ז'אן בארט

ז'אן בארט (באנגלית: Jeanne Baret;‏ 27 ביולי 1740 - 5 באוגוסט 1807) הייתה חברה במשלחת של לואי אנטואן דה בוגנוויל על אוניות לה בודז ואטואל בשנים 1766–1769. בארט מוכרת כאישה הראשונה שהשלימה מסע שלם סביב העולם. 
ז'אן בארט הצטרפה למשלחת כשהתחפשה לגבר וקראה לעצמה ג'יין ברט. היא התגייסה לשירות כעוזר אישי של פיליברט קומרסון, זמן קצר לפני שהאוניות של בוגנוויל הפליגו מצרפת. על פי דבריו של בוגנוויל, בארט עצמה הייתה בוטנאית מומחית.

ראשית חייו

ז'אן בארט נולדה ב־27 ביולי 1740, בכפר לה-קומלה שבחבל בורגונדי בצרפת. תיעוד הטבילה שלה שרד ומזהה אותה כביתם של ג'יין בארט וז'אן פוכארד. אביה מזוהה כעובד יום ונראה כי הוא היה אנאלפבית, מכיוון שהוא לא חתם על רישומי הקהילה.  
לא ידוע שום דבר ברור על ילדותה או בגרותה הצעירה של בארט. בהמשך היא אמרה לבוגנוויל כי התייתמה ואיבדה את הונה בתביעה לפני שהחליטה להתחפש לגבר. אמנם ייתכן שהיא הייתה יתומה בהתחשב בתוחלת החיים הנמוכה באותה תקופה, היסטוריונים מסכימים שפרטים אחרים מהסיפור שהיא סיפקה לבוגנוויל היו פרי דמיונה להגנה על קומרסון ומפני חשיפת התחפושת שלה.  בורגונדי הייתה בתקופה זו אחת המחוזות היותר מפגרים של צרפת מבחינת מצבן של מעמדות האיכרים, וסביר להניח שמשפחתה של בארט הייתה מרוששת למדי.
אחת התעלומות מחייה של בארט היא כיצד השיגה והשלימה את השכלתה, שכן חתימתה על מסמכים משפטיים מאוחרים יותר מספקת הוכחות לכך שהיא לא הייתה אנאלפביתית. אחד הביוגרפים שלה, גליניס רידלי, מציע שאמה הייתה אולי הוגנוטית, שהייתה קבוצה דתית בעלת מסורת גבוהה יותר של אוריינות מכפי שהיה אופייני לאיכרים באותה תקופה.  ביוגרף אחר, ג'ון דונמור, מציע שהיא חונכה על ידי כומר הקהילה או קבלה חינוך על ידי אחד מבני העשירים המקומיים.

מערכת יחסים עם קומרסון

באיזשהו שלב בין 1760 ל -1764, בארט הועסקה כעוזרת בית לקומרסון, שהתיישב בטולון-סור-ארוקס, כ -20 ק"מ מדרום לה קומל, לאחר נישואיו בשנת 1760. אשתו של קומרסון, שהייתה אחותו של כומר הקהילה, נפטרה זמן קצר לאחר שילדה בן באפריל 1762, ונראה כי ככל הנראה בארט השתלט על ניהול משק הבית של קומרסון באותה תקופה, אם לא לפני כן. 
ניכר היה גם כי בארט וקומרסון חלקו מערכת יחסים אישית יותר, שכן בארט נכנסה להריון בשנת 1764. החוק הצרפתי באותה עת דרש מנשים שנכנסו להריון מחוץ לנישואין לקבל "תעודת הריון" שבה יכלו לקרוא לאביה של ילדם שטרם נולד. התעוד של בארט, מאוגוסט 1764, שרד. היא הוגשה בעיירה המרוחקת 30 ק"מ משם, והיו עדים לה שני גברים אשר גם הם נסעו מרחק ניכר מבתיהם. היא סירבה לקרוא בשם האב של ילדה, אך היסטוריונים אינם מפקפקים בקומרסון שגם שעשה גם את ההסדרים עם עורך הדין והעדים מטעמה.  
זמן קצר לאחר מכן, בארט וקומרסון עברו להתגורר בפריז, שם המשיכה בתפקיד עוזרת הבית. בארט נראה שינתה את שמה ל"ז'אן דה בונפוי "בתקופה זו.   ילדה, שנולד בדצמבר 1764, קיבל את השם ז'אן-פייר בארט. בארט מסרה את הילד לבית החולים פריזלינגס. הוא הועבר במהירות עם לאם אומנת אך נפטר בקיץ 1765.  קומרסון השאיר את בנו הלגיטימי מנישואיו לטיפול אצל גיסו בטולון-סור-ארוקס ומעולם לא ראה אותו עוד בחייו.
בשנת 1765 הוזמן קומרסון להצטרף למסע של בוגנוויל. הוא היסס לקבל כיוון שלרוב היה במצב בריאותי לקוי; הוא נדרש לסיועה של בארט כאחות וכן בניהול משק הבית ובניהול אוספיו וניירותיו.   מינויו אפשר לו משרה ששולמה כהוצאה מלכותית, אך נשים היו אסורות לחלוטין בספינות חיל הים הצרפתי בזמן ההוא.  בשלב מסוים הוא הגה את הרעיון שבארט תתחפש לגבר כדי ללוות את קומרסון. כדי להימנע מבדיקה, היא הייתה צריכה להצטרף למשלחת מיד לפני שהספינה הפליגה, והעמידה פנים שהיא זרה לקומרסון.
לפני שעזבו את פריז, כתב קומרסון צוואה בה הותיר ל"ז'אן בארט, המכונה דה בונפוי, עוזרת ביתי ", סכום חד פעמי גבוה בנוסף למענק קבוע וריהוט דירתם בפריז. וכך, בעוד שהסיפור שרקחה בארט לטובת בונגנוויל כדי להסביר את נוכחותה באונייה תוכנן בקפידה כדי להגן על קומרסון ממעורבות, יש עדויות תיעודיות ברורות למערכת היחסים הקודמת שלהן, וזה לא סביר שקומרסון לא היה שותף לתוכנית עצמו.

עם בוגנוויל

בארט וקומרסון הצטרפו למשלחת של בוגנוויל בנמל רושפור בסוף דצמבר 1766. הם יועדו להפליג בספינת אספקה, "אטואל". בגלל כמות הציוד העצומה שקומרסון העלה לפני ההפלגה, קפטן הספינה, פרנסואה צ'סנארד דה לה גירואיס, ויתר על החדר הגדול שלו בספינה לקומרסון ול"עוזרו".  המעשה העניק לבארט פרטיות משמעותית בהשוואה אילו הייתה על סיפונה של ספינה צפופה. בפרט, תא הקברניט נתן לבארט גישה לשירותים פרטיים, כך שלא תצטרך להשתמש במשותף עם אנשי הצוות האחרים.
בנוסף לדיווח שפרסם בוגנוויל, מספרי סיפורה של בארט היו שלושה ספרי זיכרונות ששרדו מהמסע: יומן שנערך במשותף על ידי קומרסון ופייר דוקלוס-גיות. יומן מאת נסיך נסאו-זיגן, נוסע משלם באוניה "בודאוס". וספר זיכרונות מאת פרנסואה ויווס, מנתח באוניית "אטואל". לויווס היה הרבה מה לומר על בארט, אך ספר הזכרונות שלו בעייתי מכיוון שהוא וקומרסון היו ביחסים גרועים לאורך ההפלגה, והדיווח שלו - שנכתב ברובו או תוקן לאחר מעשה - מלא בטענות והערות קשות שהופנו גם לקומרסון וגם בארט. 
קומרסון סבל קשות ממחלת הים וכיב חוזר ברגלו בחלקו המוקדם של ההפלגה, ובארט ככל הנראה בילתה את רוב זמנה בטיפול בו. מלבד הטקס של "חציית קו המשווה", שתיאר קומרסון בפרטי פרטים בספר זיכרונותיו, נותר מעט מאוד לבוטנאים לעשות עד שהגיעו למונטוידאו. שם הם יצאו למסעות אל המישורים וההרים שמסביב. רגלו של קומרסון עדיין הטרידה אותו, ונראה כי בארט עשתה הרבה מהעבודה בפועל, כשהיא נושאת אספקה ודגימות.  בריו דה ז'ניירו - מקום מסוכן בהרבה, בו נרצח הכומר של האטואל בחוף זמן קצר לאחר הגעתם - קומסרסון נשאר רשמית בספינה בזמן שרגלו נרפאה, אך הוא ובארט בכל זאת אספו דגימות של צמח פורח, אותו כינה. בוגנוויליה. 
לאחר ביקור שני במונטווידאו, ההזדמנות הבאה שלהם לאסוף צמחים הייתה בפטגוניה בזמן שספינות המשלחת חיכו לרוחות מתאימות שיובילו אותם דרך מיצר מגלן. כאן ליוותה בארט את קומרסון בסיורים נועזים בשטח קשה וצברה מוניטין של אומץ וכוח.  קומרסון, שעדיין סבל מפגיעתו ברגלו, התייחס לבארט בחיבה. בנוסף לעבודות הכפיים שביצעה באיסוף צמחים, אבנים וצדפים, בארט סייעה גם לקומרסון לארגן ולקטלג את הדגימות ולערוך את הרישומים שלהם בשבועות שלאחר מכן, עם כניסתם של הספינות לאוקיינוס השקט.
הדיווחים ששרדו על המשלחת נבדלים זה מזה עם התגלות המגדר של בארט לראשונה. על פי דבריו של בוגנוויל, השמועות על כך שבארט הייתה אישה הסתובבו במשך זמן מה, אך מגדרה לא אושר סופית עד שהמשלחת הגיעה לטהיטי באפריל 1768. ברגע שהיא וקומרסון נחתו על החוף, הוקפה מיד בארט על ידי טהיטים שזעמו על היותה אישה. היה צורך להחזיר אותה לספינה כדי להגן עליה מפני הטהיאטים הנרגשים. בוגנוויל תיעד את האירוע ביומן שלו כמה שבועות לאחר שזה קרה, כשהייתה לו הזדמנות לבקר ב"אטואל" כדי לראיין את בארט באופן אישי.  
בדבריו, ויווס דווח על ספקולציות רבות על מינה של בארט כבר מתחילת המסע וטען כי בארט טענה שהיא סריס.   הדיווח של בוגנוויל על חשיפתה של בארט בטהיטי אינו מאושר ביומנים האחרים של המשלחת, אם כי ויווס מתאר ​​אירוע דומה בו הוצגה מיד בארט כאישה על ידי הטהיטי אחו-טורו שהיה על סיפון הספינה. ויווס מתאר גם אירוע אחר שנערך בניו אירלנד באמצע יולי בו נתפסה בארט כשהיא לא מוגנת, הופשטה ו"נבדקה "על ידי קבוצת משרתים אחרים במסע". דוקלוס-גיאו ונסאו-זיגן גם תיעדו כי בארט התגלה כאישה בניו אירלנד, אך מבלי להזכיר פרטים. 
אהו-טורו נסע בחזרה לצרפת עם המשלחת, ונחקר לאחר מכן על בארט. חוקרים מודרניים מאמינים כעת כי אהו-טורו חשב למעשה שבארט היא טרנסג'נדרית.   עם זאת, ילידי טהיטי אחרים דיווחו על נוכחותה של אישה במשלחת של בוגנוויל למבקרים מאוחרים יותר באי, כולל ג'יימס קוק בשנת 1769 ודומינגו דה בונצ'אה בשנת 1772,  מה שמעיד כי המין שלה היה ידוע לטהיטים אבל לא לחברת הספנות בזמן שביקרה באי.
לאחר חציית האוקיינוס השקט, המשלחת לא חסרה אוכל. לאחר עצירה קצרה לאספקה ​​באיי הודו המזרחית ההולנדית ( אינדונזיה), הספינות עשו עצירה ארוכה יותר באי מאוריציוס באוקיינוס ההודי. אי זה, המכונה אי דה פראנס, היה אז תחנת סחר צרפתית חשובה. קומרסון שמח לגלות שחברו הוותיק ועמיתו הבוטנאי פייר פוירה משמש כמושל באי, וקומרסון ובארט נשארו מאחור כאורחי פויואר. ככל הנראה בוגנוויל עודד באופן פעיל את ההסדר הזה, מכיוון שהוא איפשר לו להפטר מבעיית האישה שהייתה לא כדין על סיפונה של משלחתו.