google/wiki40b huggingface dataset:
דמיאן מארלי

קריירה

דמיאן מופיע מגיל 13. בשונה מאחיו, הוא שר בסגנון די.ג'יי, המושג הג'מייקני לראפ.
נכון לשנת 2006, הוא הוציא 3 אלבומים. הראשון, MR. Marley מ-1996, השני Halfway tree מ-2001, והשלישי Welcome to jamrock מספטמבר 2005. האלבום Halfway tree הוא הזוכה בקטגוריית אלבום רגאיי בטקס הגראמי 2002. Welcome to Jamrock זכה בשני פרסי גראמי ב-2006. דמיאן מופיע לעיתים קרובות עם אחיו ג'וליאן וסטפן, שניהם חברים בGhetto Youths Crew.
בקיץ 2004 הופיע דמיאן בפסטיבל רוטס, רוק רגאיי על שם בוב מארלי, עם אחיו זיגי מארלי, גוליאן, סטפן וקי-מני, אשר כל אחד מהם מחזיק קריירת מוזיקה משלהם.

ב-2004 דמיאן הקליט שיר עם הרכב ההיפ הופ Cypress Hill, שנקרא Ganja Bus.

לדמיאן יש הרבה הקלטות, בהן האלבום הראשון במצעד הרגאיי של בילבורד ארצות הברית עם Welcome to jamrock והשיר הראשון במצעד שירי הרגאיי של אנגליה עם שיר באותו שם.

בטקס הגראמי של 2006 הוא זכה בפרס אלבום הרגאיי הטוב ביותר עם Welcome to jamrock.

כמו אביו לפניו וכל אחיו, דמיאן הוא ראסטפארי ואמונתיו באהבה אחת וחירות לכולם משתקפות בשיריו.
אלבומו הרביעי, בשיתוף עם הראפר נאס בשם Distant Relatives יצא ב-18 ביוני 2010.
בשנת 2011 הקים יחד עם מיק ג'אגר, ג'וס סטון, דייב סטיוארט והמפיק ההודי א.ר. רחמן סופרגרופ בשם SuperHeavy שהסגנון העיקרי שלה הוא רגאיי
בשנת 2012 הוציא אלבום עם הד'יגיי skrillex שנקרא Make It Bun Dem, האלבום כלל את השיר הרשמי ושישה רמיקסים.
האלבום הוא בז'אנר הדאבסטפ אלקטרו שלא מאפיין את דמיאן.
ב-24 ביוני 2015 הופיע בישראל, באמפיפארק בראשון לציון.
Britney

הצלחה במצעדים

"Britney" הגיע לפסגת מצעד הבילבורד בארצות הברית כאשר מכר 746,000+ עותקים בשבוע הראשון. בשבוע השלישי, עלו המכירות ב-34% כאשר נמכרו כ- 451,000+ עותקים והאלבום נשאר במקום השלישי במצעד. ספירס נקבעה כאמנית היחידה בהיסטוריה אשר הצליחה להכניס שלושה אלבומים ברצף למקום הראשון במצעד.
בקנדה נכנס למקום הראשון במצעד כאשר מכר כ- 317,000+ עותקים וקיבל תואר פלטינה משולשת. באוסטריה נכנס למקום הראשון וקיבל תואר פלטינה עבור מכירות של כיותר מ-30,000+. בגרמניה נכנס למקום הראשון וקיבל תואר פלטינה לאחר שמכר כ- 300,000+ עותקים. ובצרפת נכנס למקום השני ומכר כ- 300,000+. סך הכול האלבום כבש כ- 6 מצעדים ונכנס לעשרת המובילים ב-20 מצעדים בעולם. כיום מכירות האלבום העולמיות עומדות על סך של כיותר מ-15,000,000+ מיליון עותקים.

סיבוב הופעות Dream Within a Dream Tour

ב-1 בנובמבר 2001 יצאה ספירס לסיבוב הופעות השלישי, ששמו "Dream Within a Dream Tour" שנושא את שם האלבום, Britney.
בסיבוב ההופעות ספירס ביקרה ב-2 יבשות וביצעה כ-68 הופעות סך הכול. 67 הופעות בצפון אמריקה, והופעה אחת באסיה. בסיימו הסתכם עם רווח של כ-43.7 מיליון דולר.

הצלחת האלבום

בשנת 2002 קיבל האלבום מעמד פלטינה כפולה באירופה כאשר מכר יותר מ-2,000,000+ מיליון עותקים. האלבום היה מקום רביעי בבריטניה, בשל מכירות של 460,000 עותקים. למרות זאת, נשאר האלבום 36 שבועות במצעד וקיבל מעמד פלטינה. 
לאלבום קיימות שתי גרסאות מיוחדות, גרסה אחת היא בעלת דיסק די וי די נוסף, המכיל ראיונות עם ספירס וקליפים לשירים. גרסה נוספת היא בלעדית לישראל בהוצאת חברת NMC, המכילה דיסק בונוס עם רמיקסים לשיר "I'm Not a Girl, Not Yet a Woman", ופוסטר לסרט בכיכובה של ספירס, "קרוסרודס".
האלבום צלח את רוב הביקורות הקריטיות. "All Music Guide" נתנו לאלבום ציון של 4.5 מתוך חמישה כוכבים, ותיארו את האלבום כאישי ובוגר, אך הפופ התיאור של בריטני נשאר כפי-שהוא. לעומת זאת, מגזין המוזיקה "רולינג סטון" כתב שספירס נשארה ילדותית בחומרייה המוזיקליים, וחייבת להתפתח. האלבום גם היה מועמד לפרס הגראמי בקטגוריית "אלבום הפופ הטוב ביותר" אבל לא זכה בפרס.
כריסטופר פולפורד

ביוגרפיה

פולפורד נולד בלונדון. בתחילת הקריירה שלו הרבה להופיע בסדרות פשע בריטיות כשחקן אורח. ב-1990 שיחק בפרק "Driven to Distraction" בסדרה "המפקח מורס", וב-1994 בפרק "Widows and Orphans" בסדרה "A Touch of Frost" שתיהן של רשת ITV. ב-1994 גילם את קסטור ואן בטהובן בסרט "אהובתי הנצחית". ב-1993 כיכב פולפורד בעיבוד של ה-BBC בסדרה "Scarlet and Black" לצדם של יואן מקגרגור, שעדיין לא היה מפורסם, ורייצ'ל וייס. עוד הופיע פולפורד בסדרה "דיאל ופסקו", בתפקיד כדורגלן מושחת בסרט "The Fix", ובדמות מר האנטר בסדרת הטלוויזיה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן".
ב-2002 השתתף פולפורד בסרט ההוליוודי "טיהור מוחלט" בכיכובו של סילבסטר סטאלון, ושיחק בדמות מטקאלף מנהל בית הספר הסדיסט בעיבוד הטלוויזיוני של "היה שלום מר צ'יפס". ב-2004 הופיע בסרט "מיליונים", וב-2005 שיחק בסרט "פיירפוינט", ובדרמות הטלוויזיוניות "The Last Train" והמיני-סדרה "The Last Train". עוד בטלוויזיה שיחק פולפורד בפרקים רבים בסדרות שונות בהן "המפקח מורס", "המפצח", "החשוד העיקרי", "דיאל ופסקו", "חוק מרפי" (העונה החמישית), "ספוקס", "השופט ג'ון דיד", "להעיר את המתים" והסדרה "The Brief". ב-2009 השתתף בסדרות הדרמה של ITV1 "וייטצ'אפל" ו-"Collision", בשתיהן לצדו של פיל דייוויס. פולפורד גילם את ראש הממשלה האובדני בסדרת הטלוויזיה הבריטית "The Last Enemy", ושיחק במחזה "מתים לזה" במסגרת "עונת שרה קיין" בשפילד.

חיים אישיים

פולפורד נשוי לשחקנית קאמיל קודורי מאז 1992. לבני הזוג נולדו שני ילדים, רוזה (ילידת 1993) וסנטינו (יליד 1996).
שאנולה המפטון

חסרי בושה

בקיץ 2010 לוהקה המפטון לתפקיד קבוע בדרמה הקומית של רשת שואוטיים, "חסרי בושה", בה היא מגלמת את דמות של ורוניקה פישר, תפקיד שזיכה אותה בשבחי המבקרים.
פרידריך גולדה

חייו

גולדה נולד בווינה, בנו של מורה. את לימודי הפסנתר החל בגיל שבע אצל פליקס פאצובסקי, בקונסרבטוריון העממי (Volkskonservatorium) של וינה. ב-1942 נכנס לאקדמיה למוזיקה של וינה, שם למד פסנתר ותאוריה של המוזיקה אצל ברונו זיידלהופר ויוזף מרקס.
גולדה זכה בפרס ראשון בתחרות המוזיקה הבינלאומית בז'נבה בשנת 1946. בתחילה העדיף חבר השופטים את הפסנתרן הבלגי לוד באקס, אבל בהצבעה הסופית, היה גולדה הזוכה. אחת השופטות, איילין ג'ויס, שנתנה את קולה לבאקס, יצאה בחרי אף מן החדר וטענה, שיתר השופטים היו נתונים להשפעה בלתי הוגנת מצד תומכי גולדה. גולדה החל להופיע בקונצרטים ברחבי העולם. ב-1950 הופיע לראשונה בקרנגי הול בניו יורק. יחד עם ירג דמוס ופאול בדורה-סקודה הקים גולדה את ההרכב, שנודע בהמשך בשם "הטרויקה הווינאית".
גולדה, שהתפרסם בעיקר בפרשנויות שלו למוצרט ובטהובן, ניגן גם מיצירות באך (במקרים רבים על קלוויקורד), שוברט, שופן, שומאן, דביסי וראוול.
משנת 1950 ואילך טיפח גולדה עניין בג'אז, כתב שירים אחדים וקטעים אינסטרומנטאליים ולעיתים שילב ג'אז ומוזיקה קלאסית אירופאית בקונצרטים שלו. בשנת 1956 הופיע במועדון הג'אז "בירדלנד" בניו יורק ובפסטיבל הג'אז בניופורט. הוא אירגן את התחרות הבינלאומית לג'אז מודרני בשנת 1966 וייסד את ה"מוזיקפורום" הבינלאומי, בית ספר לסטודנטים שרצו ללמוד אלתור, באוסיאך, אוסטריה, בשנת 1968. פעם אמר,
אין כל ערובה לכך, שאהיה למוזיקאי ג'אז דגול, אבל לפחות אדע, שאני עושה את הדבר הנכון. אינני רוצה להיכנס לשגרת החיים של פסנתרן הקונצרטים המודרני, וגם אינני רוצה ליהנות מן הנצחונות הזולים הנובעים מן ההצלחה המובטחת של הבארוק.
— ניו יורק טיימס
בג'אז, מצא גולדה את "הדחף הרתמי, הסיכון, הניגוד המוחלט לגישה החיוורת, האקדמית שלימדו אותי." הוא החל גם לנגן בסקסופון בריטון.
גולדה נחשב לאחד מחשובי הפסנתרנים במאה ה-20. בין תלמידי הפסנתר שלו מרתה ארחריץ', שהגדירה אותו "ההשפעה החשובה ביותר שלי". והמנצח קלאודיו אבאדו.
פרידריך גולדה נישא פעמיים, בפעם הראשונה לפאולה לווה ובשנייה ליוקו ואקיאמה. שניים משלושת בניו, פאול וריקו גולדה, אחד מכל אחד מנישואיו, הם פסנתרנים מוכשרים. גולדה מת מהתקף לב בגיל 69, בביתו שבווייסנבאך, אוסטריה.
סיפור חייו מתועד בסרט טלוויזיה דוקומנטרי משנת 2007 בשם So what?! - Friedrich Gulda,

יצירות

שני קונצ'רטי לפסנתר, מוזיקה לפסנתר וקול ומחזמר ג'אז. ביצירתו ניכרות השפעות מן הקלאסיקה עד האימפרסיוניזם, ג'אז ושירי עם וינאיים.

הקלטות

פרידריך גולדה לא הרבה להקליט, יחסית לפסנתרן בשיעור קומתו. בין הקלטותיו החשובות כל מחזור הסונאטות של בטהובן ב-1968, הפסנתר המושווה של באך ב-3–1972, קונצ'רטי לפסנתר של מוצרט (ק.467 ו-ק.595 עם הנס סווארובסקי, כולל קישוטים של גולדה לכל אורך היצירות, ועם קלאודיו אבאדו וניקולאוס הרנונקור. קונצ'רטו לשני פסנתרים של מוצרט הקליט עם צ'יק קוריאה כסולן בפסנתר השני. כן הקליט סונאטות לצ'לו ופסנתר עם פייר פורנייה.
מרי קייט ואשלי אולסן

ביוגרפיה

האחיות נולדו בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, הוריהן הם דייב וג'רני אולסן, ויש להן אח גדול בשם טרנט ואחות קטנה בשם אליזבת.
בגיל שבעה חודשים התקבלו לתפקיד התינוקת מישל טאנר בסיטקום הטלוויזיוני "צער גידול בנות", ששודרה מספטמבר 1987 עד מאי 1995 ברשת ABC. ב-1995 התגרשו הוריהן של התאומות. לאחר צילומי הסדרה, שיחקו האחיות בסרטי טלוויזיה וקולנוע והשיקו קו מוצרים על שמן, הכולל בין השאר בגדים, אביזרים, תחליבי רחצה, מוצרים לבית הספר, ספרים, סרטים, בשמים, משחקי מחשב, בובות ואף סדרת טלוויזיה מצוירת. בשנת 2004 זכו לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ובאותה שנה החלו לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ניו יורק.
מקצוע הלימודים הראשי אותו לומדת אשלי הוא פסיכולוגיה, ואילו מרי קייט לומדת צילום.
האחיות אולסן זכו לביקורת קשה מצד ארגון זכויות בעלי חיים, PETA, לאחר שהשתמשו בפרווה בקו האופנה שלהן, "The Row".
מרי קייט שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "העשב של השכן".
גבריאל מאן

ביוגרפיה

מאן נולד במידלברי, ורמונט, ארצות הברית, לג'ו אליס עורכת דין, ולסטיבן ס'מית מיק פרופסור לסוציולוגיה.
מאן החל את הקריירה שלו כדוגמן מסלול מקצועי והחל את קריירת המשחק שלו בשנת 1995.
עם כיכובו של מאן בתור האקר מחשבים מיליארדר בדרמת ה-ABC נקמה הוא הוחתם בסוכנות הדוגמנות DNA וגם בסוכנות הדוגמנות Next Models.
הוא עבד עם מריו טסטינו לחברת GAP, והיה לפנים של חברת CP, עבד עבור סטיבן קליין, טיילר שילדס, מארק ג'ייקובס וקלווין קליין.
שיפיונה דל פרו

חייו

שיפיונה דל פרו נולד בבולוניה שבצפון איטליה לפלוריאנו ופליפה פרו. אביו, פלוריאנו, עבד בתעשיית הנייר שהתפתחה הודות להמצאת הדפוס מספר שנים לפני כן, ולכן סביר להניח שהודות לעבודותיו של אביו נחשף שיפיונה הצעיר לחומר מודפס. כשנישא קרא לביתו "פיליפה" על שם אימו.
סביר להניח שלמד באוניברסיטת בולוניה שבה התמנה לימים, בשנת 1496, למרצה בתחומי האריתמטיקה והגאומטריה. בשנותיו האחרונות עסק גם במסחר.

תרומות נוספות

דל פרו תרם להבאה לצורה רציונלית של שברים שבמכנהם סכומים של שורשים מעוקבים. כמו כן, חקר בעיות בנייה בסרגל ובמחוגה עבור זווית מחוגה קבועה, אך מעט ידוע על עבודתו בתחום זה.
שיטור יתר

ישראל

בישראל, עלו טענות על כך שמשטרת ישראל מפעילה שיטור יתר כנגד יוצאי אתיופיה וצאצאיהם. בשנת 2015 אמר מפכ"ל המשטרה, דנינו, כי יש בסיס לטענות אלו. ביוני 2016 אמר מפכ"ל המשטרה, רוני אלשייך, כי המשטרה בודקת האם הופעל שיטור יתר כלפי יוצאי אתיופיה.
רחלי רוטנר

ביוגרפיה

רוטנר נולדה בנתניה למשפחה דתית. אביה הוא המלחין יעקב רוטנר. אחותה הצעירה ממנה היא הסופרת ליאת רוטנר.
לאחר לימודים תיכוניים באולפנה, שרתה  בשירות לאומי. היא סיימה לימודי חינוך לאמנות במדרשה לאמנות שבמכללה האקדמית בית ברל. הייתה חברה ב"חבורת A4", השתתפה בפרויקט ספרות זולה ובפרויקט הקומיקס הישראלי-פולני "קומפוט". כתבה בשבועון הבידור "רייטינג" ויצרה כתבות וידאו לאתר nrg. ב"רייטינג" פרסמה גם מדור קומיקס שבועי בנושאי תרבות בשם "קו השפיות".
בשנת 2006 השתתפה בתערוכת מחווה לפיקאסו במוזיאון פתח תקווה לאמנות.
בשנת 2007 השתתפה בתערוכה "רשמים 3 - הביאנלה הארצית לרישום" בבית האמנים בירושלים, והציגה תערוכת יחיד בגלריה "טובה אוסמן" בתל אביב.
בשנת 2008 יצא לאור ספרה "הצד האחר של העולם", יצירת קומיקס למבוגרים שבה שני סיפורים ("חלום" ו"בית") ונובלה ("שער"). באותה תקופה יצרה קומיקס גם במסגרת קבוצת הקומיקס הדתית לאומית "ארמדיל". סיפורי קומיקס נוספים שלה שפורסמו הם "מתוק ומרושע: איך התאהבתי באריאל ויסמן (הגרסה המצונזרת)", ו"חמוד וקטלני", המתארים את סיפור ההיכרות שלה עם בעלה.
בשנת 2010 הציגה תערוכה זוגית בשם "ערש", יחד עם האמן יובל כספי בגלריה "אלפרד" בתל אביב.
בשנת 2010 יצרה עבור ערוץ ביפ סדרת בובות קומית בשם "דרמה קווינס", ששודרה במסגרת רצועת הערוץ "המעבדה" בהנחיית דודו ארז. את הסדרה דיבב הקומיקאי אבי אטינגר.
בשנת 2011 יצרה את עמוד הפייסבוק "ביבי מאויר", בו איירה סטטוסים מדף הפייסבוק של ראש הממשלה בנימין נתניהו באופן סאטירי.
בשנים 2014–2018 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "החפרנים", תוכנית טלוויזיה מדעית קומית המשודרת בערוץ 23 ובערוץ 2.
בשנים 2011–2016 עבדה במערכת האתר "וואלה" ככתבת, עורכת, מאיירת ומגישת כתבות וידאו הומוריסטיות. בין השאר כתבה את בלוג "האח הגדול" של האתר, הגישה את פינת ביקורת הטלוויזיה ואת תוכנית פרשת השבוע עם פרופסור אמיר חצרוני. ב-24 בנובמבר 2015 פרסמה בדף הפייסבוק שלה פוסט, בו כתבה כי במסיבה לרגל סיום תפקידו כעורך אתר "וואלה!", התוודה בפניה ינון מגל במילים בוטות על משיכתו המינית כלפיה. לאחר שפורסמו תלונות של נשים נוספות כנגד מגל, באותו הקשר, התפטר מגל מכהונתו כחבר הכנסת (בפברואר 2016 סגרה פרקליטות מחוז ת"א את התיק נגד מגל). בראשית 2016 הודיעה רוטנר על עזיבתה את מערכת "וואלה! News", ועברה לעבוד ב"קשת". במהלך שנה זו כתבה והשתתפה במספר מערכונים בתוכניות "עוד כותרות" עם אייל קיציס ו"היום בלילה" עם גורי אלפי, ויצרה עבור אתר mako פרודיה על מגזין נשים בשם "לאישושה". בהמשך יצרה את מדור "שיחה מאוירת", במסגרתו מבצעת מתיחות טלפוניות ושיחות מתיחה עם מוסדות, ארגונים ואנשי ציבור, והפכה אותן לקטעי אנימציה, ואת עמוד הפייסבוק Wako, מדור סאטירי של Mako המכיל ידיעות מזויפות.
בשנת 2016 השתתפה בתערוכה "אוטוביוגרפיות: וידויים בקומיקס של נשים יהודיות" במוזיאון הנגב, תערוכה בינלאומית שהוצגה משנת 2010 במקומות שונים בעולם.
בשנת 2018 השתתפה בתערוכה "ויהי צחוק - הומור יהודי ברחבי העולם" בבית התפוצות.

חיים אישיים

נשואה לאריאל ויסמן, תסריטאי, יוצר קומיקס וקומיקאי. הזוג מתגורר בתל אביב.
יוקולסאו אאו פיולום

היסטוריה גאולוגית

תוואי הנהר יוקולסאו אאו פיולום עוצב במידה רבה על ידי מרוצות קרחון — שיטפונות אדירים שמקורם בהתכת הקרחון ואנטאיוקול כתוצאה מהתפרצותו של הר הגעש התת-קרחוני ברדרבונגה. שלושת השיטפונות שחרצו את תוואי הנהר ברמת איסלנד התרחשו לפני 9,000, 5,000 ו-2,000 שנה, ויחד הם ארכו ימים ספורים בלבד.
השיטפונות יצרו בתוואי הנהר את המפל הגדול באירופה — דטיפוס, וכן את הקניון יוקולסאורגליופור (Jökulsárgljúfur) שהמפל נופל בו ואת הקניון אאוסבירגי (Ásbyrgi). בשיא השיטפונות, ספיקתו של זרם הנהר הייתה 900,000 מ"ק לשנייה (לשם השוואה, ספיקתו הממוצעת של הנהר אמזונאס היא 209,000 מ"ק לשנייה).
בעידנים גאוגלוגיים קדומים, הפיורד יוכסארפיורדור (Öxarfjörður) בצפון-מזרח איסלנד — בו הנהר נשפך אל ים גרינלנד — חדר עמוק יותר מאשר היום אל היבשה. יוקולסאו אאו פיולום הקטין את עומק חדירת הפיורד ליבשה על ידי גרופת החול שהביא מרמת איסלנד ויצר שטח משולש בגודל 300 קמ"ר בשם סנדור (Sandur), בו האפיק שלו מסתעף לדלתה לפני השפיכה לים. בגלל הקרקע החולית, אפיקו של הנהר באזור משתנה תמיד.
שרלוק הולמס ותעלומת גרבי המשי

תקציר עלילה

בנובמבר 1903 בלונדון, נשים צעירות נרצחות כשגרב משי תחוב בגרונן. ווטסון מבקש את עזרתו של הולמס, שקובע שהקורבנות הן נשים ממעמד חברתי גבוה, ולא זונות. הראיות שמתגלות כוללות טביעת אצבע, זוג נעלי ריקוד של אישה, זכוכית שבורה, ריח חריף של כלורופורם, וגרב משי שנשלפת מגרונה של אחת הנרצחות. נראה שלרוצח יש פטיש לכפות רגליים.
הולמס מתשאל נערה צעירה שנחטפה ושוחררה, כנראה משום שיש לה רגל סוסנית. הוא מארגן את יציאתו של המשרת החשוד ברציחות, אף על פי שיש לו אליבי מוצק, כך שהיא תראה אותו. הילדה אכן מזהה אותו כחוטף שלה, אבל טביעת האצבע שלו מנקה אותו מכל חשד. הולמס מטמין מלכודת לרוצח: אחותה של אחת הנרצחות משתתפת ביצירת תמונה חיה המוצגת בפני המלך והמלכה. הלבוש היווני-רומאי שלה חושפני, והסנדלים שלרגליה חושפים את כפות הרגליים. אחרי ההופעה היא הולכת לבדה לחדר אחר, החשוד הולך אחריה מסמם אותה, אבל נתפס בידי הולמס ומושם במעצר. הנערה חוזרת לביתה ושוכבת לישון.
עם זאת, טביעת האצבע של החשוד עדיין אינה תואמת את זו של הרוצח. הולמס חושד שלרוצח יש אח תאום זהה, וכי הרוצח האמיתי עדיין חופשי. הולמס מטלפן לאביה של הנערה ששימשה כפתיון ומזהיר אותו, אבל רגעים אחדים קודם לכן הרוצח כבר חטף אותה ממיטתה. הרוצח נראה כשהוא נושא את הנערה על כתפו ושטיפות דם נוטפות מפניה מחתך של זכוכית שבורה.
השוטרים מאלצים את התאום השני לקחת אותם אל אחיו, אבל הוא מצליח להימלט מהם. ברגע האחרון הולמס מוצא את הרוצח את הקרבן. סביב צווארה של הצעירה קשור גרב משי, והיא אינה נושמת. ווטסון גוזר את הגרב ומנסה להחיות אותה. הולמס מצליח לגרום לרוצח להודות בכך שהוא רצה לקבל תשומת לב מהנשים הצעירות. שני התאומים נלקחים למעצר.
בסצנת הסיום ווטסון נושא לאישה את ארוסתו, ג'ני ונדלור פסיכואנליטיקאית אמריקאית שעזרה להם בחקירה. הם עוזבים לקראת ירח הדבש שלהם והולמס נותר לבדו ליד השולחן.

פיתוח

רשת PBS האמריקאית הייתה שותפה למימון ההפקה, והסרט שודר במסגרת שידורי Masterpiece Theatre של PBS בשנת 2005. השם המקורי של הסרט היה "Sherlock Holmes and the Deadly Season", והוא שונה שבועות אחדים לפני השידור. איאן הארט שב לשחק בדמות ווטסון אותו גילם בסרט "כלבם של בני בסקרוויל", אבל ריצ'רד רוקסבורו לא המשיך לגלם את שרלוק הולמס, ורופרט אוורט החליף אותו. גאי הנרי שהופיע בתפקיד שרלוק הולמס בסדרה "Young Sherlock: The Mystery of the Manor House" לוהק בסרט זה בתפקיד קטן בדמות מר בילני.
סיימון סלן ג'ונס ביים את הסרט, והצילומים נערכו בסביבות לונדון בסוף קיץ 2003. את הפסקול הלחין אדריאן ג'ונסטון.
גברת ונדלור נותנת לשרלוק הולמס את הספר "Psychopathia Sexualis".

כתיבה

בניגוד לעיבוד של "כלבם של בני בסקרוויל", הפקה זו היא לפי סיפור מקורי שכתב אלן קוביט, אם כי בתסריט יש שימוש במשפטים מדיאלוגים שנלקחו מסיפוריו של ארתור קונאן דויל. העלילה מתרחשת בתחילת המאה העשרים, ודוקטור ווטסון עומד לשאת אישה, דבר המרמז שעבר זמן רב מאז שהולמס והוא עבדו יחד.
לשכת החליפין לניירות ערך

מיסוד המסחר בניירות ערך

עם קום המדינה, על רקע הגידול במחזורי המסחר ובמספר החברות שהנפיקו לציבור, גבר הצורך במיסוד המסחר בניירות ערך. הבנקים ובתי ההשקעות שפעלו בישראל באותה תקופה, התאגדו והקימו בספטמבר 1953 את הבורסה לניירות ערך בתל אביב. הבורסה החלה לפעול ב־1 בדצמבר 1953, והמסחר המשיך להתנהל במשרדי בנק לאומי עד שנת 1960, עת עברה הבורסה למשכן עצמאי, ב"פסאז'" ברחוב אלנבי 113 בתל אביב.
פרננדו, דוכס ויזאו

ביוגרפיה

פרננדו נולד באלמיירי ב-17 בנובמבר 1433, לדוארטה, מלך פורטוגל וללאונור מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה. בשנת 1438 מת אביו, ואחיו אפונסו החמישי, מלך פורטוגל ירש את כס המלכות, ואילו פרננדו קיבל את התואר נסיך פורטוגל. בשנת 1451 נולד אחיינו ז'ואאו, נסיך פורטוגל, אולם הוא מת לאחר זמן קצר, ופרננדו חזר להיות יורש העצר. בשנת 1452 נולדה אחייניתו ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, אשר הפכה ליורשת העצר, וזמן קצר לאחר מכן הוא ניסה לברוח למדינה אחרת בחיפוש אחר הרפתקה, אולם אחיו שלח אחריו את כוחותיו והם אילצו אותו לחזור לפורטוגל. בשנת 1453 קיבל פרננדו את התואר דוכס בז'ה, ובשנת 1458 הוא התלווה לאחיו במסעו לצפון אפריקה. בשנת 1460 קיבל פרננדו את התואר דוכס ויזאו, ובשנת 1468 הוא פיקד על מסע למרוקו וכבש את קזבלנקה. ב-18 בספטמבר 1470 מת פרננדו בסטובל, ובשנת 1495 הוכתר בנו כמנואל הראשון, מלך פורטוגל.
טום מור

טום מוּר (באנגלית: Tom Moore‏; 16 במאי 1918 - 16 באפריל 2017) היה חבר בית הנבחרים של טקסס מטעם המפלגה הדמוקרטית בין השנים 1967–1973.
מור התפרסם בשל מתיחת האחד באפריל שערך בניסיון להעביר ביקורת על תהליך החקיקה במדינה ועל כך שמחוקקים לא טורחים לקרוא ולברר פרטים על החוק. 
ב-1 באפריל 1971 הגיש מור הצעת חקיקה המשבחת את אלברט דה-סלבו, הידוע כחונק מבוסטון שניצל מינית ורצח 13 נשים בין השנים 1962–1964 באזור בוסטון. הצעת החוק דיברה על תרומתו של דה-סלבו למדינה, המסירות בה ביצע את עבודתו וכיצד עודד אנשים לדאוג לעתידם. הצעת החוק ציינה שפועלו של דה-סלבו הוכר באופן רשמי על ידי מדינת מסצ'וסטס על עבודתו שכללה שימוש בטכניקות לא קונבנציונליות של בקרת אוכלוסין ופסיכולוגיה מעשית.
לאחר שהצעת החוק אושרה פה אחד, משך אותה מור משולחן הדיונים ויידע את יתר המחוקקים על תוכנה.
נפטר ב-16 באפריל 2017.
קב ונקי (פירוש למשנה)

"קַב וְנָקִי" הוא פירוש על שישה סדרי משנה, שנכתב על ידי הרב אלישע בן אברהם, שהיה רב בהורדנה (כיום בבלארוס) במאה ה-17. הפירוש נכתב בשנים תכ"ד עד תנ"ז בעיר אמסטרדם.
מקור שם הפירוש הוא בביטוי קב ונקי המתאר כמות קטנה (קב) באיכות גבוהה. הפירוש הוא קצר ותמציתי ולכן תואם את הביטוי.
לשונו של הפירוש דומה לרוב לפירוש רבי עובדיה מברטנורא ומבוססת עליו.
פירוש "קב ונקי" נדפס כ-20 פעמים מאז שיצא, עד להוצאתו לאחרונה במהדורת "משנה סדורה".
מוחמד רפיק תאראר

ראשית חייו

מוחמד ראפיק תאראר נולד בכפר פירקוט שבמחוז פנג'אב שבהודו הבריטית (כיום בפקיסטן). לאחר שסיים את לימודיו במכללה אסלאמית הוא התקבל ללימודים באוניברסיטת פנג'אב שם הוא סיים לימודי תואר ראשון בלימודים אסלאמיים ב-1949. תאראר הושפע מהמלומד החנפי והמנהיג הדתי והפוליטי סייד עטה אולה שאה בוכארי ולקח חלק במפגשים של המפלגה האסלאמית "אהרר", אך באופן רשמי לקח חלק בפעילויותיה של הליגה המוסלמית. במהלך שנות לימודיו הוא היה פעיל בליגה והיה ממעריציו של מוחמד עלי ג'ינה.
במהלך תהליך קבלת עצמאותה של פקיסטן היה תאראר פעיל כעובד רווחה במחנות שהוקמו על ידי פדרציית הסטודנטים המוסלמים עבור המהגרים ההודים שנמלטו לפקיסטן מהודו אפופת המהומות. הוא למד במכללה למשפטים באוניברסיטת פנג'אב וב-1951 הוא סיים תואר ראשון במשפטים.

קריירה משפטית

לאחר סיום לימודיו הוא עבד כטוען (Pleader) בבית המשפט הגבוה של לאהור ובאוקטובר 1955 הוא הוסמך כעורך דין. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא פתח משרד עורכי דין משל עצמו בגוג'ראנוואלה ועבר בחינות כדי להיות מקודם לתפקיד שופט בבית משפט נפתי וכשופט מחליף.
ב-1971 הוא היה לנשיא בית הדין לעבודה של פנג'אב ובאוקטובר 1974 הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של לאהור. ב-1989 הוא קודם לנשיא בית משפט זה. קודם לכן, כשהיה שופט מן המניין בבית המשפט של לאהור, הוא שימש כחבר בוועדת הבחירות של פקיסטן כנציג מחוז פנג'אב. ב-1991 מונה תאראר כשופט בבית המשפט העליון של פקיסטן, תפקיד בו הוא שימש עד לפרישתו בנובמבר 1994 בגיל 65.
לאחר פרישתו מכס השיפוט במרץ 1997, פתח תאראר בקריירה פוליטית והצטרף למפלגת הליגה המוסלמית. לאחר שהבטיח לעצמו מועמדות מטעם המפלגה הוא נבחר באותה שנה כחבר בסנאט של פקיסטן.

נשיא פקיסטן

לאחר התפטרותו ב-1997 של פארוק לע'ארי מכס הנשיאות, עלה שמו של תאראר כמועמד לתפקיד. ב-31 בדצמבר אותה שנה הוא נבחר בבחירות בלתי-ישירות ברוב גדול וזכה ב-374 קולות מתוך 457 המצביעים בגוף הבוחר מול 31 הקולות של מועמד מפלגת העם הפקיסטנית, אפטאב מיראני ו-22 הקולות של מועמד ג'מאיית עולמה א-אסאלם, מוחמד שיראני. היה זה הרוב הסוחף ביותר שהושג אי פעם בבחירות לתפקיד.
עם היבחרו כנשיא, היה תאראר דמות צנועה שמילא תפקיד טקסי ברובו ששמר על פרופיל נמוך, נמנע מראיונות בתקשורת ונותר שליח נאמן של משפחתו של ראש הממשלה נוואז שריף. הוא חתם ללא התנגדות על התיקונים ה-13, ה-14 וה-15 לחוקת פקיסטן שהגבילו עוד יותר את סמכות הנשיא, תהליך שהחל כבר ב-1997 ותאם את הרוח האמיתית של החוקה.
תאראר לא הודח בהפיכה הצבאית של 1999, שהעלתה לשלטון את הגנרל פרבז מושארף, ראש מטה הכוחות המשולבים של הכוחות המזוינים של פקיסטן, אף על פי שהוא היה מינוי של משטרו של נוואז שריף. לפיכך הוחלט להשאיר את תאראר בתפקידו, אך לא למשך כל תקופת הכהונה של חמש השנים. ב-21 ביוני 2001 פרסם מושארף, בתפקידו כמפקד הממשל הצבאי, את "פקודת מסגרת הסדר המשפטי" ובמסגרתה הודיע על סיום תפקידו של תאראר כנשיא.

לאחר הנשיאות

תאראר פרש מן החיים הפוליטיים והתיישב בלאהור. הוא שומר על יחסים טובים עם נוואז שריף ועם משפחתו. כלתו, סאירה תאראר, הייתה חברה בממשלתו השלישית של שריף ושימשה בתפקיד שרת הבריאות.
חוק אוויר נקי

חוק אוויר נקי, התשס"ח-2008, שאושר בכנסת ביולי 2008, נחשב לאחד החוקים הסביבתיים המשמעותיים והמקיפים ביותר שנחקקו אי פעם בישראל. את חקיקת החוק, המבוסס על "חוק אוויר נקי" Clean Air Act, שנחקק בארצות הברית בשנת 1970, יזמה עמותת "אדם טבע ודין" וקידם ארגון "מגמה ירוקה".

תהליך החקיקה

הצעת "חוק אוויר נקי לישראל" הונחה על שולחן הכנסת ה-16 ב-16 במאי 2005 על ידי ח"כ עומרי שרון וקבוצה של 47 חברי כנסת. 
עם פיזורה של הכנסת ה-16 והרכבתה של הכנסת ה-17 בשנת 2006 הוחל על הצעת החוק דין רציפות. מאוקטובר 2006 עד יולי 2008 נערכו 20 ישיבות הכנה על החוק בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת. האחראי בוועדה, אשר בראשה עומד ח"כ אופיר פינס, לקידום החוק היה ח"כ דב חנין. תומכים נוספים שעזרו לקידום החוק הם חברי הכנסת מיכאל מלכיאור ומשה גפני. עמותת אדם טבע ודין המשיכה לכל אורך הדרך למלא תפקיד מפתח בתהליך החקיקה בסיוע ובתמיכה של הארגונים הבאים : מגמה ירוקה, מרכז השל, חיים וסביבה, הקואליציה לבריאות הציבור, אזרחים למען סביבה בגליל (אל"ס), צלול ותחבורה היום ומחר.
החוק אושר במליאת הכנסת ב-22 ביולי 2008 ברוב של 39 חברי כנסת בעד, ללא מתנגדים או נמנעים.

בעקבות החקיקה

החוק מיושם רק באופן חלקי. לדוגמה, היטל הפליטה, אותו אמורים המפעלים הגדולים לשלם בגין פליטת מזהמים לאוויר, לא נקבע בפועל, ולכן הוראות החוק בעניין זה הן אות מתה. בנוסף, חלק מהוראות החוק סותרות אחת את השנייה או לא מיושמות בצורה נכונה.
במטרופולינים שיש בהם ערכים גבוהים של מזהמים באוויר, נדרשו הרשויות המקומיות כל אחת בנפרד להכין תוכניות להפחתת זיהום האוויר. החוק מאפשר להכין גם תוכניות פעולה משותפות למספר רשויות. ענת בר-כהן ודפנה מישורי-רוזנברג מדגימות במאמרן מדוע תוכנית פעולה משולבת של מספר רשויות עשויה להשיג תוצאות טובות יותר.