורך בניית בית מלון, והוא נמכר לחברת "קולוני ירושלים" (חברה שהוקמה לצורך פיתוח הפרויקט), בבעלות איש העסקים יוסף מוניאן, תמורת 16 מיליון שקל. בשנת 2000, נמכר המתחם לאיש העסקים יהודי-אמריקאי זמיר מורד שהגיש תוכנית לפיתוח המתחם. על פי התוכנית מבני בתי הספר היה אמורים להישמר והמבנה העיקרי של המלון היה אמור להיבנות בשטח המתחם מאחורי מבני בית הספר. חברת "קולוני הגישה תוכנית להקמת מלון בגובה של כ-12 קומות, בו ישולב גם מבנה בית העם הטמפלרי, שמשמש את הכנסייה הארמנית, בקומת הקרקע. ועד התושבים של שכונת המושבה הגרמנית החל במאבק נגד התוכנית בטענה שהוא ישנה את אופי הסביבה ויהרוס את המרקם המעין כפרי של המושבה הגרמנית.
בדצמבר 2006 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בירושלים דחתה את התוכנית לבניית המלון בגובה של כ-12 קומות במאי 2009 אישרה תוכנית למבנה בן שמונה קומות עם 200 חדרי מלון. לאחר מאבק ופעולות מחאה הותר להכנסייה הארמנית להמשיך להשתמש במבנה ותוכנית המלון צומצמה.
במתחם הוקם מלון "אוריינט", מלון ברמה של חמישה כוכבים הכולל 243 חדרים וסוויטות, חלקם במבני בית הספר התיכון הטמפלרי ששמרו. עלות הקמת המלון הייתה 342 מיליון שקל והוא כולל 11 דירות מגורים שנמכרו.

המבנה

המבנה, המצוי בסמוך לבית העם הטמפלרי, הוא מבנה דו קומתי. חזית המבנה בולטת, גרם מדרגות אופייני מוביל לכניסה הראשית שבראשה גמלון האופייני לאדריכלות הטמפלרית.
ריימונד תומאס

קריירה צבאית

תומאס החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1980, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס סיירים והסמכה כצנחן. תומאס שירת כמפקד מחלקה ברגימנט הריינג'רס ה-75 ופיקד עליה במבצע זעם דחוף, במהלכו הוצנח גדודו במטרה לתפוס שטחי מפתח ובהם שדה התעופה ריו-אטו. כמפקד פלוגה בריינג'רס צנח תומאס בראש אנשיו במבצע מטרה צודקת, במטרה לכבוש שטחי מפתח חיוניים. בהמשך עבר את מסלול ההכשרה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, שימש כמפקד צוות, כקצין מבצעים וכמפקד פלגה בכוח דלתא ולחם במלחמת המפרץ. במלחמת אפגניסטן שימש כמפקד גדוד הריינג'רס ה-3. בתפקידו הבא שימש כסגן מפקד דיוויזיית השריון ה-1 בעיראק. לאחר מכן שימש כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים וכאחראי המבצעים המיוחדים של נאט"ו וארצות הברית באפגניסטן. בתפקידו הבא הושאל ל-CIA ושימש כמנהל שותף לסוגיות צבאיות. לאחר מכן מונה בשנת 2014 כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. במרץ 2016 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים ושירת בתפקיד עד פרישתו מהצבא במרץ 2019.
אלברט פיירפוינט

תולדות חייו

פיירפוינט נולד ביורקשייר. עיסוקם הצדדי של אביו ודודו כתליינים השפיע עליו ללכת בדרכם. בילדותו החל לעבוד במנסרה ומשבגר היה למוביל סחורות ובהמשך לבעל פאב. מ-1932 נכלל שמו ברשימת התליינים בבריטניה, כעיסוק מקביל לעבודתו האזרחית. תחילה היה עוזר תליין וב-1941 היה לתליין ראשי. ב-1943 נשא פיירפוינט אשה (שלמדה על עיסוקו כתליין רק לאחר נישואיהם). לא נולדו להם ילדים. הם התגוררו בקרבת מנצ'סטר.
ב-1956 התפטר פיירפוינט מתפקידו כתליין בנימוק של מחלוקת לגבי שכר הטרחה שהגיע לו, אם כי אפשר שגמר בדעתו להתפטר ממילא. הוא צבר בשירותו מוניטין כה טובים כתליין מקצועי, מאופק ודיסקרטי עד שמשרד הפנים הבריטי פנה אליו שיחזור בו מהתפטרותו, פנייה ללא תקדים אל תליין בבריטניה. הוא סירב. שמונה שנים אחר כך, ב-1964, בוטל עונש המוות בבריטניה.
בשנת 1974 פורסמה האוטוביוגרפיה שלו בשם Executioner: Pierrepoint. אפשר שבשלהי חייו הפך למתנגד לעונש המוות, אך טענה זו שנויה במחלוקת.
פיירפוינט ואשתו עברו בשלהי חייהם לגור בעיר סאות'פורט, ושם נפטר בשנת 1992.

שירותו כתליין

במהלך שירותו כתליין הוציא פיירפוינט להורג בתלייה נידונים בבריטניה, גיברלטר ומצרים ובאירלנד. כמו כן, המוניטין שצבר הביאו להזמנתו לגרמניה ואוסטריה לאחר מלחמת העולם השנייה כדי להוציא להורג פושעי מלחמה גרמנים, שנדונו למוות בסדרה של משפטים צבאיים שנערכו על ידי שלטונות הכיבוש הבריטים. בשנים 1945‏-1949 נסע אליהן בחשאי 25 פעמים כדי להוציא להורג 200 נידונים. רוב ההוצאות להורג נערכו בכלא המלין בגרמניה; לא פעם ביצע פיירפוינט תלייה של מספר נידונים ברצף. בין הנידונים הנאצים שתלה היו אברהרד שנגארט, יוהנה בורמן, אירמה גרזה, יוזף קרמר, מקס פאולי ואנטון טומאן וכן ויליאם ג'ויס וג'ון אמרי (בבריטניה). העיתונות גילתה את זהותו והוא הפך עקב כך למעין ידוען, המבצע את גזרי דין הצדק שנגזרו על הפושעים הנאצים. ההכנסה הנוספת לה זכה עקב ההוצאות להורג בגרמניה ואוסטריה איפשרה לו לחדול מלהוביל סחורות ולהפוך לבעל פאב.
מספר האנשים שפיירפוינט הוציא להורג איננו מוסכם: הוא לא גילה מעולם את המספר המדויק, וההערכות עליו הגיעו עד ל-608, אך ככל הנראה המספר הנכון הוא 435, מהם לפחות 17 נשים.
בשנת 2005 הופק סרט קולנוע בריטי אודות חייו של פיירפוינט ועיסוקו כתליין, בו גילם טימותי ספול את דמותו. בשנה שלאחר מכן הופק אודותיו סרט דוקומנטרי. שתי ביוגרפיות נכתבו אודות פיירפוינט.
אגם דורני

אולימפיאדת לונדון

האגם שימש כאתר תחרויות החתירה והקאנו/קיאק באולימפיאדת לונדון שנערכה בשנת 2012 (תחרויות הקאנו והקיאק במים גועשים נערכו במרכז החתירה במים סוערים עמק לי שבהרטפורדשייר). לצורך התאמת האגם למשחקים האולימפיים נבנו במקום כ-20,000 מקומות ישיבה זמניים לצופים.