ג'ולי מאדאם דה סן לורן

פגישתה עם הנסיך

ג'ולי ואדוארד נפגשו כנראה לראשונה קצת לפני שאדוארד ברח אל משפחתו שבאנגליה, לערך סתיו 1789. הנחות אלו מבוססות על שני מכתבים שנכתבו בידי אדוארד, האחד, לאחיו, דוכס קלרנס, והשני, מכתב שכתב בשנת 1818, בו ציין כי הוא וג'ולי חיים ביחד במשך 27 שנים. עם זאת, הציון הראשון של שמה של ג'ולי במכתביו של אדוארד היה בשנת 1790, כשבקש ממנה לבוא אליו, לגילברט.

איזכור ראשון

במהלך שירותו הצבאי של הנסיך אדוארד, החל משנת 1785, היה הנסיך תחת פיקוחו הנוקשה של הברון ונגנהיים (Wangenheim). בשנת 1790 בז'נבה, בהיותו בן 23, התעייף הנסיך מהפיקוח המתמיד של הברון ומתפקידו הצבאי והחליט לחזור לאנגליה. אביו, המלך ג'ורג, נזעם לגלות שבנו חזר לאנגליה ללא אישורו והחליט לשלוח אותו אל הסלע המבודד שבגיברלטר. אדוארד הגיע לשם ב–30 בינואר 1790 מסאות'המפטון.

כשחלפה השנה הראשונה ב"סלע" שבגיברלטר, הנסיך נעשה חסר מנוחה ואומלל. הקצינים ציינו כי מצב בריאותו לא היה כפי שהיה. בינואר 1791, חל שינוי, הנסיך כתב לאחד מאחיו, דוכס קלרנס מכתב. במכתב מצוינת לראשונה ג'ולי :
אני מרגיש את הרצון למשאבים, אולי פחות מכל אדם, (בגלל) שאני מסתדר בעזרתה של קצת מוזיקה, כמה ספרים, ושיחה קטנטנה עם ארבעה או חמישה קצינים, ... וחוץ מזה יש לי כרגע אישה צעירה שגרה עמי, שאני כתבתי לה, לבוא אלי מצרפת, שיש בבעלותה כל הכשרה שמעולה בלחלק מצב רוח טוב, לא ממעמד קטן של תבונה, ומעל לכל, פנים יפות ואדם נאה, יכולים להעביר בנעימות את השעות שלי בחברתה."
— Mollie Gillen, The Prince and His Lady (Toronto: Griffin House, 1970) p.21

גיברלטר

הנסיך אדוארד בילה שמונה עשרה חודשים בגיברלטר, מלווה במהלך כל אותה תקופה במאדאם דה סן לורן. בחזרתו ללונדון, אדוארד קבל נזיפות על היותו שומר על ליידי צרפתייה תחת קורת הגג שלו. במהלך תקופה זו אדוארד התחנן שיעבירו אותו לכל מקום אחר באירופה, פרט לגילברטר. ואכן ביוני 1791, הנסיך אדוארד יצא לדרך מגיברלטר לקוויבק עם הגדוד שלו, "פוילרס המלכותי השביעית". בעיתון הטיימס דווח : "יותר ממשרת פחות מנסיך; ליידי צרפתייה, האיש ששייך לעצמו, ושרת שווייצרי, שהרכיב את כל החליפה שלו. "

קוויבק

קוויבק הייתה משעממת עבור הנסיך לא פחות מגיברלטר. במכתב לאחיו מיום 8 ביולי 1792, כתב הנסיך אדוארד: 
"אני חייב להודות שלמרות שארץ זו [קוויבק] עדיפה על גיברלטר, על ידי חירותו של יחיד" נהנה מהתפרסות על ... בכל זאת, זו שהות מייגעת ועצובה, עבור כל אדם שמחפש הנאה מופלאה, על פני, מזחלות מסיבה אלו. אני חרד מהחורף הבא, כפי שאני משוכנע זה יהיה ללא ספק יותר טיפשי וחסר עניין מקודמו"
— Mollie Gillen, The Prince and His Lady (Toronto: Griffin House, 1970) p. 21
לא רק זאת, בקוויבק התעוררו בעיות שהחלו כבר להופיע בגילברט, עם חיילי הגדוד שלו. חייליו מרדו בו עקב הטקטיקות הקשות אותם רכש בגרמניה. 1793, הוא לכד את מנהיגי המורדים כאשר גזר דינו של אחד מהם היה מוות. בפועל, אדוארד לא הוציא להורג את החייל, אך, הקושי עם חייליו והחורפים הקשים, גרמו לו לחפש משרה אחרת.

החברה בקוויבק

בקוויבק ובהמשך בהלפיקס, ג'ולי נתקלה בבעיות מצד החברה הנשית. הן התנכרו לה. מולי גילן העיר : 
"החברויות שלה עם נשים בקוויבק היו ככל הנראה פרטיות. היא נהלה (שיחות) בראש השולחן של הנסיך בין אורחים שהיו כמעט תמיד גברים. הנסיך מעולם לא דרש ממנה קבלת פנים ציבורית בכל מקום, ונשים אלו אשר סירבו ארשת פנים לא פתוחה להכרה חברתית ויתרו על תוצאת המבוכה של נוכחותה.
— Mollie Gillen, The Prince and His Lady (Toronto: Griffin House, 1970) p.41

הליפקס

באוקטובר 1793, הנסיך אדוארד הועלה לדרגת מייג'ור ג'נרל (אלוף). הוא וג'ולי, עזבו יחד באותו זמן את קוויבק. דרכם נפרדה כאשר הנסיך המשיך למלחמה בצרפתים בים הקריבי. ג'ולי בילתה בהליפקס תקופה, עד להפלגתה לאנגליה. שם היא נפגשה עם וונטוורת' (John Wentworth) שהתרשם ממנה :"היא אלגנטית, מחונכת היטב, אישה מספקת רגשות"
ב-11 במאי 1794, יום אחרי עזיבתה לאנגליה, הגיע הנסיך אדוארד להליפקס והשניים פספסו זה את זו. ב-14 ביולי, חזרה ג'ולי להליפקס עם ההודעה של הנסיך על מיקומו. היא הגיעה לשם ב-19 באוגוסט. שוב, אדוארד נוקט אותם צעדי משמעת עם חייליו :
"פעם אחת הנסיך רמש את מצב הדברים [שתייה והימורים] עם מורת הרוח הבולטת ביותר שלו, ובמהירות שם קץ לזה בקרב הצבא, על ידי מסדר של היחידה כל בוקר בשעה 5 בבוקר, תמיד מטפל בעצמו. ... הנסיך מעולם לא נגע בקלף, ולכן וכשהמסדר מוקדם כל כך נאלצו אנשי הדת שלהם לפרוש למיטה מוקדם, הימורים כמו גם שתייה נפל מחוסר שימוש".
כמו גם, המשיכה הביקורת כלפי הנסיך וגברתו, ג'ולי. בין המבקרים היה ג'ון קרוסקיל (John Crosskill), הרוזן של מוירה, אשר אסר על אשתו להשתתף בפעילויות בהן נוכחת המאדם והוא אף התפטר בשל כך מתפקידו, " הרוזן מוירה" בשנת 1796. מבקר נוסף היה נשיא בית המשפט העליון, מר סטריינג' (Sir Thomas Andrew Lumisden Strange), אשר סירב לארוחת ערב עם הנסיך, כל עוד המאדאם נוכחת.

הביתן של הנסיך, בדפורד

באותה תקופה, אדוארד השתכן ב"בית מדינה" של וונטוורת' יחד עם משפחתו. וונטוורת בנה את הקוטג' שלו כשישה קילומטרים מהליפקס בצד המערבי של אגן בדפורד שאותה כינה "תאו של לורנס הנזיר" (Friar Lawrence's Cell). עם עזיבתו של סר ג'ון, החל אדוארד לבנות את בית האחוזה המפואר, "הביתן של הנסיך" (Prince's Lodge), שהתפשט למרחבים. הדוכס וג'ולי שהו שם במשך השנים 1794-1800.
ביער האחוזה נבנה מקדש סיני עם מחרוזות ופעמוני נחושת אליו הוביל שביל מפותל ביער, בצורת השם ג'ולי, שביל ג'ולי. כמו גם, אדוארד תכנן נחל (Hemlock Ravine) טבעי שצורתו משתנה ללב, אגם ג'ולי ("Julie's pond") כסימן לאהבתו אליה.

ההודעה על הפרידה

בשנת 1816, הנסיך אדוארד וג'ולי השתכנו בבריסל. בשנת 1818, בעקבות מותה בטרם עת של נכדתו היחידה מנישואים של המלך ג'ורג' השלישי, הנסיכה שרלוט מוויילס נוצר משבר ירושה. ליורש העצר ולאחריו הצעיר של יורש העצר - הנסיך פרדריק, דוכס יורק לא היו ילדים, ובניו האחרים של המלך ג'ורג' היו אף הם לא נשואים. בעקבות המשבר, כל בניו של המלך ג'ורג', ובהם גם ויליאם הרביעי, דוכס קלרנס (לימים, המלך ויליאם הרביעי) מיהרו להתחתן על מנת להוליד יורש לכס המלוכה.
רוברט פולפורד (Robert Fulford) תיאר את קבלת המכתב בידי הנסיך וג'ולי. היה זה שבועות אחדים לאחר מותה של הנסיכה שרלוט כי אדוארד וג'ולי היו בארוחת הבוקר בבית שלהם בבריסל :
... הדוכס השליך אותה על הנייר לקרוא, בזמן שהוא פתח את המכתבים שלו. פתאום הוא היה מוטרד על ידי שמיעת התנשמות גרגור. כמה רגעים הוא חשב כי מאדאם עומדת למות: אבל, כאשר היא התאוששה מספיק, היא הצביעה על הנייר, בו נאמר כי הוא הפך להיות חיוני עבור הירושה שכי הדוכס קנט צריך להתחתן.
— Fulford Robert's quoting, Royal Dukes (London: Duckworth, 1933) p.189

ימיה האחרונים

המסורת טוענת כי ג'ולי פרשה למנזר בבלגיה או צרפת. על פי מקנזי פורטר, ג'ולי הלכה לחיות עם משפחתה, דה מונטגנטס (Montgenêts), בסנט לורן-סור-מר על חופי נורמנדי. היא נישאה לנסיך פרוספרו קולונה.

הם נסעו ללואיזיאנה שם ללקולונה הייתה משפחה. משם המשיכו לקוויבק, שם נשארה בזמן שבעלה סדר עניינים משפחתיים ברוסיה. באחד מהטיולים, מת בעלה והיא המשיכה להתגורר בקוויבק. נאמר כי היא מתה שם בגיל 106, סביר להניח כי הדבר לא נכון. מולי גילן (Mollie Gillen) טען שג'ולי נקבר בבית הקברות של פר לשז