טונה כחולת-סנפיר

גדילה

דגי טונה כחולת-סנפיר מאופיינים בקצבי גדילה גבוהים במיוחד, ופרטים בוגרים הם בעלי משקל גבוה. דג טונה כחולת-סנפיר אטלנטית במשקל של יותר מ-400 קילוגרמים אינו מחזה נדיר ופרטים אלה נפוצים בצפון האטלנטי בעיקר לחופי צפון-מזרח ארצות הברית וקנדה ואף באזורים שונים בים התיכון. משקלו של דג הטונה הכבד ביותר שנתפס בדיג חכות הוא 680 ק"ג. דג זה נתפס בשנת 1979 לחופי נובה סקוטיה שבקנדה. בספרות המדעית קיים דיווח משנת 1938 על דג גדול אף יותר שנדוג בים התיכון (במלכודת רשת מסורתית) ומשקלו הוערך ב-725 ק"ג. מקובל להניח שקצב הגידול של המין הדרומי נמוך מאלו של שני המינים הצפוניים. יצוין שחישוב קצבי הגדילה נעזר בהערכות (ולא במדידה מדויקת) של גילי הדגים (בעזרת עצם האוטוליט שבאוזן הפנימית או סנפיר הגב), ולכן ייתכנו אי-דיוקים. מחקר שנערך ביפן וכלל דגים צעירים (בני פחות מחצי שנה) אשר גודלו בכלובי מחקר, הראה כי הדגים הגיעו למשקל של יותר מ-100 ק"ג בתקופה של שלוש שנים (טונה כחולת-סנפיר פסיפית). בטבע המין האטלנטי גדל לאט יותר ובשלוש השנים הראשונות יגיע פרט ממוצע למשקל של עד 30 ק"ג.

התמיינות זוויגית, בגרות מינית ורבייה

דגי הטונה הם גונוכוריסטים, כלומר מתמיינים לזכרים ונקבות ואינם משנים את זוויגם במהלך חייהם, בשונה ממינים הרמפרודיטים שמשנים את זוויגם במהלך חייהם. הדגים מגיעים לבגרות מינית בגיל 3 - 8 שנים, בהתאם למין הספציפי. דגי טונה כחולת-סנפיר אטלנטית מהאוכלוסייה המזרחית הם בוגרים מינית כאשר אורכם עולה על 120 ס"מ (ומשקלם באותה עת - כעשרים וחמישה ק"ג), כלומר בגילאים 3 - 5 שנים. יש אי-הסכמה בין החוקרים לגבי הגיל בבגרות מינית של הדגים מהאוכלוסייה האטלנטית המערבית. הסברה המקובלת היא שדגים אלו מגיעים לבגרות מינית רק בגיל תשע, אולם קיימות טענות כי פרטים צעירים יותר מתרבים במערב האוקיינוס האטלנטי באזורים נוספים, שטרם תועדו, מחוץ למפרץ מקסיקו. פרטים מהמין הדרומי, לעומת זאת, יגיעו לבגרות מינית בהגיעם לגיל 8 שנים. דגים מהמין הפסיפי המטילים באזור ים יפן וים סין המזרחי מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש, אם כי קיימות עדויות ממתקנים חקלאיים של אוניברסיטת קינקי (יפן) על להקות רבייה של דגים בני שלוש אשר משתתפות בעונת הרבייה. נושא הבגרות המינית של דגי הטונה כחולת-הסנפיר מצוי בעיצומו של מחקר מקיף. פוריות הדג משתנה במהלך חייו: מוסכם בקרב חוקרי דגים רבים כי בגילאים הצעירים פוריות הפרטים נמוכה והיא עולה עם התבגרותו. דגי הטונה מטילים ביצים ומשתייכים לדגים שמכונים "מטילים יומיים": במינים אלה מתבצעת הטלה יומית של קובץ ביצים במשך עונת ההטלה, כך שבזמן נתון תימצאנה בשחלה האסינכרונית ביציות בשלבי התפתחות שונים. הדגים נודדים בלהקות למים רדודים, שם מטילות הנקבות את הביצים ומיד מגיעים הזכרים להפרותן. הלרוות פלנקטוניות (לרווה היא דרגה צעירה, בשלבים הראשונים מכונה עובר חופשי), כלומר הן חלק מבעלי החיים הזעירים המרכיבים את הפלנקטון בים. לאחר מספר שבועות, הדגיגים הצעירים נודדים לאזורים מוגנים, שבהם ישהו בחודשים הראשונים לחייהם.

מחקר ורבייה בתנאי שביה

עם גילוי הפוטנציאל הכלכלי הטמון בשוק היפני, החלה להתפתח תעשייה של פיטום דגי טונה בתנאי שביה. עיקר התעשייה נמצא בדרום אוסטרליה ובים התיכון. לצורך כך, הדגים נתפסים ברשתות הקפה (במהלך עונת הרבייה), מועברים לכלוב גרירה, בו הם מועברים לחוות הפיטום. עם ההגעה לחווה מועברים הדגים לכלובי פיטום, ומואכלים (בעיקר בסרדינים, מקרלים ודיונונים) במשך כחצי שנה ונשלחים (כבשר טרי או קפוא) לשוק הדגים ביפן. שיטה זו הגבירה את לחץ הדיג על אוכלוסיות הבר, אך גם פתחה חלון לפתרון הבעיה - גידול חקלאי של דגי טונה. סגירת מעגל החיים בשביה של מינים אלה (כפי שקיים במיני דגים רבים, כמו סלמון, דניס ואמנון) עשויה להוביל לאספקת דגיגים לתעשייה ולמחקר ולצמצום משמעותי של לחץ הדיג על אוכלוסיות הבר.
המחקר הפיזיולוגי - חקלאי של דגי טונה מתבצע בכמה מקומות בעולם, בהם יפן, אוסטרליה, מספר מדינות באירופה וישראל. בנוסף לכך, מחקר חשוב מתבצע בארצות הברית בתחום הפיזיולוגיה והאוקיינוגרפיה של דגי הטונה. ביפן קיים הניסיון המצטבר הרב ביותר, ועדרי רבייה המוחזקים במפרץ שנסגר במיוחד לנושא (ממשלת יפן ואוניברסיטת קינדאי, יפן) הטילו שני דורות של צאצאים. המחקר היפני אינו מתמקד בפיזיולוגיה של הדגים, אך עם זאת ניסיון רב נצבר במתקן המחקר בנושא גידול הדרגות הצעירות. בתחילת שנת 2008 דיווחה קבוצה המחקר היפנית על פריצת דרך מרשימה, כאשר אלף וחמש מאות דגיגים שבקעו במכון הרבייה שווקו לחווה מסחרית. הקבוצה היפנית ממשיכה להתקדם בקצב מרשים ועד 2010 נשלחו כ-50,000 דגיגים לחוות גידול ביפן. כיום משווקים ביפן מאות אלפי דגיגי טונה לחוות הדגים בכל שנה, עם זאת אחוזי השרידה נמוכים מאוד ועדין דרוש מחקר רב להשלמת פיתוח הטכנולוגיה. באוסטרליה, חברה פרטית העוסקת בתחום (Clean seas) הקימה בשנת 2006 מערך רבייה יבשתי לדגי טונה דרומית, ובכך הייתה הראשונה בעולם להקים מתקן שכזה עבור טונה כחולת-סנפיר. בתחילת מרץ 2008 דיווחה החברה האוסטרלית על מחזור רבייה מוצלח ובקיעתן של לרוות (עובר חופשי- השלב הראשון בחייו של הדגיג הצעיר) במתקן הרבייה. העקבות קשיים מתמשכים החברה חדלה מפעילות רביית הטונה בשנת 2014. באירופה, קבוצת מדענים משמונה מדינות ובהן ישראל, חברו בשנת 2003 למחקר משותף שהתמקד ברביית המין בשביה. עדרי רבייה מחקריים (כמאה דגים) הוחזקו במתקן מחקרי בספרד לחופי הים התיכון. בשנת 2005 דיווחה קבוצת המדענים על פריצת דרך, כאשר לראשונה בעולם בוצעה הפריה מלאכותית מוצלחת של טונה כחולת-סנפיר, ולרוות בריאות בקעו מהביצים וגודלו במשך כארבעה ימים. בקבוצת המחקר חברים מדענים מהמרכז הלאומי לחקלאות ימית שבאילת. הקבוצה האירופית ממשיכה להתקדם, כאשר במהלך השנים 2009–2011 מתמקדים המדענים האירופאים והישראלים בלימוד הלרוות (דרגות צעירות) והדגיגים. בתחילת 2010 הודיעו החוקרים הספרדים על כוונתם להקים מכון רבייה יבשתי לדגי טונה כחולת-סנפיר. הקמה של מתקן יבשתי צפויה לייעל באופן משמעותי את העבודה עם להקות הרבייה. בחינת ההיתכנות להקמת מתקן דומה מתבצעת בישראל. נכון ליוני 2012, שוחים מספר עשרות דגי טונה צעירים, שבקעו במכון המחקר הספרדי, בכלוב לחופי ספרד. דגים אלה במשקל ממוצע מוערך של כארבעה ק"ג. פרויקט המחקר האירופי השלישי יצא לדרך בשנת 2012. בפרויקט זה להקות הרבייה מוחזקות במלטה ועיקר העבודה על הגידול הלרוולי התבצעה באיטליה, במלטה, ביוון ובישראל.