google/wiki40b huggingface dataset:
מרגו רובי

ביוגרפיה

רובי נולדה בעיירה דאלבי שבמדינת קווינסלנד, אוסטרליה.
למדה דרמה בבית הספר, בוגרת מכללת סומרסט.

קריירה

ב-2008 התפרסמה באוסטרליה בזכות תפקיד הסטודנטית לעיצוב אופנה דונה פרידמן באופרת הסבון "שכנים שכנים". כמו כן באותה שנה, כיכבה בסרט הפעולה האוסטרלי "ויג'ילנט". לפני כן, שיחקה בסדרה האוסטרלית "רצח עירוני".
ב-2009 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט המתח האוסטרלי "I.C.U.", בו סייעה גם להפקה.
בתחילת 2011 עזבה את אוסטרליה וטסה לעבוד בהוליווד, שם עברה מבחן בד לסדרה "המלאכיות של צ'ארלי", אולם המפיקים העדיפו לצרף אותה במקום לסדרת הדרמה "פאן אם" בתפקיד הדיילת לורה קמרון לצידה של כריסטינה ריצ'י.
ב-2013 שיחקה בקומדיה השחורה של מרטין סקורסזה, "הזאב מוול סטריט", בתפקיד נעמי לפגליה. בנוסף, השתתפה באותה שנה בקומדיה הרומנטית של ריצ'רד קורטיס, "כל הזמן שבעולם".
ב-2015 שיחקה בכמה סרטים מצליחים: "פוקוס", "סוויטה צרפתית" ו"האיש האחרון".
ב-2016 שיחקה בכמה סרטים: ב"אגדה של טרזן", ב"יחידת המתאבדים" בתפקיד הארלי קווין ובסרט הביוגרפיה הקומי "כתבת אמריקאית" . בהמשך כיכבה והפיקה בסרט המתח "טרמינל". כמו כן שיחקה בסרט בריטי על אודות פו הדב "להתראות כריסטופר רובין".
בשנת 2017 שיחקה בדרמה הביוגרפית "אני, טוניה" בו גילמה את דמותה של המחליקה האמנותית על הקרח טוניה הארדינג. על התפקיד קיבלה את המועמדות הראשונה שלה לפרס האוסקר.
ב-2018 יצא לאקרנים סרט האנימציה המוזיקלי "Larrikins" בדיבובה. כמו כן האולפנים של WB הכריזו על סרט סולו להארלי קווין בו תשוב רובי לתפקיד שגילמה ב"יחידת המתאבדים". בנוסף לכך, רובי גילמה את המלכה אליזבת' הראשונה בסרט "מרי מלכת הסקוטים", לצידה של סירשה רונן.
בשנת 2019 שיחקה בסרט "היו זמנים בהוליווד" של קוונטין טרנטינו בתפקיד השחקנית שרון טייט.

חיים אישיים

מאז 2014 מתגוררת בלונדון עם בן זוגה עוזר-הבמאי הבריטי, טום אקרלי, אותו הכירה במהלך צילומי סרטה "סוויטה צרפתית". בדצמבר 2016 התחתנו הזוג בסתר באוסטרליה בבית משפחתה.
היא חובבת את להקת בולט פור מיי ולנטיין.
אנריקו מיארומה

אנריקו מיארומה (באיטלקית:Enrico Miaroma, נולד ב-3 בדצמבר 1962 בטרנטו) הוא מנצח מקהלה, מלחין, פנסתרן ומורה איטלקי
הוא מרצה בכיר להוראת המוזיקה בקונסרבטוריון למוזיקה על שם פרנצ'סקו אנטוניו. בונפורטי בטרנטו.

ביוגרפיה

אנריקו מיארומה נולד בשנת 1962 בעיר טרנטו באיטליה.
הוא למד בהצטיינות בקונסרבטוריונים למוזיקה של בולצנו, טרנטו ופיאצ'נצה. למד נגינת פסנתר אצל אנה רוטלה, מוזיקה מקהלתית וניצוח מקהלות אצל ארמנדו פרנצ'סקיני, כמו כן למד הוראת מוזיקה והלחנה. השתלם בהלחנה ומוזיקה לסרטים בפסטיבל צ'יטה די קסטלו, במסגרת קרן רומאניני בברשה, ובאקדמיה קיג'יאנה בסיינה אצל סלבטורה שארינו, אניו מוריקונה ופרנקו דונאטוני.
מיארומה זכה בפרסים בתחרויות רבות, לאומיות ובינלאומיות, - לפסנתר (בברדולינו, רומא ופיזה), להלחנה (בטרנטו, סיינה, ארצו, סרזאנה, לקו ואאוסטה) ותחרויות לניצוח מקהלות באדריה, ויטוריו ונטו, ארצו (הפרס השני - ב-1999), טרנטו, ריווה דל גארדה, איווראה, וביאלה.
במהלך הקריירה שלו ערך סיבובי הופעות באיטליה, אוסטריה, גרמניה, שווייץ, צ'כיה, ספרד, סלובניה, אנגליה, בוסניה, שוודיה, אוקראינה, קרואטיה, פורטוגל, ישראל, ואחרות.
מיארומה היה בשנים 2009–2012 חבר במועצת הפדרציה הבינלאומית למוזיקה המקהלתית וכיום - חבר בוועד האמנותי של פדרציית המקהלות של טרנטינו.
בעבר לימד בקונסרבטוריון בפסקארה ובאדריה וכעת מלמד בקונסרבטוריון "בונפורטי" בעיר הולדתו, טרנטו.

פעילותו המוזיקלית

מיארומה הלחין מוזיקה קלאסית כלית ולפסנתר ובעיקר מוזיקה מקהלתית. בין היתר, הוא עיבד שירים עממיים רבים בעיקר ממסורת השירה בחבל טרנטינו.
כמו כן הלחין מוזיקה למקהלות מעורבות, מקהלות נשים, מקהלות גברים ולמקהלות נערים סופרנים.
מיארומה ניצח תקופה ארוכה את המקהלה הפוליפונית "ווצ'י רוברטאנה" (קולות מרוברה) איתה זכה הישגים חשובים בתחרויות לאומיות ובינלאומית ואת מקהלת צ'יטה די אלה. כיום הוא מנצח את מקהלת הנערים הסופרנים גארדה טרנטינו (Voci Bianche Garda trentino) שזכתה תחת שרביטו במקום ראשון בתחרויות הלאומיות בקוארטיאנו, בוויטוריו ונטו ובארצו. בשנת 2012 זכה כמנצח מקהלת "צ'יטה די אלה" בתחרויות הבינלאומיות של ריווה די גארדה וורונה ובתחרות הלאומית של ביאלה
מיארומה מכהן כמנהל האמנותי של התחרות הלאומית והבינלאומית למקהלות נערים סופרנים "Il Garda in Coro" במלצ'זינה, מנהל האיגוד של ההוצאות לאור למוזיקה מקהלתית האיטלקית, מנהל אמנותי של תחרות מקהלות הגברים "לואיג'י פיגרלי" בארקו, בטרנטינו.
בשנת 2013 כיהן כחבר בחבר השופטים של התחרות הבינלאומית להלחנה ע"ש ג'אני ברגאמו.

שירי משוררים

על טקסטים מאת ג'אקומו לאופרדי (Era la luna), רבינדרנת טאגור (Light, my light), גבריאלה ד'אנונציו (Acqua)
ת.ס. אליוט - (Only through time time is conquered )
מס רווח הון

מס רווח הון הוא מס המוטל על רווח הון, שהוא גידול בהון הנוצר בעת מכירתו של נכס, כלומר ההפרש שבין התמורה שהתקבלה בעד הנכס ובין מחיר רכישתו. המס נגבה בעקבות מכירת הנכס. מס רווחי הון מקובל במדינות רבות כולל ישראל.

ישראל

מס רווחי הון בישראל מוטל במסגרת חלק ה' של פקודת מס הכנסה. המס מוטל על מימוש נכסים כגון פיקדון בבנק, ניירות ערך, חברה, מוניטין ועוד (המס המוטל על רווח הון במכירת נדל"ן בישראל קרוי מס שבח מקרקעין).
המס על רוב רווחי ההון בישראל עמד על 20% עד לשנת 2012, אז הועלה בהמלצת ועדת טרכטנברג בהוראת ממשלת ישראל השלושים ושתיים לשיעור של 25%, וזה שיעורו נכון לתחילת 2016. סעיף 91(ב)(3)(א) בפרק ח' בפקודת מס ההכנסה מסייג מספר רווחי הון אשר ממוסים ב-15% בלבד:
(3) (א) על אף האמור בפסקאות (1) ו-(2), רווח הון במכירת איגרת חוב, נייר ערך מסחרי, מילווה או הלוואה, שאינם צמודים למדד, יחויב במס בשיעור שלא יעלה על 15%, או של 20% לענין בעל מניות מהותי, ויראו את כל רווח ההון כרווח הון ריאלי;
לפי סעיף זה קיימת הקלה זו במיסוי רווחים ממלווה קצר מועד (מק"מ) ואיגרות חוב לא צמודות.
העלאת שיעורו של מס רווח ההון לא גרמה להעלאה בהכנסות הממשלה ממיסוי רווחי הון, ולכן נחשבת לכישלון, וכך טען גם בנק ישראל במחקר שפרסם באוגוסט 2015.

מועד מיסוי רווח ההון

חישוב מס רווח הון בשוק ההון נעשה עם מימושו של רווח זה, כלומר עם מכירת נייר הערך, משיכת כספי הפיקדון, או קבלת ריבית מאיגרת חוב. (במקרה של מניות, קיים גם מס דיבידנדים אשר נגבה בעת חלוקת דיבידנד, אך מס זה מוגדר בנפרד ממס רווחי הון, ושיעוריו שונים בחלק מהמקרים). המס הנגבה באמצעות חבר הבורסה המחזיק את הניירות עבור הלקוח באופן אוטומטי עם ביצוע המכירה או קבלת הריבית.
עבור כל נייר ערך בתיק הלקוח, שמור "מחיר קנייה ממוצע", אשר מתעדכן מדי קנייה לממוצע המשוקלל של מחירי היחידות שקנה עד לאותו רגע, בהתאם למשקלן בהחזקותיו. המס חל על הרווח הריאלי בנייר הערך (בקיזוז הפסד בניירות ערך אחרים שמומשו), לפני העמלות שגובה חבר הבורסה.

מגן מס

בעל ניירות ערך, אשר הפסיד במסחר (בלי לשקלל את עמלות הבנק) כסף, יוכל לקזז הפסדי הון מול רווחי הון באותה שנת מס. (חבר הבורסה ישמור עבורו תיעוד של הרווחים וההפסדים שנגרמו לו מכל פעולת מכירה שביצע לאורך אותה שנת מס, וידאג למסות אותו בהתאם) כלומר, אם ירוויח רווחי הון, ואחריהם יהיו לו הפסדי הון, יוחזר לו המס ששילם עד שישלם רק עד רווח ההון הכולל עד לאותו הרגע.

מעבר בין שנים

ניתן להעביר הפסדי הון בין שנים, באמצעות הגשת דו"ח שנתי למס הכנסה (ולחסוך תשלום מיסים בשנה העוקבת), ללא הגבלה בשנים. עם זאת, לא ניתן להעביר רווחי הון בין שנים. (ומס ששולם בשנה מסוימת לא יחזור לאזרח אשר יפסיד אותו בשנה העוקבת) מגן מס אשר מועבר בין שנים ניתן לקיזוז מול רווחי הון אשר מתקבלים ממסחר בלבד, ולא מול דיבידנדים וריביות.
התנהגות בלתי סימטרית זו יוצרת אנומליות שונות בשוק, אשר מעודדות בעלי רווחי הון "לנעול" הפסדים באמצעות מכירת ניירות הערך כאשר ערכיהם נמוכים. תכונה זו גורמת להעמקת נפילות של מניות לעיתים, מאחר שהן מערבות שיקולים שאינם קשורים לנייר בהחלטות הקנייה והמכירה של הסוחרים.
פרידריך וילהלם פון זיידליץ

ביוגרפיה

פון זיידליץ נולד ב-3 בפברואר 1721 בקאלקר (אז בפרוסיה, כיום בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה). אביו, קולונל בחיל הפרשים, נפטר בהיותו בן שבע, והוא חווה ילדות קשה. אך עם זאת, כבר בילדותו רכש שליטה יוצאת דופן ברכיבה על סוסים. האגדה מספרת כי בצעירותו רכב בין כנפיים של טחנת רוח. הוא התגייס לחיל הפרשים הפרוסי במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, ונפל בשבי האוסטרי. לאחר המלחמה שוחרר, והמלך פרידריך הגדול מינה אותו למפקד חיל הפרשים.
את עיקר הקריירה שלו עשה זיידליץ במהלך מלחמת שבע השנים, בה השתתף בקרבות רבים נגד האוסטרים והרוסים, והפך לאגדה מהלכת בקרב צבאות האויב. בסופו של דבר פיטר אותו המלך בשל בריאותו הלקויה. הוא נפטר בשלזיה ב-8 בנובמבר 1773.
לימים, אחד מצאצאיו, ולטר פון זיידליץ-קורצבאך, היה מפקד בוורמאכט שנכנע במהלך קרב סטלינגרד. 
סיירת של הצי הקיסרי הגרמני נקראה על שמו.
אלקטרודה לגירוי שדרתי

אלקטרודה לגירוי שדרתי (SCS) או אלקטרודה לגירוי הגב (DCS) הוא סוג של התקן אפנון עצבי להשתלה (מכונה לעיתים "קוצב כאב") המשמש לשליחת אותות חשמליים לאזורים נבחרים בחוט השדרה לשם טיפול במצבי כאב מסוימים. אלקטרודה לגירוי שדרתי היא אפשרות עבור אנשים הסובלים ממצב כאב, שלא הגיב לטיפול שמרני יותר. השתלת האלקטרודה מבוצעת בתהליך דו-שלבי, וניתנת להסרה.

פעילות האפנון העצבי

גירוי חוט השדרה מורכב ממוליך גירוי (s), מחולל דופק מושתל (סוללה) וכבל מאריך המחבר את העופרת עם המחולל.
מחולל הדופק מושתל (IPG) מספק גירוי חשמלי שניתן לשנות על ידי שינוי רוחב הדופק, תדירות, משרעת כדי להשיג דיכוי מכני מקסימלי. המאפיינים הבולטים כוללים את השיטה המשמשת לשליטה באנרגיה החשמלית (כלומר מתח קבוע מול מתח קבוע), טווח התדרים, גירוי טוניק מול פרץ, מטען פולס הניתן לטעינה ולא ניתן לטעינה. המחוללים מייצרים בקרה חשמלית על ידי פולסים השומרים על המתח או על זרם קבוע כדי לעורר רקמות עם עכבה משתנה הקשורה לרקמה צלקתית וגורמים אחרים.
מחולל הזרם מספק גירוי בתדרים נמוכים יחסית (כלומר, טווח של 50 הרץ). עם זאת, מחקרים בבעלי חיים ובבני אדם מצביעים על כך שגירוי בתדר גבוה יותר (למשל, 1 עד 10 קילו-הרץ) עשוי להיות יעיל לכמה מצבים של כאב כרוני.
מחוללים רבים מופעלים על ידי סוללות, אשר נטענות דרך העור של המטופל עם מטענים חיצוניים, בדרך כלל מוחזקים במקום עם מדבקות דבק או שקיות מוחזקים במקום עם רצועה. יצרנים מסוימים עושים מכשירים עם סוללות תאים ראשוניים, עם חיי הסוללה התלויים בהגדרות. תוחלת החיים של סוללה היא כ-4 עד 7 שנים עבור הסוללות הנטענות.

שימושים רפואיים

השימוש הנפוץ ביותר באלקטרודה לגירוי שדרתי הוא תסמונת ניתוח הגב הכושל (FBSS) בארצות הברית וכאבים איסכמיים היקפיים באירופה.
משנת 2014 שימוש באלקטורדה לגירוי שדרתי אושר על ידי ה- FDA כטיפול עבור תסמונת ניתוח הגב הכושל (FBSS), כאבים כרוניים, תסמונת כאב אזורי מורכב, תעוקת לב עמידה לטיפול, כמו גם כאבי בטן, כאבים פרינאלים וכאבים בגפיים שנגרמים מפגיעה עצביות.
לאחר שאדם עבר הערכה פסיכולוגית ונחשב כמועמד מתאים לטיפול באלטרודה לגירוי שדרתי, מוצב שתל ניסוי זמני, על מנת לקבוע את דפוס הגירוי האופטימלי. לאחר מכן, המטופל נשלח הביתה לשלושה עד עשרה ימים עם הקוצב חיצוני. אם הושגה בקרת כאב והטבה בפעילות היום-יום, מוצבת מערכת קבועה.

הוראת נגד

טיפול באלקטרודות לגירוי שדרתי עשויה להוות הוראת נגד עבור אנשים הסובלים מהפרעות הקשורות לקרישת דם או מטופלים עם נוגדי קרישה. הוראות נגד אחרות כוללות זיהום מקומי ומערכתי, קוצבי לב, מקרים בהם בדיקות הדמיה מקדימות מצביעות על קושי להציב את הקוצב מבחינה אנטומית, או אם מתעוררים חששות במהלך ההערכה פסיכולוגית.
זקיר חוסיין (פוליטיקאי)

ביוגרפיה

חוסיין נולד בהיידראבאד שבטלנגאנה, למשפחת ממוצא פתאני. לאחר הולדתו, משפחתו היגרה מהיידראבאד לקיימגאנג' שבמחוז פארוקאבאד שם גדל. הוא היה השני מבין שבעה בנים: אחיו הבכור היה חוקר החינוך יוסף חוסיין. משפחתו של חוסיין תישאר פעילה בחיים הציבוריים: נכדו זלמן ח'ורשיד הוא חבר מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי ששימש כשר החוץ של הודו, ואחיינו היה החוקר מסעוד חוסיין. אחיו מחמוד חוסיין הצטרף לתנועה הפקיסטנית וכיהן כשר החינוך, ואילו אחיינו אנואר חוסיין היה מנהל הטלוויזיה הפקיסטנית.
אביו של חוסיין, פידה חוסיין ח'אן, מת כשהיה חוסיין בן עשר. אמו נפטרה ב-1911 כשהיה בן ארבע-עשרה. החינוך היסודי המוקדם של חוסיין הושלם בהיידראבאד. את לימודי התיכון הוא עשה בתיכון איסלמי שבעיר אטאווה , ולאחר מכן התחנך במכללה האנגלו-מזרחית מוחמדאן, כיום אוניברסיטת אליגאר, שם היה מנהיג סטודנטים בולט. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בכלכלה מאוניברסיטת ברלין בשנת 1926. בשנת 1915, בגיל 18, הוא התחתן עם שאה ג'אהן בגום ונולדו להם שתי בנות, סיידה חאן וספיה רחמן.

פעילות ציבורית

בגיל 23, ייסד חוסיין יחד עם קבוצת תלמידים ומורים את האוניברסיטה המוסלמית הלאומית , שהוקמה לראשונה באליגאר, ביום שישי 29 אוקטובר 1920. לאחר מכן עברה האוניברסיטה לקרול באג, ניו דלהי, בשנת 1925, ולאחר מכן הועברה שוב (1935) למיקומה הנוכחי בג'אמייה נגאר, ניו דלהי, ונקראה "ג'אמיה מיליה איסלמיה" (האוניברסיטה המרכזית). לאחר מכן חוסיין נסע לגרמניה כדי לקבל דוקטורט מאוניברסיטת פרידריך וויליאם בברלין בכלכלה. ובעודו שם היה כלי חשוב בהפקת האנתולוגיה מירזה אסדאללה ח'אן של המשורר הגדול ביותר בשפת האורדו, עאליב  (1797-1868).
בשנת 1928, חזר חוסיין להודו במטרה לעמוד בראש האוניברסיטה שהקים, שעמדה בפני סגירה. הוא המשיך לכהן בתפקיד זה במשך עשרים ואחת השנים הבאות, וסיפק מנהיגות אקדמית וניהולית למוסד שהיה מעורב עמוקות במאבק ההודי לחופש מהשלטון הבריטי לפי קווי היסוד של המנהיגים מהטמה גנדי וחכים אג'מאל חאן. בתקופה זו הוא היה מעורב רבות בתנועות שונות שדרשו רפורמות חינוכיות בהודו, ונודע כאחד ההוגים החינוכיים הבולטים של הודו המודרנית. הקרבתו האישית ומאמציו הבלתי נלאים בנושאים אלו זכו להערכה אפילו אצל יריביו הפוליטיים כמו מוחמד עלי ג'ינה .
זמן קצר לאחר שהודו קיבלה את עצמאותה, הסכים חוסיין להיות סגן הנשיא של אוניברסיטת אליגאר (שם למד), אשר עמד בפני תקופת ניסיון בשל מעורבות פעילה של חלק מהמרצים והסטודנטים בתוכה בתנועה ליצירת פקיסטן. בתפקיד זה הוא כיהן השנים 1948–1956.

קריירה פוליטית

בשנת 1956, זמן קצר לאחר שסיים את כהונתו באוניברסיטה הוא מונה כחבר בבית העליון של הפרלמנט ההודי (הרג'יה סבהה - מועצת המדינות), תפקיד שפינה ב-1957 לטובת תפקיד המושל במדינת ביהר, בו החזיק עד 1962.
בשנת 1962 מונה חוסיין לתפקיד סגן נשיא הודו השני, וב-13 במאי 1967 נבחר חוסיין לנשיא הודו. בנאום הפתיחה שלו אמר כי הודו היא כולה ביתו וכל אנשיה הם בני משפחתו. בימיו האחרונים, הוויכוח סביב נושא הלאמת הבנקים בהודו היה בעיצומו. הצעת החוק, בסופו של דבר, קיבלה את אישורו של נשיא בית המשפט העליון מוחמד חידאיאטולאח, ב-9 באוגוסט 1969.
במהלך כהונתו בנשיאות, זאקיר חוסיין עמד בראש ארבעה ביקורים נשיאותיים במדינות הונגריה, יוגוסלביה, ברית המועצות ונפאל.
חוסיין נפטר ב-3 במאי 1969, והיה הנשיא ההודי הראשון שמת בתפקידו. הוא נקבר יחד עם אשתו (שמתה כמה שנים מאוחר יותר) בקמפוס של אוניברסיטת ג'אמיה מיליה איסלמיה בניו דלהי. על שמו קרויה המכללה להנדסה של אוניברסיטת אליגאר. ומכללת זקיר חוסיין של אוניברסיטת דלהי.
מידה מרוכבת

בתורת המידה, מידה מרוכבת היא פונקציית מידה שערכיה מרוכבים. פורמלית, מידה מרוכבת על מרחב מדיד  היא פונקציה  שהיא סיגמא-אדיטיבית, כלומר  לכל סדרה  של קבוצות זרות בזוגות השייכות ל-. בפרט כל טור  כזה מתכנס ולמעשה אף מתכנס בהחלט.
לא כל מידה חיובית היא מידה מרוכבת, משום שלמידות חיוביות מרשים לקבל את הערך , ואילו ממידה מרוכבת דורשים שכל הערכים יהיו מספרים. למעשה, מידה מרוכבת תמיד חסומה (על ידי מידת המרחב כולו).

תכונות של מידה מרוכבת

יהי  מרחב מדיד ותהי  מידה מרוכבת עליו.
הסיגמא-אדיטיביות גוררת את העובדה הפשוטה  וזו בתורה גוררת אדיטיביות סופית:  לכל שתי קבוצות זרות .
כפי שמתקיים עבור מידות חיוביות,  היא רציפה מלמטה: אם  היא סדרה עולה של קבוצות מדידות, אז מתקיים . בדומה לזה,  היא רציפה מלמעלה: אם  היא סדרה יורדת של קבוצות מדידות, אז מתקיים .
האיחוד של סדרת קבוצות מדידות (וזרות בזוגות)  אינו תלוי בסדר האיברים, ולכן לכל הטורים המתקבלים מ- על ידי סידור מחדש, יש אותו סכום. משפט סטנדרטי אומר שבמקרה זה הטור מתכנס בהחלט.

מידת ההשתנות הכוללת

תהי  קבוצה מדידה ונגדיר פונקציה חדשה על  על ידי , כאשר הסופרמום נלקח על פני כל החלוקות האפשריות של  לסדרה של קבוצות מדידות  (ניתן לקחת את הסופרמום רק על פני כל החלוקות שבהן  לכל  טבעי פרט למספר סופי של קבוצות בסדרה ולקבל הגדרה שקולה).
ניתן להראות ש- היא מידה חיובית ונהוג לכנות אותה מידת ההשתנות הכוללת (או מידת הערך המוחלט). למידה זו יש מספר תכונות מעניינות. ראשית כל, המידה המרוכבת  נשלטת על ידי , כלומר  לכל  מדידה. כמו כן, ברור כי  היא המידה החיובית המינימלית שלה תכונה זו. התכונה המפתיעה ביותר היא ש- היא תמיד מידה סופית, כלומר . מכאן בפרט מקבלים שערכי המידה  שייכים כולם לעיגול הסגור ב- שמרכזו בראשית ורדיוסו .

רגולריות של מידה מרוכבת

כעת נניח ש- איננה סתם קבוצה, אלא מרחב טופולוגי, ונניח ש- היא הסיגמא-אלגברה של בורל המתאימה ל-. בדומה למקרה של מידה חיובית, במקרה זה אנו אומרים ש- היא מידת בורל.  נקראת מידת בורל רגולרית אם היא מידת בורל והמידה החיובית  היא רגולרית.
אחד מהשימושים החשובים של מידות מרוכבות מתבטא במשפט ההצגה של ריס ל-. המרחב  מורכב מכל הפונקציות  שהן רציפות ומתאפסות באינסוף, כלומר לכל  קיימת תת-קבוצה קומפקטית  שמחוצה לה ערכי הפונקציה  קטנים בערכם המוחלט מ-. זהו מרחב נורמי, כאשר פעולות החיבור והכפל בסקלר מוגדרות נקודתית והנורמה היא נורמת הסופרמום, קרי . המרחב הדואלי שלו, , מורכב מכל הפונקציונלים הליניאריים הרציפים .
כעת נניח ש- הוא מרחב טופולוגי האוסדורף וקומפקטי מקומית. בהינתן מידת בורל מרוכבת רגולרית  על , ההעתקה  מגדירה פונקציונל ליניארי רציף על . משפט ההצגה של ריס אומר שכל פונקציונל ליניארי רציף על מרחב זה ניתן להצגה בצורה שכזו. באופן יותר פורמלי, הוא אומר שעבור כל פונקציונל ליניארי רציף , קיימת מידת בורל מרוכבת רגולרית  על  כך ש- לכל , כלומר  מיוצג כאופרטור אינטגרציה ביחס למידה המרוכבת . המידה  המתאימה ל- מקיימת בנוסף את השוויון .

מרחב כל המידות המרוכבות

אם  הוא מרחב מדיד, אוסף כל המידות המרוכבות עליו מהווה מרחב וקטורי מעל  תחת פעולות חיבור וכפל בסקלר נקודתיות, כלומר  ו- לכל שתי מידות מרוכבות  ולכל סקלר קומפלקסי . ההעתקה  מגדירה נורמה על מרחב זה והופכת אותו למרחב בנך, אשר לעיתים מסומן . אם  הוא מרחב טופולוגי האוסדורף וקומפקטי מקומית ו- היא אלגברת בורל שלו, אוסף כל המידות המרוכבות הרגולריות עליו הוא תת-מרחב סגור של  ולמעשה משפט ההצגה של ריס אומר שתת-מרחב זה הוא איזומורפי (במובן של איזומטריה ליניארית) ל-.
דניאל דפו

ביוגרפיה

דניאל דפו נולד בלונדון בשם דניאל פו (Daniel Foe), אביו היה סוחר נרות וקצב. הוא שינה את שמו לדפו רק ב-1695, כיוון שמשמעות המילה Foe באנגלית היא אויב. בשנות ילדותו היה עד למאורעות כמו מגפת הדבר שפרצה ב-1665, והשריפה הגדולה של לונדון בשנת 1666. הוא השתייך לכנסייה "נון-קונפורמיסטית" אשר חבריה לא קיבלו על עצמם את מרותה של הכנסייה האנגליקנית. אביו רצה שיהיה כומר, אך הוא נמשך יותר לעולם המסחר.
ב-1682 החל את דרכו כסוחר, כעבור זמן התחיל לעסוק בביטוח אוניות, והרוויח הון בעסקיו. ב-1684 נשא אישה, וקיבל נדוניה מכובדת של 3,700 פאונד, אך גם סכום זה לא מנע את פשיטת הרגל שלו בשנת 1692, ובמשך מספר שנים עמל להחזיר את חובותיו לנושים, חובות שגרמו גם למאסרו.
חייו היו מלאי תהפוכות, הוא נלחם במרד של ג'יימס סקוט, הדוכס הראשון ממונמות', ותמך בוויליאם מאוראנז', בתקופה זו התחיל לכתוב את העלונים הפוליטיים השנויים במחלוקות שלו. בשנת 1702, כתב חיבור פוליטי סאטירי בו דיבר בשבחם של ה"נון קונפורמיסטים" ובעד הסובלנות. מאמרו התפרש כפגיעה בערכיה של הכנסייה האנגליקנית, ודפו הושלך לכלא למשך שנה, וגם נכבל לעמוד הקלון בפומבי במשך שלושה ימים, כל יום במקום אחר.
הוא שוחרר מהכלא בזכות התערבותו של רוברט הרלי שר בממשלה הבריטית, ואחרי שחרורו עבד עבור הרלי ושרים אחרים בכתיבת עלונים פוליטיים. הוא היה למו"ל מצליח של כתב העת "הסקירה" ("The review"), עיתון שתמך בממשלה, ועסק בענייני השעה, ובנושאים חברתיים שונים. דפו היה העורך והכותב היחיד בכתב העת בשנים 1704 עד 1713. כתב עת זה נחשב לציון דרך בהתפתחות העיתונות האנגלית.
דפו היה סופר פורה ומגוון, כתב מעל ל-500 ספרים, עלונים וכתבי-עת בנושאים שונים כגון פוליטיקה, פשיעה, דת, גאוגרפיה, ועוד. הוא הרבה לצאת למסעות וכתב את ספר המסעות המשמעותי הראשון שהוקדש לכל אנגליה.
את כתיבתו הספרותית התחיל דפו רק בגיל שישים. הרומן הראשון שכתב "רובינזון קרוזו", פורסם ב-1719 וזכה להצלחה רבה. דפו קיבל את ההשראה לרומן מסיפורו של אלכסנדר סלקירק, ימאי שעזב את הספינה בה עבד עקב סכסוך עם רב החובל, ונשאר לבדו על אי לא מיושב. סלקירק חי חמש שנים בבדידות על האי, וחזר לאנגליה כאשר הזדמנה ספינה בריטית אל החוף ואספה אותו. רב החובל של אותה ספינה, וודס רוג'רס, שמע את סיפורו של סלקירק והעלה אותו על הכתב, הספר פורסם ב-1711. בדומה לסיפור זה מגולל הרומן "רובינזון קרוזו" את הרפתקאותיו של גיבור הנקלע לאי בודד ונאלץ להתמודד עם עולם פראי ולא מוכר, רחוק מהחברה והתרבות האנושיות.
דפו נחשב כמי שתרם תרומה מכרעת לרומנטיזציה של הפיראטיות הימית בספרות הפופולרית. בשנת 1724 פורסם הספר "ההיסטוריה הכללית של שודדי הים", המגולל את קורותיהם של שודדי ים בשנים 1717–1724, ביניהם הנרי איוורי, אדוארד טיץ' (הידוע יותר כשחור הזקן), סטיד בונט, אדוארד אינגלנד, ברתולומיאו רוברטס וויליאם קיד. על הספר היה חתום קפטן צ'ארלס ג'ונסון, אך כיום סבורים כי דפו הוא שכתבו בשם בדוי. ספר זה הוא אחד התיעודים המפורטים ביותר של קורות השוד הימי באותה תקופה, בעיקר במימי צפון ומרכז אמריקה.
דפו הוא אבי סגנון הריאליזם בספרות, הדמויות הם בני אדם רגילים, לא בני מעמדות גבוהים ולא בעלי כוחות על-טבעיים. גם האירועים המתוארים בפירוט הם מציאותיים, כאלה שיכולים להתרחש בחייהם של הקוראים.
יצירות נוספות שכתב דפו אחרי הצלחת "רובינזון קרוזו" הם "מול פלנדרס", "יומן שנת המגפה" ו"רוקסאנה".
דפו מת בלונדון ב-1731.
ז'קלין ביר

ביוגרפיה

ביר נולדה בפריז. ב-1954 זכתה בתואר "מיס צרפת". באותה שנה עלתה ביר לשלב 16 המועמדות הסופיות בתחרות מיס תבל שנערכה בארצות הברית. מיד לאחר מכן חתמה על חוזה עם חברת הסרטים פראמאונט.
בסרט האמריקאי הראשון שבו היא הופיעה, "זה רגש מסוים", לצד בוב הופ, היא שיחקה בתפקיד דוגמנית.
היא שיחקה בכמה סרטים: בסרט "נשרים צורחים" העוסק במלחמת העולם השנייה, בקומדייה הרומנטית "דו-שיח בחדר המיטות" לצד דוריס דיי, בסרט הבלשים "הפרס" ובסרט "תוצרת פריז" העוסק באופנה.
ביר משמשת כיושבת הראש של מרכז מחקר היירדאל לחקר הטבע.
הייתה נשואה פעמיים ומבעלה הראשון יש לה שלושה ילדים.
מכינה קדם-צבאית אחד משלנו

סגל המכינה

במכינה יש 3 שלוחות, שלוחה אחת לבנות, הנמצאת בגן שמואל, שלוחה חדשה באלוני יצחק וותיקה בבית ינאי – במכינה 100 חניכים ואיתם 9 מדריכים, 3 מנהלי מכינות ובראש המכינה עומד שחר אופז.
ירוסלב האשק

חייו

האשק נולד בפראג, שהייתה אז בירת בוהמיה, באימפריה האוסטרו הונגרית, לאמו קתרינה ולאביו יוזף שהיה מורה למתמטיקה. המשפחה הייתה מטופלת בשלושה ילדים: בוהוסלב הבכור, ירוסלב הצעיר ממנו בשלוש שנים והאחיינית היתומה מריה. עוניים הרב אילץ אותם לעבור תכופות ממקום למקום בחיפוש אחר פרנסה, דבר שהטביע את חותמו על ירוסלב הצעיר. בגיל 13 מת אביו של האשק, ואמו לא הייתה מסוגלת לפרנס את המשפחה לבדה. הוא נשר מבית הספר בגיל 15 אך בסופו של דבר הצליח לסיים את חוק לימודיו ומצא עבודה לתקופה קצרה בבנק. לאחר מכן הוא העדיף עיסוק חופשי יותר בכתיבה.
האשק מצא את המצחיק והנלעג בכל דבר - גם בעצמו. הוא בז לסגנונות מקובלים ונורמות של כתיבה, וראה את כתיבתו כעבודה ולא כאמנות. הוא אהב בדיחות ומתיחות גם בחיים ולא רק בכתיבה, מה שהכעיס אנשים רבים סביבו שראו בו עצלן, חסר אחריות, נווד ושתיין.
בשנת 1910 הוא נישא לירמילה מאיירובה, שהייתה גם היא סופרת, אך בעת שנשבה על ידי הרוסים במלחמת העולם הראשונה הוא נישא ברוסיה לאשה אחרת. לאחר המהפכה הבולשביקית הוא הצטרף לצבא האדום והיה לקומיסר, אך חזר לבסוף לפראג עירו.
עוד לפני המלחמה, בשנת 1911, הוא כתב את סיפורו הראשון על שוייק, אך רק לאחר המלחמה זכה גיבורו העליז והתמים (על גבול הטיפשות) לתהילה. באותה תקופה היה כבר האשק חולה וסבל מעודף משקל מסוכן. הוא לא כתב את סיפורי "שווייק" הנוספים, אלא הכתיב אותם ממיטת חוליו בליפניצה, שם מת ב-1923, בטרם מלאו לו 40.
סיפורי שווייק זכו להצלחה רבה לאחר שמקס ברוד (שפרסם בין השאר גם את כתביו של קפקא) הכריז עליהם כעל יצירת מופת, וקבע כי האשק אינו נופל בכתיבתו האירונית מענקים כמו סרוואנטס.
לאחר מותו קובצו סיפורי שווייק הרבים לספר.
מכבי צור שלום

היסטוריה

הקבוצה הייתה במשך שנים ארוכות בליגות הנמוכות, אך בסוף שנות התשעים החלה לטפס במעלה הליגות, והקבוצה העפילה 3 ליגות במשך 6 שנים. בשנת 1999 העפילה הקבוצה מליגה ג' לליגה ב'. בשנת 2002 העפילה הקבוצה מליגה ב' לליגה א'. בשנת 2005 העפילה הקבוצה מליגה א' לליגה הארצית.
הקבוצה שיחקה במשך שנים במגרש השכונתי בקרית ביאליק, אך דווקא בעקבות ההעפלה לליגה הארצית, נאלצה הקבוצה לעזוב את המגרש הביתי, שכן מגרש זה אינו נמצא מתאים לאירוח משחקים בליגה הארצית. לכן הקבוצה נאלצה לנדוד למגרשים בטירת כרמל ובקריית אתא.
הנדודים הללו הפריעו לקבוצה, שהסתבכה במאבקי תחתית קשים. ההפסד, שחרץ את דינה לרדת לליגה א', היה ההפסד להפועל רמת גן בבית שלושה מחזורים לסיום. הפסד זה הוריד את צור שלום לליגה א', והשאיר בדיעבד את הפועל רמת גן בליגה הארצית.
בעונת 2008/09, ייצגה מכבי צור שלום את ישראל בתחרות גביע האזורים של אופ"א, מפעל ספורט שנועד לקבוצות אירופאיות מן הליגות הנמוכות.
מקדש פורטונוס

מקדש פורטונוס (באיטלקית: Tempio di Portuno) או מקדש פורטונה ויריליס ("גורל גברי") הוא מקדש רומאי, אחד השמורים ביותר מכל מקדשי רומא ששרדו עד ימנו. שמו המקורי אינו ודאי והמקורות העתיקים מזכירים מספר מקדשים באזור זה של רומא בלי להוסיף מספיק פרטים שיאפשרו זיהוי מדויק. המקדש נקרא מקדש פורטונה ויריליס בתקופת הרנסאנס אך היום הוא מוכר יותר כמקדש על שם פּוֹרְטוּנוּס - אל המפתחות, הדלתות, משק-החי והאסמים.
המקדש נמצא בפורום בואריום (פורום הבקר) קרוב לנהר הטיבר ובעת העתיקה צפה על נמל טיברינוס במקום בו הנהר מתעקל באופן חד. מכאן פורטונוס היה יכול לצפות על הדוברות נושאות הבקר עם הגיען לעיר מכוון נמל אוסטיה. מקדש הרקולס המנצח העגול עומד מעט דרומה למקדש פורטונוס, גם כן בפורום בואריום.
המקדש נבנה במקור במאה השלישית או הרביעית לפנה"ס (כלומר בתקופת רומא הרפובליקאית) אך נבנה מחדש בין השנים 80-120 לפנה"ס. המקדש בנוי לפי הסדר האיוני של הארכיטקטורה היוונית. המבנה המלבני כולל פורטיקו (מבנה כניסה נישא על עמודים) טטרסטילי (כלומר בעל ארבעה עמודים) המוביל אל נאוס (או סלה - ההיכל הפנימי המרכזי של המקדש בו נמצא פסל האל). המבנה הוגבה על פודיום והגישה לכניסה הייתה דרך גרם מדרגות ששרד. לרוחב חזית האכסדרה כאמור ארבעה עמודים מהמסדר האיוני ועומק האכסדרה הוא של 2 עמודים, בדומה לאכסדרה של המזון קארה שבנים בצרפת. ארבעת העמודים בחזית הם חופשיים בעוד חמשת העמודים הנותרים מכל צד טמונים בחציים בתוך הקיר. סגנון זה מכונה פסאודו-פריפטרוס, להבדיל ממקדש פריפטרוס כמו הפרתנון באתונה המוקף כולו בעמודים העומדים חופשי. העמודים האיונים שבצדדים שונים במקצת מעמודי החזית, ומכותרות העמודים האיוניות (בעלות זוג ספירלות) של העמודים הפינתיים בולטת הספירלה החיצונית בזווית של 45 מעלות החוצה. זהו פרט נפוץ בארכיטקטורה הרומית. המקדש בנוי מאבני טוף וטרוורטין וצופה בעבר בסטוקו (מעין חומר מליטה לחיפוי ועיצוב קירות) שאבד מאז.
המקדש שרד בצורה מרשימה יחסית מכיוון שהוסב לשימוש ככנסייה נוצרית ("מריה הקדושה ממצרים") בשנת 872. המסדר האינוי של המקדש עורר הערצה, צוייר והועתק רבות מאז המאה ה-16 (ראו איור משמאל). הפולי (מבנה "הבל" למטרות קישוט) "מקדש להרמוניה" מהמאה ה-18 בסאמרסט שבאנגליה מבוסס על מקדש פורטונוס.