google/wiki40b huggingface dataset:
מרקוס אולפיוס טראיאנוס

מרקוס אולפיוס טראיאנוס (Marcus Ulpius Traianus Maior) (נולד בסביבות 30 לספירה ומת לפני 100) היה סנאטור מושל ומפקד צבאי ממשפחה רומית (משפחת אולפיה) שהתיישבה בספרד, בעיר איטליקה בפרובינקיה הרומית היספניה בייטיקה (כיום סמוך לסביליה). 
הוא פיקד על ליגיון בגרמניה תחתית. לאחר מכן היה הלגאטוס של הלגיון העשירי פרטנסיס בארץ ישראל בעת מלחמתו במרד הגדול של היהודים נגד הרומאים, ושמו נזכר מספר פעמים בספרו של יוסף בן מתתיהו: מלחמת היהודים. בין השאר, הוא כבש והחריב את יפיע ומקומות נוספים. בתקופה זו התקרב אל אספסיאנוס מפקד הרומאים במלחמה. הוא פיקד על הליגיון עד המחצית השנייה של שנת 70. לאחר מכן היה מושל של מחוזות שונים, בהם מחוז הולדתו.  
בנו הוא מרקוס אולפיוס נרווה טראיאנוס שהיה קיסר האימפריה הרומית משנת 98 ועד 117. הוא מת כנראה לפני שבנו מונה לקיסר.
אהרון קשלס

ביוגרפיה

קשלס נולד ביפו וגדל בבת ים. לאחר ששירת בחיל המודיעין, החל לימודי תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, הפך למתרגל עד שלבסוף סיים תואר שני בתוכנית הרב תחומית לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב.
במקביל, שימש כמבקר קולנוע עבור ynet, רייטינג וגלובס, והפעיל את בלוג הקולנוע פיראנה קארינה.
בשנת 2010 יצא לאקרנים סרט הבכורה שלו - "כלבת" - אותו כתב וביים ביחד עם נבות פפושדו. בשנת 2013 יצא סרטם המשותף השני - "מי מפחד מהזאב הרע".
בפברואר 2014 נישא ללילך סונין.
בנובמבר 2017 פורסם בynet שפפושדו וקשלס עובדים יחד על 3 סרטים נוספים: We are All Monsters, אמבולנס והיו זמנים בפלשתינה.
סרט הפעולה "Gunpowder Milkshake" של קשלס ונבות פפושדו נרכש בידי שתי חברות בינלאומיות מובילות: סטודיו קאנל ו-The Picture Company. הפקת הסרט צפויה לצאת לדרך במהלך סתיו 2018.
פיבי קייטס

חיים אישיים

קייטס נישאה בשנת 1989 לשחקן זוכה האוסקר קווין קליין, אותו פגשה כשנבחנה לתפקיד בסרט "החברים של אלכס". להם שני ילדים: אחת מהן היא הזמרת גרטה קליין הידועה בשם הבמה פרנקי קוסמוס.
אופקו הלת'

היסטוריה

חברת אופקו נוסדה בשנת 2007 בידי ד"ר פיליפ פרוסט, דרך מיזוג של שתי חברות אמריקאיות בתחום רפואת העיניים,  שפיתחו תרופות למחלות הקשורות בניוון רשתי (Acuity Pharmaceuticals ו Froptix Corporation). לאחר מכן רכשה אופקו את החברה הקנדית Ophthalmic Technologies, Inc, בתחום המכשור הרפואי לאבחון מחלות עיניים. 
בינואר 2013, רכשה אופקו את חברת Cytochroma, המפתחת תרופה למחלות כליות, תמורת 290 מיליון דולר. באפריל 2013, רכשה את חברת הביומד הישראלית, פרולור, המפתחת גרסאות משופרות של תרופות ביולוגיות, בעסקת מניות בשווי של 480 מיליון דולר.  גם לפני רכישתה עלי ידי אופקו נשלטה פרולור על ידי ד"ר פיליפ פרוסט ‏שהחזיק כ 20% ממניות החברה. חברת פרולור נוסדה בשנת 2001, בידי פואד פארס ביולוג ופרמקולוג, שפיתח שיטה להארכת חייהן של תרופות והפחתת תדירות ההזרקה.
באוקטובר 2013, הצטרפה אופקו למדד ת"א 25.
בשנת 2015, רכשה אופקו את המעבדה הקלינית השלישית בגודלה בארצות הברית תמורת 1.47 מיליארד דולר.
באפריל 2018 הודיעה אופקו על הפסקת המסחר במניותיה בבורסה בתל אביב. אך שבועות ספורים לאחר מכן חזרה בה, והיא ממשיכה להסחר בתל אביב.
מיכאיל בורודין

מיכאיל מרקוביץ' בורודין (ברוסית: Михаи́л Mápкoвич Бороди́н; ‏ 9 ביולי 1884 - 29 במאי 1951) היה מהפכן יהודי רוסי ונציגה הרשמי של ברית המועצות בסין.

קורות חיים

בורודין נולד כמיכאל גרוזנברג בעיירה ינוביצ'י (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בבלארוס). בשנת 1903 הצטרף בורודין למפלגה הבולשביקית של רוסיה, לאחר שנה נסע לשווייץ ושם חבר ללנין בפעילות מהפכנית. לאחר מהפכת אוקטובר שב לרוסיה ועבד בוועדה העממית לענייני חוץ, גם בארצות הברית, מקסיקו ובריטניה. בשנת 1919 השתתף בישיבה הכללית הראשונה של הקומינטרן.
שימש כנציג הקומינטרן בסין וכן כנציג ברית המועצות בעיר גואנגג'ואו בין השנים 1923-1927. כמו כן בתקופת שהותו בסין היה בורודין ליועצו הפוליטי של סון יאט-סן. בנוסף, בין השנים 1923-1927 סייע בורודין למפלגה הקומוניסטית והלאומית ליצור חזית מאבק משותפת להתמודדות מול המנהיגים המקומיים שהשתלטו על חלקים מסין.
בורודין תרם רבות לחיזוק הקשרים בין ברית המועצות למפלגה הלאומית של סין; בסיועו העניקה ממשלת ברית המועצות להרפובליקה העממית של סין תמיכה כספית ואף סיפקה לה נשק. כמו כן, נשלחה לסין משלחת יועצים סובייטים וסייעה בהקמתם של מרכזי אימון והדרכה שונים, בהם אקדמיה צבאית.
טבח צ'יאנג קאי שק בכוחות הקומוניסטים באפריל 1927 סימל את סיום שיתוף הפעולה בין המפלגה הלאומית לקומוניסטית בסין, לפיכך שב בורודין חזרה לברית המועצות ביולי 1947.
לאחר החזרה לברית המועצות עבד בורודין כעורך במהדורה האנגלית של "חדשות מוסקבה". בשנת 1949 נעצר באשמת התנגדות למשטר כחלק מהמאבק נגד קוסמופוליטיות. בורודין נפטר בהיותו בכלא ב-1951.
שלום בית

שלום בית הוא מונח המתאר יחסי שלום והרמוניה בין בני משפחה, באופן המאפשר חיים משותפים ללא חיכוכים ומריבות קשות.

שלום בית בנישואים

שלום בית בין בני הזוג חיוני לצורך תפקוד נכון של הבית, ולצורך חינוך הילדים באווירה נעימה ושלווה ונטולת קונפליקטים. כדי להגיע למצב כזה נדרשת עבודה עצמית של בני הזוג, והרבה מוטיבציה מצד שניהם.
מושג זה עולה פעמים רבות במשפטי גירושים, כאשר אחד מבני הזוג מבקש להתגרש, ואילו האחר דורש שלום בית, כלומר חזרה לחיי נישואים הרמוניים.

מקור הביטוי

המושג שלום ביתו מופיע בתלמוד לעניין שלום בבית בכלל (לא דווקא לעניין שלום שבין בני זוג). בתקופה המודרנית, משתמשים במושג זה בעיקר לעניין שלום שבין בני זוג.
The Song Remains the Same

היסטוריה

ההקלטות לאלבום התקיימו במהלך שלוש ההופעות המתוכננות של הלהקה ב"גארדן" במהלך סיבוב ההופעות של האלבום Houses of the Holy. כל השירים הוקלטו בידי אדי קרמר ומאוחר יתר נערכו באולפני  Electric Lady בניו יורק ובאולפני Trident שבלונדון.
על העטיפה מוצג בית קולנוע רעוע שבוסס על אולפן רחוב ישן בלונדון, ששימש בידי הלהקה כתיאטרון חזרות לסיבוב ההופעות של האלבום.
סרט ההופעה כולל בתוכו את השיר  Black Dog, אך לא את Celebration Day, כשבפסקול, שיר אחד נכלל במקומו של האחר. שירים נוספים מהסרט שלא נכנסו לאלבום הם: Since I've Been Loving You, המבוא ל-Heartbreaker, הקטע האינסטרומנטלי Bron Yr Aur ויצירה בשם Autumn Lake. חלק מהשירים שהופיעו גם בסרט וגם באלבום נלקחו מקטעי ההופעות האחרים מאלה שהיו בסרט.
שירים נוספים שלא הופיעו לא בסרט ולא בפסקול הם Misty Mountain Hop ו-The Ocean, שהופיעו מאוחר יותר במארז ה-DVD של הלהקה שיצא בשנת 2003.
דייוויד באמבר

ביוגרפיה

באמבר נולד בוולקדן, שליד מנצ'סטר. בספטמבר 1973 היה חבר בתיאטרון לנוער של מנצ'סטר, ושיחק בתפקיד פנדארוס במחזה "טרוילוס וקרסידה". הוא למד דרמה באוניברסיטת בריסטול והמשיך את לימודי המשחק ב-RADA, שם זכה בשנת 1979 במדליית זהב.
באמבר הרבה להופיע בטלוויזיה הבריטית, בסדרות טלוויזיה, במיני-סדרות ובסרטי טלוויזיה שונים. הוא שיחק בעיבוד של ה-BBC לספר "הבודהה מהפרברים" מאת חניף קוריישי, ובסדרת הדרמה "גאווה ודעה קדומה" על פי הרומן של ג'יין אוסטן, בה גילם את מר קולינס, הדודן של בני משפחת בנט.
עוד שיחק בתפקיד, ג'וליאן ויתאקר, שר זוטר במשרד האוצר, בפרק בסדרה "The New Statesman" בכיכובו של ריק מייאל. ב-1997 כיכב בתפקיד אריק סלאט בשתי העונות של הסדרה "Chalk" של סטיבן מופאט.
להכרה בינלאומית זכה בשנים 2005–2007 כשהופיע בתפקיד מרקוס טוליוס קיקרו בסדרה "רומא" של HBO / BBC2. בסדרה "פוארו" השתתף בפרק "The Double Clue" בעונה השלישית בה גילם אספן תכשיטים שנשדד. בסרט "מבצע ואלקירי" בבימויו של בריאן סינגר הוא שיחק בתפקיד אדולף היטלר.
באמבר הוא גם שחקן תיאטרון. ב-1995 זכה בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו כגאי במחזה "My Night with Reg". ב-1996 חזר על התפקיד בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC.
בתסכית אודיו של "דוקטור הו" גילם באמבר את הקיסר קונסטנטינוס בפרק "The Council of Nicaea". עוד שיחק ב-2008 בתפקיד ג'רמי לונגסטף בסדרה הרדיופונית "The Way We Live Right Now".

חיים אישיים

באמבר נשוי לשחקנית ג'וליה סוויפט, בתם של השחקנים דייוויד סוויפט ופולה ג'ייקובס. לבני הזוג יש שני בנים: תיאו (יליד 1991) ואיתן (יליד 1999). המשפחה מתגוררת בצפון לונדון.
יוג'ין דבס

יוג'ין ויקטור דבס (Eugene Victor Debs; ‏5 בנובמבר 1855 - 20 באוקטובר 1926) היה מנהיג פועלים ופוליטיקאי אמריקאי. היה מועמד לנשיאות ארצות הברית חמש פעמים מטעם המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית בתחילת המאה ה-20. מייסד ארגון פועלי התעשייה של העולם (IWW), מאיגודי העובדים החזקים בארצות הברית בתקופה זו.

ביוגרפיה

בצעירותו עבד כפועל רכבת. החל לפעול במסגרת האיגוד המקצועי של פועלי הרכבת האמריקאים. נבחר למזכיר האיגוד המקצועי של מסיקי הקטרים. בעקבות מעורבות בוטה ולעיתים אף בכוח צבאי של הממשלה ומערכת המשפט האמריקאית לטובת המעסיקים במספר שביתות (בראשן שביתת פולמן), חל שינוי בהשקפותיו והוא הפך לסוציאליסט מתוך הכרה. 
דבס החל לפעול במסגרת המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית. הוא היה מועמדה בבחירות לנשיאות ארצות הברית כחמש פעמים, וקיבל כמה מאות אלפי קולות מצביעים בכל פעם. דבס נהג לנסוע ברחבי ארצות הברית בקרון רכבת עטור דגלים אדומים. במערכת הבחירות של 1912 קיבל כתשע מאות אלף קולות ובבחירות ב-1920 קיבל כתשע מאות ועשרים אלף קולות. אלו היו ההישגים האלקטורליים הגדולים ביותר של המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית, אך אלו היו רק כשישה אחוזים בלבד מקולות המצביעים. 
דבס גם נמנה עם ששת המייסדים של איגוד פועלי התעשייה של העולם, שהיה מאיגודי העובדים החזקים ביותר בארצות הברית של תחילת המאה ה-20. איגוד עובדים זה היה שונה באופיו ובהשקפותיו מפדרציית העבודה האמריקאית של סמואל גומפרס. האיגוד לא דגל במשא ומתן קיבוצי, אלא היה בעל מאפיינים אנרכיסטיים ודגל בחרם, חבלה ושביתות כחלק ממלחמת המעמדות. כמו כן כלל איגודו של דבס גם פועלים בלתי מיומנים. לימים הגיע דבס לקרע עם חבריו להנהגת הארגון עקב השתתפותו בבחירות לנשיאות ופעילותו בתחום הפוליטי.
דבס התנגד נחרצות למעורבות אמריקאית במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 הוא אף נשפט, הורשע ונשלח לעשר שנות מאסר על נאום אנטי מלחמתי שנשא במסגרת משפט הראווה של הנהגת ה-IWW מ-1917. הוא שוחרר כעבור שלוש שנים לאחר המתקת עונשו על ידי נשיא ארצות הברית וורן הרדינג (במהלך מאסרו התמודד בפעם החמישית לנשיאות ארצות הברית, ב-1920, מתוך כותלי בית הכלא).
סאביקאס

סגנונו והשפעתו

סאביקאס נחשב לפורץ דרך בעולם הפלמנקו, ולמי שגילה את הפלמנקו לעולם הרחב, למרות שחי בתקופתם של ענקי פלמנקו כגון מונטויה, ניניו ריקארדו (Niño Ricardo) ועוד. סגנונות הנגינה המיוחדים שפיתח, בשילוב עם יכולות טכניות נדירות וביצועים מרהיבים, גרמו לתחום הנגינה בגיטרת הפלמנקו – שנחשב עד אז כמיועד לליווי זמרים ורקדנים בלבד – להפוך למרכזי בזכות עצמו. הופעותיו הרבות כנגן סולו כבשו את ההמון והפיצו את מוזיקת הפלמנקו בקרב שכבות רחבות בקהל, מעבר לתחום הצר של מביני הדבר. זאת למרות סגנון הופעתו הצנוע וחסר המחוות - רוב הזמן היה יושב חנוט בחליפה,  כמעט ללא תנועה, לחיו הימנית צמודה אל הגיטרה ורק אצבעותיו נעות.
סאביקאס תרם רבות להפיכת מוזיקת הפלמנקו לחלק מעולם המוזיקה העולמית, ובכך איפשר שילובים (פיוז'ן) בינה לבין סגנונות מוזיקליים אחרים כגון רוק וג'אז, שילובים שהפכו מאוחר יותר להיות חלק בלתי נפרד מעולם הפלמנקו עצמו.
בין הנגנים הרבים שהושפעו ממנו ניתן למנות את טומטיטו (Tomatito), חרארדו נונייז (Gerardo Nuñez), ויסנטה אמיגו (Vicente Amigo) וכמובן את גדול נגני הפלמנקו בדור שאחרי סאביקאס, פאקו דה לוסיה. דה לוסיה אף אמר כי לאחר ששמע את סאביקאס הבין כי הגיטרה מסוגלת להרבה יותר ממה שחשב, הן בצליל והן במהירות הנגינה. סאביקאס אף יעץ לו, לדבריו, להפסיק לחקות את הפאלסטות (Falsetas – קטעים מלודיים) של ניניו ריקארדו וליצור כאלו משלו.
אניס (עיר)

אטימולוגיה

מקורו של השם אניס  במילה האירית Inis שפירושה אי. העיר ממוקמת על אי במרכזו של נהר הפארגוס.

היסטוריה

לעיר אניס נודע תפקיד חשוב בהיסטוריה הפוליטית של אירלנד.
בעבר היה לעיר  קשר הדוק למשפחת או'בראיין. העיר נבנתה ללא חומות, דבר שאיפשר לקתולים רבים לגור בה (קתולים לא הורשו לגור בערים מוקפות חומה). בשל כך עקרו סוחרים קתולים רבים מהעיר לימריק לעיר אניס, מה שתרם רבות לשגשוגה. היא שימשה כבסיס למשטרה הבריטית ורבים מבני העיר השתתפו במלחמת העולם הראשונה בשורות הצבא הבריטי.
יאיר לובין

ביוגרפיה

לובין גדל בחדרה וביחד עם אחיו התאום מאיר (אף הוא אלוף ישראל בקפיצה לגובה) התאמן בקבוצת הפועל חדרה בהדרכת שורה רפפורט. הוא קפץ בסגנון גלילת הבטן

שיאן ישראל

בתחרות שנערכה בחדרה בדצמבר 1966 קבע לובין בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש לנוער בתוצאה של 1.85 מטר, שיפור לשיא בן ה-10 שנים של אריק איינשטיין (1.84 מטר). חצי שנה לאחר מכן, בתחרות שנערכה במאי 1967 הוא שיפר את שיאו הישראלי לנוער וקבע תוצאה של 1.86 מטר. חודשיים לאחר מכן, בתחרות לציון 75 שנים לאיגוד ספורט הפועלים האוסטרי שנערכה בווינה ביולי הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.91 מטר, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של משה אנגל (1.90 מטר).
במסגרת תחרות הגמר בליגה הלאומית באתלטיקה קלה שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב באפריל 1968 קבע לובין בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.92 מטר.  
בתחרות שנערכה בבאר שבע במרץ 1969 שיפר יוסף פיקל את שיאו הישראלי של לובין בקפיצה לגובה כשקפץ בסגנון פוסברי, 1.93 מטר. 
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1971 זכה לובין במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.94 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1972 זכה לובין במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.83 מטר.
יהדות קירגיזסטן

יהדות קירגיזסטן היא אחת הקהילות היהודיות במרכז אסיה ומקום מושבה הוא באזור קירגיזסטן של היום.
יהודים ראשונים ישבו באזור קירגיזסטן במהלך המאה ה-4 והיו אלו יהודים כוזרים או יהודים מאוזבקיסטן השכנה ומאיראן. יהודים סוחרים ישבו בקירגיזסטן משום שדרכה עבר אחד מנתיבי המסחר בין איראן ואוזבקיסטן למזרח אסיה ומרקו פולו אף מספר על קהילות יהודיות באזור זה.
היהודים הראשונים היו יהודים מבוכרה אשר נקראו בפי המתיישבים המקומיים "האנשים בעלי העיניים הצבעוניות". לאחר חקירה של מספר חוקרים עולה כי בתקופת המאה ה-10 היו ברוב אזורי קירגיזסטן יותר יהודים מאשר נוצרים. היהודים היו באותה התקופה פרסיים ולא היו באזור זה יהודים אשכנזים או ספרדים.
בסוף המאה ה-18 הורשו יהודים מהאימפריה הרוסית לשבת באזורי קירגיזסטן, שהייתה תחת שליטת רוסיה. לאחר כיבוש מרכז אסיה על ידי רוסיה במאה ה-19 הגיעו יהודים אשכנזים לשטחים אלו, גם לקירגיזסטן בעיקר בגלל המחסור במקצועות רבים בהם עבדו יהודים רבים.
בקירגיזסטן לא התערבבו קהילות האשכנזים והמזרחים ובעת שהמזרחים גרו ברובעי העיר הישנים והעניים גרו האשכנזים ברובעי העיר ה"אירופיים" ביחד עם הרוסים והטטרים. בשנת 1898 חיו רוב יהודי קירגיזסטן באוש שכן הרוסים הטילו צו על כל היהודים שגרו בכפרים בקרבת העיר לעבור אליה.
בשנת 1905 הרשו הרוסים ללא-נוצרים לשבת בכמה אזורים משטחי רוסיה, ביניהם גם בקירגיזסטן, ולכן יהודים רבים מליטא, פולין, איראן ועיראק היגרו לאזור זה. הקהילה גדלה עם השנים וכן גדלה הקהילה היהודית בבישקק שעתידה להיות גדולה עוד יותר מקהילת אוש.
בשנת 1910 מנה הנציב הראשי על אזור קירגיזסטן כ-800 יהודים באוש וכ-250 בבישקק, בכך כמעט ומתמצה ישיבת היהודים במדינה, למעט מספרים מועטים בעיירות קטנות וכפרים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה החלו גלי הגירה גדולים מאירופה לקירגיזסטן ואז היה מספר האשכנזים בקהילה גדול ממספר המזרחים. יהודים רבים, שחששו מפני הפגיעה בהם על ידי הרוסים במהלך המלחמה נמלטו לאפגניסטן השכנה. באותה התקופה גם נשלחו יהודים רבים משטחי האימפריה הרוסית לאזורי קירגיזסטן לעבודות כפייה לשירות הממשל.
הקהילות היהודית לאחר מלחמת העולם הראשונה התרכזו בעיקר באוש, בישקק וג'לאל-אבאד. בתקופת מלחמת העולם השנייה ישבו בקירגיזסטן כ-20,000 יהודים שנמלטו מאזורי הכיבוש של גרמניה הנאצית.
הקהילה היהודית בבישקק קיבלה הכרה אך ורק בשנת 1945. בבישקק פעל בעיקר בעיקרון רק בית כנסת אחד, אשכנזי, אך בשנות ה-90 החל לשרת גם את יושבי בישקק המזרחים.
לאחר התפרקות ברית המועצות היגרו יהודים רבים מקירגיזסטן וכיום יש בה כ-950 יהודים בלבד, רובם בבישקק הבירה.
רונן פלדמן

רונן פלדמן (נולד בשנת 1962) הוא פרופסור מן המנין בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה

פלדמן נולד בתל אביב בשנת 1962. בגיל 16 היה חתן חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי. פלדמן הוא בוגר המחזור השלישי של תוכנית תלפיות, במסגרתה סיים בהצטיינות תואר ראשון במתמטיקה, פיזיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית. בשנת 1988 סיים בהצטיינות יתירה תואר שני במדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן. את הדוקטורט במדעי המחשב (בהתמחות בלמידת מכונה) באוניברסיטת קורנל סיים בשנת 1993.
פלדמן היה ממייסדי הדיסציפלינה המדעית של כריית טקסט, וכתב ספר לימוד בשם The Text Mining Handbook בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1997 ייסד יחד עם יונתן אומן את חברת ClearForest אשר הייתה מחלוצות היישום של כריית טקסט בתעשייה. ClearForest נרכשה על ידי חברת Reuters בשנת 2007.
בשנת 2015 הקים עם חדווה פלדמן ונתנאל סטורץ את חברת Amenity Analytics, אשר מפתחת פלטפורמה לבניית מנועי עיבוד שפה טבעית ללא צורך בתכנות. הפלטפורמה נמצאת בשימוש בקרב קרנות גידור, חברות השקעה וחברות טכנולוגיה עילית.
פלדמן ייעץ בישראל ובעולם לגופים ביטחוניים, ממשלתיים, פיננסיים וטכנולוגיים רבים.]

מחקר

תחומי המחקר העיקריים של פלדמן הם עיבוד שפה טבעית, חילוץ ישויות ויחסים מתוך טקסט, ניתוח סנטימנט מתוך טקסטים ושימוש בעיבוד שפה למסחר אלגוריתמי. פרסם יותר מ-100 מאמרים בכנסים בבינה מלאכותית ובכתבי עת מובילים בשיווק וחשבונאות. 
מחקריו של פלדמן קבלו תמיכה כספית ממשרד המדע, משרד הביטחון, הקרן הלאומית למדע, קרן ישראל ארצות הברית, קרן ישראל גרמניה וחברת אינטל.
לאנדק

גאוגרפיה

לאנדק שוכנת בחלק המערבי של טירול (Tyrolean Oberland) בגובה של 820 מטרים מעל פני הים. העיירה ממוקמת בעמק הנהר אין, במקום בו נשפך אליו נהר הסאנה. מצפון ללאנדק מתנשא רכס הרי הלכטל (Lechtaler Alpen), שהוא חלק מרכס האלפים הגיריים הצפוני ומדרום אליה מתנשאים הרכסים אוצטל (Ötztaler Alpen) וסמנאון (Samnaungruppe) שהם חלק מהאלפים המרכז-מזרחיים.
עמק הנהר אין הוא נתיב תחבורה חשוב העובר מטירול מערבה וחוצה את מסיב ארלברג. מדרום לעיירה, מעבר רשן, שעל קו פרשת המים של הרי האלפים, מוביל לכוון אזור וינשגאו שבנפת דרום טירול שבאיטליה.

היסטוריה

בתקופה הרומית, עברה דרך קלאודיה אוגוסטה (Via Claudia Augusta) דרך מעבר רשן ודרך עמק הנהר אין, וקישרה בין חצי האי האפניני לבין  פרובינקיית רייטיה שנכבשה בשנת 15 לפנה"ס. בימי הביניים נותר העמק כצומת של דרכי סחר חשובות שהובילו לאאוגסבורג דרך מעבר פרן ומערבה דרך ארלברג. החל מסוף המאה ה-13 שלטו באזור רוזני טירול מבית גוריציה ממעוזם שבטירת לאנדק.
עד 1867 הייתה לאנדק (שאז נכתב שמה באיות Landek) חלק מממלכת הבסבורג (החל מ-1804 האימפריה האוסטרית), למעט תקופה קצרה במהלך המלחמות הנפוליאוניות בין השנים 1806 – 1814), כאשר היא הועברה לשליטת ממלכת בוואריה יחד עם כל טירול. בעקבות הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, היא הייתה לחלק מהחלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית. באותה שנה שונה כיתוב שמה ל-Landeck. לאחר 1893 שונה שמה ל"לאנדק בטירול" (Landeck in Tirol). באותן תקופות היה הייתה לבירת המחוז הנושא את אותו שם, אחד מ-21 המחוזות של טירול. החל מ-1782 החל להיסלל הכביש הראשון שחצה את מעבר ההרים ארלברג לבקשתו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הכביש הורחב משמעותית עד 1824. ב-1883 חוברה לאנדק למסילת הברזל של ארלברג. ב-1904 הועלה מעמדה לזה של עיר שוק וב-1923 הוענקו לה לבסוף זכויות של עיירה.
לאנדק גם שמשה כבסיס צבאי לכוחות ההרריים האוסטרים לפני מלחמת העולם השנייה, שמאוחר יותר היו לחלק מהוורמאכט הגרמני.
לאחר האנשלוס, בו סופחה אוסטריה לגרמניה הנאצית, מוזגה לאנדק ב-1939 עם העיירה צאמס השכנה. אף על פי כן, פוצלו שתי העיירות מחדש לאחר תום המלחמה. בלאנדק פעל גם מחנה עקורים מטעם אונרר"א, כאשר היא הייתה בתחומי אזור הכיבוש הצרפתי.
אינתה עומרי

על השיר ויצירתו

שיתוף הפעולה בין אום כולתום לעבד אל-והאב החל לאחר שידולים מצדו של הגנרל עבד אל-חכים עאמר, שפעל ככל הנראה בפקודתו של גמאל עבד אל נאצר, ועם חשש הדדי של האמנים כי נוכחותו של הצד השני ביצירה תהיה דומיננטית יתר על המידה. על פי הסיכום, שהושג בתיווכם של אחד מנגניה של אום כולתום ושל בעלה, אום כולתום יכלה להתחיל לעבוד על היצירה רק לאחר שעבד אל-והאב סיים את עבודתו. הליך יצירתו של השיר זכה לסיקור נרחב בעיתונות המצרית, סיקור שהלך וגבר ככל שהתקרב מועד ביצוע הבכורה.
מילותיו של השיר נכתבו בערבית מצרית ובלשון עממית. השיר הוא מונולוג כיסופים ואהבה של הדוברת אל אהובה. השיר מולחן במקאם כורד. שיר זה, יחד עם שירים נוספים שהלחין עבד אל-והאב לאום כולתום, התאפיין בסגנון מודרני יותר משיריה המוקדמים.
זמן קצר לאחר השמעת הבכורה של השיר התגלע סכסוך בין השניים, לאחר שאום כולתום גילתה כי עבד אל-והאב הקליט גרסה משלו לשיר, ושבכוונתו לשחררה לרדיו המצרי. היא איימה כי אם ייעשה הדבר היא לא תשיר עוד את השיר, לא תוציא הקלטה שלו ותתבע את הרדיו המצרי כדי למנוע את שידורו. האיום הוביל לגניזת ההקלטה של עבד אל-והאב.
כנהוג בהופעותיה שירים רבים זכו להקדמה אינסטרומנטלית ותובלו באלתורים וחזרות על קטעים לפי בקשת הקהל. כך גם השיר אינתה עומרי זכה להקדמה של כשבע דקות בהופעות, ובהופעה משנת 1972 נמשך ביצוע השיר שעתיים תמימות. הדיוק עליו הקפידה בהקלטות הביא לכך שהקלטת הקדמה של ארבע דקות לשיר נמשכה כחמש שעות, ושאחת מהקלטות השיר כללה קטעים מהופעות שונות שלו, כשהמילה אינתה לקוחה מאחת ועומרי מאחרת.

התגובות לשיר והשפעתו

הצלחתו המסחרית של השיר התבטאה בתשלומי התמלוגים בהם זכו כותבו ומלחינו ושהסתכמו בחלוף שנה ב-250 אלף לירות מצריות, כמו גם ברווחים ממכירתו בעולם הערבי מחוץ למצרים, שעמדו ביוני 1965 על סך של 80 אלף לירות שטרלינג. למרות הצלחתו המסחרית, בקרב מלחינים מצרים זכה לחנו של השיר לביקורות שליליות ולטענות כי הוא דומה לשירים קודמים של עבד אל-והאב.
השיר, הגם שמזוהה עם אום כולתום, בוצע מחדש גם על ידי זמרים ישראליים, (ואף נכתבו מילים בעברית ללחן על ידי הרב יצחק סונה) בהם זיו יחזקאל, זהבה בן, עופר לוי, שרית חדד משה חבושה ויחיאל נהרי. ביצועה של זהבה בן זכה להצלחה גם בקרב הקהל הערבי בישראל, ברשות הפלסטינית ובמדינות ערב.
רוז לזלי

ביוגרפיה

רוז לזלי נולדה באברדין, וגדלה בטירת ליקליהד, מושבה העתיק של המשפחה מן המאה ה-15. אביה, סבסטיאן, הוא ראש המשפחה של הענף האברדיני של שבט לזלי. היא הילדה האמצעית מבין חמישה ילדים. הוריה הם גם הבעלים של טירת וורת'יל בריאן, אברדינשייר. סבי סבה היה גיירמו דה לנדה אסקנדון, ראש עיריית מקסיקו סיטי.
היא למדה בבית הספר היסודי בריין, ולאחר מכן בבית הספר הפרטי מילפילד. בין השנים 2005–2008 למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון וסיימה תואר ראשון בהצטיינות. הופעתה הראשונה של לזלי הייתה בסרט התיעודי New Town, שם זכתה בפרס באפט"א הסקוטי בקטגוריית תגלית חדשה. בסתיו 2010 הופיעה בתיאטרון גלוב במחזה של נל ליישון, "בדלאם". באותה שנה גם גילמה את דמותה של המשרתת גוון בעונה הראשונה של סדרת הדרמה אחוזת דאונטון.
בשנת 2012 הצטרפה לסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO כייגריט הפראית הג'ינג'ית שמנהלת רומן עם ג'ון שלג. במקביל לצילומי הסדרה ניהלה מערכת יחסים זוגית עם קיט הרינגטון, השחקן שמגלם את ג'ון שלג, אחרי שהשניים התאהבו על סט הצילומים של "משחקי הכס". הזוג התארס בספטמבר 2017 והתחתן ב-23 ביוני 2018.
משנת 2017 מגלמת את עורכת הדין מיה רינדל בסדרה הטובות לקרב.
דוקטור דוליטל

דוקטור ג'ון דוליטל (באנגלית: Doctor John Dolittle) הוא הדמות המרכזית בסדרת ספרים שכתב הסופר האנגלי יו לופטינג. דוקטור דוליטל הוא רופא הנזנח על ידי לקוחותיו האנושיים בעקבות מנהגו לאסוף בעלי חיים חולים למרפאתו ולטפל בהם. הוא מגלה כי הוא בעל כשרון מיוחד לטיפול בבעלי חיים ואף מצליח ללמוד את שפתם ולדבר איתם.
במסגרת הרפתקאותיו הוא נתקל לעיתים קרובות בבעלי חיים כלואים: בחנויות חיות מחמד, בקרקסים וכדומה. הוא אף מוציא את פרוטותיו האחרונות כדי לרכוש את בעלי החיים מבעליהם ולשחררם, או על הקמת מקומות מרגוע ומחסה לבעלי חיים מזדקנים (למשל לסוסי כרכרה). דוליטל בז לחלוטין לכסף וטוען בכל הזדמנות כי "הכסף הוא מטרד בלבד". בספרי ההמשך שבסדרה אף הופך דוליטל לנטורליסט ומנצל את כישורי התקשור שלו עם בעלי החיים לשם הבנת הטבע וההיסטוריה של העולם.
הספר הראשון בסדרה, עלילות דוליטל הרופא, נכתב כמכתבים מאוירים על ידי לופטינג לילדיו בעת ששירת כקצין בחפירות בצרפת ובפלנדריה בזמן מלחמת העולם הראשונה. מאוחר יותר, ב-1923, אמר לופטינג כי שלח את המכתבים לילדיו בעת שהחדשות מהחזית היו נוראות מדי או משעממות מדי, וכי המקור לסיפור נולד מכך שהתרשם מהתנהגות הסוסים והפרדים תחת האש בחזית וכך חשב על דמותו של רופא דמיוני שיטפל בחיות (בניגוד לחוסר הטיפול המוחלט ממנו סבלו בהמות פצועות בשדה הקרב).

ביקורת על דמותו של דוליטל

בשנות ה-60 וה-70, בעת שגברה המודעות החברתית בארצות הברית לזכויות האפרו אמריקאים, טענו מבקרים מסוימים כי הטקסט בספריו של לופטינג נגוע בגזענות. טענה זו הסתמכה בייחוד על שרטוט דמותו של "הנסיך בומפו" - בנו שחום העור של מלך ג'וליגינקי. בספר הראשון בסדרה מבקש הנסיך מדוקטור דוליטל כי ישנה את צבע עורו ללבן וזאת, אחרי שאשה לבנה, היפהפייה הנרדמת לטענתו של בומפו, דחתה אותו רק בשל צבע עורו. בומפו, העסוק רוב יומו בקריאת ספרי אגדות, משורטט כדמות ילדותית, תמהונית ואף טיפשה והוא זוכה אמנם להתייחסות מכובדת ורצינית מצד הרופא אך ללעגן של חיותיו. המצאות המילים coon ו-nigeress בטקסטים של לופטינג חיזקה, לדעת המבקרים, את טענתם לגזענותו וגם לגבי דמויותיהם של שחורי העור באיוריו של לופטיג, שליוו באופן קבוע את ספריו, נטען כי הן גרוטסקיות ומעליבות. לופטינג אף הואשם בכך שכמו רודיארד קיפלינג, ספריו מייצגים את הקולוניאליזם הבריטי.
אמנם מתברר בספרי ההמשך כי בומפו הוא בוגר של אוניברסיטת אוקספורד וניכרת אף חיבתו של הסופר לבומפו וכי דמותו משורטטת בהומור. אולם, לדעת המבקרים, היה על לופטינג להציג דמות שחומת עור אינטליגנטית ומצליחה כדי לאזן את התמונה. מחנכים בארצות הברית אף העלו את השאלה האם ראוי שילדים יחשפו לספרי דוליטל בעקבות ביקורת זו. ואכן, במהדורות שיצאו באותן שנים שונו הקטעים שנגעו לנסיך בומפו והפכו את דמותו לנלעגת. אפילו במהדורה מיוחדת שיצאה לכבוד ציון 100 שנים להיוולדו של לופטינג, ב-1986, שוכנע בנו, כריסטופר לופטינג, להסכים לכך שחלק מהאיורים יוצאו מן המהדורה וכי ישונו סיפור "היפהפייה הנרדמת" וסיפור "התלבושת הפנטסטית" (מ"מסעותיו של דוקטור דוליטל") הנוגעים לבומפו. באותן שנים, פג קסמם של ספרי דוליטל בארצות הברית וממילא הפסיקו לצאת מהדורות חדשות של הספרים.
כריסטופר לופטינג נלחם בביקורת על אביו וטען כי: "יו לופטינג היה נעלב מהרעיון שחלק כלשהו מעבודתו יכול לפגוע והיה אז הראשון לעשות את השינויים בעצמו... המסר שיו לופטינג שלח באמצעות ספריו היה כזה של כבוד לחיים ולזכויות של כל מי שחולק את הגורל המשותף של עולמנו."
פומבדיתא

ישיבת פומבדיתא

ישיבת פומבדיתא נוסדה אחרי חורבן נהרדעא בשנת 260. באותה התקופה ישיבת פומבדיתא הייתה המרכז היחיד של לימודי יהדות בבל (כיום עיראק). במאה ה-5, גרם גל של רדיפות נגד היהודים בפרס (באותה תקופה) לסגירה זמנית של הישיבה. רק בימי מלכותו של כוסרו השני (531–579) חודשו הקהילות היהודיות בבל ובייחוד פומבדיתא. בימי יורשו, נסגרה פעם נוספת ישיבת פומבדיתא כתוצאה מהתפרצויות נגד יהודים. במאה ה-7 נשבע מר יצחק מפומבדיתא אמונים לח'ליף עלי המנצח, וכך חודשו הישיבות בפומבדיתא ובסורא. מאותה תקופה כונו ראשי הישיבות "גאונים". אחרי מותו של האי גאון בראשית המאה העשירית עברה הישיבה לבגדאד אך שמה נשאר "ישיבת פומבדיתא" (בדומה לישיבת חברון, שכיום יושבת בירושלים).
חכמי ישיבות פומבדיתא נודעו בחריפות שכלם, ובנוסף נאמר עליהם שהם "משחילים פיל בקוף של מחט".