google/wiki40b huggingface dataset:
בן אי קינג

ביוגרפיה

קינג נולד ב-1938 בעיר הנדרסון שבקרוליינה הצפונית בשם בנג'מין ארל נלסון. במהלך 1947, בעת שהיה בן 9 עבר יחד עם משפחתו לשכונת הארלם שבניו יורק. בילדותו נהג קינג לשיר במקהלה של כנסייה, וכמו כן לקח חלק בלהקת הדו-וופ Four B’s.
קינג היה הסולן של להקת הדו-וופ The Drifters במהלך השנים 1959 עד 1960. באותה התקופה היה שותף ביצירת הלהיט הראשון של הלהקה - גרסה חדשה לשיר של להקת ה-The Drifters ‏, "There Goes My Baby". בנוסף לכך נלסון גם היה הזמר הראשי בשירים "Save the Last Dance for Me", "Dance With Me," "This Magic Moment," "I Count the Tears", ו-"Lonely Winds".
במהלך 1960 קינג עזב את הלהקה לאחר שלא הצליח להשיג העלאה בשכר. בשלב זה בקריירה הוא החל קריירת סולו כזמר מוזיקת נשמה, כאשר  החל לראשונה להופיע תחת שם הבמה "בן אי קינג".
שניים מהלהיטים המצליחים ביותר בקריירת הסולו של קינג יצאו במהלך 1961 - השיר "Spanish Harlem" והשיר "Stand by Me". שני השירים הגיעו לרשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון, למקומות 358 ו-122 בהתאמה, ושניהם הגיעו לצמרת מצעד הפזמונים האמריקני במהלך אותה השנה, ולאחר מכן שוב ב-1986 (כאשר נעשה שימוש בשיר כמוזיקת הנושא של סרט הקולנוע אני והחבר'ה).
שיריו של קינג המשיכו לככב בצמרת מצעדי הפופ עד 1963, כאשר להקות פופ בריטיות החלו להופיע ולהשפיע על סצנת המוזיקה הפופולרית בארצות הברית. הלהיטים הגדולים ביותר של קינג לאחר 1963 היו "What is Soul?" ‏(1967), "Supernatural Thing, part 1" ‏(1975), וההשקה המחודשת של השיר "Stand by Me" ב-1986 בעקבות השימוש בשיר כמוזיקת הנושא של סרט הקולנוע אני והחבר'ה.
בשנותיו האחרונות הקים קינג את ארגון הצדקה Stand by Me Foundation, במטרה לסייע לילדים ובני נוער עם בעיות חברתיות וכלכליות.
קינג נפטר ב-30 באפריל 2015 כתוצאה מטרשת עורקים.
יהודית קציר

ביוגרפיה

נולדה בחיפה. סבה הוא נין ליואל משה סלומון. למדה ספרות וקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בשנות ה-80 החלה לפרסם סיפורים קצרים בעיתונות הישראלית. קובץ הסיפורים הראשון שלה, "סוגרים את הים", שאותו פירסמה בשנות העשרים לחייה, זכה לתשומת לב רבה והעניק לה פרסום מיידי.
בשנים 1996 ו-2007 זכתה בפרס ראש הממשלה ליצירה על-שם לוי אשכול. ב 2004 זכתה בפרס ויצ"ו הצרפתי על הרומן 'למאטיס יש את השמש בבטן'. ספרה האחרון 'צילה' זכה בפרס היצירה הציונית ב-2014 ונכלל ברשימה הקצרה לפרס ספיר 2013.
קציר מתגוררת בתל אביב, עובדת כעורכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד ואם לשתי בנות.
Deck Nine

היסטוריה

Idol Minds נוסדה על ידי המתכנת מארק ליונס ב-31 במרץ 1997 לאחר שעבר עם משפחתו מקליפורניה לקולורדו. במקור משרדי החברה היו ממוקמים בעיר בולדר, אך ב-2003 משרדי החברה עברו לעיר לואיסוויל ולאחר מכן ב-2015 לוסטמינסטר. החברה התפרסמה בעקבות שחרורו של המשחק Pain ב-29 בנובמבר 2007 אשר משתמש בפיזיקת בובה (Ragdoll). המשחק הפך "למשחק המורד ביותר" ברשת ה-PlayStation Network לשנת 2008. ב-21 באוקטובר 2009 דווח כי Idol Minds ביצעה סדרה של פיטורים של 26 מתוך 46 עובדי החברה. אחד מעובדי החברה ציין כי קיצוץ תקציבים מצד המפיצה של המשחק Pain,‏ Sony Interactive Entertainment, היא הסיבה העיקרית להפחתת צוות העובדים.
ב-7 ביוני 2011 בכנס ה-E3 של אותה שנה, חברת Sony Computer Entertainment הכריזה על משחק חדש "תפקידים-פעולה בסגנון דיאבלו" בשם Rain אשר תוכנן לצאת ל-PlayStation Vita ול-PlayStation 3 ולהיות מפותח על ידי Idol Minds, בשיתוף עם SIE San Diego Studio. לאחר מכן ב-13 בינואר 2012 שמו שונה ל-Warrior's Lair וב-2 באפריל באותה השנה, Idol Minds זנחה את פיתוח המשחק. Warrior's Lair לבסוף בוטל ביולי 2013.
ב-31 במאי 2017, הסטודיו הכריז כי הוא עובר להתמקד בפיתוח משחקים מבוססי סיפר וכן שינה את שמו המסחרי ל-Deck Nine. החברה אמרה כי "תוספת חדשה לכותר שזכה לשבחים ממבקרים" כבר נמצאת בפיתוח. יום לאחר מכן, ב-1 ביוני 2017, תמונות רבות על פריקוול לכאורה למשחק ההרפתקאות משנת 2015, Life Is Strange דלפו לרשת מאתר החברה. ההדלפה הפתיעה עיתונאים כי משחק ההמשך, Life Is Strange 2, כבר הוכרז חודש קודם לכן שהוא נמצא בפיתוח על ידי Dontnod Entertainment, היוצרים של הסדרה. ב-11 ביוני 2017, במסיבת העיתונאים של Microsoft ב-E3 2017, מפיצת המשחק Life Is Strange,‏ Square Enix הכריזה כי המשחק שנמצא בפיתוח על ידי Deck Nine הוא Life Is Strange: Before the Storm. הפרק הראשון מתוך השלושה של Before the Storm שוחרר ב-31 באוגוסט 2017.
הבנק המרכזי של לוב

היסטוריה

הבנק הלאומי של לוב החל את פעילותו ב-1 באפריל 1956, והחליף את ועדת המטבע הלובית, אשר הוקמה ביוזמת האו"ם, ובחסותן של מדינות מפקחות אחרות בשנת 1951, וזאת על מנת לתרום ליציבותו ופיתוחו של המשק הכלכלי הלובי הלא מפותח. המטרות העיקריות של ועדת המטבע הלובית היו לסייע ללוב בתהליך יצירתו של מטבע אחיד בכל ארבעת המחוזות המרכיבים את המדינה הלובית.
חצי האי ג'ייסון

גילוי חצי האי

מגלה הארצות הנורווגי קארל אנטון לארסן מיפה את חוף אנטארקטיקה באזור זה ב-9 בדצמבר 1893.  
לארסן קרא לאחת מהפסגות "הר ג'ייסון" על שם ספינתו - "ג'ייסון".  
לארסן היה רחוק מכדי למפות את האזור בפירוט, אולם בשנת 1902 המשלחת האנטארקטית השבדית בפיקודו של אוטו נורדנשלד, ראתה את חצי האי מנונאטאק בורכגרווינק, וחשבה כי מדובר באי ולא בחוף היבשת. 
בשנת 1955 סקר שטחי חסות איי פוקלנד מיפה את האזור וקבע כי מדובר בחצי אי גדול.

לקריאה נוספת

•  David J. Cantrill, Imogen Poole, The Vegetation of Antarctica through Geological Time, P 178
שלומי חסקי

שלומי חסקי (נולד ב-4 ביולי 1965) הוא משורר, סופר ועורך ספרות ישראלי.

ביוגרפיה

שלומי חסקי נולד וגדל בבת-ים. את שירותו הצבאי עשה במסגרת הנח"ל בגרעין שיועד לקיבוץ מעיין ברוך. חסקי הוא בוגר החוגים ספרות עברית והיסטוריה של ארץ ישראל באוניברסיטת תל אביב; לימודי עריכה לשונית באוניברסיטת בר-אילן; כיתת השירה של הליקון; התוכנית להכשרת מנחי סדנאות-כתיבה (שירה ופרוזה) מטעם מתא"ן, וכן לימודי מידענות.
בשנת 1998 ייסד שלומי חסקי את אות למופת – שירותי כתיבה ועריכה, ובמסגרת זו הוא עוסק כבר למעלה מ-20 שנים בעריכת תוכן ובעריכת לשון במגוון ז'אנרים: החל בספרות יפה ובשירה, דרך ספרות עיון-אקדמית, וכלה בספרות הדרכה מקצועית. עד עתה (2018) ערך למעלה מ-100 ספרים.
שלומי חסקי משמש שנים רבות כסופר צללים ומתמחה בכתיבה אוטוביוגרפית של ספרים בשלל נושאים, בהנחיה ובליווי של כותבים בעת תהליך יצירתם, בחוות דעת מקצועית על כתבי-יד טרם שליחתם להוצאות לאור (לקטורה), בהנחיית סדנאות-כתיבה וכן בהרצאות על אודות "מסעותיה של השירה העברית במהלך המאה ה-20".
שיריו התפרסמו באנתולוגיות, בכתבי העת הספרותיים: עתון 77, שְבו, הליקון, עמדה, מאזנים וגג, ובעיתונים היומיים: הארץ, מעריב, ידיעות אחרונות וישראל היום.
חסקי, נשוי ואב לארבעה ילדים, התגורר עם משפחתו בין השנים 2009–2015 בקיבוץ איילת השחר שבגליל העליון (שם במסגרת עבודתו הנחה סדנאות-כתיבה לנוער ולמבוגרים ביישובי אצבע הגליל ובקתדרה במכללת תל-חי), וכיום גר בגני תקווה.
אגריפה מנניוס לאנאטוס

אגריפה מנניוס לאנאטוס (בלטינית: Postumus Cominius Auruncus) היה מגיסטראט רומאי בולט בן המאה ה-6 לפנה"ס. התפרסם בעיקר כמי שפתר בדרכי שלום את משבר נטישת הפלבס של שנת 494 לפנה"ס.

ביוגרפיה

טיטוס ליוויוס מכנה אותו: "אדם בעל מוניטין יוצא דופן". הוא נבחר לתפקיד הקונסול בשנת 503 לפנה"ס יחד עם פובליוס פוסטומוס טובארטוס ויחד עמו ניצח את הסאבינים. כמו כן הוא דיכא מרד של העיר פומטיה (Pometia).
בשנת 494 לפנה"ס, הורגשה תסיסה כללית ברומא בקרב מעמד הפלבס נגד הפטריקים. הסיבות לתסיסה זו היו ככל הנראה השעבוד שגרמו ההלוואות, המחסור בקרקע והשירות הצבאי. הפטריקים לא עשו דבר לתיקון המצוקה, ולפיכך באותה שנה עזבו הפלבס בהמוניהם את העיר ועקרו אל גבעת האוונטינוס, או על פי גרסאות אחרות אל "ההר הקדוש". הנטישה נחשבה למרד כיוון שהיא התפרשה עזיבת הגוף האזרחי והפסקת מילוי החובות כלפי המדינה. הפטריקים, שחששו מכך שהפלבס יטלו בסופו של דבר נשק כנגד הרפובליקה, החליטו שיש לשכנע אותם לחזור לעיר. הסנאט הרומי בחר במנניוס כשגרירו אל הפלבס.
מנניוס ניגש אל הפלב ודיבר על לבם. על פי המסופר הוא המשיל להם משל על איש, שאיבריו השונים לא הסכימו בינם לבין עצמם:
האיברים האחרים חשבו שאין זה הוגן שהם צריכים לקבל את הדאגה הצרות והעבודה כדי שהכול יגיע אל הבטן, בעוד הבטן נשארה בשקט בקרבם ולא עשתה דבר אלא נהנתה מהדברים הטובים שהם העניקו לה. לכן הם קשרו קשר ביחד, הידיים לא יסחבו שום מזון אל הפה, והפה לא יקבל דבר שניתן לו, והשיניים לא יטחנו את מה שקיבלו. אף על פי שמה שהם בקשו ברוח כועסת זה להרעיב את הבטן עד שתיכנע, האיברים עצמם וכל הגוף צומצמו והוחלשו. מכאן התברר שאפילו הבטן לא ביצעה משימת סרק...
— טיטוס ליוויוס, ספר שני, 32.
מנניוס המשיל את מצבה של רומא למצבו של אותו איש. הסנאט, הוא הבטן שדואגת לספק מזון לשאר האיברים ומוציאה החוצה את הפסולת. והם, הפלבס, שאר האיברים המאמינים שרק הם הטורחים והסנאט והפטריקים אינם עושים דבר. לנאומו זה הייתה השפעה רבה, והפלבס הסכימו לחזור לרומא לאחר שנעשו רפורמות שהבטיחו את מעמדם בעתיד. עם זאת, אין וודאות שמנניוס אכן נשא נאום כזה. הסיפור מופיע בווריאציות שונות כבר במקורות מוקדמים יותר כדוגמת קסנופון, וניכרת לו השפעה גם במקורות מאוחרים יותר כדוגמת חיבורו של קיקרו "על החובות", ואף האיגרת הראשונה אל הקורינתים.
על פי טיטוס ליוויוס, מנניוס מת בשנת 493 לפנה"ס, אולם לא הותיר אחריו די כסף כדי לכסות את הוצאות הלוויה, ועל כן הוא נקבר בתרומות אנשי העיר.

אזכוריו בתרבות

מנניוס נזכר במחזהו של ויליאם שייקספיר "קוריולנוס". הוא נזכר שם כידידו הטוב ביותר של גאיוס מרקיוס קוריולאנוס, והוא נזכר באופן אנכרוניסטי לאורך כל המחזה אף על פי שהמחזה מתחיל בשנת 493 לפנה"ס, השנה שבה מנניוס מת כאמור. על אופיו של מנניוס כפי שהוא מתואר במחזה, ניתן ללמוד מדברי מנניוס עצמו: "אִישׁ עָלֵז אָנֹכִי, מִבְּנֵי הַפַּטְרִיקיִּים, הָאוֹהֵב כּוֹס יַיִן טוֹב, אֲשֶׁר לֹא בָא אֶל-קִרְבּוֹ אַף נֵטֶף-מַיִם אֶחָד מִמֵּי הַטִּבֶּר. אוֹמְרִים עָלַי, כִּי אֵין לִבִּי נוֹטֶה לִקְרֹא תָמִיד חֵן-חֵן לְכָל-הַבָּא רִאשׁוֹן לִצְעוֹק חָמָס; מִתְעַבֵּר אֲנִי וּמְהִיר-חֵמָה לְשֵמַע תְּלוּנוֹת דַּלּוֹת בִּמְאֹד מְאֹד; אִישׁ אָנֹכִי, אֲשֶׁר-יָקְרוּ לוֹ אֲחוֹרֵי הַלַּיְלָה שִׁבְעָתַיִם מִמֵּצַח הַבֹּקֶר. אֵת אֲשֶׁר-יַחֲשֹׁב לִבִּי, אוֹתָהּ אֲדַבֵּר, וְאֶת-חֲמָתִי אֶשְׁפֹּךְ עִם-רוּחַ פִּי.
בסרט "קוריולאנוס" משנת 2011 הוא מגולם בידי בריאן קוקס. בסרט, הוא נשלח בידי הסנאט בניסיון להגיע למשא ומתן עם קוריולאנוס, אולם קוריולאנוס מתייחס אליו בבוז ובקרירות. פגוע מבגידת חברו הטוב ביותר, מנניוס מתאבד.
היצור מן הביצה

אלכס אולסן

בסיפור הראשון בו מופיעה הדמות, המתרחש בשנות ה-20, אלכס אולסן הוא מדען שנלכד במעבדתו לאחר שעוזרו פוצץ אותה. עוזרו, דמיאן רידג', התכוון להרוג את אולסן ולהשיג את ידה של אשתו לינדה. אולסן משתנה פיזית בעקבות הכימיקלים והכוחות המיסטיים שבביצה, והופך ליצור מפלצתי שהורג את רידג' בטרם זה ירצח את לינדה. היצור מן הביצה אינו מצליח לגרום ללינדה לזהותו, ושוקע בעצבותו הרבה לתוך ביתו הבוצי החדש.

אלק הולנד

לאחר הצלחת הסיפור הקצר, שני יוצרי הדמות התבקשו ליצור סדרה מתמשכת בה מככבת דמות הרואית ועכשווית יותר. ויין ורייטסון עידכנו את זמן העלילה לשנות ה-70 של המאה ה-20 והציגו את דמותו של אלק הולנד, מדען שעובד בביצות לואיזיאנה על נוסחת שיחזור ביולוגית ש"מסוגלת להצמיח יערות ממדבריות". הוא נהרג על ידי פצצה שהושתלה בידי סוכניו של מר אי המסתורי, אשר מעוניין להשיג את ידו על הנוסחה. במהלך השריפה, כימיקלים רבים ניתזים על גופו של הולנד, והוא רץ מהמעבדה ונופל לביצות המזוהמות. זמן מה לאחר מכן, יצור דמוי צמח אנושי עולה מתוכן. רוי תומאס וגרי קונוויי, שיצרו את דמותו של יצור אדם השייך לחברת מארוול קומיקס כשנה וחצי לפני יצירתו של אלק הולנד, מצאו דמיון רב בסיפור המקור של שתי הדמויות, אולם מארוול קומיקס בחרה שלא להגיש תביעה משפטית מאחר ששתי הדמויות דומות לדמות תור הזהב "הערימה" של חברת Hillman Periodicals.
היצור מן הביצה תוכנן במקור כמוטציה, כחיקוי מזוהם ביותר של אדם. אולם, תחת כתיבתו של אלן מור, היצור מן הביצה הומצא מחדש כישות האלמנטלים שנוצרה עם מותו של אלק הולנד ושמרה על זיכרונותיו ועל אישיותו. הוא מתואר כ"צמח אשר חושב שהוא אלק הולנד, ומנסה ככל יכולתו להיות אלק הולנד". דבר זה מוסיף ומבדיל את היצור מן הביצה מיצור אדם של חברת מארוול קומיקס, אם כי עדיין יצורים דמויי אדם מופיעים בפרלמנט העצים.
ההבדל העיקרי בין היצור מן הביצה השני לראשון הוא במבנה גופו השרירי וביכולתו לדבר. הקושי ביכולת הדיבור אצל אלכס אולסן היה לסיבה העיקרית מדוע אשתו לא יכלה לזהותו. אלן מור ניסה לפייס בין שתי הדמויות על ידי הגילוי כי היו קיימים גלגולים קודמים של היצור מן הביצה לפני מותו ותחייתו המחודשת של אלק הולנד. שלושה מתוכם ראויים לציון: אלברט הולרר, טייס במלחמת העולם השנייה, אהרון היילי מתקופת שנות ה-40 ואלאן הולמן, היצור מן הביצה של שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20.
כפי שהתברר באירועי "היום הבהיר ביותר" של שנים 2010–2011, על אלק הולנד השתלטה אישיותו המשחיתה של נקרון, מנהיג חיל הפקחים השחורים, בסוף אירועי "הלילה האפל ביותר". היצור מן הביצה יצא למסע הרס בעיר סטאר סיטי וביקש להשמיד את כל החיים על פני כדור הארץ. בעקבות כך, ישות החיים הלבנה השוכנת בסוללת הכוח הלבנה נעזרה בתריסר גיבורים ונבלים כדי להאט את קצב התקדמותו וליצור יצור חדש בהתבסס על גופו של אלק הולנד. גרסה חדשה זו נבחרה לשמש כמארחה של ישות החיים הלבנה וקיבלה לרשותה את טבעת הכוח הלבנה שמעניקה חיים. היצור הביס והרג את היצור מן הביצה המקורי שנשמתו הושחתה. בהמשך, היצור השיב על כנם את החיים באזורי טבע בעולם, והכריז כי "אלה אשר יפגעו בירוקת יעמדו בפני חרון אפו". כמו כן, הוא השיב לאקווהמן, הוקמן, הצייד ממאדים ולפיירסטורם את חייהם.
מפונקים

הפסקול

הפסקול של הסדרה יצא ב-12 בנובמבר 2009 כאלבום מוזיקה תחת השם "משהו טוב יקרה". באלבום 10 שירים, מתוכם יש שמונה קליפים.
תל זהרה

תקופות החפירה

החל מ-2006 חופרת באתר משלחת מטעם אוניברסיטת מונטנה בראשות פרופסור סוזן כהן. מחקרה מתמקד בלימוד אורבניזציה והיחסים בין אזורים עירוניים וכפריים בתקופת הברונזה התיכונה (1950 עד 1550 לפניה"ס) בכנען (ארץ ישראל של היום), וכן בקשרים של כנען ומצרים העתיקה בתקופה זו. הדבר כולל התבוננות בצורות התיישבות, תהליכי עיור ויחסי מסחר. רק בסוף עונת 2008 זיהו את ההתיישבות הברונזאית התיכונה ועונות החפירה הבאות התמקדו ויתמקדו בשרידים אלו, בחשיפתם ובלימודם.

ממצאים עיקריים

מהתקופה הרומאית שרידים של שני מבנים גדולים, לאחד מהם מסועפת מערכת ניקוז מורכבת, וכן מספר מטבעות.  שרידים ארכיטקטוניים מהתקופות ההלניסטית והפרסית. כמו כן נחשפו קברים מתקופת הברונזה התיכונה וכן קברים המזוהים כבדואיים.
ברך

מפרק

הברך היא מפרק סינוביאלי המסווג כמפרק ציר, כאשר בנוסף לתנועה הצירית, קיימת יכולת מוגבלת לסיבוב במפרק. הברך מורכבת למעשה משני מפרקים: מפרק הירך-שוק, מורכב משתי בליטות בשם עלי (Condylus) על עצם הירך, שכל אחת מהן מתחברת במפרק אליפטי לשקע מתאים בשוקה. בין כל עלי לשקע, נמצא מניסקוס. המפרק השני, מפרק הירך-פיקה, מחבר בין הפיקה, עצם ססמואידית, לשקע מתאים בקדמת עצם הירך. הפיקה נעה בתנועות החלקה, מעלה ומטה.
החלל המפרקי של הברך הוא הגדול ביותר בגוף, והוא מכיל הכי הרבה נוזל. החלל נמצא בין שלוש העצמות שמשתתפות במפרק, כאשר המיניסקוסים נמצאים בתוך החלל ומוקפים נוזל סינוביאלי. בקופסית המפרק תומכים מלפנים גיד הפיקה וגיד השריר הארבע ראשי. מאחור היא מתחברת מעל לעילית העלי של הירך ומתחת לעלי של השוקה.

מניסקוסים

בברך שני מניסקוסים או סהרונים שצורתם חצי סהר, הנקראים הלטרלי (צידי) והמדיאלי (תיכוני). המניסקוסים שטוחים יותר בחלקם הפנימי ועבים יותר בחיצוני. הם מעמיקים את שני השקעים במשטח העליון של השוקה, ומשפרים את התאמתם לעלי של עצם הירך. למניסקוסים תפקידים נוספים כמשככי הזעזועים של הברך ובמנגנון הנעילה של הברך.
מבחינה מבנית שני המיניסקוסים מעט שונים זה מזה – המדיאלי גדול יותר וסגלגל יותר, ובעל תנועה פחותה מאחר שהוא מתחבר לקופסית המפרק, לרצועה העקיפה התיכונה, בעוד שהלטראלי עגול יותר, קטן יותר ובעל תנועה חופשית יותר.

פגיעות

הברך נושאת במרבית משקל הגוף ונעה פעמים רבות במהלך פעילות ולכן נפוצות בה פגיעות חריפות כגון פציעה ברצועה צולבת קדמית ופגיעות עקב תנועות חוזרניות, בנוסף להתפתחות דלקת מפרקים ניוונית.
האטי

האטי (בנורדית עתיקה: Hati) הוא זאב אגדי מהמיתולוגיה הנורדית. האטי הוא בנו של פנריר, אחיו של סקול, ונכדם של לוקי ואנגרבודה. לא ידוע שם אמם של סקול והאטי. באדה הפרוזאית מסופר כי היא ענקית החיה במידגארד, ושהיא אמם של כל הזאבים הענקיים. משמעות השם "האטי" היא "שנאה". האטי נמצא במרדף מתמיד בשמים אחר מַני אל הירח, וכך גורם לירח למהר. במקביל, אחיו סקול רודף אחר אחותו של מני, סול, אלת השמש. כאשר יגיע הראגנארוק, ישתחרר פנריר מכבליו, וסקול והאטי יסיימו סוף סוף את מרדפם ויבלעו את השמש והירח.
ערוץ E!

היסטוריה

הערוץ הושק ב-31 ביולי 1987 בשם "Movietime"' והיה בבעלות חמישה ספקי כבלים בארצות הברית (Comcast, Continental Cablevision, Cox Cable, TCI ו- Warner Cable) ובנוסף על ידי HBO/Warner communications ובעלי מניות שונים, כאשר HBO הייתה האחראית על תוכני הערוץ וניהולו. בתחילתו הערוץ שידר בעיקר טריילרים לסרטים וחדשות בנושא הבידור. הערוץ הוקם על ידי אלן מורבקה ולארי ניימאר. בין מנחי הערוץ הראשונים נמנו גרג קיניר ופאולה עבדול.
ב-1989 עבר הערוץ לבעלות חברת טיים וורנר אשר שינתה את שמו והערוץ הושק מחדש רשמית ב-1 ביוני 1990 תחת השם "E!: Entertainment Television".
מעבר ליער

עלילה

בעודו מחפש מזון, אר ג'יי הדביבון נכנס למערה של וינסנט הדוב, ורואה שיש לו עגלה מלאה של מזון וחטיפים שהוא לקח מחנות סמוכה. אר ג'יי מנסה לקחת את העגלה ובטעות מעיר את וינסנט מהתרדמת שהוא היה בה, אר ג'יי מנסה לברוח מהמערה ובטעות מתנגש בעגלה וגורם לה להתגלגל לכביש הסמוך ששם היא נדרסת על ידי משאית גדולה. כדי להימנע מאכילה על ידי וינסנט, אר ג'יי מבטיח לוינסנט שהוא ישיג את כל מה שהיה בעגלה בתוך השבוע.
אר ג'יי מגלה בסמוך שכונת מגורים שנבנתה לאחרונה שבמרכזה ישנה חורשה מוקפת בגדר שיחים. בחורשה הוא מגלה קבוצת בעלי חיים שהתעוררו לאחרונה משנת החורף, אשר מונהגים בידי ורן הצב; הקבוצה כוללת את: האמי הסנאי ההיפראקטיבי, את סטלה הבואשת, את הדורבנים פני ולו, יחד עם שלושת בניהם ספייק, באקי וקווילו ואת האופוסום אוזי ובתו הת'ר. החיות מפוחדות בגלל הבנייה שנעשתה סביבם במהלך תרדמת החורף שלהם ומפני שהם חוששים שהם לא יוכלו לאגור מספיק מזון במהלך התקופה החמה. אר ג'יי מראה להם את כמות המזון שבני האדם צורכים ומציע להראות להם איך הם יכולים בקלות להשיג מזון בבתים של בני האדם. ורן מהסס, אבל שאר בעלי החיים מסכימים. הם מבצעים פעולות גניבה נועזות ישירות מן בני האדם, כאשר אר ג'יי ללא ידיעתם גורם להם לגנוב את המזון שהוא צריך להחזיר לוינסנט.
כאשר החיות פושטות על פחי האשפה של יו"ר השכונה, גלדיס שארפ, היא מזמינה לוכד חיות בשם דוויין לה-פונטנט, שמציע לה להתקין מלכודת קטלנית בלתי חוקית בשם 'דפלטר טורבו' בחצר האחורית שלה. ורן רואה את זה ומנסה להזהיר את האחרים, אבל אר ג'יי מתעקש שהם יהיו בסדר. מחשש לבטיחות של הקבוצה, ורן מנסה להחזיר בחזרה את מה שהם גנבו. הוא ואר ג'יי מתווכחים, וגורמים לכלב גדול, ונרגש בשם נוגנט לרדוף אחריהם. במהלך המרדף העגלה מתפוצצת עם כל האוכל שהקבוצה אספה. לאחר ויכוח קצר, אר ג'יי וורן משלימים ואר ג'יי אוסף את הקבוצה כדי לבצע פשיטה הבית של גלדיס. כשסטלה מחופשת לחתולה כדי להסיח את דעתו של החתול של גלדיס, טייגר, האחרים נכנסים לבית של גלדיס ואוספים את כל האוכל. לאחר שקלדיס מתעוררת וכמעט מגלה את החיות, הקבוצה מגלה שאר ג'יי בגד בהם ושהוא אוסף את האוכל בשביל וינסנט. לאחר מכן גלדיס מגלה אותם ודוויין לה-פונטנט כולא את כולם חוץ מאר ג'יי שמצליח לברוח עם העגלה המלאה באוכל.
כשאר ג'יי מביא את האוכל לוינסנט, הוא מתמלא חרטה על הבגידה שלו, ומשתמש בעגלה המלאה באוכל כדי לעצור את המשאית של דוויין. דווין מאבד את ההכרה וספייק, באקי וקווילו משתמשים במיומנות שהם רכשו מתוך משחק וידאו ומסיעים את המשאית חזרה לחורשה בעוד שהם במקביל מעיפים את וינסנט שמנסה לתפוס את אר ג'יי. ורן משכנע את הקבוצה לסלוח לאר ג'יי בגלל שהוא חזר להציל אותם. הם מתרסקים בבית של גלדיס, והחיות בורחות לחורשה. שם הם מגלים את וינסנט שרודף אחריהם הם מנסים לחצות את גדר השיחים אך בצד השני הם מגלים את גליס ודווין שגם מנסים לתפוס אותם הם מתחבאים בתוך הגדר. כדי להימלט, אר ג'יי נותן להאמי משקה אנרגיה, המאפשר לסנאי ההיפראקטיבי לזוז מהר מאוד. האמי גורם לוינסנט, גלדיס, ודווין להילכד על ידי ה'דפלטר טורבו'. המשטרה מגיעה הם עוצרים את גלדיס ודווין על השימוש הלא חוקי ב'דפלטר טורבו', ווינסנט נשלח להרי הרוקי.
אר ג'יי וורן מתנצלים אחד לשני, וורן מזמין את אר ג'יי להצטרף לקבוצה. ורן חושש שלא יהיה להם מספיק זמן עד לחורף כדי לאסוף מזון עד שהאמי מגלה כי כאשר הוא היה תחת השפעת משקה האנרגיה, הוא אסף אגוזים עבור הקבוצה בכמות שתספיק להם לכל השנה.
יעקב ניצני

ביוגרפיה

ניצני נולד בשנת 1900 לשרה פניז'ל ולשלמה צ'יצ'ק בפלובדיב שבבולגריה, ובה רכש השכלה תיכונית ויסודית. במהלך לימודיו היה ממייסדי "ההסתדרות לשפה ולתרבות עברית" ומהפעילים הבולטים בה בתום לימודיו התיכוניים למד משפטים באוניברסיטת סופיה ובסמינר למורים לעברית. בין השנים 1920–1925 עסק בהוראה, לצד ראשית פעילותו הציונית, בהיותו מייסדי "ההסתדרות לשפה ולתרבות העברית" וממייסדי תנועות "השומר הצעיר" ו"פועלי ציון" בבולגריה. כיהן כמזכ"ל ההסתדרות הציונית בבולגריה מ-1925 ועד עלייתו לארץ ישראל ב-1935. עם עלייתו הצטרף תחילה למושב בית חנן, וב-1936 עבר לתל אביב.
בארץ היה ניצני פעיל בקליטת עלייה מבולגריה, יוון וטורקיה. הוא עמד בראש המחלקה לעדות המזרח שליד הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית, ונבחר לחבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר מרכז מפא"י וחבר מזכירות מועצת הפועלי תל אביב. ב-1951, לאחר קום המדינה, היה ניצני ממייסדי הפדרציה העולמית של הקהילות הספרדיות וכיהן כמזכיר ההנהלה הישראלית של הפדרציה.
ניצני נבחר מטעם מפא"י לכהן כחבר הכנסת. אל הכנסת השנייה נכנס ב-8 בדצמבר 1952 במקום יצחק בן-צבי שפרש מהכנסת בעקבות בחירתו לנשיא מדינת ישראל, ואל הכנסת השלישית נכנס ב-14 בנובמבר 1955, במקום יעקב שמשון שפירא שפרש מהכנסת. בין 1960 ל-1962 כיהן כחבר מזכירות מועצת פועלי תל אביב יפו. ניצני הרבה לפרסם מאמרים בעיתון "דבר", "דבר השבוע", ב"הפועל הצעיר" וב"שבט עם".
בשנת 1927 נישא לסופי (שמחה) לבית בזרנו. ב-1937 נפטרה אשתו, ובשנת 1938 נישא לרבקה לבית לודמר.
יעקב ניצני נפטר ב-1962 בתום מחלה קצרה, בגיל 62. הותיר את אשתו וילדיו.
נקבר בלוויה המונית בבית העלמין נחלת יצחק.
אנדרס גוסטב אקברג

קורות חייו

אנדרס גוסטב אקברג נולד בסטוקהולם ב-16 בינואר 1767.(לפי אחד המקורותנולד בקרלסקרונה (Karlskrona) שבדרום-מזרח שוודיה). אביו יוזף אריק אקברג היה בונה אניות, אמו הדויג אולריק קילברג. חוקר הארצות השוודי קרל גוסטב אקברג היה דודו.
ב-1784 החל את למודיו באוניברסיטת אופסלה. סיים דוקטורט בהצטיינות ב-1788. מ-1794 היה חבר סגל אוניברסיטת אופסלה. ובמקביל שימש מורה בקולגיום המכרות השוודי (Bergskollegium). באותה שנה מונה לדוצנט (דרגה מקבילה לפרופסור חבר בימינו) לכימיה. ב-1799 הועלה בדרגה כאשר מונה ל- experimentator של המעבדה לכימיה.
אקברג לא נישא מעולם. נפטר באופסלה ב-8 בדצמבר 1818.

פעילותו המדעית

עבודת הדוקטורט שלו עסקה בשמנים צמחיים. בהמשך, תחום המחקר העיקרי שלו היה אנליזה של מינרלים. היה המנחה בעבודת הדוקטורט של ברצליוס הנחשב לאחד מאבות הכימיה המודרנית. רוב מאמריו הופיעו בפרסומי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
ב-1802 גילה את תגליתו המדעית החשובה. גילוי יסוד מתכתי חדש שהוא נתן לו את השם טנטלום.

עוד משהו

בנוסף לפעילותו המדעית עסק אקברג גם בכתיבת שירה.

פרסים ואותות הוקרה

ב-1799 נבחר לחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
אאוקלידס (מלך ספרטה)

חייו

אאוקלידס וקלאומנס היו בניו של לאונידס השני. לאחר שקלאומנס ביצע הפיכה צבאית בשנת 227 לפנה"ס הוא הכתיר את אאוקלידס כמלך השני. היה זה מצב חסר תקדים, שכן על פי המסורת כל מלך היה חייב להיות משושלת אחרת. 
במהלך קרב סלאסיה פיקד אאוקלידס על בעלי הברית של ספרטה. על פי פלוטרכוס, אאוקלידס נהרג במהלך הקרב. כאשר הבחין קלאומנס במות אחיו הוא אמר: "אבדת לי אח יקר ביקרים! אבדת, אתה אציל הנפש, הדוגמה לבני ספרטה ומנגינתם של נשותיה".
בכל סרלואי

ביוגרפיה

סרלואי נולדה בשנת 1983 בשכונת קריית משה בירושלים להלל והדסה, אנשי הציונות הדתית ממשפחות יוצאות הולנד. את שמה בכל נתנו לה הוריה על פי מדרש חז"ל: "בַּת הָיְתָה לוֹ לְאַבְרָהָם וּבַכֹּל שְׁמָהּ". גדלה והתחנכה בירושלים, ועם נישואי אמה בשנית עברה עם אמה ואחִיה למעלה מכמש. צמיחתה כילדה וכנערה, בתקופת ממשלת רבין, בלב המחנה "המשוכנע-בצדקתו" (כפי שהיא מכנה את הציבור החרד"לי), גרמה לה להתרחק נפשית ממחנה זה. רצח רבין הקצין את תחושותיה, ומחשבותיה נעו בין חיפוש דרכה בתוך תנועת חב"ד, לבין מחשבות על נטישת הדת. היא תושבת ההתנחלות כוכב השחר ומנהלת אורח חיים אורתודוקסי.
למדה תנ"ך וספרות במכללת בית וגן, ולאחר מכן לימדה ספרות במספר בתי ספר תיכוניים. נכון לשנת 2016 היא מלמדת ספרות ומגישה תלמידות לבחינות הבגרות בבית ספר "אור תורה" בירושלים. בנוסף היא מנחה סדנאות כתיבה למבוגרים ונוער המתקיימות ב"בית מורשת אורי צבי גרינברג" ובמסגרות נוספות, ומשמשת כאחת מעורכי כתב העת לשירה משיב הרוח, הנחתה מספר פעמים את ימי אהבה לשירה, פסטיבל השירה והמוזיקה שמפיק כתב העת, ושימשה כאחת ממנהליו האמנותיים של הפסטיבל.
סרלואי מפרסמת מאמרי דעה וביקורת בעיתונים "מעריב" ו"מקור ראשון", ובכתבי העת 'דעות' ו'פנים'.
בשנת 2015 זכתה בפרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם. בשנת תשע"ז זכתה בפרס דוליצקי לשירה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים ובפרס לשירת ביכורים על שם יהורם (פיצ'י) בן מאיר. הייתה מהזוכים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח.
זכור אב

תוכן הפיוט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בכל בית הפיוט מבקש שה' יזכור את אחד מאבות האומה, ומזכיר את הקשר שלו למים. כך למשל, בבית המוקדש למשה מוזכר סיפור הטמנת משה בתיבה ביאור (ספר שמות, פרק ב', פסוק ג'), השקאתו מים את צאן יתרו (ספר שמות, פרק ב', פסוק י"ז), ובקיעתו את הסלע על מנת להוציא מים לבני ישראל. נושאי הבתים הם, אברהם, יצחק, יעקב, משה, אהרן ועם ישראל לדורותיו. כל בית מסתיים בפזמון (מתחלף) הקורא לירידת גשם בזכות הדמות המדוברת.

מקום הפיוט בתפילה

במקור, הפיוט מיועד, יחד עם שאר פיוטי תפילת גשם, לחזרת הש"ץ של מוסף, בברכה השנייה ("מחיה המתים") בה בדרך כלל מזכירים משיב הרוח ומוריד הגשם. לאחר עלייתם לארץ של תלמידי הגר"א, הם אימצו את מנהג הספרדים לומר תפילת גשם לפני מוסף במקום באמצע חזרת הש"ץ, והנהיגו לומר רק את הפיוט הזה לפני תפילת עמידה של מוסף. כך נהוג בקהילות רבות כיום (בעיקר בנוסח אשכנז). בקהילות אחרות נהוג עדיין לומר את הפיוט בתוך חזרת הש"ץ, אך לרוב אומרים רק את הפיוט הזה (ואת ה"מגן" וה"מחיה"), ולא את כל המערכת של הקליר.