google/wiki40b huggingface dataset:
סולטאנה יוסוף

חייה

נולדה למשפחה יהודית בעיר מוסול. משפחתה הייתה ענייה והיא מעולם לא למדה קרוא וכתוב. את הקריירה שלה כזמרת החלה בשנת 1927, לאחר שעברה לבגדאד. בשנת 1941 חזרה למוסול והמשיכה להופיע. כתבו לה גדולי המלחינים בתקופתה, כמו המוזיקאים היהודיים האחים סאלח ודאוד אל-כוויתי. היה לה קול חזק וערב שלא היה אופייני לבנות הדור שלה. סולטאנה יוסוף הרבתה לעסוק במקאמות ובסוגות שירה אותנטיות נוספות והגיעה לרמה גבוהה ביותר בשירתן. היכולות הגבוהות של קולה הציבו אותה בראש זמרי המקאם של עיראק בתקופתה (בשנת 2008 הכיר ארגון אונסק"ו במקאם של עיראק כמורשת תרבותית בלתי מוחשית). היא הקליטה 14 תקליטים.
בשנת 1960 השתתפה בסרט המצרי نهر الحب ("נהר האהבה").
סולטאנה יוסף התאסלמה. בסוף שנות החמישים או תחילת שנות השישים פרשה מחיי האומנות והקדישה את זמנה לעיסוק בדת. במקור אחר היא מספרת שהיא מסתגרת כל היום בביתה במוסול ורק צופה בטלוויזיה. אין ידיעות על חייה בתקופה מאוחרת יותר עד פטירתה בשנת 1995.
יאנוש הוניאדי

פרטים ביוגרפיים

הוניאדי נולד למשפחת אצולה נמוכת דרגה. בצעירותו שימש בשירותו של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהיה אף מלך הונגריה. זיגיסמונד הכיר בכישרונותיו של הוניאדי, וגמל לו על שירותיו במתן אחוזות נרחבות בשטחה של הונגריה, במיוחד בחבל סורני, שהיה נתון לפשיטות בלתי פוסקות של הטורקים.
עם מותו הפתאומי של אלברכט השני, מלך גרמניה, יורשו של זיגיסמונד, לאחר שתי שנות שלטון, ב-1439, נותרה הונגריה ללא יורש מוסכם. במאבקים בין האצילים, שהפכו לשגרה לאחר מות המלך, ניתנה המלוכה לולדיסלב השלישי, מלך פולין הצעיר מבית יגלו. הוניאדי היה בין התומכים בהמלכתו של ולדיסלב, ובתמורה הפך אותו ולדיסלב לאיש שבידו הכוח האמיתי במדינה.
לאחר סיום המאבק על המלוכה, הפנה הוניאדי את תשומת לבו אל הסכנה הטורקית. בסדרה של קרבות בשנים 1441 ו-1442, הכה הוניאדי כוחות טורקיים גדולים, ועצר את התפשטותם אל הונגריה. לאחר מכן יצאו הוניאדי ואנשיו, ביחד עם המלך ולדיסלב, למסע ארוך אל הטריטוריות הטורקיות בבולגריה, והכו את הכוחות הטורקיים בבולגריה, בבוסניה, בהרצגובינה ובאלבניה. עם סיום מסע המלחמה, החלו שליטים במדינות השכנות, וגם האפיפיור, להפציר בהוניאדי לצאת למסע מלחמה נוסף. בשלב זה הופיעו במפתיע שליחי הסולטאן מוראט השני, ליד העיר סגד שבדרום מזרח הונגריה, וביקשו לחתום על הסכם הפסקת אש לעשר שנים. אך לאחר יומיים התקבלה הידיעה כי צי של ספינות מלחמה חוסם את מצר הבוספורוס ומונע את שיבת חייליו של מוראט לתחומי אירופה. הוניאדי ניצל את שעת הכושר, וביולי 1444 יצאו צבאותיו בדרך לקונסטנטינופול. ליד העיר ורנה שבבולגריה, גילו אנשי הוניאדי כי הצי הוונציאני, שעליו סמכו, נכשל במשימתו למנוע מהצבא הטורקי לחזור לאירופה, וכי צבא שגודלו פי ארבעה מצבאם ניצב מולם. ב-10 בנובמבר 1444 הוכה צבאו של הוניאדי בקרב ורנה. המלך ולדיסלב נהרג בשדה הקרב, והוניאדי נמלט חזרה להונגריה.
בעת שובו הייתה המדינה במצב של אנרכיה. ב-5 ביוני 1446 נבחר הוניאדי על ידי האצילים לעוצר הונגריה בשמו של לסלו החמישי, מלך הונגריה, בנו של המלך אלברכט, שהיה אז פעוט, ושבוי בידי פרידריך השני הקיסר הגרמני. הוניאדי קיבל מן האפיפיור בשנת 1448 שרשרת זהב ואת התואר נסיך, והמשיך במלחמותיו בטורקים.
לאחר נפילת קונסטנטינופול לידי הטורקים, בשנת 1453, הפנה הסולטאן מהמט השני את תשומת לבו להונגריה. בשנים שלאחר מכן אימן וחימש הוניאדי את ציו וצבאו, וב-14 ביולי 1456 השמיד את הצי הטורקי, והכה בצבא הטורקי שצר על בלגרד. פעולות אלו הבטיחו את דחיית פלישת האימפריה העות'מאנית להונגריה למשך שבעים השנים שלאחר מכן. ב-11 באוגוסט מת הוניאדי ממחלת הדבר בעודו בשדה הקרב.
הוניאדי נחשב לאחד מגדולי שליטי הונגריה. הוא היה בין הראשונים שהבינו את חוסר היעילות של הצבא הפיאודלי המבוסס על חיילים המגויסים לתקופות קצרות וקצובות, והראשון שגייס צבא סדיר לזמן ארוך (שיטה שהובאה לכדי שכלול בימי בנו, מתיאש הוניאדי). בתולדות אירופה נחשב הוניאדי כמי שמנע את התפשטות הטורקים והתקדמותם אל לב אירופה.
פסגת ביאטריס

גאוגרפיה

הפסגה ממוקמת בין פסגת סטנלי והר בול, וגובהה 3,125 מטרים. 

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1912 על ידי המועדון האלפיני של קנדה, והיא נקראת על שם ביאטריס שולץ (Beatrice Shultz) שטיפסה על הר באותה שנה.

היסטוריית טיפוס

ביאטריס שולץ וג'י. פי. פורד (J.P. Forde) היו הראשונים שטיפסו על הפסגה, בשנת 1912.
רדיום

מאפיינים

צבעו של הרדיום הטהור כמעט לבן מוחלט, אולם הוא משחיר בחשיפה לאוויר, ככל הנראה עקב התרכבות עם החנקן; כמו כן, בחשכה הוא זוהר באור כחלחל (ומכאן שמו - radius בלטינית "קרן אור"). מבחינה כימית הוא דומה לבריום, אלא שהוא יציב מעט פחות ממנו. הרדיום הוא מאוד רדיואקטיבי: האיזוטופ היציב - והנפוץ - ביותר שלו הוא ²²⁶Ra, תוצר של התפרקות של אורניום, שלו זמן מחצית חיים של 1602 שנה. האיזוטופ השני בדירוג על פי זמן מחצית החיים הוא ²²⁸Ra, שנוצר כתוצאה מהתפרקותו של התוריום, ולו זמן מחצית חיים של 6.7 שנים. 
הרדיום נמצא רובו ככולו בעפרות אורניום, שכן הוא נוצר בעיקר כתוצאה מהתפרקותו. מקורותיו החשובים בכדור הארץ הם בצ'כיה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וקנדה, וכן ישנם מרבצים שלו באוסטרליה ובדרום-מערב ארצות הברית (קולורדו, ניו מקסיקו, יוטה).

שימושים

בשל היותו זוהר בחושך, בעבר שימש הרדיום לשם צביעת מחוגי שעונים ומכשירי מדידה כך שיזהרו; אולם, לאור העובדה שצבעים אשר התעסקו עמו מתו כתוצאה מהשפעותיו, שימוש זה ברדיום פסק בשנות ה-50. כיום משתמשים ברדיום בתערובת עם בריליום כמקור לנייטרונים לניסויים בפיזיקה, וברפואה כמקור לרדון, שמשתמשים בו לשם טיפול בסרטן. אולם, גם בתפקידו זה הרדיום מוחלף בהדרגה בחומרים אחרים, מסוכנים פחות, כגון ⁶⁰Co ו¹³⁷Cs.

היסטוריה

הרדיום נתגלה על ידי מארי קירי ובעלה פייר קירי ב-1898 בעפרת אורניום; בני הזוג קירי הפיקו מהעפרה את כל האורניום וגילו כי הנשאר עדיין רדיואקטיבי, וכך הסיקו על קיום יסוד רדיואקטיבי שטרם התגלה (למעשה, היו אלה שניים - הרדיום והפולוניום). בני הזוג קירי ניסו לבודד את היסוד הרדיואקטיבי המסתורי וב-20 באפריל 1902 הצליחו להפיק עשירית גרם של המלח רדיום כלורי, שממנה הצליחה מארי קירי לקבוע את משקלו האטומי של הרדיום. באותה שנה הצליחו בני הזוג, יחד עם אנדרה דביירן, לבודד את הרדיום מתוך הכלוריד שלו באמצעות אלקטרוליזה. 
בשנות ה-30 התגלה, שהרדיום גורם למחלות קשות, ובהן אנמיה וסרטן העצם, ולכן פסק השימוש בו לייצור צבעים הזוהרים בחושך. מותה של מגלת הרדיום, מארי קירי, נגרם ככל הנראה מטיפול לא זהיר ברדיום גם כן, ויומניה מהווים סכנה לבריאות עד היום, בשל רדיואקטיביותם הגבוהה.
בתחילת המאה העשרים השתמשו ברדיום נוכלים רבים כדי למכור לציבור "תרופות פלא" למניעת מחלות ולשיפור כח הגברא. כתוצאה מבורות בתחום הרפואה באותה תקופה מתו אנשים רבים.

זהירות

הרדיום רדיואקטיבי מאוד - פי מיליון יותר מאשר אורניום, ותוצרי התפרקותו הם רדיואקטיביים מאוד גם כן. לכן, כל הכנסה של רדיום לגוף, בין בנשימה ובין בבליעה, וכן כל החשפות אליו עלולים לגרום לסרטן ולמחלות אחרות. מסיבות אלה יש גם לאוורר מטילי רדיום באופן שיטתי, על-מנת למנוע את הצטברותו של הגז הרדיואקטיבי רדון, תוצר של התפרקות הרדיום. 
סכנה נוספת שנובעת מכניסת רדיום לגוף היא הסכנה שהוא יחליף חלקית את הסידן הנמצא בעצמות הגוף, שכן שניהם נמצאים באותה משפחה כימית.
הפולוניום הוא תוצר ביקוע רדיואקטיבי של רדון, ושהוא בעצמו תוצר ביקוע רדיואקטיבי של רדיום. הרדיום נמצא בדשן המשמש להגברת קצב הצמיחה של הטבק, מה שהופך את הסיגריות למסרטנות.
אלופי ההפלות (סרט)

תקציר העלילה

הסרט נפתח בהרצאתו של אלוף ההפלות, רב-סרן גרשהם, בפני כיתת תלמידים בבית הספר היסודי שבו למד בילדותו. בסצנה הבאה, המתרחשת בבסיס הטיסה שלו מקבל גרשהם קבוצת מגויסים חדשה ובהם סגן קרופט, אחיה של ארוסתו. גרשהם מתקשה להתמודד עם לחצי המלחמה והתפקיד ומנסה להתגבר עליהם באמצעות שתיית אלכוהול. הקושי מתגבר משמתברר לו כי כעת מוטלת עליו אחריות גם לקרובו הצעיר. הסרט עוקב אחרי תהליך ההתבגרות המהיר של קרופט הצעיר, מנער שאך סיים בית ספר תיכון ועד להפיכתו לטייס קרב. הסרט מסתיים באופן טרגי עם מותו בקרב של קרופט הצעיר.

מאפיינים

בצילומי הסרט נעשה שימוש בציוד, ביגוד ומתקנים הנראים זהים לחלוטין לאלה שהיו בשימוש בתקופת מלחמת העולם הראשונה. צילומי האווירה והיחסים בין הטייסים משקפים נאמנה את הלך הרוח של התקופה כולל הסצנות שבה העדיפו טייסים לקפוץ ממטוסים שנפגעו (ללא מצנח) ולא להישרף בהם חיים. למרות זאת ניתן להבחין בטעות היסטורית-מקצועית אחת כאשר בסרט מופיע מטוס דו מושבי אשר בתקופה זו לא היה בשימוש חיל האוויר הבריטי.
השריר כופף הבוהן הקצר

תיאור

תחילתו של השריר כופף הבוהן הקצר בפן הכפי של עצם הקוביה ושל עצם הטריז השלישית (מעצמות שורש הרגל).
חלקו המרוחק של השריר מפוצל לשני ראשים הנאחזים בשני צידי בסיס הגליל המקורב של הבוהן.

עצבוב

השריר כופף הבוהן הקצר מעוצבב על ידי שורשי העצב של העצה הראשון והשני (S1, S2) דרך עצב כף הרגל התיכון (Nervus plantaris medialis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis).
דוד מגן

ביוגרפיה

מגן נולד בפאס שבמרוקו ועלה לישראל בשנת 1949. גדל בירושלים, שירת בצה"ל בשנים 1963–1972, והשתחרר מהצבא בדרגת רב-סרן. במהלך שירותו הצבאי עבר לגור בקריית גת ולאחר פרישתו מצה"ל מונה למנהל מנגנון העירייה.
בבחירות לרשויות המקומיות בסוף שנת 1973 עמד מגן בראש רשימת הליכוד למועצת עיריית קריית גת ורשימתו עלתה ממנדט ל-5 מנדטים מתוך 13. מגן נותר באופוזיציה וניסה לארגן קואליציה חלופית שתדיח את ראש העיר מטעם המערך. באפריל 1975 הצטרף מגן עם סיעתו לקואליציה ומונה לסגן ראש העיר. אך בפברואר 1976 הדיח אותו ראש העיר מתפקידו. ביולי 1976 הצליח מגן להעביר לצידו את שני הנציגים הדתיים במועצה ונבחר לראשות העיר. בבחירות האישיות בנובמבר 1978 זכה מגן ב-64.5% מהקולות ורשימתו זכתה ל-6 מתוך 13 מנדטים במועצה. כראש עיר קיים מגן קשרים עם ערביי יהודה ושומרון ורצועת עזה. בספטמבר 1986 הודיע על פרישה מראשות העיר כדי להתרכז במישור הארצי.
מגן נבחר לראשונה לכנסת העשירית (1981) ברשימת הליכוד. בכנסת ה-11 כיהן כיו"ר ועדת המשנה לתעשיות ביטחוניות. בכנסת ה-12 כיהן כשר בלי תיק בממשלת האחדות הלאומית, ובממשלה העשרים וארבע כיהן כשר הכלכלה והתכנון בממשלת שמיר וכיו"ר ועדת השרים לענייני תיאום ומנהל. במסגרת הוועדה יזם בין היתר את הקמת מרכז המיפוי הארצי. בכנסת ה-13 כיהן כיו"ר הוועדה לביקורת המדינה.
בשנים 1982–1987 היה מגן במחנה הנצי יותר של חרות ונמנה עם מחנהו של אריאל שרון. במסגרת זאת יצא באוקטובר 1982 בחריפות נגד דוד לוי. בשנת 1985 התבטא גם נגד יצחק שמיר.
בשנת 1989 כיהן בתפקיד יו"ר מטה הליכוד בבחירות לרשויות המקומיות. בבחירות הללו חל המהפך הגדול בעקבותיו התבסס שלטון הליכוד עד עצם היום הזה.
בשנת 1995 פרש מגן, יחד עם דוד לוי, מהליכוד, והקים עמו את מפלגת גשר, שבסופו של דבר התמודדה ביחד עם הליכוד ברשימה אחת לכנסת ה-14. בראשית ימי הכנסת ה-14 כיהן כסגן שר האוצר (עד 20 במאי 1997). בהמשך ימי הכנסת ה-14, עם הצטרפותו של דוד לוי לאהוד ברק בישראל אחת, פרש לסיעת ישראל במרכז, שהפכה בהמשך למפלגת המרכז. בבחירות לכנסת ה-15 הוא היה במקום השמיני, אך הרשימה קיבלה רק 6 מנדטים ולכן תחילה נשאר מחוץ לכנסת. הוא נכנס לכנסת אחרי התפטרותו של אורי סביר. הוא כיהן כיושב ראש ועדת החוץ והביטחון בכנסת ה-15, וכיושב ראש ועדת החקירה הפרלמנטרית לבדיקת משבר משק המים (הוועדה המליצה להקים בדחיפות מתקני התפלה בהיקף של 650 מיליון קוב). בעקבות דוח הוועדה שפורסם בשנת 2002, נבנו מתקני התפלת מי הים המפיקים כיום כ-700 מיליוני קוב מים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-16 היה הח"כ היחיד שנשאר במפלגת המרכז. מפלגת שינוי הציעה לו לרוץ ברשימה משותפת, אך הוא נרתע מלהצטרף לרשימה חילונית מובהקת. מפלגת המרכז התמודדה בראשותו בבחירות לבדה עם "מצע לאומי חברתי" כהגדרתו, אך לא עברה את אחוז החסימה.
במהלך כהונתו בכנסת הוגדר כ"אלוף המחוקקים" לאחר שיזם חקיקה של למעלה מ-100 חוקים ביניהם: חוק העמותות, חוק ערי ואזורי הפיתוח, חוק המועצות האזוריות (בחירת ראש הרשות) ועוד.
בשנת 2003 הקים ועמד בראש עמותת ידידי הלוחמים באש אשר תרמה למערך הכבאות למעלה מ-100 כבאיות, בנתה כעשר תחנות כיבוי ועוד ציוד רב ללוחמים (עשרות מיליוני שקלים). בתפקיד התנדבותי זה עודד את היוזמה לחקיקת החוק החדש (2013) ולשינוי הכולל במערך הכבאות.
כיהן כיו"ר החברה הממשלתית עמידר בשנים 2008–2011.
השתתף בקבוצת מחקר בראשות הפרופ' הספרדי אנדראו לאסקורס (Andreu Lascorz) בנושא גירוש ספרד בשנים 2011–2013.
מונה על ידי שר הפנים לעמוד בראש הוועדה המיוחדת להקמת העיר חריש ביוני 2014.
S ארוכה

S ארוכה הוא שם האות S בגרסתה העתיקה, המאורכת: ſ. סימן זה ציין S קטנה בתחילת מילה או באמצעה; האות S הרגילה נקראה S סופית או S עגולה. ייתכן שהעובדה שלאות היוונית סיגמא קיימת גרסה רגילה וגרסה סופית תרמה לקלות שבה נתקבלו באירופה שתי צורות לאות S. 
קל להתבלבל בין האות ſ והאות f, בעיקר משום שבגופנים מסוימים יש ל-ſ קו קטן באמצעה (אם כי רק משמאל לקו האנכי). מקורו של הקו האמצעי היא בכתב הגותי, שבו נכתבה ה-ſ בשתי תנופות עט-נוצה: קו אנכי יורד, ואחריו קו עולה המתקשת ימינה. במקום המפגש של הקווים נוצרה בליטה קטנה, שנשארה גם במעבר לכתב לטיני רגיל. בצורתה הנטויה אין לאות קו אמצעי, והיא יורדת אל מתחת לשורה.
האות ſ יצאה משימוש באלפבית לטיני בתחילת המאה ה-19. הליגטורות הנפוצות שכללו את האות ſ (ביניהן ſi, ſt ו-ſs) נעלמו גם הן (בגרמנית הפכה הליגטורה ſs או ſz לאות ß). באותיות גותיות נעשה ב-ſ שימוש גם כיום.

שימוש מודרני

ה-S הארוכה, בכתב נטוי, משמשת כיום כסמל האינטגרל (∫) במתמטיקה:
המתמטיקאי לייבניץ יצר את הסימן כקיצור למילה הלטינית summa (סכום), שאותה הוא כתב ſumma. סימן זה הופיע לראשונה ב-1686, במאמרו De Geometria. 
בתחום הבלשנות מסמן סימן דומה, ʃ (המכונה אֶש), את הצליל ש (ראו: IPA). 

האות ſ מיוצגת ביוניקוד על ידי הצירוף U+017F וב-HTML כ-&#x17F; או &#383;.
רוג'רו

רוּגֶ'רוֹ (מאיטלקית: Ruggiero) הוא מונח המתייחס לסכימה מוזיקלית, לעיתים הרמונית ולעיתים מלודית. היא מופיעה במוזיקה של המאות ה-16 וה-17, ביצירות ובאלתורים ווקאליים ואינסטרומנטאליים כאחד. קרוב לוודאי שמקורה בציטוט נוסחאות ששימשו לביצוע "אולנדו פוריוזו", פואמה אפית מאת לודוביקו אריוסטו מקור השם כנראה בשיר מס' 61, המולחן ביותר מתוך הפואמה הזו, שמתחיל במילים 
Ruggier, qual sempre fui, tal esser voglio. כיון שהמלודיה זכתה למספר רב כל כך של אלתורים, והושמעה בשינויים בלתי נמנעים במסורת שאיננה כתובה, קשה להגיע לכלל הסכמה בדבר המלודיה המדויקת. המבנה ההרמוני, לעומת זאת, נשאר קבוע יחסית. מבחינה הרמונית,  בס "רוג'רו" הוא בסולם מז'ור, בדרך כלל סול מז'ור, וכולל ארבעה פסוקים קצרים.
הסכימה הזו משמשת לעיתים קרובות לדקלום טקסטים אחרים העושים שימוש בטטרמטר יאמבי, משקל ימבי בן שמונה שורות ( ottava rima), שמקורו בשירה האיטלקית.
גימראייש

גאוגרפיה

גימראייש שוכנת למרגלות רכס Serra da Penha. היא נמצאת 20 קילומטר דרום מזרחית מבירת המחוז בראגה ו-45 קילומטר צפונית מזרחית מפורטו.

היסטוריה

אפונסו הראשון, המלך הראשון של פורטוגל, נולד בגימראייש. בנוסף לכך קרב סאו ממדה   (Batalha de São Mamede), הנחשב אירוע מכונן בהיסטוריה של פורטוגל, נערך בקרבתה בשנת 1128. בזכות אירועים אלה יש המכנים אותה "ערש הלאום הפורטוגלי".
על פי חפירות ארכאולוגיות האזור היה מיושב כבר בתקופה הכלקוליתית. קיימים באזור גם שרידים רומאים.
העיר הנוכחית נוסדה במאה העשירית, עם הקמתו של מנזר במקום.  במאה ה-11 הוקם מבצר להגנה על העיירה המתפתחת.
שרון סטון

ביוגרפיה

סטון נולדה במידוויל שבפנסילבניה. סטון היא השנייה מבין ארבעה ילדים להוריה, רואת חשבון ותעשיין. ב-1975 סיימה סטון את לימודיה בתיכון סגרטאון (Saegertown), לאחר שלמדה בתוכנית לימודים מואצת בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת אדינבורו בפנסילבניה, אליה התקבלה לאחר מכן.

חוויית סף המוות

בשנת 2001 עברה סטון חוויית סף מוות משמעותית כתוצאה מדימום מוחי תת-עכבישי, שבה עברה שינוי כה גדול עד שהיא מתארת אותו כ"שינוי ה-DNA ממש, אפילו האלרגיות שלי השתנו", ורואה עצמה כאדם חדש. בעדות שמסרה סטון היא מתארת אלמנטים שחוזרים על עצמם בעדויות דומות כגון משיכה אל אור העוטף בטוב ואהבה אין סופית, מפגש עם חברים ומכרים (שנפטרו), איבוד הפחד מהמוות מתוך הבנה כי יש חיים שמעבר והם טובים ועוד.
על החוויה שלה העזה לדבר בפומבי רק שנים רבות לאחר מכן, היא נתנה סדרת ראיונות לכלי תקשורת, אז אמרה כי "הבטתי אל אותם דברים שהיוו את חיי ולמעשה נשרפתי עד היסוד, אינני יותר שום דבר מאותם דברים", והוסיפה, "מתתי אך המוות אינו דבר רע, אחרי המוות הכל עשיר יותר, טוב יותר, זו התחלה חדשה, כל מוות הוא בעצם לידה".

דוגמנות

ב-1977 עזבה סטון את מידוויל ועברה עם דודתה לניו ג'רזי, על מנת לפתוח בקריירת דוגמנות. עוד קודם לכן זכתה בתואר "מיס מחוז קרופורד" (Miss Crawford County).
לאחר ארבעה ימים בניו ג'רזי הוחתמה על ידי סוכנות הדוגמנות "פורד מודלס" בניו יורק. לאחר מכן, עבדה מספר שנים בדוגמנות, הופיעה בפרסומות בטלוויזיה לברגר קינג, קלאירול ומייבילין, אך לא רוותה נחת מעבודתה.

משחק

כשהתגוררה סטון באירופה בתחילת שנות השמונים, היא החליטה לעזוב את הדוגמנות ובחרה בקריירת משחק. היא נבחרה לתפקיד משני בסרט "אבק כוכבים" (1980), ובהמשך הופיעה בסרטים  מכרות המלך שלמה (1985), Allan Quatermain and the Lost City of Gold‏ (1987) ו"ניקו" (1988).
בשנת 1991 שיחקה בדרמה "יומן של רוצח שכיר". התפרסמה בעיקר בזכות תפקידה במותחן האירוטי אינסטינקט בסיסי (1992) והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית על תפקידה כקתרין טראמל. בעקבותיו כיכבה במותחן אירוטי נוסף, "סליבר". במקביל המשיכה מפעם לפעם בהובלת קמפיינים מסחריים לחברות גדולות.
בשנת 2004 גילמה סטון את שילה, עורכת דין סכיזופרנית המאמינה שאלוהים היא אישה שמדברת אליה, בסדרת הדרמה "הפרקליטים".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הפעולה "מתח גבוה" (Life On The Line).
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה קומי-ביוגרפי "חי בסרט", שביים, הפיק ושיחק בו בתפקיד ראשי ג'יימס פרנקו.

חיים אישיים

ב-1984 סטון נישאה למפיק הטלוויזיה האמריקאי-יהודי, מייקל גרינבורג. הם נפרדו לאחר שלוש שנים, והתגרשו ב-1990.
ב-14 בפברואר 1998 נישאה בשנית לאיש התקשורת האמריקאי-יהודי, פיל ברונשטיין, עורך העיתון "San Francisco Examiner". הם התגרשו בינואר 2004 לאחר שברונשטיין סבל מהתקף לב חמור. לזוג ילד מאומץ. לאחר מכן, סטון אימצה ילד נוסף במאי 2005. ב-28 ביוני 2006, סטון אימצה את ילדה השלישי.
ב-2013 הגיעה סטון לביקור בארץ לחגיגות יום הולדת של נשיא המדינה, שמעון פרס. מלבד זאת, חגגה לבנה המאומץ (והמשותף עם גרושה ברונשטיין) בר מצווה בכותל.
סטון ידועה במעורבות ההסברתית שלה נגד מחלת האיידס. בשנת 2006 הגיעה סטון לביקור בישראל לכבוד יום האישה הבינלאומי.
סטון המירה את דתה אל בודהיזם טיבטי.
שריד

היסטוריה

בתקופת העלייה הרביעית (1924–1928), היה עמק יזרעאל בראש סדר העדיפויות של קק"ל, אשר רצו להקים בעמק הפורה התיישבות חקלאית משמעותית, ויצירת רצף טריטוריאלי של היישוב, על ידי חיבור חיפה לגוש ההתיישבות בין עפולה לבית שאן. במסגרת המאמץ ליישב את העמק, קק"ל רכשו 30,175 דונם מהכפרים הערביים על יד נהלל ב-1924, עליהם הוקמו היישובים משמר העמק, רמת דוד, גבת, כפר ברוך וכן, שריד.
שריד הוקם בתחילת שנת תרפ"ז (סוף שנת 1926) על גבעת כניפס. מקימי היישוב היו חברי קבוצת "אחוה" של חברי החלוץ מליטא, שעלו בשנת 1920 והחל משנת 1925 עבדו את קרקעות היישוב בעת שהותם במחנה הכשרה סמוך לגניגר. באביב 1927 הצטרפו לשריד קבוצת ביברכה של תנועת הנוער בלאו וייס מגרמניה שעלו בשנת 1924. בתחילה הוקצה ליישוב שטח של 2500 דונם.
היישוב קרוי על שם העיר המקראית "שריד" המזוהה עם תל שדוד הסמוך ומוזכרת בתנ"ך בגבולו של שבט זבולון.
כלכלת הקיבוץ מבוססת על המפעל לייצור אבני ליטוש "גמל" ועל ענפי חקלאות מגוונים - גידולי שדה, רפת, פרדס ועוד.
בין חברי הקיבוץ היה גם המשורר נתן יונתן. בנו ליאור שנפל במלחמת יום הכיפורים קבור בבית הקברות של הקיבוץ. בשנות ה-60 של המאה ה-20 פעלה בישראל שלישיית שריד, שהורכבה משלושה אנשי קיבוץ שריד. 
ליד שריד בנו הבריטים שלושה בונקרים בהם אוחסנה תחמושת לצורכי שדה התעופה הסמוך ברמת דוד. ביוזמת הקרן הקיימת לישראל ובסיועה של ממשלת סלובניה ניטעה במקום חורשה והוקם חניון הנקרא חניון הבונקרים או חורשת סלובניה.
הבקע הסורי-אפריקני

בקע ים המלח או מערכת השבירה הסורית-אפריקנית או בשמותיהם הנפוצים הבקע הסורי-אפריקני או השבר הסורי-אפריקני הם השמות לסדרה של העתקים ובקעים שנמשכת מצפון לדרום, מדרום טורקיה דרך סוריה ובקעת הלבנון בצפון, לאורך נהר הירדן, ים המלח, הערבה, מפרץ אילת וים סוף, דרך מפרץ עדן עד לטנזניה, שם הוא מתפצל לשניים ומגיע לבסוף עד למוזמביק. אורכו של הבקע כ-6,000 ק"מ ורוחבו בין 7 ל-20 ק"מ, והוא החל להיווצר לפני כ-25 מיליון שנים בתהליך של תנועות התרחקות של לוחות היבשות אסיה ואפריקה זו מזו, שנמשך עד היום. הבקע הוא הגורם העיקרי לרעידות האדמה ולעיתים לצונאמי באזורים שבהם הוא עובר.
בתחום הבקע הסורי-אפריקני התרחשו בשנים האחרונות בישראל רעידות אדמה קלות-בינוניות. הגאולוגים סבורים כי הן משחררות את האנרגיה המצטברת בנקודות החיכוך של הלוחות הטקטוניים, ומונעות בכך למעשה הצטברות רבה מדי של אנרגיה, מצב העלול לגרום לרעידת אדמה עזה, כפי שאכן אירע באזור בעבר.
הבקע מחולק לשלושה חלקים עיקריים (מצפון לדרום): מדרום טורקיה ועד לים סוף, בקע ים סוף – ממפרץ אילת לאורך ים סוף, ובקע מזרח-אפריקה – מאתיופיה בצפון ועד זימבבואה בדרום.
בפי גאולוגים מודרניים נקראת סדרת הבקעים "מערכת ההעתקה הסורית-אפריקנית".

מהות הבקע

הבקע מפריד בין הלוח האפריקאי ותת הלוח ישראל-סיני ללוח הערבי, כאשר הלוח הערבי הועתק בהדרגה למרחק של 105 ק"מ צפונית ללוח האפריקאי בקטע שמדרום לכנרת (כך למשל המקום המקביל לבקעת תמנע מצדו המזרחי של השבר הסורי־אפריקני מצוי 100 קילומטר צפונית לו בפונון שבירדן), ו-40 ק"מ בקטע שמצפון לכנרת. שני הלוחות נעים צפונה, אולם הלוח הערבי, ממזרח לבקע, נע במהירות רבה יותר. מהירות התנועה היחסית בין הלוחות היא כ-4 מילימטרים לשנה (לעומת מהירות של כ-4 סנטימטרים לשנה בהעתק סן אנדראס).
במקומות בהם הקו המפריד בין הלוחות נמצא בזווית חיובית (נגד כיוון השעון) יחסית לכיוון התנועה היחסית ביניהם, הלוחות מתרחקים זה מזה, ונוצר בקע הולך ומתרחב. כך קורה בבקע ים סוף, בו מתרחשת התפשטות קרקעית הים, ולכן נחשב מבחינה גאולוגית לאוקיינוס צעיר. לעומת זאת באזורים בהם הזווית הזו היא שלילית, הלוחות נלחצים זה לזה, ונוצרים רכסי הרים, כמו רכס הרי הלבנון, ורכס הרי מול הלבנון (כולל הר החרמון).

הבקע בארץ ישראל

הבקעים העיקריים לאורך הבקע בארץ ישראל הם עמק החולה, בקעת כנרות, בקעת הירדן ובקעת ים המלח. כמו כן, תהליך היווצרות הבקע גורם לקימוט שמגביה את רכס החרמון (הרכס נוצר לפני הביקוע, במקביל להיווצרות הקשת הסורית).
אילולא הבקע, הרי הגלעד והגולן בעבר הירדן המזרחי, והרי יהודה ושומרון והגליל היו למעשה גוש הררי אחד, כפי שהיו עד להיווצרותו. עדות לכך היא שכבת בזלת הכיסוי, המכסה את הגולן וחלקים מהגליל המזרחי (ואף נמצאת מתחת לפני השטח בכנרת ובעמק החולה). דבר זה מסביר גם את גודלם של חלק מהנחלים בארץ ישראל המערבית (למשל נחל שורק), שעל-פי שטח אגן הניקוז הנוכחי שלהם היו אמורים להיות קטנים הרבה יותר.
באזור זה (שהוא דרום בקע ים המלח) נמצא החלק הנמוך ביותר של הבקע והחלק היבשתי היחיד בו המצוי מתחת לגובה פני הים.
בנוסף להפרדת הרי הגלעד מהרי יהודה ושומרון גרם הבקע הסורי-אפריקני להעתקי משנה נוספים האנכיים לו, ופיצל את השומרון מהגליל, באמצעות בקעת עמק יזרעאל ומערך הבקעות הצפוניות לה: בקעת כסולות, בקעת תרען, בקעת בית נטופה ובקעת סח'נין.
כמו כן מפרידה בקעת באר שבע בין יהודה ושומרון לבין הנגב.

הבקע באפריקה

חלקו האפריקני של הבקע הסורי-אפריקני גבוה בהרבה מבקע ים המלח, אולם הוא עדיין נמוך בהרבה מהאזורים המקיפים אותו. השבר מפריד בין שני חלקיו של הלוח האפריקאי - הלוח הנובי והלוח הסומאלי.
מספר טרסקי

מספר טרסקי של חבורה  הוא מדד מספרי למרחק של החבורה מתכונת האמנביליות, המכמת ומכליל את פרדוקס בנך-טרסקי. מספר טרסקי מוגדר כמספר הקטן ביותר של חלקים בפירוק פרדוקסלי של החבורה (ראו להלן). לחבורה סופית, ובאופן כללי יותר לחבורה קומפקטית, אין פירוקים פרדוקסליים. על-פי משפט טרסקי, לחבורה  קיימת חלוקה פרדוקסלית אם ורק אם  אינה אמנבילית; לכן מספר טרסקי הוא סופי אם ורק אם החבורה אינה אמנבלית.

הגדרה

תהי  חבורה. פירוק של G לקבוצות זרות  נקרא פירוק פרדוקסלי אם יש איברים  כך ש .
אם ל- קיים פירוק פרדוקסלי, מספר טרסקי של , המסומן , מוגדר להיות המספר המינימלי של חלקים  בחלוקה פרדוקסלית שלה. אם אין פירוק כזה, מספר טרסקי של  מוגדר להיות אינסוף.
קיימת בספרות הגדרה נוספת של פירוק פרדוקסלי של חבורה. בהגדרה זו, מתווספת הדרישה ש  יהוו חלוקה של  והדרישה שהאיחודים  ו- יהיו איחודים זרים. השוני בהגדרה לא משפיע על הערך המספרי של מספר טרסקי, המוגדר בשני המקרים להיות המספר המינימלי של חלקים בפירוק פרדוקסלי של החבורה.

מספרי טרסקי של חבורות

מכיוון שהזזה של תת-קבוצה אמיתית אינה יכולה לכסות את החבורה, בכל חלוקה פרדוקסלית מספרי החלקים מקיימים . לכן, מספר טרסקי של חבורה הוא לכל הפחות ארבע.
ב-2013 הוכיח מרק ספיר כי קיימות חבורות בעלות מספרי טרסקי סופיים גדולים כרצונינו. יתר על כן, לכל  גדול מספיק, קיימת חבורה בעלת מספר טרסקי בין  ל . למרות זאת, המספרים היחידים המהווים בוודאות מספרי טרסקי של חבורות הם  ו-.

חבורות חופשיות

תהי  חבורה חופשית מדרגה 2. לכל אות , נגדיר את הקבוצה  להיות קבוצת כל המילים המצומצמות ב  הנגמרות ב . אזי,  הן תתי קבוצות זרות של . כמו כן . לכן, מספר טרסקי של  הוא לכל היותר 4. לפי האמור לעיל, . מכאן נתן להסיק (בעזרת תכונה 1 למטה) כי אם לחבורה  יש תת-חבורה חופשית לא אבלית אז מספר טרסקי של  הוא . על פי משפט של ג'ונסון ודקר ההפך גם נכון: אם מספר טרסקי של חבורה  הוא  אז ל  יש תת-חבורה חופשית לא אבלית.
השערת וון ניומן-דיי, שהופרכה ב 1980 על ידי אולשנסקי, טענה כי כל חבורה לא אמנבילית מכילה תת-חבורה חופשית לא אבלית. במונחים של מספרי טרסקי, ההשערה טענה כי לא קיימות חבורות לא אמנביליות בעלות מספר טרסקי . לכן, חבורות לא אמנביליות בעלות מספרי טרסקי גדולים יכולות להיחשב דוגמאות נגדיות חזקות להשערה.

הכללה: פעולה של חבורה על קבוצה

ניתן להכליל את ההגדרות של חלוקה פרדוקסלית ומספר טרסקי למקרה של פעולת חבורה על קבוצה.
הגדרה: תהי  פעולה של חבורה על קבוצה. נגיד כי ל  קיימת חלוקה פרדוקסלית אם קיימים  טבעיים, תתי קבוצות זרות  ואיברים  כך ש-.
מספר טרסקי של הפעולה, המסומן , הוא המספר המינימלי של חלקים  המשתתפים בחלוקה פרדוקסלית שלה. כך, מספר טרסקי של חבורה , הוא למעשה מספר טרסקי של הפעולה של  על עצמה באמצעות כפל מימין.
אם  והמייצב של כל  הוא אמנבילי, אז .
בשנת 2014, הוכיחה גילי גולן שכל מספר  הוא מספר טרסקי של פעולה טרנזיטיבית נאמנה של חבורה חופשית לא אבלית.