google/wiki40b huggingface dataset:
מכבי רמלה

אגודה להתעמלות וספורט מכבי רמלה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית, אשר הוקמה ב-1954. בשיא כוחה שיחקה בליגה א', הליגה השנייה דאז, למשך שתי עונות, אך לאחריהן התדרדרה לליגות הנמוכות יותר והתפרקה.

היסטוריית הקבוצה

מכבי רמלה נוסדה ב-1954 והחלה לשחק בליגה ליגה ג' במחוז המרכז. כבר במשחקיה הראשונים נרשמו מהומות מקרב אוהדיה אשר פרצו למגרש והתעמתו עם שופטי המשחק. בעקבות אירועים אלו הועמדה הקבוצה לדין משמעתי ונענשה באיבוד הזכות לארח במגרשה למשך מספר חודשים. כתוצאה החלה רמלה לארח את משחקיה במגרשה של מכבי יפו. על אף העונש הצליחה הקבוצה לסיים את העונה בהצלחה והעפילה לליגה ב'.
רמלה שיחקה בליגה ב' החל בשנת 1955. בעונותיה הראשונות סיימה במקומות נמוכים, אך עם הזמן השתפרה והתבססה בליגה כאחת מקבוצותיה הבכירות. בתחילת שנות ה-60 הייתה כבר לקבוצת צמרת בליגה, ובסיום עונת 1960 – 1961 העפילה לליגה א'.
לאחר עונה ראשונה לא מוצלחת, בה סיימה רמלה בתחתית אך נותרה בליגה, ניסתה הקבוצה להקים סגל שחקנים אשר יסייע להגיע להישג מכובד יותר. מאמן הקבוצה היה יוסי גולדשטיין, אשר שימש גם כשחקן, ולצידו הובאו 5 שחקנים ותיקים ממכבי יפו, ובראשם השוער גבי אנגל. על אף התכונה הרבה, פתחה רמלה את העונה ב-4 הפסדים רצופים, ומשם מצבה הוסיף להתדרדר. במחזור העשירי נפצע במהלך המשחק המאמן-שחקן יוסי גולדשטיין, וכתוצאה התפתחה תגרה ואוהדי רמלה שוב פרצו למגרש. במקרה אחר, בעקבות תלונות על שיפוט מוטה לטובת הפועל רמת גן, פרצו האוהדים למגרש והחלו להכות את שופט המשחק. כתוצאה ממקרים אלו שוב נענשה רמלה, נאלצה להעביר את משחקיה למגרש של מכבי יפו, ספגה הפסד טכני ופעילותה הושעתה למשך שבוע. 
בסיום העונה השנייה בליגה א' ירדה הקבוצה בחזרה לליגה ב'. שחקני מכבי יפו אשר הצטרפו לקבוצה עזבו ועימם מספר שחקני בית. אוהדי הקבוצה המשיכו בהתפרעות במשחקים והקבוצה המשיכה לקבל עונשים בעקבות כך. הקבוצה ירדה שוב ליגה, לליגה ג' התחתונה, אך לא הצליחה להתרומם ולהעפיל בחזרה לליגות הבכירות. ב-1996 התפרקה הקבוצה.
אגם ויקטוריה

היסטוריה

האזכור הראשון לקיומו של אגם ויקטוריה מגיע מסוחרים ערבים שתרו באפריקה אחר זהב, שנהב, עבדים וסחורות יקרות אחרות. במפה משנות ה-60 של המאה ה-12 הידועה בשם מפת אל-אדריסי, מצוין בבירור אגם ויקטוריה. בנוסף, מצוין במפה כי האגם הוא אחד ממקורות הנילוס. 
האגם נצפה לראשונה על ידי אירופים ב-1858, כשהחוקר הבריטי ג'ון הנינג ספיק הגיע לבד לחופו הדרומי במסגרת המסע המשותף שלו עם ריצ'רד פרנסיס ברטון, מסע מטעם החברה הבריטית הקולוניאלית לאיתור מקור הנילוס, מטעמים גאוגרפיים ספיק האמין כי מצא את מקורו של הנילוס והחליט לקרוא לאגם על שמה של מלכת בריטניה באותה תקופה, ויקטוריה. ברטון, זעם על חוצפתו של ספיק שטען כי הוא המגלה היחיד של האגם, על אף שהיה מדובר במשלחת חיפוש משותפת וטען שאין בתצפית החוף הדרומי הוכחה חד משמעית לכך שהאגם הוא אכן מקור הנילוס. ויכוח ציבורי פרץ בעקבות המקרה שכלל לא רק את הקהילה המדעית באותו זמן אלא גם חוקרים אחרים שהיו נחושים לאמת או להפריך את גילויו של ספיק. ספייק יצא שוב ב 1863 למסע מחקר בניסיון להוכיח את טענתו והפעם עם החוקר קפטין ג'יימס גראנט, אך כיוון שלא הצליחו לעקוב אחר מהלך הנילוס בין אגם ויקטוריה לאגם אלברט עדיין נותר הוויכוח בין ספייק לברטון ולוינגסטון שריר וקיים.
החוקר והמיסיונר הבריטי הנודע דייוויד ליווינגסטון כשל בניסיונו לאמת את גילויו של ספיק מאחר שסטה מערבה והגיע למערכת נהר קונגו. בסופו של דבר, היה זה החוקר האמריקאי הנרי מורטון סטנלי שאישר את גילויו של ספיק לאחר ששט סביב האגם ודיווח על מפלי ריפון שבקצהו הצפוני.

השפעות אקולוגיות וחברתיות

אגם ויקטוריה ממלא תפקיד משמעותי בקיום התושבים המתגוררים סביב חופיו, אזור שצפיפות האוכלוסייה בו היא מהגבוהות בעולם, ועם זאת המערכת האקולוגית שלו פגועה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הובא לאגם הדג נסיכת הנילוס (Lates niloticus), בניסיון לשפר את תנובת הדיג באגם. אך הסתבר שדג טורף זה פגע פגיעה חמורה במערכת האקולוגית של האגם, בהיותו אחראי להכחדתם של מאות צורות חיים אנדמיות לאגם. עקב דיג היתר של נסיכת הנילוס הצטמצמה האוכלוסייה באגם וכיום גדלות שוב אוכלוסיות הדגים האנדמיים.
בעיה אקולוגית נוספת באגם הייתה התרבות הצמח "יקינתון המים" (Eichhornia crassipes), צמח שמקורו ביבשת אמריקה. הצמח יצר מרבדים צפופים שהקשו על תחבורה, דיג, ייצור חשמל הידרואלקטרי וצריכת מים לשתייה. ב-1995 90% מקו החוף של אוגנדה היה מכוסה בצמח. פתרונות מכניים וכימיים של הבעיה נראו לא ישימים, והבעיה נפתרה לבסוף באמצעות החדרת החיפושית "חדקונית יקינתון המים המנומרת" (Neochetina eichhorniae) למים, שהביאה לתוצאות טובות מאוד.
במאה ה-20 ירד מפלס המים באגם מעומק של 120 מטרים ל-40 מטרים בלבד.

מקור הנילוס

לעיתים נחשב אגם ויקטוריה למקור הנילוס, אך גם לאגם זה יש מספר נהרות הנשפכים לתוכו. היובל הארוך ביותר הוא נהר לובירונזה (Luvironza River) בבורונדי שנשפך לנהר רורובו (Rurubu River) ליד העיר קיינזה בבורונדי, שנשפך לנהר קאגרה (Kagera River) הנשפך לאגם ויקטוריה בטנזניה ליד העיר בוקובה (Bukoba). לכן, מבחינה הידרולוגית, נהר לובירונזה הוא מקור הנילוס האמיתי.

תחבורה

מאז תחילת המאה ה-20 מעבורות אגם ויקטוריה היוו מקור תחבורה ותנועה בין אוגנדה, טנזניה וקניה. הנמלים העיקריים לחופי האגם הם קיסומו בקניה, מוסומה, מואנזה ובוקובה בטנזניה, אנטבה, פורט בל וג'ינג'ה באוגנדה.
RNase

RNAse (בעברית לעיתים: רנ"אז; קיצור של Ribonuclease, ריבונוקלאז) הוא אנזים המסוגל לבצע חיתוך בנקודה אחת או יותר בגדיל RNA ובכך לגרום לפירוק הרצף. RNAse הוא חלבון גלובולרי.
RNAse מצוי בשפע בכל היצורים החיים, והוא אנזים בעל יציבות גדולה. גם חימום בטמפרטורה של 90 מעלות לא יהרוס אנזים זה. שתי עובדות אלו הפכו אותו ל"אויבם" של העוסקים בביולוגיה מולקולרית המנסים לבודד RNA. בניגוד לעבודה המעבדתית עם DNA, לבידוד ה-RNA יש צורך בציוד בדרגת עיקור גבוהה ביותר, עבודה זהירה ומהירה ושימוש במעכבי אנזימים המעכבים RNase, שכן האנזים מצוי במיקרואורגניזמים באוויר ועל גבי עורו של החוקר.
אבידות ומציאות (סרט קצר)

תקציר עלילה

כאשר ילד בריון גונב בזמן ההפסקה את הצעצועים של שאר הילדים במגרש המשחקים, רק דבר אחד עומד בדרכו: "לו" יצור הגר בארגז האבידות ומציאות.

הפקה

ההשראה הראשונית של הבמאי דייב מולינס לסרט הגיע מכך שכילד הוא עבר מספר בתי ספר ומפני שלילד חדש קצת קשה להשתלב בהתחלה הוא יצר לעצמו דמות דמיונית. "...או בגלל שאתה לא מכיר אף אחד מהילדים אתה מרגיש בלתי נראה, או שאתה מתבייש ורוצה להיות בלתי נראה. חשבתי שזה יהיה מגניב שתהיה לי דמות שתוכל להתחבא במקומות גלויים לעין".
"בריונים בדרך כלל פשוט מתנהגים כך כי הם נבוכים או שהם צעירים והמצפן המוסרי שלהם עוד לא מסודר" אומר מולינס. "אם אתה יכול לגלות מה המניעים שלהם, אולי אתה יכול לפתור כמה דברים".

פרסים

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-90.
קרב אנקרה

רקע

טימור לנג, אציל זוטר מונגולי-טורקי ביסס את רוב הלגיטימיות המוקדמת שלו כמנהיג, על קשר משפחתי לג'ינגיס חאן אשר הקים את האימפריה המונגולית, אף שקשר זה לא הוכח מעולם. הוא שם לו למטרה לחדש את ימיה של האימפריה המונגולית כמקדם. בשנת 1390 כבש טימור את גאורגיה וארמניה, והאימפריה שלו גבלה בשטחים שנשלטו על ידי העות'מאנים ואשר התפשטו למזרחה של אסיה הקטנה. הסכסוך הבלתי נמנע בין שתי האימפריות פרץ כאשר באיזיט הראשון דרש תשלום מיסים מנסיכות ביליקית פלונית שהצהירה אימונים לטימור. טימור פירש צעד זה כעלבון אישי, ובשנת 1400 בזז את העיר העות'מאנית סיווס. שנתיים לאחר מכן, נפגשו הצבאות במרכזה של אנטוליה.

הקרב

הצבא העות'מאני היה מבוסס בעיקר על חיל רגלים אך היו ברשותו גם פרשים שמספרם אינו ידוע, בעוד שהמונגולים היו רכובים ולוו במספר פילים. העות'מאנים התקיפו ראשונים, ואלפים מהם נהרגו או נכנעו כאשר הותקפו בחצים על ידי קשתים רכובים. טימור היטה את נחל צ'ובוק למאגר, ונישל את העות'מאנים ממקור מי השתייה שלהם. קיימת הסכמה כי אסטרטגיה זו היוותה את הגורם העיקרי להפסדם של העות'מאנים בקרב שנערך ביום חם בחודש יולי ברמת אנטוליה הצחיחה. העות'מאנים העייפים והצמאים ניגפו בקרב, אף שבאיזיט הראשון עצמו הצליח להימלט אל ההרים בלווית אלף מפרשיו. כוחותיו העדיפים של טימור הקיפו את ההרים ולכדו את הסולטאן.

תוצאות

התבוסה למונגולים עצרה את התקדמותם הצבאית והמדינית של העות'מאנים הן באסיה הקטנה שנכבשה ברובה על ידי הראשונים והן בבלקן, שכן העות'מאנים נאלצו לנייד את כוחותיהם משם על מנת לפגוש את האיום ממזרח. לאימפריה הביזנטית ניתנו 50 שנות חסד נוספות עד שמהמט השני "הכובש" הכריע וכבש את קונסטנטינופול ב-1453.
באיזיט הראשון עצמו נשבה והושפל על ידי טימור עד עפר, כאשר האחרון הציגו כשהוא כבול בשלשלאות בתוך כלוב כשלל מלחמה, ולפי גרסאות מסוימות אף עשה בו שימוש כהדום לרגליו. באיזיט הראשון מת שנה לאחר מכן, וייתכן כי שלח יד בנפשו. האימפריה העות'מאנית התדרדרה לתקופה בת 11 שנים הידועה כ"תקופת בין המלכים" (Fetret Devri), אשר אופיינה בחוסר יציבות ובמאבקי ירושה, ונחלצה ממנה רק בשנת 1413 כאשר מהמט הראשון תפס את השלטון והצליח לחדש את צמיחתה בכל התחומים.
תד אריסון

ביוגרפיה

אריסון נולד לוורה לבית אברוטין ומאיר אריסון בתל אביב, במשפחה בת שלושה ילדים. אביו היה מעורב בעסקי ספנות. בתחילת שנות העשרים עברה משפחת אריסון לתל אביב. אריסון הוא בוגר הגימנסיה הרצליה בתל אביב. למד אדריכלות באוניברסיטה האמריקנית בביירות, אך הפסיק את לימודיו בטרם סיים את שנתו הראשונה והצטרף בספטמבר 1942 לצבא הבריטי ומאוחר יותר לבריגדה היהודית, שבשורותיה לחם כקשר באיטליה ובגרמניה. במלחמת השחרור שירת בצה"ל, היה קצין הקשר הראשון של חטיבה 7, לחם עמה בקרבות לטרון ובקרבות נוספים והשתחרר בתום מלחמת השחרור בדרגת סגן-אלוף.
הוא נישא למינה לבית וסרמן ב-1948 והשתקע בתל אביב. אריסון ניסה להקים חברת ספנות פרטית, אולם נתקל בהתנגדות מצד "צים" וכתוצאה מכך גם מהתנגדות הממשלה. לכן החליט אריסון לנסות את מזלו מחוץ לישראל.
בתחילת שנות ה-50 הגיע למיאמי ועבד זמן מה כאחראי על המטען האווירי באל על.
שנת 1954 עבר לניו יורק עם רעייתו ובנו מיקי והשתלב בעסקי הספנות. הבת שרי נולדה בניו יורק ב-1957. לאחר תשע שנים עברה המשפחה למיאמי שבפלורידה. שם נפרדו בני הזוג ואריסון נישא בשנית.
הוא החל בעבודתו כסוכן מכירות כללי של חברת הספנות הנורווגית קלוסטרס (Klosters Rederi), שהפעילה ספינות טיולים באיים הקריביים. בשנת 1972 הקים יחד עם משולם ריקליס את חברת שיט התענוגות "קרניבל קרוז ליינס", הנחשבת למובילה בתחומה בעולם כיום. בשל הצלחתו הפך אריסון לאחד היהודים העשירים בעולם.
אריסון הקים את הקרן הלאומית לקידום האמנויות, המעניקה מלגות ופרסים בתחום האמנות, וייסד את הסימפוניה העולמית החדשה. ב-1988 הקים את קבוצת ה-NBA מיאמי היט. כמו כן, ייסד את קרן אריסון בארצות הברית, התורמת בתחומי החינוך, הבריאות, המחקר והאמנויות.
ב-1990 חזר אריסון לאחר שוויתר על אזרחותו האמריקאית כדי להתחמק ממס הירושה שהונהג אז בארצות הברית. בישראל הפך לאחד מגדולי הנדבנים במדינה. הוא תרם כספים רבים להקמת בתי חולים ומוסדות צדקה. תרומתו הגדולה ביותר הייתה למרכז הרפואי תל אביב. המבנה המרכזי במרכז הרפואי הוא מגדל האשפוז על שמו. באותה שנה גם הקים את זרוע הפעילות הראשית שלו בישראל, חברת אריסון השקעות. כמו כן, העביר את השליטה והניהול בחברת השיט קרניבל לבנו מיקי אריסון.
ב-1992 דורג במקום ה-8 ברשימת עשירי העולם של העיתון הכלכלי Forbes, והיה בכך לישראלי הראשון שהופיע ברשימה. הוא המשיך להופיע ברשימה לשארית חייו.
ב-1997 רכשה חברת אריסון השקעות ממדינת ישראל 43% ממניות בנק הפועלים, הבנק הגדול בישראל, אשר הקנו לה שליטה בבנק. תמורת מניות אלה שילמה החברה כ-1.37 מיליארד דולרים, סכום שיא בסקטור הפרטי. מהסתדרות העובדים רכש את חברת שיכון ובינוי, שכללה גם את שיכון עובדים וסולל בונה.
לאריסון היו אחזקות נוספות בחברת התקשורת יורוקום, חברת הצבעים נירלט וחברות רבות נוספות.
אריסון נישא למינה לבית וסרמן באפריל 1948. השניים התגרשו בשנות ה-60 ואריסון נישא בשנית למרילין ב. לבית הרש (לין) ב-1968 ואימץ את בנה מייקל. ילדיו מנישואיו הראשונים הם מיקי אריסון, המתגורר בארצות הברית, ושולט בחברת השיט קרניבל ובקבוצת "מיאמי היט", ושרי אריסון, בעלת השליטה בנכסים בישראל.
תד אריסון נפטר ב-1 באוקטובר 1999 בגיל 75 בישראל. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
הפיגוע בתחנת הדלק מפגש השלום

הפיגוע

הפיגוע התבצע ביום רביעי בשעה 7:30 בבוקר. במקום התאספו נערים שלמדו בישיבת בני חייל ביישוב קדומים שמעבר לקו הירוק. הנערים הגיעו ברכב הסעות לתחנת הדלק במטרה לעלות על אוטובוס ממוגן ירי שייקח אותם אל הישיבה.
מחבל מהחמאס שהגיע רגלית אל התחנה, התקרב לקבוצת הנערים ופוצץ את עצמו. כל הנפגעים בפיצוץ היו תלמידי הישיבה.
דובר מטעם החמאס הודיע בשיחה טלפונית לסוכנות הידיעות רויטרס כי גדודי עז א-דין אל-קסאם נוטלים אחריות מלאה "למבצע הבוקר בצומת קלקיליה". לדבריו, "יחידת העילית 103 שבה לבסיסה בשלום לאחר שהביאה את המתאבד למקום המבצע".
את הפיגוע ביצע המחבל פאדי עטאללה יוסוף עמאר מקלקיליה, בן 23 שהיה ידוע כמוסלמי אדוק.
סנוזלן

סְנוּזֶלֶן (Snoezelen) היא שיטת טיפול שהומצאה בהולנד עבור אנשים עם לקויות שונות במערכת העצבים המרכזית, כגון מוגבלות שכלית התפתחותית (פיגור שכלי), דמנסיה, מחלות נפש ותופעות הקשת האוטיסטית. הטיפול נערך בחדר הכולל מזרנים לבנים על הרצפה ועל הקירות, נורות בצבעים מגוונים ומשחקים אשר מגרים את החושים.
הסנוזלן ידוע גם בשם "סביבה רב חושית". השם הוא שילוב של שתי מילים בהולנדית: סנופלן (snuffelen) או באנגלית to sniff - לרחרח; ודוזלן (doezelen) או באנגלית to doze - לנמנם.
הסביבה הרב חושית פותחה בראשית שנות השבעים בהולנד במרכז לליקויים קוגניטיביים דה–הרטנברג, על ידי Ad Verheul ו- Jan Huslegge, כאמצעי להרגעה ולשעות הפנאי. המוסד, הנמצא בצפון הולנד, שימש תחילה בעיקר כמקור הנאה ורגיעה, עד שהופץ הידע עליו והוקמו בו מתקנים נוספים.
פיתוח החדר נוצר בעקבות קשייו של Verheul, מטפל באומנות, ללמד את מטופליו, שיש להם מוגבלות שכלית התפתחותית עמוקה, בשיטות המקובלות. חלקם אף הסתגרו עוד יותר בתוך עצמם.
הוא החל להתבונן במטופליו במצבים אחרים וגילה שבסביבות מסוימות ועם מטפלים מסוימים הם רגועים יותר ואף פיתחו תקשורת. הוא כינה זאת "לשבת במושב האחורי" - לקיחת מרחק מהמטופלים ללא שידול אקטיבי ללמידה, תסייע להם בסופו של דבר לשחרר אנרגיות מיוזמתם ולחקור את סביבתם באופן פעיל.
במסגרת עבודתם במרכז לאנשים עם מוגבלויות החלו החוקרים ללמוד כיצד אנשים מגיבים לסביבתם. הם הציגו ריחות, מוזיקה, מגע וטעם לאנשים שאיתם עבדו במרכז. בנוסף הם ערכו ניסוי ביצירת סביבות פעילות ומרגיעות. דרך המחקר הזה התפתח הסנוזלן. 
לאחר תצפיות רבות הסיק Verheul כי הסביבה הפיזית משפיעה על התחושות והמעשים של האדם; והתנהגותו של המטפל מהווה משתנה חשוב, המשפיע על יוזמותיו ופעילותו של המטופל.
מרשה קרוס

ביוגרפיה

קרוס נולדה במרלבורו שבמסצ'וסטס כאמצעית מבין שלוש בנות במשפחה קתולית ממוצא אירי ואנגלי, אמה מורה ואביה מנהל אישי, סיימה את לימודיה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק וכן לימודי פסיכולוגיה באוניברסיטת אנטוניץ' בלוס אנג'לס. נשואה לטום מהוני ויש להם 2 בנות תאומות.
התפקיד הראשון שלה היה באופרת הסבון "The Edge of Night". מאוחר יותר היא שיחקה גם באופרות הסבון "נוטס לנדינג" ו- "לחיות את החיים".
מ-1992 במשך שש שנים, השתתפה בסדרת הדרמה מלרוז פלייס, בתפקיד קימברלי שואו. לאחר מכן נטלה הפסקה ממשחק לטובת לימודים, ובין השנים 1997–2005 שיחקה במספר סדרות בתפקידי אורח, ביניהן CSI, אלי מקביל, מלך השכונה וסיינפלד כרופאת עור שסיינפלד יוצא עימה.
ב-2005 שיחקה במשך כשנה בסדרה אוורווד ועזבה לטובת התפקיד של ברי ואן די קאמפ בעקרות בית נואשות, על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אמי ולשלושה פרסי גלובוס הזהב.
יחסי אוסטרליה–שווייץ

היסטוריה

ההגירה השווייצרית לאוסטרליה החלה מספר שנים לאחר ייסוד הקולוניה הבריטית בשנת 1788. ההגירה המשמעותית השווייצרית החלה בשנת 1839 כאשר החל צ'ארלס לה טרוב  לשרת כמושל ויקטוריה. ללה טרוב היו קשרים רבים עם מגדלי יין מנשאטל ומברן שבשווייץ והוא עודד את הגירתם לאוסטרליה יחד עם משפחותיהם. המהגרים השווייצרים עזרו להפוך את ויקטוריה לאזור חשוב ומוכר לגידול יינות. במהלך הבהלה לזהב העתיקו את מגוריהם לאוסטרליה כ-2,000 מחפשי זהב מקנטון טיצ'ינו.
בסוף המאה התשע עשרה הפכה אוסטרליה לאטרקטיבית עבור אמנים וסוחרים מהאזור דובר הגרמנית של שווייץ. במהלך המחצית השנייה של המאה העשרים הפכה ההפיכה השווייצרית לאינדיבידואלית והרילוקיישן הפך לגורם הבולט להגירה. רוב המתיישבים החדשים השווייצרים באוסטרליה התיישבו בסידני ובמלבורן.
שווייץ פתחה קונסוליה בסידני בשנת 1855 ובמלבורן ב-1856. מלבד הקונסוליות הללו ישנן קונסוליות שווייצריות בפרת', הובארט, דרווין, בריזביין ואדלייד. הקונסוליה הכללית של אוסטרליה לשווייץ ממוקמת בז'נבה ובשנת 2012 נפתחה קונסוליית כבוד אוסטרלית בציריך. לאוסטרליה ושווייץ ארגון משותף למען ייעול היחסים הכלכליים שבין שתי המדינות.

שווייצרים באוסטרליה

בסוף שנת 2011, התגוררו באוסטרליה 23,378 אזרחים שווייצרים. הקהילה השווייצרית באוסטרליה היא הקהילה השלישית בחשיבותה ובגודלה במדינות שהן לא שווייץ לאחר ארצות הברית וקנדה.
עושים היסטוריה

תוכן

כל פרק עוסק בנושא אחד מתוך מגוון רחב של תחומים, ובהם פיזיקה, אסטרונומיה, פסיכולוגיה, רפואה מדע בדיוני ועוד. בחלק מהפרקים שזורים לעיתים סיפורים ואנקדוטות משעשעות והומור. במאה התוכניות הראשונות נערך מדי עשרה פרקים פרק מיוחד שהוקדש למדע בדיוני. באות הפתיחה והסיום של התוכנית נשמעים ציטוטים קבועים - בפתיחה מושמע מרטי מקפליי מהסרט בחזרה לעתיד, כשהוא נדהם מבניית מכונת מסע בזמן, ובסיום נשמעת הדמות המצוירת הומר סימפסון כשהוא אומר ש"בבית הזה מצייתים לחוקי התרמודינמיקה" (נלקח מ"משפחת סימפסון", עונה 6 פרק 21 , בתגובה לכך שליסה בנתה בעצמה מכונת תנועה מתמדת).
בתחילת דרכה הייתה התוכנית משודרת מדי שבוע, אך לאחר כמה פרקים עברה לשידור מדי שבועיים, ואחרי פרק זמן ממושך יותר עברה לשידור בתדירות של פעם בשלושה שבועות. לאחר הצלחת קמפיין מימון המונים ב-2014 חזרה התוכנית לתדירות של פעם בשבועיים. פרקי התוכנית זמינים להורדה גם באתר iCast, אם כי החל מפרק 144 (יולי 2014) ברירת המחדל לאחסון הפרקים היא מספק אחסון חלופי, וקיימות גם אפליקציות לסמרטפונים.
ביוני 2015 חצתה התוכנית את הרף של שלושה מיליון ההאזנות, לתוכנית יש כ-90,000 מאזינים קבועים.

רשת פודקאסטים

בעקבות קמפיין מימון ההמונים עבר לוי לעבוד על הפקת הפודקאסט במשרה מלאה. בשנת 2015 הקימו לוי ושותפו העסקי דני טימור חברה בשם פודקאסט ישראל מדיה בע״מ".
החל משלב זה, החלה החברה להפיק פודקאסטים בנושאים נוספים, ביניהם: עושים עסקים, עושים תנ"ך, עושים טיול, עושים שיווק, עושים רפואה ועושים פוליטיקה. בשנת 2018 ערכה החברה סקר מאזינים לפיו הפודקאסט הפופולרי ביותר ברשת הוא "עושים היסטוריה" בהגשת רן לוי, ואחריו "עושים פוליטיקה" בהגשת דפנה ליאל, ולאחר מכן "עושים רפואה" בהגשת ד"ר יובל בלוך ועידן כהן.
על פי הסקר, 78% מבין מאזיני הרשת הם בעלי תואר ראשון ומעלה.

פודקאסט ישראל מדיה בע״מ

תחת מותג זה התפתחו מספר פודקאסטים נוספים, כאשר חלקם נמצאים תחת רשת עושים היסטוריה, וחלקם משווקים כהפקה נפרדת עבור גופים שונים, כגון חינוכית 23 וחברת החשמל.

הנגשה והפצה

מאז תחילת עליית פרקי "עושים היסטוריה" לכל פרק שעולה מצורף תמלול מלא של הפרק, דבר המסייע בהרחבת קהל ה"מאזינים" וכמובן תומך בהנגשה לקהילה כבדת שמיעה.

כל פרק שיש בו את התמלול יכול גם להכפיל את מספר החשיפות, יותר קל למצוא אותו בחיפושי האינטרנט, ומאפשר לקהילות שאינן מכירות את עולם הפודקאסטים להיחשף לתוכן.

במהלך חודשי אוגוסט - ספטמבר 2019, נעשה מאמץ מרוכז להנגיש גם את כל פרקי הפודקאסט "עושים פוליטיקה" בהגשת דפנה ליאל. כאשר למעלה מ 50 מאזיני הפודקאסט התנדבו ותמללו בין פרק לשניים ונכון להיום גם "עושים פוליטיקה" הפך למונגש.
טאטבו יוקובו

טאטבּוֹ יוֹקוֹבּוֹ (ביפנית: タテボーヨコボー) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.

חוקים

המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת שכוללת תאים שחורים ותאים לבנים. בחלק מהתאים, גם בשחורים וגם בלבנים, יש מספרים. המספרים בתאים השחורים מציינים את מספר הקווים (האנכיים או המאוזנים) הנמתחים מהתא, בעוד שהמספרים בתאים הלבנים מציינים את אורך (בתאים) הקווים הלא שבורים (האנכיים או המאוזנים) הנמתחים מהתא. תא לא שבור הוא תא שלא עובר דרך יותר ממספר אחד. המטרה היא למתוח קווים (מאונכים או מאוזנים) בכל תא בטבלה על פי החוקים.

שיטות פתרון

השיטה לפיה עובדים התאים השחורים, דומה לחידה גשרים, ולכן השיטות לפתרונן דומות.

היסטוריה

החידה הופיעה לראשונה ב-Nikoli's Puzzle Box מספר 6.
יוליוס סוורוס

תולדות חייו

סוורוס נולד וגדל במושבה הרומאית אייקואום (Aequum) שבדלמטיה (היום בקרואטיה). סביר להניח שהוא צאצא למשפחה שהפכה לאזרחי רומא בעת שלטונם של הקיסרים מהשושלת היוליו-קלאודית. יוליוס סוורוס היה פראיטור בשנת 117, מפקד הלגיון הארבע-עשרה גמינה בשנים 118-119, והמושל של הפרובינקיה דאקיה העליונה בשנים 120-126.  בשנת 127 היה קונסול ובשנים 128-130 היה נציב בפרוביניקה מואסיה התחתונה. בשנת 130 מונה לנציב בריטניה, ותחת פיקודו היו שלושה לגיונות ו-50 יחידות עזר. בשנת 133/4 הוא הועבר על ידי הקיסר אדריאנוס ליהודה, ומונה למושל ומפקד הצבא הרומאי ביהודה בעקבות התבוסות הראשונות שהכוחות הרומאים ספגו מידיו של בר כוכבא. בבואו לדכא את המרד העדיף סוורוס להימנע מעימותים ישירים עם הלוחמים היהודים ותחת זאת ניהל מלחמת התשה נגד המורדים תוך שהוא מכניע אותם אחד אחד. דיו קסיוס מתאר אותו כמעולה שבמצביאיו של אדריאנוס.
את העברתו של יוליוס סוורוס לפרובינקיה יודיאה מפרש ורנר אק כעדות לשעת חירום ומשבר, שנגרם עקב התבוסות הקשות שנחל הצבא הרומי מידי המורדים ביהודה. הכישלונות הצבאיים אילצו את אדריאנוס להביא את מפקד הפרובינקיה החשובה ביותר באימפריה הרומית, ולהעמיד תחת פיקודו כוחות צבא גדולים (רק נציב סוריה היה שני לו). על מצב החירום ניתן ללמוד מהמינוי החריג של מחליפו של סוורוס בבריטניה. המחליף, פובליוס מומיוס סיסינה, היה חסר כל ניסיון צבאי ומונה באופן חריג לקונסול כדי שיוכל לפקד על פרובינקיית בריטניה, בלי שפיקד קודם לכן בתפקיד של נציב בפרובינקיה אחרת. אדריאנוס חרג מהנהלים הרגלים של מינוי נציבים בפרובינקיות, בעיקר בבריטניה. נציבה של בריטניה היה חייב להיות בעל ניסיון צבאי גדול. העברה של יוליוס סוורוס מתפקידו בבריטניה לתפקיד של נציב יודיאה היה יכול להתפרש כענישה והורדה בדרגה אולם לדעתו של אק יש לפרש את המעבר על פי הרקע של מרד בר כוכבא. לאחר המרד לא מונה סוורוס לנציב פרובינקית סוריה, אלא כנראה שימש כנציב סוריה פלשתינה אחרי המרד.
לאחר הניצחון הרומאי על המורדים היהודים קיבל סוורוס את אות הטריומף. בנוסף ליוליוס סוורוס, גם נציב סוריה, גאיוס פובליקיוס מארקלוס, שבא ליהודה לדכא את המרד, והטריוס נפוס, מושל ערביה. שלושתם קיבלו את אות הטריומף על חלקם בדיכוי מרד בר כוכבא, אירוע חסר תקדים בכל תקופת האימפריה הרומית.
שמו של יוליוס סוורוס אינו מוזכר כלל בכתבי חז"ל. בין אם חז"ל לא היו מודעים לקיומו של האיש ובין אם התעלמו ממנו במתכוון, פעולות הדיכוי, ההרס וההתעללות ביהודים, יוחסו על ידם לטיניאוס רופוס, או לאדריאנוס עצמו. לפיכך ניתן להציע כי כאשר המקורות היהודיים נקטו בשם טיניאוס רופוס או באחד משיבושיו הם לא התכוונו דווקא לאדם זה, אלא מדובר בשם כללי לנציבים הרומאים מתקופת אדריאנוס, ולכן אין משמעות כרונולוגית של ממש לאזכורו של שם זה.
הפרדוקס של ברטראן

הפרדוקס של ברטראן הוא מעין-פרדוקס שנוסח על ידי ז'וזף ברטראן, ועוסק בפרשנות הקלאסית של תורת ההסתברות. ברטראן, שפרסם את הדוגמה בספרו Calcul des probabilités, בשנת 1888, הדגים תופעה יסודית למרחבים אינסופיים. ההסתברות של מאורע תלויה בתהליך היוצר את התופעה האקראית, ואפילו את המושג התפלגות אחידה - כביכול, לכל האפשרויות יש אותה הסתברות - אפשר לפרש בדרכים שונות.

הסבר מבוסס עיקרון "מקסימום הבורות"

בשנת 1973 הציע אדווין ז'איינס (באנגלית: Edwin Jaynes) פתרון לפרדוקס המבוסס על עיקרון "מקסימום הבורות". על פי העיקרון אסור לנו לנצל מידע, שאינו נתון המופיע בהגדרת הבעיה. הוא הצביע על העובדה שהפרדוקס של ברטראן אינו מגדיר את מיקומו ואת גדולו של המעגל. בהיעדר נתונים אלה כל פתרון צריך להיות אדיש לגודל של המעגל ולמיקומו.

באיור מודגם ההסבר באמצעות הזזת המעגל הקטן בתוך המעגל הגדול. מקומו של המעגל הקטן בתוך המעגל הגדול אינו משנה את ההסתברות. 
מבין השיטות להסבר הפרודקס לעיל רק שיטה 2 שומרת על אותה הסתברות ללא קשר למיקום וגודל. ההסתברות על פי שיטה 3 אינה תלויה רק בגודל ובהסבר על פי שיטה 1 משתנה ההסתברות עם שינוי הגודל ו/או המיקום.
ההסבר של ז'איינס מבוסס על עקרונות הסתברות בייסיאנית.
המחוז המרכזי (תיגראי)

דמוגרפיה

על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2005 אוכלוסיית המחוז מונה כ-1,283,388 תושבים שהם כ-30% מאוכלוסיית מדינת תיגראי.
שטח המחוז הוא כ-10,353 קמ"ר והצפיפות הממוצעת היא כ-124 אנשים לקמ"ר.
Paga De Solteiro Feliz

רקע וכתיבה

את השיר כתבו סימונה וסימריה ביחד, והוא הופק על ידי אלוק פטרילו, שערך את המוזיקה. על השיר הודיעו השתיים באינסטגרם, וכמה ימים לפני צאתו הן פרסמו חלקים מתוך הקליפ שיצא ביחד עם צאתו כסינגל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של השתיים ב-5 בינואר 2018, לאחר שהן הודיעו על כך בכל הרשתות החברתיות. הקליפ הוא כשם השיר, מסיבת רווקים פרועה שמתקיימת באולם עם אנשים רבים.
באמצע הקליפ נכנסות השתיים אל תוך האולם, ולאחר מכן ניתן לראות את סימריה, כשהיא לבושה בתלבושת פרובוקטיבית כאשר רק כמה רצועות מעור, מכסות את פלג גופה העליון.
נכון ליולי 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-66 מיליון צפיות.