google/wiki40b huggingface dataset:
גמבוזיים

מזון

מרבית הגמבוזיים הם אוכלי כל וניזונים הן ממזון מן הצומח כגון צמחי מים ואצות והן ממזון מן החי כגון זחלי יתושים ותולעים אדומות, סרטנונים זעירים הם חלק חשוב בתפריט שלהם, המוליים ידועים כאוכלי ירק וניזונים הרבה מהירוקת הגדלה על סלעים במים ועל דפנות האקווריום.

רבייה

הגמבוזיים מכונים גם "משריצי חיים" משום שהנקבות משריצות דגיגים עצמאיים ולא מטילות ביצים כיתר משפחות הדגים. 
צורת הרבייה היא שמייחדת משפחה זו. לאחר שהנקבה נענית לחיזור הזכר, הוא מחדיר את הגונופודיום שלו לפתח הביב של הנקבה שם יתפתחו הביצים שבתוכן הדגיגים. הדגיגים יושרצו כ-35 ימים לאחר ההפריה ויהיו דגים עצמאיים לכל דבר, הם ימצאו את מזונם לבד ואף יאלצו להסתתר מהוריהם הרעבתניים העלולים לאוכלם. מהפריה אחת שכזו יכולים להתפתח עד 6 הריונות.

גידול והרבעה באקווריום

הגמבוזיים הם דגים חזקים המסוגלים לשרוד גם בתנאים שאינם אופטימליים, אולם, כמובן, הם יתפתחו ויראו טוב יותר באקווריומים גדולים ואיכות מים טובה וישמחו לכפית מלח על כל עשרה ליטרים של מי אקווריום. רוב בני משפחת הגמבוזיים ידידותיים ושלווים מאוד ולכן ניתן לשלבם עם מגוון דגים, כל עוד שלומם של הגמבוזיים מובטח והדיירים האחרים אינם תוקפנים בעצמם. הרבעת הגמבוזיים קלה מאוד ולמעשה, כמעט ואין סיכוי להשיג נקבה שאינה כבר מופרית. הגמבוזיים אינם זקוקים לשינויים מיוחדים כדי לעורר את "יצר האהבה" אבל חשוב לשמור על הדגיגים שלהם לכשיושרצו. שתי שיטות נפוצות לשמירה על הדגיגים: הראשונה, שימת האם בתא השרצה כאשר היא נראית כבר ככורעת להשריץ (מראה נפוח ונקודה שחורה בולטת ליד הביב, ולעיתים גם את עיניהם של השרצים בסמוך להשרצה). תא ההשרצה הוא קופסה שקופה שבה משריצה נקבה את הדגיגים, הם נופלים בכעין מדרון המצוי בה לחלק אחר של התא, שאליו הנקבה אינה יכולה להגיע וכך נשמרים מרעבונה. הדרך השנייה היא לגדל את האם באקווריום עמוס בצמחים צפופים בהם יוכלו להסתתר מפניה.
הדגיגים הצעירים אינם זקוקים למזון ביומיים הראשונים לחייהם שכן הם נולדים עם שקיק מזון המחובר לגופם את הדגיגים הצעירים ניתן להאכיל בחלמון ביצה מפורר, במזון יבש מיוחד לשרצים ובארטמיה שהיא סרטנים קטנים שזה עתה בקעו.
בגלמה

בגלמה (בטורקית - Bağlama) היא כלי פריטה העשוי עץ, בעל שלושה מיתרי מתכת כפולים, שמקורו בטורקיה ובתרבויות שונות בסביבת אסיה המזרחית והתיכונה. בימי הביניים עם מסעות הכיבוש של המונגולים, הגיעה הבגלמה למזרח התיכון. הבגלמה החליפה את הסאז הטורקי שהיה עד אז עשוי מעור ובעל מיתרי שער זנב סוס. בטורקית, משמעות המילה Bağlama (מבוטאת "בלאמה") היא "קשירה", כמשל למיתרים הקשורים בכלי. כמו כלי פריטה רבים גם לבגלמה יש גרסה חשמלית. ניתן לנגן על הבגלמה באמצעות מפרט או באמצעות האצבע. הבוזוקי היווני המסורתי הוא כלי נגינה שהתפתח מאוחר יותר מגיטרה.
הוף ון קלווה

הוף ון קלווה (Hof van Cleve) היא אחת משתי המסעדות הבלגיות היחידות בנות שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום, ביחד עם מסעדת "הכרמלית" של השף חרט ון הקה. היא ממוקמת בכפר קראוסהאוטם. השף הוא פטר חוסנס (Peter Goossens).
המסעדה נפתחה ב-1987 בבית חווה ישן על אחת מגבעות קראוסהאוטם. היא נקראת על שם המשפחה שאיכלסה את הבית עד 1968, משפחת ון קלווה.
על-פי הסכם עם הבעלים הקודם שאליה תצורף מסעדה  בעלת כוכב במדריך מישלן האדום תגיש מטבח בראסרי. ב-1991 זכתה ב-15/20 נקודות ושתי מצנפות בגו מיו. מאז 1992 והפסקת פעולתה של המסעדה הקודמת, החלו לבשל מטבח עילי. הדבר הוביל ב-1994 לכוכב מישלן הראשון ולניקוד של 17/20 ושלוש מצנפות בגו מיו. ב-1998 קיבלה המסעדה את כוכבה השני. כוכבה השלישי הגיע ב-2005. 
המסעדה נבחרה במקום ה-14 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2007.
במקום ה-23 בשנת 2006,
במקום ה-28 בשנת 2008,
במקום ה-26 בשנת 2009,
במקום ה-17 בשנת 2010.
במקום ה-15 בשנת 2011.
המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
פטר חוסנס זכה בתואר "שף השנה" ב-2004 ממדריך גו מיו, מאז אותה שנה, המסעדה מחזיקה בניקוד של 19.5 מתוך 20 במדריך גו מיו. באזור בנלוקס, הוף ון קלווה היא בעלת הניקוד הגבוה ביותר בגו מיו, למעט המסעדה ההולנדית Oud Sluis שמקדימה אותה, עם ניקוד של 20/20. 
שף המסעדה הוא פטר חוסנס (Peter Goossens; נולד ב-1964 ב-Borsbeke). בשנים 2009-2007 הוא הפעיל בראסרי במוזיאון לאמנויות יפות בבריסל. הבראסרי הגיש מטעמים בלגיים מסורתיים. חוסנס הוא אורח קבוע בתוכניות טלוויזיה. הוא אחד השופטים בתוכנית "המסעדה שלי" (Mijn Restaurant) בתחנת הטלוויזיה הפלמית vtm. בסתיו 2010 הוא היה אחד מהיזמים של התוכנית Njam!, בערוץ הבישול החדש Studio 100.
התרסקות מסוק הצ'ינוק בסקוטלנד

התאונה

המסוק שהיה מעורב בתאונה היה מסוק דו-מנועי מתוצרת חברת בואינג האמריקאית. המסוק וטייסיו יצאו מוקדם יותר ביום התאונה למשימה בשמי צפון אירלנד והספיקו לצבור בו שש שעות טיסה. המסוק המריא בשעה 17:42 מבסיס אלדרגרוב (Aldergrove) (הצמוד לנמל התעופה של בלפסט) וחצה את הים האירי כשיעדו אינוורנס שבסקוטלנד. נמצא בו צוות של ארבעה, מהם שני טייסים, ו-25 נוסעים, כולם מומחי מודיעין מה-MI5, מכוח השיטור המלכותי של אלסטר ומהצבא הבריטי. הם נמצאו בדרכם לוועידה בפורט ג'ורג' שליד אינוורנס. בשעה 17:55 יצרו הטייסים קשר עם יחידת בקרה אווירית צבאית בסקוטלנד.
בשעה 18:00, בטוסו דרך ערפל סמיך, פגע המסוק במדרון הר במאל אוף קינטייר שבחופה המערבי של סקוטלנד. הוא פגע בהר בגובה של כ-250 מטרים מעל פני הים וכ-500 מטר מזרחה למגדלור שבמקום. המסוק התרסק ועלה באש. שבריו התפזרו במעלה המדרון. לא היו ניצולים. עקב הערפל הכבד לא היו עדי ראייה להתרסקות.
לאחר התאונה העריך פרשן כי מותם של מומחי מודיעין כה רבים שיבש באופן זמני את פעולת הדיכוי שנקטה באותה עת ממשלת ג'ון מייג'ור נגד ה-IRA. נסיבות התאונה, זהות הנספים והיעדר עדים לה הביאו להעלאתן של תאוריות קונספירציה ביחס לתאונה.
קייזרוואלד

קייזרוואלד (Kaiserwald) היה מחנה ריכוז נאצי בפרברי ריגה בלטביה. 
המחנה נבנה במרץ 1943, בתקופה שהוורמאכט שלט בלטביה. העצורים הראשונים של המחנה היו נאשמים גרמניים בעבירות שונות. בעקבות השמדת הגטאות של ריגה, לייפאיה, ודאוגבפילס הועברו היהודים המגורשים למחנה זה. אלה הצטרפו ליהודים ששרדו את חיסול גטו וילנה. בתחילת שנת 1944 כמה מחנות קטנים שסביב המחנה היו לחלק מתחום השיפוט של מחנה קייזרוואלד. לאחר כיבוש הונגריה בידי הנאצים גורשו יהודים מהונגריה למחנה זה והצטרפו למגורשים נוספים מלודז', פולין. במרץ 1944 המחנה הכיל 11,878 עצורים, מתוכם 6,182 גברים, 5,696 נשים מהם רק 95 לא היו יהודים.
בשונה ממחנה אושוויץ וטרבלינקה, הוא לא היה מחנה השמדה והעצורים בו עבדו בעבור חברות גרמניות שונות, כמו חברת החשמל הכללית של גרמניה (Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft), שעשתה שימוש נרחב בנשים העצורות במחנה על מנת לייצר מוצרי אלקטרוניקה כסוללות.
ב-6 באוגוסט 1944 הצבא האדום, הלם בורמאכט והתקדם מערבה, אל תוך לטביה. אז החלו הגרמנים להעביר את עצורי קייזרוואלד אל מחנה הריכוז שטוטהוף בפולין. כל האסירים מתחת לגיל 18 ומעל גיל 30 - יהודים חשודים בהתנגדות למשטר במחנה ואלה שהיה חשד שלא ישרדו את המסע מלטביה לפולין - נורו. בספטמבר 1944 כבר הועברו כל אסירי קייזרוואלד אל מחנה שטוטהוף.
הצבא האדום שחרר את המחנה ב-13 באוקטובר 1944.
ויקטוריה פלזן

היסטוריה

בשנת 1971 זכה המועדון בגביע הצ'כוסלובקי לאחר ניצחון על ספרטק טרנבה.
בעונת 1971/1972 קיים המועדון את המשחק האירופי הראשון שלו כשאר אירח את באיירן מינכן הגרמנית במסגרת גביע אירופה למחזיקות. במשחק הראשון ניצחו הגרמנים 1-0 במשחק בצ'כיה ובגומלין פלזן הובסה 1-6.
בעונת 2009/2010 זכה המועדון בגביע הצ'כי וגם סיים במקום ה-2 בליגת הצ'כית וזכה להשתתפות במוקדמות הליגה האירופית. במסגרת משחקי מוקדמות הליגה האירופית אירחה פלזן את בשיקטאש הטורקית. המשחק הראשון בצ'כיה הסתיים בתיקו 1-1, ובגומלין בטורקיה ניצחה בשיקטאש 0-3.
בעונת 2011/2012 השתתף המועדון במשחקי מוקדמות ליגת האלופות בזכות האליפות בשנה קודם לכן. ב-12 ביולי 2011 התארח המועדון למשחק מול פיוניק ירוואן מארמניה. במשחק הראשון ניצחה פלזן 0-4 ובעקבות כך רשמה פלזן את משחקה הראשון באירופה אותו היא מנצחת, וגם המשחק השני בצ'כיה הסתיים בניצחון של פלזן בתוצאה 1-5. בסיבוב שלאחר מכן פגשה הוגרלה פלזן לשחק נגד רוזנבורג בלקלאב הנורווגית. את שני המשחקים ניצחה פלזן 0-1 בנורווגיה ו-3:2 בצ'כיה. ועקב כך העפילה פלזן לשלב הפלייאוף שם הוגרלה לשחק נגד פ.צ. קופנהגן הדנית. במשחק הראשון באצטדיון פארקן ניצחה פלזן בתוצאה 1-3 וגם את המשחק השני 1-2 והעפילה לראשונה בתולדות המועדון לשלב הבתים של ליגת האלופות. בהגרלת שלב הבתים הוגרלה פלזן לשחק בבית עם ברצלונה הספרדית, מילאן האיטלקית ובאטה בוריסוב הבלארוסית. הקבוצה סיימה במקום השלישי בבית ועברה לשחק בשלב 32 האחרונות בליגה האירופית, שם הפסידה לשאלקה 04 והודחה מהטורניר.
בעונת 2013/2014 עלתה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות וסיימה במקום השלישי בבית. משם עברה לשחק בשלב 32 האחרונות בליגה האירופית אותו עברה. בשמינית גמר הליגה האירופית פגשה את אולימפיק ליון והודחה על ידה.
בעונת 2015/2016 הודחה על ידי מכבי תל אביב בשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות ובעקבות כך נשרה לליגה האירופית.
אוטו פון אמיך

קריירה מוקדמת

פון אמיך התגייס לצבא הפרוסי ב-1866, ונלחם בשורותיו במלחמת צרפת-פרוסיה. לאחר מכן מילא פון אמיך בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1901 מונה למפקד הבריגדה ה-31, בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-10, ובשנת 1909 מונה למפקד הקורפוס ה-10.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה היה פון אמיך מפקד הקורפוס ה-10 שהיה חלק מהארמייה השנייה. ב-4 באוגוסט 1914 פלשה גרמניה אל בלגיה הנייטרלית, ובמטרה לקצר את הדרך לצרפת חיילי צבא הקיסרות הגרמנית פלשו אל העיר לייז' השוכנת על הגבול עם גרמניה. פון אמיך פיקד על ארמיית המז - כוח מיוחד שיועד לכבוש את ביצורי לייז' יחד עם אריך לודנדורף. מול 59,800 החיילים הגרמנים של אמיך עמדו 36,000 חיילים בלגים בפיקודו של הגנרל ז'ראר למאן, תוך 13 ימים נפלה העיר לייז' בידי הגרמנים. לאחר הכישלון בקרב על המארן השתתף פון אמיך במלחמת החפירות בחזית המערבית. באפריל 1915 הועבר פון אמיך לחזית המזרחית, והשתתף שם במתקפת גורליצה-טרנוב.
פון אמיך מת ב-22 בדצמבר 1915 בהנובר בגיל 67 בזמן שניצחונה של גרמניה עוד נראה מובטח.
האד-יאי

היסטוריה

עד להקמת מסילת הרכבת לעיר בשנת 1922, הייתה האד-יאי כפר קטן בשם קוק סא-מט צ'ון (Khok Sa-Met Choon), והתגוררו בו ארבעה תושבים בלבד. קו הרכבת הביא לגידול באוכלוסיית הכפר, ותוך זמן קצר הפכה לעיירה קטנה.
תחנת הרכבת הייתה בתחילה כשלושה קילומטרים צפונית לעיר, אך מיקומה הועתק מספר פעמים עקב שיטפונות שפגעו במסילה.
משנת 1922 גדלה אוכלוסיית העיר בהתמדה, בשנת 1935 היה שטח העיר 4.4 קמ"ר והיא קיבלה מעמד של טמבון. במרץ 1949 הועלתה למעמד תסבאן מואנג, ובמאי 1961 הורחב תחום השיפוט שלה ל-8 קמ"ר. באפריל 1977 הורחב תחום השיפוט בשנית ל-21 קמ"ר, ובשנת 1995 למעמד תסבאן נאקון.

ההתקוממות בדרום

כעיר מרכזית בדרום תאילנד, הפכה האד-יאי יעד מועדף לפיגועי טרור על ידי הארגון לשחרור פטני, וארגונים קיצוניים דומים.
ב-3 באפריל 2005 התרחשו בעיר שני פיגועים: האחד בהיפרמרקט מקומי של רשת קארפור, והשני בשדה התעופה המקומי. בפיגועים נהרגו שניים ונפצעו עשרות.
ב-16 בספטמבר 2006 התרחשו בעיר שישה פיגועים בו זמנית, בסה"כ נהרגו ארבעה ונפצעו יותר משבעים.
ב-31 במרץ 2012 התפוצצה מכונית תופת בבית מלון בעיר, בפיגוע נהרגו חמישה ונפצעו מאות.

תחבורה

תחנת הרכבת של העיר, היא תחנה בינלאומית המשמשת את חברת הרכבות הלאומית של תאילנד (SRT), ואת חברת הרכבות המלזית (KTMB). במקביל למסילת הרכבת עוברים הכבישים AH2 ו-AH18, המשתייכים לרשת הכבישים האסייתים.
התחנה המרכזית של האד-יאי, היא מרכז התחבורה הגדול בדרום תאילנד, קווי אוטובוסים יוצאים ממנה למרבית היישובים באזור, וליעדים רחוקים כבנגקוק ונאקון ראטצ'אסימה. מהתחנה יוצאים גם מיניבוסים המתמקדים ביעדים התיירותיים. כלי תחבורה נפוץ נוסף הוא הטוק טוק, מונית בעלת שלושה גלגלים.
נמל התעופה הבינלאומי של העיר מרוחק כתשעה קילומטרים דרומית-מערבית למרכז העיר, ומשרת יעדים פנימיים ובינלאומיים כקואלה לומפור וסינגפור. בתקופת החאג' טסים מוסלמים רבים דרך שדה התעופה למכה. השדה מדורג במקום החמישי בעומסו במדינה, בשנת 2011 עברו בו 1,869,113 נוסעים.

דמוגרפיה

בעיר קיים ריכוז בולט של מאלאים-מוסלמים ושל סינים. העיר היא הרביעית בגודלה במדינה, אחרי בנגקוק, נונטבורי ופאק קרט.

חינוך

בעיר שוכנת האוניברסיטה הציבורית אוניברסיטת נסיך סונגלה, האוניברסיטה הגדולה והוותיקה בדרום תאילנד, הקמפוס שוכן במרכז העיר. 
בעיר שוכנים גם הקמפוסים של באוניברסיטאות הפרטיות: אוניברסיטת האדיאי, ואוניברסיטת ראמחאמהאנג.
יחסי החוץ של סן מרינו

סן מרינו היא מדינה עצמאית, שמקיימת קשרים עם מדינות העולם למרות גודלה הזעיר. כמו כן, סן מרינו חברה בארגונים רבים כגון האו"ם, ארגון התיירות העולמי, ארגון הבריאות העולמי, מועצת אירופה, אונסק"ו ועוד.
סן מרינו שומרת על יחסים דיפלומטיים רשמיים עם 108 מדינות. כ-5 מדינות מחזיקות שגרירות או קונסולית כבוד בסן מרינו בעוד שמדינות אחרות מפעילות שגרירויות מייצגות במדינות אחרות, בדרך כלל ברומא, בירת איטליה. סן מרינו מחזיקה קונסוליית כבוד במדינות מסוימות, לרבות ארמניה.
יאיר יעקבי

ביוגרפיה

נולד ברעננה. למד בישיבת ההסדר קריית שמונה, ב-2008 סיים תואר ראשון בחינוך ותואר שני במנהל עסקים בהתמחות במערכות מידע באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2009–2012 עבד במערכות המידע בבנק אגוד לישראל.

קריירה

בשנת 2011 פנה אליו נדב נוה והציע לו להצטרף להרכב קומי דתי, יחד עם חברם לספסל הלימודים מתן צור. יעקבי נענה והמליץ לצרף חבר נוסף שהכיר משירותו הצבאי בשם אשר בן-אבו. כך קם ההרכב הקומי 'אנדרדוס'. כיום להרכב סרטוני רשת רבים, קליפים, פרסומות, שלושה מופעי מערכונים ושלושה מחזות זמר לילדים, וכן אלפי עוקבים ברשתות החברתיות.
ב-2013 התחיל לעבוד בחברת ההפקות רוגטקה של שלמה בלס (ממפיקי לאטמה בעבר) ככותב ובמאי וידאו. בין השאר בקמפיינים עבור ניר ברקת, אבי וורצמן ויריב לוין, כמו גם בסרטוני הסברה עבור דני איילון, צעירי אגודת חב"ד, מועצת יש"ע ועוד. בין השאר כתב יחד עם האחרון את סדרת מערכוני "ג'ון קרי פתרונות בע"מ" שהתפרסמו בארצות הברית והביאו אף לתגובה של מחלקת המדינה של ארצות הברית.
בין השנים 2016–2017 כתב מדור שבועי סאטירי במגזין "מוצש" של "מקור ראשון".
בשלהי שנת 2016 העלה יחד עם אורי מלמד ואמיר מויאל את מופע הסטנדאפ המשולש שכלל קטעי סטנדאפ שונים משולבים בערב אחד. 
באפריל 2017 החל לכתוב טור אישי שבועי בעמוד האחורי של "בשבע", הטור כולל בדרך כלל סיפורים סאטיריים על הנעשה במגזר ומחוצה לו וכן הצצה מבודחת לחייו האישיים של יעקבי.
בינואר 2018 השיק יעקבי את מופע הסטנדאפ המלא שלו "אומר מעט מדבר הרבה". המופע עוסק בזוגיות, רווקות מאוחרת, יחסי דתיים-חילונים ועוד. מאז השקתו עלה המופע עשרות פעמים ברחבי ישראל.
כותב ומפיק סרטונים הומוריסטיים יחד עם המאייר הלל שלפין בערוץ "שלפין ויעקבי עושים מה בא להם" ביוטיוב. בין הסרטונים: "מרחשוון" ו"אם טראמפ נשיא" שגרפו אלפי צפיות ביוטיוב ובפייסבוק.
מיולי 2019 הוא מקליט ומשדר פודקאסט שבועי "יורים בנגמ"ש" יחד עם מתן צור.

חיים אישיים

נשוי לאריאלה, גר בלוד ואב לשלושה.
לוח הציפייה

לוח הציפייה הוא לוח שנה מיוחד, המשמש לספירת או לחגיגת הימים טרם חג המולד. הימים חופפים לרוב עם העונה הנוצרית של הציפייה. למרות שמם, רוב לוחות הציפייה הנפוצים בשוק מתחילים ב-1 בדצמבר, ללא קשר מתי הציפייה מתחילה, ויכול להקדים החל מה-27 בנובמבר ולאחר עד ה-3 בדצמבר. 
לוחות רבים הם בצורת כרטיס מלבני גדול עם "חלונות", בדרך כלל 24: אחד עבור כל יום בדצמבר המוביל ליום חג המולד. חלון אחד נפתח בכל יום עד לחג המולד. חלונות הלוח נפתחים וחושפים תמונה, שיר, חלק מסיפור (כמו סיפור לידת ישו) או מתנה קטנה, כגון צעצוע או שוקולד. חלק מהלוחות דתיים במובהק, בעוד תוכנם של אחרים חילוני.
בדנמרק, adventkalender הוא לוח מתנות, עם ארבע מתנות בלבד, אשר פותחים בכל יום ראשון טרם חג המולד.

היסטוריה

לוח הציפייה הידוע הראשון נוצר בעבודת יד בשנת 1851. על פי המוזיאון הלאומי של מדינת אוסטריה תחתית (NÖ), לוח הציפייה המודפס הראשון נוצר בהמבורג ב-1902 על ידי חנות ספרים של פרוטסטנטי. רשויות אחרות טוענות שחבר הקהילה השוואבית, גרהארט לאנג, היה אחראי ללוח המודפס הראשון, ב-1908.

לוחות מודרניים

הלוח המסורתי מורכב משתי חתיכות בריסטול המחוברות אחת על השנייה. עשרים וארבע דלתות גזורות מתוך השכבה העליונה, עם מספר שסב בין אחת לעשרים וארבע על כל אחת מהן. החל מהיום הראשון של דצמבר, דלת אחת נפתחת בכל יום, בספירה לאחור של הימים שנותרו עד לערב חג המולד, מאחת עד לעשרים וארבע, כשהדלת ה-24 לעיתים קרובות צופנת הפתעה נוספת, כגון ממתק שוקולד גדול במיוחד.

ה-Julekalender/Julkalender הנורדי

בנורווגיה, דנמרק, שוודיה, איסלנד ופינלנד גם כן קיימת מסורת של מה שמכונה Julekalender (בשוודית: Julkalender, בפינית: Joulukalenteri, באיסלנדית: Jóladagatal, המילה המקומית ללוח ציפייה) בצורת תוכנית טלוויזיה ותוכנית רדיו, שתיהן מתחילות בראשון בדצמבר, ומסתיימות בערב חג המולד. ה-Julkalender עלה לאוויר לראשונה בטלוויזיה השוודית ב-1960 עם התוכנית Titteliture.

לוחות ציפייה בעבודת יד כפרויקט מלאכה

לוחות ציפייה בעבודת יד הפכו לפרויקטים פופולריים בקרב בעלי מלאכה ואמנים מכל הסוגים. כיום, ישנן יצירות בעבודת יד העשויות ממגוון חומרים - כולל בד, לבד, נייר, סיבית, קופסאות קטנות וכו'.
WalkMe

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 2011 על ידי דן עדיקא, שמכהן כמנכ"ל, רפי סווירי, שמכהן כנשיא, יובל שלום אוזנה, ואייל כהן שפרש מהחברה.
החברה מספקת פלטפורמה מבוססת ענן שמכוונת ומובילה משתמשים לביצוע פעולות בזמן שימוש בתוכנה או באתר אינטרנט.
הטכנולוגיה שלה מספקת הכוונה והנעה לפעולה בשיטת צעד-אחר-צעד באמצעות שימוש בבלוני עצות, מבלי שהמשתמש צריך לעזוב את המסך בו הוא נמצא כדי לצפות במדריכי וידאו או כדי לקרוא מדריך משתמש ועמודי FAQ.
באפריל 2012 הושק המוצר לראשונה.
החברה מעסיקה כ-700 עובדים, כשמרבית העובדים מועסקים במשרדיה בתל אביב, והיתר ביישוב צוחר, בסן פרנסיסקו, מנהטן, ראלי (צפון קרוליינה), סידני, פריז ויפן.

רכישות

בינואר 2017 רכשה WalkMe את חברת הסטארט-אפ Abbi, שמתחמה שבדיקת A/B ופיתחה פלטפורמה לשיווק אוטומטי המסוגלת להציג למשתמש פרסומות ב"זמן הנכון", בהתאם לשימושים קודמים שלו באפליקציה.
באפריל 2017 הודיעה WalkMe על רכישת חברת הסטארט-אפ ג'אקו, אשר פיתחה מערכת המזהה עבור חברות תוכנה ושירותי אינטרנט היכן המשתמשים שלהם מתקשים, ומייצרת עבור החברות סרטונים קצרים המציגים את חוויית הלקוח.
קורה כריסטיאנסן

קורה כריסטיאנסן (בנורווגית: Kåre Kristiansen;‏ 20 במרץ 1920 – 3 בדצמבר 2005) היה פוליטיקאי נורווגי פרו-ישראלי.
השר הנורווגי לענייני נפט ואנרגיה מ-1983 עד 1986. פעמיים מנהיג מפלגת העם הנוצרית הנורווגית - בין 1975 ל-1977, ובין 1979 ל-1983. חבר הפרלמנט הנורווגי במשך 12 שנה - בין 1973 ל-1977, ובין 1981 ל-1989.
ב-1994 כריסטיאנסן שכיהן כאחד מחמשת חברי וועדת פרס נובל לשלום התפטר מתפקידו במעשה חסר תקדים כאות מחאה על הענקת הפרס ליאסר ערפאת. אמנם גם ב-1973 התפטרו שניים מחברי הוועדה במחאה על הענקת הפרס באותה שנה להנרי קיסינג'ר, אך הם השעו את הודעת הפרישה עד לאחרי הטקס, בעוד כריסטיאנסן התפטר מיד אחרי אישור הפרס ומחה ברחובות אוסלו במהלך הטקס. בראיון שהתקיים עמו כעבור 4 שנים הוא טען: "אינני גיבור. פשוט לא הייתי מסוגל יותר להסתכל במראה אילו המשכתי להיות חבר בוועדה שנותנת פרס לערפאת". בשנים 1991–1993 כיהן כנשיא הארגון עם ישראל למען השלום.
ב-1997 יזם כריסטיאנסן עצומה מטעם קבוצת פוליטיקאים ואנשי דת נורווגים שקראה להעברת השגרירות הנורווגית בישראל מתל אביב לירושלים. במסגרת יוזמתו זו גם ביקר בישראל.
אהוד דודסון

אהוד דודסון הוא רופא ישראלי, מומחה ברפואה פנימית. בספטמבר 2018 נבחר למנכ"ל שירותי בריאות כללית.

ביוגרפיה

דודסון נולד בחיפה, בן להורים שעלו מפולין. בגיל 4 עבר לתל אביב. למד רפואה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית. שירת כרופא בגדוד שריון. התמחה ברפואה פנימית בבית חולים בילינסון ושירת כרופא אוגדתי בדרגת סגן-אלוף. 
לאחר שחרורו מצה"ל למד מינהל מערכות בריאות. שימש המנהל הרפואי של מחוז דן בשירותי בריאות כללית וב-1995 מונה למנהל מחוז צפון. לאחר מכן שימש מנהל מרכז רפואי מאיר בכפר סבא. כיהן כסמנכ"ל וראש חטיבת בתי החולים בשירותי בריאות כללית. במאי 2013 מונה למנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה וכיהן בתפקיד עד ינואר 2018. בספטמבר 2018 נבחר למנכ״ל שירותי בריאות כללית.
פרופסור חבר במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
נשוי לתמי ואב לשלושה.
אתי לבני

ביוגרפיה

לבני (במקור פיירשטיין) היא ילידת תל אביב וכיום היא תושבת הרצליה. במקצועה היא עורכת דין.
בפעילותה הציבורית הרבתה לעסוק בתחום התרבות ועמדה בראש עמותות וועדות בתחום האמנות, וכעורכת דין פעלה עם שולמית אלוני לעריכת טקסי נישואין אזרחיים.
בבחירות לכנסת השש עשרה (2003) הוצבה במקום ה-12 ברשימת שינוי ונבחרה לכנסת. ובין תפקידיה היו: יו"ר הוועדה למעמד האישה, סגנית יו"ר הכנסת, חברה בוועדת חוקה, חוק ומשפט וחברה בוועדת החוץ והביטחון.
לבני פעלה בכנסת למען קהילת ההומואים והלסביות, קידום זכויות האישה וייצוגה ובתחומים נוספים. כחלק מהפעילות הציבורית, יזמה לבני הפגנות תמיכה בתוכנית ההתנתקות, לקחה חלק במאבק לשימור היכל התרבות ובמאבק נגד שינוי שמו של מוזיאון תל אביב.
בפיצול סיעת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה (2006), עזבה לבני יחד עם מרבית חברי הכנסת של הסיעה את המפלגה ועברה למפלגת "חץ" והתמודדה מטעמה במקום השישי ברשימה. חץ לא עברה את אחוז החסימה ולבני נותרה מחוץ לכנסת השבע עשרה.
בנובמבר 2008 התמודדה לבני בבחירות המקדימות של מפלגת קדימה לכנסת ה-18 והוצבה במקום ה-51 ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצבה לבני במקום העשירי ברשימת המפלגה לכנסת.
הייתה נשואה ליו"ר דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2, איש התקשורת יצחק לבני, עד למותו ב-2017. לזוג שלושה ילדים.
שבת המלכה

שבת המלכה הוא שירו של המשורר חיים נחמן ביאליק.
 השיר, המאזכר את הלכות שבת ואת זמירות שבת, מתאר את אורח החיים המסורתי בשבת ואת האווירה השבתית.
השיר הולחן על ידי פנחס מינקובסקי.

תכנים ואמירות

"שבת המלכה" מתאר את סדר היום הנהוג על פי המסורת ביום השבת ואת האווירה השבתית לפי הרגשתם של רבים. הבית הראשון, פותח בשעת כניסת השבת, כאשר השמש מנמיכה במערב, מקו הגובה של צמרות העצים, לקראת שקיעה. המילים: "בּוֹאוּ וְנֵצֵא לִקְרַאת שַׁבָּת הַמַּלְכָּה" מתייחסות לטקס קבלת שבת הנוהג בשדה או בבית הכנסת, בשעת בין הערביים, שהונהג מאז המאה ה-16, על ידי תלמידי האר"י בצפת, ומאז התפשט ברוב קהילות ישראל. ושלובים בו אזכורים מן הפיוט לכה דודי; ומסתיים באזכור הפיוט שלום עליכם, הנאמר או מושר לפני סעודת שבת הראשונה; אזכורים אשר חוזרים ומוזכרים בכל בתי השיר. הבית השני, מסכם, את קבלת שבת ותפילת ערבית, וסוקר את השולחן הערוך לקראת הסעודה הראשונה, ואת הנרות שהודלקו על ידי עקרת הבית בטרם שבת. הבית השלישי, מהלל ומשבח את השבת האהובה, ומאזכר את הלכות שבת: ללבוש בגדים נאים בשבת, ולסעוד שלוש סעודות, והמנהג לשיר בהם זמירות. הבית הרביעי, פותח בסופו של יום השבת, כאשר היא "יוצאת" ובאה שעת הפרדה ממנה בחשכה; ואז מתעוררים הגעגועים אל שובה, אשר ימשכו כל ששת ימי החול, עד חזרתה ביום שישי בין הערביים.
שומיי אוקאוה

ביוגרפיה

אוקאוה נולד ב-6 בדצמבר 1886 בצפון מזרח יפן. הוא האמין כי יפן היא המדינה המשמעותית במזרח ואמורה לשרש מיבשת אסיה את השפעות המערב. אוקאוה היה חברו של הוגה הדעות קיטה איקי. בתחילה היו שניהם בסין שם לא צברו רעיונותיהם השפעה רבה, בשנת 1919 חזרו ליפן והקימו אגודה בשם "יוזונשה" ("הנותרים"). בשל חילוקי הדעות שהיו ביניהם באשר לדרך הנכונה בה צריכה להתבצע המהפכה הפוליטית נפרדו השניים.  
בשנת 1926 פרסם אוקאוה את ספרו "הדרך של יפן והיפנים". בספר הוא טוען כי יפן אמורה להוביל את אסיה במלחמה הבלתי נמנעת בין המזרח למערב. הוא המליץ על אימוץ החלקים הטובים במערב - הקידמה והטכנולוגיה, תוך זהירות מהשפעתו המוסרית השלילית. 
אוקאוה לא התנגד לתיעוש ולמודרניזציה, אך הדגיש כי אסור שיבואו על חשבון הערכים המסורתיים והמוסריים של יפן.
לאחר ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932, הורשע אוקאוה בסיוע למורדים ונידון ל-5 שנות מאסר. הוא שוחרר לאחר שנתיים, וב-1939 קיבל משרה של פרופסור באוניברסיטת הוסיי בטוקיו. הוא המשיך לפרסם מאמרים וספרים על התנגשות התרבויות הבלתי נמנעת, כדבריו, בין המזרח למערב.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הואשם אוקאוה בבית הדין לפשעי מלחמה בטוקיו, בפשעים מדרגה A על קשירת קשר לפתיחת המלחמה וניהולה. אך במהלך המשפט ביטא אוקאוה התנהגויות מוזרות שונות, ולפיכך נקבע שהוא סובל מהפרעה נפשית ולכן שוחרר. יש הטוענים כי אוקאוה העמיד פנים שהוא חווה התמוטטות עצבים, כדי להשתחרר מהמשפט.
תיעוש

תיעוּשׂ הוא האידאולוגיה (אינדוסטריאליזם) או התהליך (אינדוסטריאליזציה) המכוונים הפיכתה של מדינה או חברה למבוססת על תעשייה (בניגוד להתבססות על חקלאות או על ייצור-עצמי של מוצרים בבתי מלאכה קטנים). התיעוש כמגמה נרחבת החל עם המהפכה התעשייתית במאה ה-19 אולם ניתן לזהות תיעוש גם בשלבים היסטוריים מוקדמים הרבה יותר, למשל במעבר לייצור כלי חרס באמצעות אובניים בעת העתיקה.

מאפייני תיעוש

התיעוש מתבסס על מיכון, אוטומציה והתקדמות טכנולוגית לשם הגברת הייצור. התיעוש מאופיין בריכוז של הייצור במפעלים ובתי חרושת וביצירת יחידות גדולות על ידי חלוקת עבודה כלומר הרכבת יחידות קטנות יותר המיוצרות בנפרד ותוך התמקצעות, תוך שימוש בפס ייצור ובשרשרת אספקה (זאת בניגוד למוצרי בתי מלאכה בהם מיוצר כל המוצר באותו מקום ועל ידי אותם אנשים). הדבר מאפשר מספר יתרונות, בהם הגדלת כושר הייצור לייצור המוני המאפשר ייעול הייצור והוזלה של המוצר הסופי, עבודה לפי תקנים, אבטחת איכות ועוד. כל אלו מאפשרים את העלאת רמת החיים של כלל האוכלוסייה, על ידי הנגשת מגוון גדול, זול ובדוק של מוצרים וכן גלובליזציה כלומר תנועת סחורות הטומנת בחובה האצה והעמקה של הקשרים הפוליטיים, התרבותיים והכלכליים בין מדינות, חברות ויחידים מכל העולם. התיעוש מעודד מחקר ופיתוח טכנולוגי ומדעי ומשמש זרז רב עוצמה במדינות המפותחות.
ניתן להבחין בין תיעוש קפיטליסטי, בו נמצאים אמצעי הייצור בידיים פרטיות והוא נענה לחוקי היצע וביקוש של השוק החופשי לבין תיעוש במדינות קומוניסטיות וטוטליטריסטיות, בו אמצעי הייצור מולאמים והמדינה שולטת בפרמטרים כגון אילו מוצרים ייוצרו, באילו כמויות ובאיזה מחיר.

ביקורת

ביקורת התיעוש מגיעה משני מקורות עיקריים: חברתי וסביבתי.
הסולידריות חברתית בחברה מתועשת חלשה יותר מאשר בחברות המבוססות על חקלאות ובתי מלאכה קטנים וקיימת בה פחות תחושה קהילתית. כוח-אדם נודד למרכזי התעשייה, מתרכז בערים גדולות ונוטש את אזורי הכפר. בשל המיומנות הנמוכה הנדרשת מעובד פס-ייצור, התחזק כוח המיקוח של המעסיק, המסוגל להחליף את העובד בעובד אחר, מבלי לפגום בתפוקת בית-החרושת וכך גרם הייצור ההמוני להרעת תנאיהם של העובדים במפעלים, עד כדי יחס אינסטרומנטלי לעובדים. כמו כן, בדרגים הנמוכים, העבודה משעממת וחדגונית ומדכאת את היצירתיות והאישיות של העובד. הפנמת רווחת העובד על ידי המעסיק, קידומו ופיתוח חוקי זכויות עובדים מובילים לאיזון טוב יותר בחברות המתועשות המתקדמות בין עובדים ומעסיקים.
מפעלי ייצור מהווים איום מבחינת איכות הסביבה, הם הורסים את הסביבה הטבעית עליה הם מוקמים, פוגעים באיזון האקולוגי פולטים מזהמים וגורמים לזיהום אוויר, זיהום מים ופליטת גזי חממה. עם זאת, שיתוף פעולה בין גורמי הגנת הסביבה לקברניטי התעשייה מסייע לשילוב נאות של המפעל בסביבה.