google/wiki40b huggingface dataset:
הוגרדן

הוגרדן (בהגייה פלמית: ˈɦuʝardən, ובאנגלית: ˈhuːɡɑrdən), היא מבשלת בירת חיטה בלגית, שנמצאת בבעלות בלג'יום אינבב - זרוע השיווק האירופאית של ענקית המבשלות אנהאוזר-בוש אינבב. מבשלה זו מייצרת את מותג הבירה המפורסם הוגרדן המופק מחיטה, אשר קרוי על שמה.
שמה של המבשלה נלקח מהכפר בו הוקמה לראשונה, הוחרדן (הו'), כפר הממוקם בסמוך לעיר לוון בבלגיה, אשר היה מוקף בחלקות חיטה רבות. מבשלה זו אשר על פי הערכות הוקמה בשנת 1445, נחשבת לייחודית במבשלות המיצרות בירה מבוססת חיטה, וכמובילה בתחום.

היסטוריה

כבר בימי הביניים נודע כפר הוגרדן בבירות החיטה האיכותיות שלו. במאה התשע עשרה פעלו בתחומו תשע מזקקות אך בעקבות קשיים, בשנת 1955 נותרה מזקקת "תומיס" כאחרונת המזקקות שפעלה בכפר, ואף היא נסגרה באותה שנה. כעשר שנים מאוחר יותר החליט חלבן מקומי העונה לשם פייר סליס, להחיות את מורשתן של מבשלות הוגרדן, והחל לייצר בצורה עצמאית בירה מבוססת חיטה באסם הצמוד לביתו.
לתהליך בישול הבירה השתמש סליס במרכיבים המסורתיים של מבשלות הכפר: חיטה, שמרים, כשות, וכוסברה. ואף הוסיף קליפות תפוזים יבשות. במטרה להגדיל את התפוקה קנה סליס בשנת 1980 מזקקה שנסגרה מכבר בשם "הוגרדיה".
לאחר ששריפה פרצה במפעל, כפי הנהוג בבלגיה, הציעו מספר מזקקות את עזרתן. אחת מהן, הייתה המבשלה הגדולה ביותר בבלגיה - אינטרברו. זו הפכה מאוחר יותר למבשלת בלג'יום אינבב. מבשלה זו הלוותה לסליס סכומי כסף גדולים על מנת שיוכל לרכוש מבנים נוספים ולשקם את פס הייצור. עם הזמן החלה לדרוש מסליס להתאים את המשקה לטעם המוני ומסחרי יותר. מתוסכל, מכר סליס את המבשלה לאינבב, ועזב את בלגיה.

סליס נוסע לטקסס

כשהגיע לטקסס החל סליס לעבוד בקדחתנות על הקמתה של מבשלה חדשה. עם הכסף הרב שהרוויח מהעסקה עם אינבב הקים את "מבשלת סליס" באוסטין, טקסס. אשר נוסדה במטרה להמשיך ולייצר בירת חיטה לפי מה שהגדיר סליס "כמתכון המקורי של הוגרדן". מבשלה זו נקנתה בסוף על ידי "מבשלות מילר" ואף נסגרה על ידה כאשר הציוד עצמו נמכר לחברה בשם "מבשלות מישיגן".
דמיין את זה

עלילה

מנדי גילברט היא נערה מתבגרת לא פופולרית בתיכון נוטינגהאם. היא גרה עם אביה, טום ויש לה שתי חברות - אלקסה וקאיין. ליסה קרוס היא האויבת שלה, משום שמנדי מאוהבת בחבר של ליסה - דרו פטרסון.
כאשר מנדי מגלה שדרו מצטרף לצוות השחייה בתיכון היא מחליטה להצטרף גם. בשטח הבריכה היא מאבדת את משקפיה, נופלת למים ומאבדת את ההכרה. כשהיא מתעוררת היא מגלה שדרו הציל אותה. היא נפגשת עם דרו באגם ליד התיכון שאביה אסר עליה ללכת אליו. כאשר ליסה רואה את דרו ומנדי ביחד היא כועסת. היא מוצאת את הטלפון הנייד של מנדי על הרצפה, היא מתקשרת לאבא של מנדי ומספרת לו שבתו באגם.
דרו מזמין את מינדי כבת זוגו לנשף סיום שנת הלימודים, אך אביה אוסר עליה לצאת מהבית ולהשתמש בטלפון הנייד, בטלוויזיה ובמחשב. מינדי משקרת לאביה כדי להגיע למסיבה - היא מספרת שהיא הולכת אל אלקסה כדי ללמוד. אולם, אביה מתקשר אליה בשיחת וידאו, כל חצי שעה כדי לבדוק שהיא ואלקסה אכן לומדות. הבנות מוצאות פתרון טכני לבעיה זו וממשיכות לרמות את אביה של מנדי. מנדי נהנית מאוד בנשף הסיום ומוכתרת למלכת הנשף.

הפסקול

בשנת 2008 יצא פסקול הסרט. יש בפסקול 22 שירים ובאלבום משתתפים אשלי טיסדייל, אנג'י הילטון, ג'וש קלי ועוד.
מחוז יוטה

מחוז יוטה (באנגלית: Utah County) הוא מחוז שנמצא במדינת יוטה בארצות הברית.
במפקד האוכלוסין שנערך בארצות הברית בשנת 2000 מנתה האוכלוסייה 368,536 נפש ועד לשנת 2007 הוערכה האוכלוסייה ב-483,702 נפש. היא נקראת על שם האינדיאנים הילידים (באנגלית: Ute Indians). העיר הגדולה ביותר ועיר המחוז היא העיר פרובו. מרכז האוכלוסייה ממוקמת בעיר לאי.
מחוז יוטה הוא חלק מהמטרופולין של יוטה.
ישראל מהרי"ק

ד"ר ישראל מהרי"ק (14 באפריל 1907 - 7 בפברואר 1964), היה רופא, צנחן, מתנדב ומראשוני חיל הרפואה בצה"ל.

חייו

ישראל מהרי"ק נולד בעיר ריגה שבאימפריה הרוסית (כיום בירת לטביה) למשפחה עם שרשרת יוחסין של רבנים. בגיל צעיר עלה לארץ ישראל כציוני ועבד כסניטר בבית חולים. כעבור זמן התקבל ללימודי רפואה בבזל שבשווייץ. עם סיום לימודיו חזר ארצה ועבד כרופא במושבות השרון.
כאשר נודע לו כי אביו ועוד מאות יהודים נדחסו לבית הכנסת הגדול בריגה ונשרפו חיים החליט להתגייס לצבא הבריטי. בלשכת הגיוס נשאל לסיבת התגייסותו וענה: "כדי להילחם בגרמנים".
הוא עבר קורס צניחה ונשלח לאיטליה. שם נאמר לו כי בשל שליטתו בשפות רבות הוא יוצנח כרופא לטפל בפרטיזנים של טיטו.
הוא צנח מספר פעמים תוך סיכון רב. בפעם האחרונה נפצע ונפל כמעט בשבי הגרמנים. על פעילותו זו קיבל בסוף המלחמה את עיטור טיטו.
לאחר המלחמה חזר ארצה והתנדב להיות רופא במחנות העקורים בקפריסין.
עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס ושירת כרופא גדודי בחטיבת אלכסנדרוני. במלחמה נטל חלק במבצע נחשון, מבצע מדינה (כיבוש כפר סבא הערבית) וכיבוש קאקון. היה הרופא הראשון של חיל התותחנים.
ד"ר מהרי"ק התקדם בשורות חיל הרפואה שם עסק בעיקר בהדרכה וברפואה מונעת. הוא הגיע לדרגת סגן-אלוף. לקראת סיום שירותו בצה"ל נתמנה לרופא נמל אשדוד אך לא הספיק לשמש בתפקיד. ב-7 בפברואר 1964 נפטר לפתע במפקדת קצין רפואה ראשי מהתקף לב בגיל 56.
לאחר מותו יצא ספר זיכרונותיו בשם אדום על חאקי.
אזור התעשייה כפר סבא

אזורי התעשייה בכפר סבא כוללים את עתיר ידע, התע"ש ופארק עסקים 50, הנמצא כרגע בבניה.
לאזורי התעשייה בעיר שני חלקים עיקריים. מרכזי בילוי ופנאי, שביניהם ניתן למצוא מגוון עסקים פרטיים, קניונים, מסעדות ואטרקציות ומרכזים מסחריים, שביניהם ניתן למצוא מפעלים ובתי עסק גדולים.
נכון ל-2017, אזורי התעשייה בעיר מנוהלים על ידי החברה הכלכלית לפיתוח כפר סבא השייכת לעיריית כפר סבא.

התע"ש

התע"ש הוא אזור התעשייה הוותיק בעיר, ופועלים בו כ-400 עסקים שונים במגוון תחומים הכוללים את yes, טבע וגומאוויר, אך בשנים האחרונות חל שינוי מהותי בסוג העסקים באזור וניכר גידול עצום בחברות ההייטק ובשטחי המסחר על חשבון תעשיות מסורתיות. 
באזור ממוקם קניון G כפר סבא, אחד הקניונים הגדולים בארץ, משתרע על כ-50,000 מ"ר, והביא לארץ לראשונה קונספט ייחודי המשלב מתחם מקורה הכולל את המותגים המובילים לצד מרחב פתוח לקניות, מסעדות, בתי קפה ומתחם בתי קולנוע של סינמה סיטי.

עתיר ידע

עתיר ידע ממוקם בדרום מזרח העיר, ונכון ל-2017 פועלים בו כ-70 בתי עסק. האזור הוקם במהלך שנות ה-90 ויועד למשוך בעיקר חברות הייטק (80% מהחברות הפועלות באזור הן חברות הייטק).
באזור הוקם קניון אושילנד הנפתח ב-7 ביולי 2016, אשר משתרע על כ-34,000 מ"ר, ועומד בגובה של כ-4 קומות. בקניון, עולמות בילוי ופנאי הכוללים מגלשה היורדת מהקומה השלישית עד למטה, בתי קפה, ברים, מסעדות ו 25 בתי קולנוע של גלובוס-מקס.

פארק עסקים 50

הפארק, אשר נכון לשנת 2017 הנמצא עדיין בבניה, מתפרש על כ-600 דונם, והוא ממוקם סמוך לכביש 6 ו-5504, דבר המאפשר נגישות גדולה לצירי התחבורה המרכזיים בכל שעות היממה. 
הפארק, מטפח חברות לוגיסטיקה, הייטק, משרדים מסחר ותעשייה והוא עתיד לכלול מרכזי בילוי ופנאי ושדרה מסחרית.
תוכי נזירי

מאפיינים

התוכי הנזירי נפוץ בעיקר באמריקה הדרומית: בדרום-מזרח ברזיל, אורוגוואי, צפון-מזרח ארגנטינה ועוד. ברוב האזורים תפוצתו רחבה ובחלק מן האזורים ניצוד והפך לנדיר. בטבע מתאגד התוכי הנזירי ללהקות גדולות.
בישראל המין הפך לפליט-תרבות (מין פולש) ולהקות של קוואקרים נצפו באזור רמת אביב החל משנת 2008-9, ומשם מתפשט באזור גוש דן. לאחרונה בשנת 2013 נצפו להקות קואקרים באזור ראש העין. נראה שיכולתו לבנות קנים (בשונה מרוב התוכים) מקנה לו יתרון בתחרות עם מין הדררה הוותיק יותר בארץ, דררת קרמר, באזורי חפיפה בין המינים.
רוב גופו של התוכי הנזירי ירוק-בהיר. צבע אזור הלחיים, הצוואר והבטן אפור-בהיר. צבע הזנב ירוק עם מעט כחול וכך גם הכנפיים. מקורו של התוכי הוא בצבע ורוד בהיר וכך גם הרגליים. עיניו של התוכי שחורות. את אפו מסתירות נוצות, כך שאינו נראה לעין. הדו-צורתיות הזוויגית נמוכה, כלומר מבחינה חיצונית אין הבדלים בין הזכר לנקבה, ועל כן כדי לזהות את מין התוכי, לוקחים לרוב דגימת דם. לעומת זאת הבחנה בין פרט צעיר לפרט בוגר ניתנת לבדיקה על פי המצח, שכן אצל הצעירים המצח ירוק.
התוכי הנזירי מגיע לאורך של עד כ-30 ס"מ ולמשקל של עד כ-250 גרם.
בטבע ניזון התוכי הנזירי בעיקר מזרעים הכוללים מיני דגנים, פירות, ירקות, מיני פרחים מסוימים ואף תולעים וזחלים למיניהם, דבר נדיר למדי אצל תוכי. בשבי, בנוסף למזונות אלו, לעיתים הם אוכלים תערובות זרעים, גרעינים, מאכלי ביצים ותוספות מינרלים. לצעירים מוסיפים לתפריט גם חסילונים, שחשובים להתפתחותם. מזונות מסוימים, כמו: אבוקדו, עגבנייה ושוקולד עלולים לגרום לתוכי זה ואחרים להרעלת מזון.
עונת הרבייה היא בדרך כלל בין החודשים נובמבר למרץ. הזכר מחזר אחרי הנקבה על ידי ריקודים ושירה. בדרך כלל הנקבה מטילה בין 4 ל-8 ביצים ודוגרת עליהן במשך 22-24 ימים. הגוזלים בוקעים כשהם עירומים ועיוורים ולאחר חודש וחצי מתחילים בניצוי. תוחלת חייו של תוכי זה נעה בין 10-20 שנים. בשבי נעה תוחלת חייו בין 20 ל-30 שנים.
התוכי הנזירי מסתגל בקלות לחיים בבית חדש. בעונת הרבייה הופך התוכי תוקפן וטריטוריאלי. ניתן ללמדם לדבר מספר משפטים, והוא בעלת כושר דיבור טוב. הוא מרבה בלעיסה וכן אוהב לרחוץ במים.
שני קדמי

ביוגרפיה

קדמי נולדה בתל אביב. היא החלה להשתתף בתחרויות בגיל 15.
באליפות אירופה שנערכה בשנת 1995 סיימה קדמי ביחד עם ענת פבריקנט במקום שמיני. שנה לאחר מכן, באליפות העולם הצמד סיים במקום 18.

אולימפיאדה

באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה קדמי במקום 12 עם שותפתה פבריקנט בשיט מפרשיות מדגם 470. את השיוט האחרון הן סיימו במקום השלישי, הטוב יותר שלהן.
בשנת 1997 סיימה קדמי ביחד עם פבריקנט במקום חמישי באליפות העולם שנערכה באוגוסט בתל אביב ובמקום רביעי באליפות אירופה. 
בשנת 1998 סיימה קדמי ביחד עם פבריקנט במקום שמיני באליפות העולם. 
בשנת 1999  סיימה קדמי ביחד עם פבריקנט במקום שישי באליפות אירופה ובמקום רביעי באליפות העולם ודורגו במהלך השנה במקום שני בעולם. 
בשנת 2000 סיימה קדמי ביחד עם פבריקנט במקום שמיני באליפות העולם.

מקום רביעי באולימפיאדה

באולימפיאדת סידני (2000) סיימה קדמי במקום רביעי עם שותפתה פבריקנט בשיט מפרשיות מדגם 470. הן ניצחו את השיוט השלישי, בשיוט העשירי והלפני האחרון הן סיימו במקום שני, ובשני שיוטים הן סיימו במקום שלישי, שיוט חמישי ושיוט שביעי.
באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 470 שנערכה בסלובניה בסוף אוגוסט 2001 סיימה קדמי עם שותפתה פבריקנט במקום חמישי.

חייה האישיים

קדמי נשואה לשייט האולימפי אלי צוקרמן ולהם שתי בנות. כמו קדמי, התחרה צוקרמן באולימפיאדת סידני (2000) במפרשית  470 הזוגית, והגיע למקום ה-13 יחד עם אלעד רונן.
102 כלבים וגנבים

עלילה

קרואלה דה ויל שהתה בכלא שלוש שנים בשל מעשיה הקודמים. היא עברה טיפול פסיכולוגי אצל ד"ר פבלוב בו נראה כי פיתחה סלידה למעילי פרווה, ושוחררה על תנאי תוך אזהרה כי תיאלץ לשלם 8 מיליון פאונד מכספה למקלטי כלבים בשכונת וסטמינסטר אם תחזור על מעשיה. לאחר שחרורה מהכלא היא מנסה לשקם את המוניטין שלה, רוכשת מקלט לכלבים שנקלע לקשיים כלכליים בבעלותו של קווין שפרד, ומצליחה ליצור קשר עם הכלבים. קצינת המבחן שלה, קלואי, ספקנית לגבי ניסיונות השיקום של קרואלה, ומזהירה את קווין לבל יאפשר לה להתקרב לכלבים. בינתיים מגלה ד"ר פבלוב תופעת לוואי של הטיפול שערך לקרואלה: שמיעת צלילים חזקים, כמו צלילי פעמוני הביג בן שבלונדון, עלולה להשפיע על גלי המוח ולהחזיר את מצבם לקדמותו. עם זאת, הוא לא מזהיר את קווין על כך. כשפעמוני הביג בן מצלצלים, אכן חוזרת תאוותה של קרואלה למעילי פרוות כלבים לקדמותה, בעוצמה רבה.
קלואי רכשה זמן קצר לפני כן את דיפסטיק, אחד מהגורים של הכלבים פונגו ופרדיטה מהסרט הקודם; לו ולכלבה דוטי נולדו שלושה גורים. קלואי וקווין יוצרים קשר רומנטי. מסתבר כי מקלט הכלבים של קווין הוא היחיד בווסטמינסטר, כלומר אם קרואלה מפרה את תנאי שחרורה אמור כל הונה להגיע לידי קווין. קרואלה מנצלת זאת כדי להפליל את קווין בגניבת גורי כלבים, כבעל עניין בהונה, והוא נעצר ונכלא. 
קלואי השבורה נענית להזמנתה של קרואלה לארוחת ערב בביתה, ובזמן שהותה שם מצליח שותפה של קרואלה, עסקן הפרוות ז'אן-פייר לה-פלט, לפרוץ לביתה של קלואי ולגנוב את שלושת הגורים של דיפסטיק ודוטי. לה-פלט וקרואלה מצליחים לברוח לפריז. קלואי מגיעה לשם בעקבותיהם, יחד עם קווין שברח מהכלא בסיוע הכלבים שלו. הם מגיעים למקום בו מוחזקים הכלבים בטרם יופשט מהם עורם, ומצליחים לשחרר אותם לחופשי, אך נתפסים ונכלאים. אלונזו, המשרת של קרואלה עוד מהסרט הקודם, מורד לראשונה במעסיקתו שהתעמרה בו זמן רב, גובר על לה-פלט ומשחרר את קלואי וקווין. בסיוע כלביו של קווין, הם מצליחים לגבור על קרואלה במאבק שמתרחש במאפייה ישנה, ומביאים למעצרה. 
בסיום חוגגים קלואי וקווין עם כלביהם, וזוכים בכספה של קרואלה.

מכונית פנתר דה וויל בסרט "102 כלבים וגנבים"

דגם מכונית היוקרה הבריטית "פנתר דה וויל קופה" כיכבה בסרט "102 כלבים וגנבים",

הפקה

גלן קלוז וטים מק'אינרני הם השחקנים היחידים מהסרט הראשון שחזרו להופיע בסרט ההמשך.
הסרט יצא בגרסת וידאו ו-DVD ב-3 באפריל 2001. הוא יצא מחדש בגרסת DVD ב-16 בספטמבר 2008.

הכנסות

בשבוע הראשון להקרנתו דורג הסרט במקום השלישי בהכנסות בהשוואה לסרטים שהוקרנו באותו שבוע בארצות הברית. הסרט זכה להצלחה מסחרית בתקופה בה הוקרן, והרוויח בסך הכול בארצות הברית 66,957,026 דולר ועוד 116,654,745 דולר ברחבי העולם.
גוטליב דיימלר

חייו

דיימלר נולד בעיר שורנדורף (גרמניה) למשפחה במעמד הבינוני. אביו שהיה אופה ייעד את בנו למשרה בשירות הציבורי. אולם ב-1848 החל דיימלר לעבוד כחרש תותחים. אז רכש מיומנות בעבודת מתכת והחליט לעסוק בהנדסה.
דיימלר המוכשר משך אליו את תשומת לבם של פטרונים, ואלה סייעו לו לרכוש השכלה טכנית יסודית שזיכתה אותו בשורה של משרות בחברות הנדסיות.
באחת המשרות הללו הכיר דיימלר שרטט בכיר ושמו וילהלם מייבאך שיהיה עמיתו כל ימי חייו.
מאז ראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 עבד דיימלר על פיתוחו של מנוע קל, קטן ומהיר שיתאים להנעת כלי רכב, כחלופה למנוע הקיטור המסורבל. ב-1872 עבד דיימלר בחברה שכבר רשמה פטנט על רעיון למנוע גז טבעי פרי פיתוחו של ניקולאוס אוטו. דיימלר ומייבאך עבדו יחד ושיפרו את המנוע של ניקולאוס אוטו, אלא שאז התפתח סכסוך בין דיימלר לאוטו שהביא לפיטורין של דיימלר. דיימלר עבר עם משפחתו לעיר באד קנשטאט. דיימלר שכר את מייבאך והקים בעזרתו סדנה בחממה שבגנו. מייבאך ודיימלר עבדו עד השעות המאוחרות של הלילה עד שהגנן חשד בהם שהם מזייפים שטרות וקרא למשטרה החשאית שערכה חקירה ולא מצאה דבר.
ב-1883 רשם דיימלר פטנט על מנוע בנזין קטן וב-1885 התקין מנוע כזה על זוג אופני עץ מסורבלים.
הוא נפטר תשוש מעבודה בגיל 65. לאחר מותו ניהל מייבאך את החברה.
תחנת הרכבת טולכרם

היסטוריה

התחנה הוקמה על ידי העות'מאנים ב-1915 במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. דרך השרון והשפלה נסללה המסילה מטולכרם ללוד ומשם לבאר שבע ועד לקוסיימה תחנת הקצה הדרומית הגיעה וקרבה את הגייסות העות'מאנים-גרמנים וציודם לעבר תעלת סואץ כחלק מהמאמץ לחצות את חצי האי סיני, לצלוח ולהשתלט על גזרת התעלה על מנת למנוע מהבריטים את המעבר דרכה להודו. 
מתחנת טולכרם התפצלו שתי שלוחות: האחת, מסילת האלונים, 25 ק"מ אורכה, לכיוון יער האלונים מצפון לחדרה והשנייה, דרך צומת עירון לכפר קניר ליד רגבים, שתיהן לשם איסוף עצים שנכרתו ושימשו חומר גלם לייצור אדני הרכבת וחומר הסקה לדוודי קטרי הקיטור.
עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, הם הרחיבו את המסילה המזרחית העות'מאנית לרוחב תקני של 143 ס"מ והאריכו אותה מאזור חדרה עד לחיפה. מסילת השומרון נותרה ברוחב המקורי (105 ס"מ) כך שעד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20, עת חדלו לפעול קווי הנוסעים במסילת השומרון, תפקדה תחנת טולכרם כתחנת מעבר (הנוסעים ירדו מרכבת אחת ועלו על רכבת אחרת) בין המסילות חיפה - לוד - קנטרה ומסילת השומרון.
במהלך המרד הערבי הגדול הותקפה התחנה מספר רב של פעמים, וכן הותקפו נוסעים יהודים שעברו בה. בעקבות ההתקפות הוקמה במקום תחנת נוטרים לצד מחנה צבאי בריטי
התחנה המשיכה לשמש את תושבי טולכרם עד מלחמת העצמאות, שבעקבותיה נותקה מהמסילה המזרחית שנותרה ברובה בשטח מדינת ישראל, או הועברה לשליטתה במסגרת הסכמי שביתת הנשק. באוגוסט 1949 נסללה מסילה שעקפה את אזור טולכרם וחיברה מחדש את המסילה המזרחית שבשטח ישראל, והשאירה את תחנת טולכרם מנותקת לחלוטין מהמסילה המזרחית. מסילת השומרון, שהתנועה בה הופסקה לחלוטין בסוף מלחמת העולם השנייה לא חזרה יותר לפעילות ובתחנת טולכרם לא נעשה יותר שימוש. התחנה שעמדה בסמוך לקו הירוק, הפכה למוצב של הליגיון הירדני. 
לאחר מלחמת ששת הימים התגלה בתחנה קטר קיטור מס' 70372 מתוצרת North British Loco יחד עם 3 קרונות, שנשארו בתחנה כאשר זו נותקה מהמסילה המזרחית. 23 קטרים מאותו סוג, שיוצרו בשנים 1941-1940 והובאו לארץ ישראל מבריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה נשארו בידי רכבת ישראל ויצאו בהדרגה מהשירות עד שנת 1959.
מבני התחנה שימשו למפעל קטן לשיווק מלח בישול בשותפות ישראלית-פלסטינית בראשית שנות ה־70, חרף התנגדותה של עיריית טול כרם, ונערכו הכנות לבניית מפעלים נוספים בשטח המתחם. בשלב מאוחר יותר הוקם בסמוך למבני התחנה אזור התעשייה ניצני שלום, ובתחומו שוכנים כיום שרידי מבני התחנה ומגדל המים שלה.
SEATO

SEATO (ראשי תיבות של: South East Asia Treaty Organization, מילולית: ארגון ברית דרום-מזרח אסיה) היא ברית הגנה שנחתמה בשנת 1954 בין אוסטרליה, צרפת, בריטניה, ניו זילנד, פקיסטן, הפיליפינים, תאילנד וארצות הברית. הסכם זה כונן תחת חסות מערבית לאחר שצרפת נסוגה מאזור הודו-סין. ברית זו נחתמה במטרה לבלום התפשטות קומוניסטית עתידית במזרח אסיה. במסגרת הסכם זה, במקרה של התקפה על אחד הצדדים להסכם, שאר החתומים על ההסכם יתמודדו מול האיום יחדיו. דרום וייטנאם הייתה צד להסכם באמצעות נספח לפרוטוקול. ארצות הברית כאחד הצדדים להסכם הסתמכה עליו לצורך התערבותה במלחמת וייטנאם. מטה הארגון נוסד בבנגקוק שבתיאלנד, בעת פגישת נציגי הארגון בפברואר 1955. הארגון פורק באופן רשמי ב-30 ביוני 1977.

היסטוריה

בינואר 1953 הסכימו צרפת, בריטניה וארצות הברית לדון במדיניות מתואמת בדרום מזרח אסיה ולהקים ברית להגנת האזור שתכלול את אוסטרליה וניו זילנד. ב-13 באפריל 1954, בפגישה בין שרי החוץ ג'ון פוסטר דאלס ואנתוני אידן, הוחלט על הקמת הברית על ידי חמש המדינות המערביות עם הזמנה לצירוף מדינות אסיה המעוניינות בכך. למחרת הביעה צרפת את תמיכתה בהקמת הברית, ופורסם שיצטרפו לברית הפיליפינים, תאילנד, וייטנאם, לאוס וקמבודיה. בריטניה נהלה שיחות עם הודו, פקיסטן וציילון על הצטרפות לברית, אך הודו הודיעה שלא תצטרף לברית. בעקבות ההסכמות בסיום ועידת ז'נבה ביולי 1954, בהן הוסכם שמדינות וייטנאם, לאוס וקמבודיה תהיינה נייטרליות, פרשו מדינות אלו מהסכמתן להצטרף לברית. ב-9 באוגוסט 1954 הודיעו ארצות הברית ובריטניה על הסכמות לגבי קווי היסוד של הברית, כאשר פרטי הברית יעובדו בוועידת יסוד שתתקיים בספטמבר
1954 במזרח אסיה. הסכם על הקמת הברית נחתמה ב-8 בספטמבר 1954 במנילה ובוועידה שהחלה ב-6 בספטמבר 1954. שמונה המשתתפות בברית היו ארצות הברית, בריטניה, צרפת, ניו זילנד, אוסטרליה, תאילנד, הפיליפינים ופקיסטן. 
הארגון נוצר כחלק מדוקטרינת טרומן לשם בלימת ההתפשטות הקומוניסטית בדרום מזרח אסיה. על פי התכנון ה-SEATO היה אמור להיות הגרסה הדרום-אסיאתית לנאט"ו, אשר בה הכוחות הצבאיים של כל מדינה-חברה בארגון היו אמורים לתאם פעילויות צבאיות משותפות וכך לסייע ביצירת ההגנה המשותפת מפני כל איום. הארגון אכן תיאם פעולות צבאיות משותפות אשר התבטאו בתמרונים צבאיים שנתיים.
הסיבה לכך שפקיסטן נכללה בברית היא שמזרח פקיסטן (שבעתיד יהיה בנגלדש) היה קרוב מבחינה גאוגרפית לדרום מזרח אסיה, אלא בגלל העובדה שפקיסטן הייתה חברה בברית הפרו-מערבית CENTO הידועה בשם 'ברית בגדד'. לכן הבריתות הפרו-מערביות והאנטי-קומוניסטיות של אמצע דרום אסיה ומזרח אסיה (ובכללן גם SEATO) היו מחוברות על ידי החברות הפקיסטנית בהם.
למרות ניסיונו לספק הגנה קולקטיבית ה-SEATO לא יכול היה להתערב בקונפליקטים בקמבודיה, לאוס ווייטנאם מפני שלא יכול היה לגבש אחדות דעים לשם ביצוע פעולה כלשהי. כמו כן ניסינות מאוחרים יותר להתערב בקונפליקט הווייטנאמי לא צלחו כיוון שצרפת ופקיסטן עיכבו את סיועם.
כתוצאה מכך כל מדינה חברה בארגון הייתה יכולה לחסום (באופן אפקטיבי) כל החלטה אשר התקבלה. ולכן בלהתחשב באינטרס הצרפתי שהלך ופחת (לאחר 1954) וכן האינטרס של הממלכה המאוחדת (לאחר סיום הקונפליקט האינדונזי-מלזיאני ב-1966) נכשל SEATO בתפקידו להיות ארגון ביטחון קולקטיבי יעיל.
בעקבות חתימת ההסכם המסיים את מלחמת אינדונזיה הראשונה (בשנת 1954), דרום וייטנאם, קמבודיה וכן לאוס לא היו חברי הארגון. ארצות הברית ניסתה לגרום למלחמת וייטנאם להיות גם כן הבעיה של SEATO אך נכשלה בכך. בעקבות כך השאלות אם לפרק את הארגון כבר הועלו בשנת 1973. פקיסטן פרשה כבר ב-7 בנובמבר 1973 וצרפת פרשה ב-30 ביוני 1974.
יוסף קוסטיקה

תולדות חייו

קוסטיקה נולד למשפחה ציונית בדמשק אשר בסוריה. בגיל 13 עלה לארץ ישראל והתגורר בקיבוץ שפיים ובקיבוץ יגור. היה חבר בפלוגות העבודה ולאחר מכן עבר לעבוד בעיריית יפו. ב-1936, בתקופת המרד הערבי הגדול, התנדב להגנה. ב-1940 היה מראשוני המסתערבים בפיקודו של אהרון לישבסקי, ועבר הכשרה בהסתערבות ובחבלה.
שליחותו הראשונה הייתה לעיר טריפולי בלבנון לאיסוף מודיעין לצורך פעילות חבלנית כמו פיצוץ גשרים ומסילות ברזל במידה והגרמנים יתקרבו לאזור שהיה בשליטת צרפת של וישי. קוסטיקה צויד בדרכון מזויף, התחזה לסוחר סורי נוצרי בשם אבו נורי, שכר חדר באזור הנוצרי בעיר ועסק באיסוף חומר מודיעיני על מחנות הצבא באזור.
ב-1941 הגיע לטריפולי יעקב סעד, שליח ההגנה בדמשק, והטיל על קוסטיקה לאסוף מידע מפורט על בתי הזיקוק בעיר. קוסטיקה התחזה לספורטאי והחל להקיף בריצה את בתי הזיקוק, כולל מעבר בין עמדות השמירה של החיילים הסנגלים מבלי לעורר את חשדם. באחת הפעמים, לאחר תצפית מעץ גבוה, זיהה כניסה אחורית הסמוכה לפרדס ולחוף הים כמקום אפשרי לפריצה. קוסטיקה ערך רישום מדויק של כל הפרטים, והחליט לשוב בעצמו לארץ ישראל, דרך מעבר ראש הנקרה, כדי להעביר את המידע הלאה.
קוסטיקה הלך ישירות לביתו של אהרון לישבסקי אשר זימן למחרת פגישה עם יצחק שדה, במהלכה מסר תיאור מפורט של כל פרטי המודיעין אותם אסף. בהוראת ישראל גלילי נשלח חזרה לטריפולי, עודכן בפרטי הספינה שאמורה להגיע לשם והונחה לעקוב אחר ההתרחשויות על החוף. 
קוסטיקה המתין יום-יום על החוף בטריפולי לסירה, שיצאה לדרכה מחיפה ב-18 במאי, אך לא הגיעה. הוא נשאל על ידי מפקדיו אם ראה משהו אך השיב שלא. בשלב זה הגיעו לאזניו שמועות על גופות אשר נפלטו לחוף. קוסטיקה ערך חקירה פרטית מפורטת איתר וסימן את מקום קבורתם של שבע מהגופות. כמו כן שמע עדויות על פרטי לבוש השייכים למספר לוחמי הסירה.
שלושה שבועות לאחר שליחת הספינה כבשו הכוחות הבריטיים את סוריה ולבנון. המידע על מיקום הקברים הועבר למפקדי ההגנה אשר הבטיחו לקוסטיקה כי יטפלו בהבאתם לקבורה בארץ, דבר שלא נעשה. לאחר שחזר שוב ושוב על בקשתו הגיע אליו לטריפולי יגאל אלון ממפקדי הפלמ"ח ואמר לו ש"זה לא הזמן המתאים להביא גופות לארץ".
קוסטיקה נשלח לבירות כנציג היחידה עד שנת 1943. שם הכיר את אשתו מקרב הקהילה היהודית. לאחר שעזב את היחידה עבד כשליח במוסד לעליה ועסק בעליה לא לגאלית של יהודים רבים מסוריה. הוא נעצר מספר פעמים על ידי השלטונות הסורים אך הצליח להימלט ובשנת 1946 חזר לישראל.
עם קום המדינה כתב דו"ח מפורט על מה שקרה בחודש מאי 1941 בלבנון והפקיד אותו במשרד הביטחון.

משפחתו

קוסטיקה בן למשפחה ציונית עניפה מיהדות סוריה המונה 9 אחים ואחיות. את אשתו מרי פגש בעת שרותו בבירות בלבנון ואיתה הקים משפחה בת ארבעה ילדים. שניים מאחיו, שלמה קוסטיקה ורחמים קוסטיקה, שרותו גם הם במחלקה הסורית בהגנה.
הרמב"ם היומי

לימוד הרמב"ם היומי הוא מיזם ללימוד יומי בספר משנה תורה של הרמב"ם, שעליה הכריז בשנת ה'תשמ"ד (1984) רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ'.

לימוד הרמב"ם

הרעיון ללמוד את כל ספר משנה תורה מופיע בכתבי האחרונים. הרב מאיר פאפירש כותב על מעלת לימוד זה על פי תורת הקבלה, שם נאמר שעל יהודי מוטל לקיים את תרי"ג המצוות הן במעשה והן בדיבור ומחשבה, ולכן יש ללמוד את ספר משנה תורה, שבו מבוארות כל המצוות. הרמח"ל כתב: "מה שצריך כל הרוצה להיות חכם בישראל לדעת תחילה הוא ... שיידע לימוד הש"ס ... אחרי כן צריך שילמוד ספר היד החזקה להרמב"ם מראשו לסופו". שניים מראשוני מנהיגי החסידות, ר' שלמה מקרלין ור' חיים מקוסוב נהגו לערוך סיום על הרמב"ם מדי שנה.  היה גם מנהג קדום של חסידי קרלין בטבריה, לסיים בכל שנה את הש"ס והרמב"ם.
היו רבנים וגדולי תורה בדורות עברו, שקבעו סדר מיוחד, יומי או שבועי, ללימוד רציף בספר משנה תורה עצמו. השל"ה הציע: "מי שיוכל לעיין בכל יום במיימון ... ימצא נפלאות ויתורצו לו כמה קושיות בהלכה". החיד"א מספר על תקנה שיזם בעניין זה: "הוספתי בכל יום שילמדו ... קצת דינים מהרמב"ם ... וכתב מהר"ש בן הרשב"ץ בתשובותיו סימן נ"ב, אם לומד שני דינים מהרמב"ם מקיים 'שונה הלכות בכל יום' ו'מובטח לו שהוא בן עולם הבא'". ר' דוב בער, המגיד ממזריטש, כתב לתלמידו ר' שניאור זלמן מלאדי: "בערב אחר מעריב ילמוד הרמב"ם הקדוש [..] כי קיבלתי ממורי הקדוש (הבעש"ט) [..] שהוא סגולה ליראת שמים" ().
הראי"ה קוק כתב: "ראוי להתרגל הרבה בחזרת רמב"ם כסדר, פרק או פרקים בכל יום כפי האפשר... בהמשך העניין כמדומני שעתיד ספר ה"יד" להיות המעיין המרכזי לתלמידי חכמים על פי סדרי הלימוד שבוודאי יתחדשו" ().

חגיגות סיומי לימוד הרמב"ם

לקראת הסיום הראשון במסלול שלושה פרקים ליום, בשנת תשמ"ה, עודד הרב שניאורסון עריכת סיומים במקומות רבים ככל האפשר, וקישר זאת לשמונה מאות וחמישים שנה להולדתו של הרמב"ם. בין היתר נערכו סיומים בפאס, מול ביתו של הרמב"ם, במנהטן בהשתתפות כ-8,000 איש וליד קברו של הרמב"ם בטבריה ובבית הכנסת הרמב"ם במצרים.
בכל שנה נערכת חגיגת סיום בשכונת קראון הייטס וליד קברו של הרמב"ם. לעתים נערך גם כינוס גדול יותר. כך למשל בסיום מחזור השלושים של לימוד הרמב"ם בשנת תשע"ב התקיים כנס בהיכל נוקיה בתל אביב.

מהדורות רמב"ם לשיעורים היומיים

בסוף שנות השמונים יצא ספר המצוות (בעריכת הרב פרץ בלוי) בתוספת חלוקה וציון לשיעורים היומיים. מאוחר יותר יצא הכרך בהוצאת חז"ק. הוצאת אשכול הוציאה לאור מהדורת רמב"ם כיס כריכה קשה, המותאם ללומדי השיעור היומי על ידי סימון של שלוש כוכביות בין שיעור לשיעור. הרבי מהרבי מלובביץ' למד לפעמים במהדורת "רמב"ם לעם" שבהוצאת מוסד הרב קוק, ובעקבותיו משתמשים בהוצאה זו גם רבים מחסידיו. וכך גם מהדורת משנה תורה של מפעל משנה תורה מכילה סימון של שיעור הלימוד היומי.
משנת ה'תשס"ז החלו להופיע בחוברת "דבר מלכות" שיעורי הרמב"ם היומי בחלוקה לפי ימות השבוע לשלושת המסלולים, בצירוף הלכה לעיון לכל יום, כפי הוראתו של הרבי מהרבי מלובביץ' ללמוד כל יום לפחות הלכה אחת בעיון.

פרויקט הרמב"ם היומי בחמ"ד

בשנת ה'תשע"ג החל מיזם בחינוך ממלכתי דתי של לימוד רמב"ם יומי. הלימוד נעשה מתוך מהדורת הכיס של ספרי מפעל משנה תורה והקיף בעיקר ישיבות תיכוניות. נכון למרץ 2014 לומדים בפרויקט כ-5,500 תלמידים. הפרויקט הורחב לאבות התלמידים ולתוכנית הכוללת כ-6,000 מנויים. בשנת תשע"ד קיבל המיזם את פרס ירושלים מטעם ערוץ 7 והעיתון בשבע במסגרת כנס ירושלים האחד עשר, על הפצת תורה.