google/wiki40b huggingface dataset:
יבסיי ויינרוב

שנותיו הראשונות

ויינרוב נולד ב-1909 למשפחה יהודית בעיר בוריסוב, שהשתייכה אז לגוברניית (מחוז) מינסק באימפריה הרוסית. הוא היה הבכור מבין ארבעת ילדי המשפחה: היו לו שני אחים ואחות, שאחד מהם, מטביי, זכה אף הוא באות גיבור ברית המועצות. אביו היה חוטב עצים שעבד במנסרה ואחר כך בתור שומר בתחנת רכבת. 
ויינרוב עצמו עבד אף הוא במנסרה החל מגיל 11. אחר כך למד בבית ספר טכני והפך להיות מנהל עבודה במנסרה בגיל 16. בן 17 עבד בבית יציקה של זכוכית. כשהיה בן 19 נישא לפאניה ובגיל 21 היה כבר אב לתינוק. באותה שנה, 1931 התגייס לצבא האדום, למד במסגרתו במשך 7 שנים והפך למהנדס חימוש של רכבים צבאיים. ב-1938 נשלח לאקדמיה הצבאית על שם פרונזה בעיר אוריול. הוא סיים את לימודיו ב-1941, כאשר גרמניה הפרה את הברית בת השנתיים שכרתה עם ברית המועצות מאז תחילת מלחמת העולם השנייה (הסכם ריבנטרופ-מולוטוב) ופלשה אליה (מבצע ברברוסה).

היהודי שכבש את ברלין מהנאצים

ויינרוב השתתף במלחמת גרמניה - ברית המועצות מתחילתה. הוא היה בגיס הממונע השלישי שהגן על מוהילב. ב-1942 לחם כמפקד בריגדת טנקים בדרגת סגן-אלוף. ב-27 בדצמבר 1944 הועמד בראש חטיבת הטנקים הסובייטית מס' 219, שהייתה חלק מהקורפוס הממוכן הראשון של לוטננט גנרל סמיון קריבושיין, יהודי אף הוא, במסגרת החזית הבלארוסית הראשונה של המרשל גאורגי ז'וקוב. ויינרוב ופקודיו הצטיינו במהלך מבצע ויסלה-אודר באזור העיר קוטנו. לאחר קוטנו, הוא וחטיבתו שחררו את גנאזנו, קוסטין, לודז', ורשה, בידגושץ', קניגסברג, ופומרן. בפקודה מטעם נשיאות הסובייט העליון הוענק לו ב-6 באפריל 1945 עיטור גיבור ברית המועצות, עיטור לנין וכוכב הזהב מס' 4569.
ב-22 באפריל 1945 פיקד ויינרוב על כוח שהשתלט על וייסנזי ומשם דהר לעבר ברלין. הכוח שלו היה זה שהבקיע את המערך הגרמני האחרון בברלין וב-2 במאי הניף את הדגל הסובייטי על בניין הרייכסטאג. בשל מעשיה זכתה חטיבת הטנקים של ויינרוב לשם "חטיבת ברלין".

לאחר סיום המלחמה

יצא לגמלאות ב-1955 בדרגת קולונל והתגורר במינסק. עבד כמכונאי הראשי של משרד תעשיית היערות של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית ולאחר מכן כמהנדס ראשי במפעל מכוניות. לאחר שיצא לפנסיה עלה בינואר 1995 לישראל והתגורר באשדוד. השתתף בטקס הדלקת המשואות באותה השנה. נפטר ב-20 במרץ 2003 ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
לימפומה פוליקולרית

הסתמנות קלינית

במרבית המקרים המטופל מגיע לאור הגדלה של בלוטת לימפה שאינה כואבת. לרוב יש מעורבות של מספר בלוטות לימפה כולל בלוטות לימפה באזורים פחות שכיחים- כגון בלוטות לימפה אפי-טרוכלאריות (הנמצאות באזור הזרוע מעל המרפק). כל איבר עשוי להיות מעורב במחלה, לרבות איברים שאינם קשורים למערכת הלימפה (אקסטרה-נודאליים). 
מרבית החולים לא סובלים מחום, הזעות לילה או ירידה במשקל.

טיפול

לימפומה פוליקולרית היא אחד הגידולים שהכי מגיבים לטיפול כימותרפי וטיפול הקרנתי. בנוסף לכך, חלק מהגידולים עוברים רגרסיה גם ללא טיפול. אצל חולים ללא סימפטומים, אין צורך בטיפול התחלתי אלא במעקב בלבד. אצל חולים הנדרשים לטיפול רפואי, הטיפול הניתן הוא מתן כימותרפיה- בין אם על ידי תרופה אחת (למשל chlorambucil ) או מישלב של מספר תרופות כגון  מתן שילוב CHOP או R-CHOP. מרבית החולים (50%-75%) ישיגו רמיסיה מן המחלה עם טיפול נכון. עם זאת, אצל מרבית מן החולים המחלה חוזרת. טיפולים נוספים כוללים: קומבינציות של אלקילטורים, rituximab, וכן השתלות מח עצם. 
מחקר שנערך במרכז דוידוף בבילינסון גילה כי התרופה הביולוגית ריטוקסימב (rituximab) ("מבְּתֶרה") מפחית ב-40% את תמותת החולים.
מהדורה ראשונה

מבנה התוכנית

התוכנית משודרת בימים ראשון עד חמישי בשעה 16:30 בערוץ 12, ועד סוף דצמבר 2018 גם בערוץ 13. בעבר שודרה התוכנית בערוץ 2. בתוכנית, הצופים מתעדכנים בכל החדשות של היום מפי כתבי החברה מכל הנושאים. בתוכנית ישנן פינות כמו סיקור אירועים עולמיים עם כתבת הערוץ טטיאנה הופמן (עד פטירתה ב-2016) וענת סרגוסטי. כבכל תוכנית חדשות בסיומה מוגשת תחזית מזג האוויר. 
מבנה התוכנית מועתק ממספר תוכניות בחו"ל בהן מגיש החדשות עומד בכל מהלך התוכנית. בארץ הקונספט הזה לא פופולרי ורק התוכנית "לילה כלכלי" אשר שודרה בערוץ 10 השתמשה באותו קונספט.
בעבר, לעיתים הגישו את התוכנית יפעת זמיר ותמר איש-שלום.

היסטוריה

בתחילה שודרה באותה הרצועה התוכנית סדר עולמי עם ערד ניר. התוכנית הזאת ירדה מהמסך ובמקומה באה בשנת 2006 "חדשות בחמש" שהגישו דני קושמרו ונטשה מוזגוביה. גם "חדשות בחמש" ירדה מהמסך לאחר הבחירות באותה השנה ו"סדר עולמי" שבה למסך. בסוף שנת 2007 סדר עולמי ירדה שוב ובמקומה עלתה "מהדורה ראשונה" בהגשת אורן וייגנפלד ותמר איש שלום.
התוכנית "מהדורה ראשונה" עלתה לאוויר במקומה של "סדר עולמי" בגלל הפסדיה של "סדר עולמי" ברייטינג מול "חמש עם רפי רשף" ששודרה בערוץ 10. "סדר עולמי" הורדה מהמרקע ובמקומה עלתה "מהדורה ראשונה" בניסיון לגבור על המתחרים.
באמצע שנת 2007 ביקשה חברת החדשות מהטלוויזיה החינוכית את רצועת 17:30 השייכת לחינוכית במטרה להאריך את התוכנית "מהדורה ראשונה" למשך שעה שלמה ובכך להתחרות בצורה טובה יותר מול התוכנית "חמש" עם רפי רשף, מכיוון שתוכניתו משודרת במשך כשעה שלמה בעוד "מהדורה ראשונה" שודרה למשך חצי שעה. ניסיון זה לא צלח.
כיום מגיש את התוכנית ברוב ימות השבוע אורן וייגנפלד ואחת לשבוע מחליפו עופר חדד.
בדצמבר 2018 פורסם כי רפי רשף יצטרף לחברת החדשות של "קשת" יחד עם תוכניתו "חמש", מה שהעלה אז את הסבירות כי "מהדורה ראשונה" תרד מהאוויר לאחר 11 שנים בהן היא משודרת, או שתקוצר בחצי שעה, זאת מאחר שתוכניתו של רשף צפויה לעבור בצורתה הנוכחית ואורך התוכנית הוא כ-50 דקות, ואילו "מהדורה ראשונה" מתחילה ב-16:30 ומסתיימת ב-17:15 מדי יום.
בסופו של דבר, הוחלט להקדים את התוכנית ל-16:00 ולהאריכה עד 17:00, דהיינו בשעה.
ב-27 בדצמבר 2018 הצטרף שיבל כרמי מנסור לצוות מגישי התוכנית.
אוזו אדובה

ביוגרפיה

אדובה נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס להורים ניגרים בני שבט איגבו מאֵנוּגוּ. למדה באוניברסיטת בוסטון, שם גם הייתה פעילה כאתלטית. אודובה החלה את הקריירה שלה כשחקנית בשנת 2003 עם הופעות בימתיות מוצלחות עבורן זכתה בביקורות אוהדות.

קריירה

במהלך השנים שיחקה בתפקידי אורח בסדרת המשטרה "שוטרים בדם" ששודרה ברשת CBS וסדרת המערכונים הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב" ששודרה ברשת NBC, והתארחה בתכנית המציאות "פרויקט מסלול".

כתום זה השחור החדש

לאחר מספר שנים בהן לא הצליחה לפרוץ, לוהקה אדובה בשנת 2013 לסדרת הדרמה הקומית "כתום זה השחור החדש" של רשת נטפליקס שצברה פופולריות רבה. אדובה גילמה בסדרה את האסירה השנויה במחלוקת סוזן "קרייזי אייז" וורן, והפכה לאחת מהכוכבות הבולטות של הסדרה, היא זכתה בשנת 2014 בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרה קומית  ובשנת 2015 בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה. זכיות אלו הפכו את אדובה לשחקנית היחידה אי פעם שזכתה בפרס אמי גם בקטגוריה קומית וגם בקטגוריה דרמטית על אותו תפקיד. ב-2017 הייתה מועמדת שוב לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה, אך לא זכתה. בנוסף, הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה בשנים 2015 ו-2016, קיבלה מועמדות לפרס NAACP Image שלוש שנים ברציפות בשנים 2016-2018 בקטגוריית שחקנית ראשית בסדרה קומית, וזכתה פעמיים בפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית לשנים 2015-2016, ועוד שתי מועמדויות בשנים 2017-2018. עוד פרסים אליהם הייתה מועמדת ביניהם פרס סטלייט, פרסי גלאמור ופרס בחירת מבקרי הטלוויזיה.
ב-26 ביולי 2019 עלתה העונה השביעית לשידור בנטפליקס, וזו הפכה לעונה האחרונה של הסדרה.

לאחר מכן

בשנת 2015 שיחקה בסרט האנימציה "אלווין והצ'יפמאנקס 4" בכיכובו של ג'ייסון לי, שם גילמה מאבטחת בנמל תעופה.
בשנת 2016 שיחקה לצד אלן פייג' ואליסון ג'ני בסרט הדרמה "טלולה" של הבמאית והסופרת שאן הדר. שיחקה גם בדרמה הקומית "להציג שורשים" לצדה של מגי גרייס, ובסרט הדרמה "פסטורלה אמריקנית" שביים יואן מקגרגור ומבוסס על ספר באותו שם זוכה פרס פוליצר מאת הסופר פיליפ רות. באותה שנה החלה לדבב בסדרת האנימציה מבית Cartoon Network "סטיבן יוניברס" כקולה של ביסמוט. בתיאטרון, הופיעה במחזה "המשרתות" שהוצג באולפני טרפלגר חלק מתיאטראות וסט אנד בלונדון, לצדה של לורה קרמייקל ובבימויו של הבמאי הבריטי ג'יימי לויד  
בשנת 2017 תרמה את קולה כמדבבת בסרט האנימציה "הפוני הקטן שלי: הסרט". בשנת 2018 שיחקה את הסנאטורית ג'וליה ראסל בסרט הקומדיה "צנצנת הממתקים" מבית נטפליקס. דיבבה גם בסדרת האנימציה "המופלאה: הרפתקאות ליידי באג", כקולה של נורה קסייר. בשנת 2019 השתתפה לצדו של אנתוני אנדרסון בסרט הנעורים "פעימות" בתפקיד אימו של הדמות הראשית, ושבה לדבב את ביסמוט בסרט "סטיבן יוניברס: הסרט", אשר מבוסס על הסדרה באותו שם.   
בשנת 2020 תעלה המיני-סדרה "גברת אמריקה" ברשת FOX, בכיכובה של אודובה לצד קייט בלאנשט ורוז ביירן. בשנה זו גם תשחק בעונתה הרביעית של סדרת הפשע "פארגו" ברשת FX Networks, בדמותה של זלמייר רולאטי.
מצפן גירוסקופי

פעולה

גירוסקופ הוא גלגל מסתובב רכוב על גימבל (Gimbal) כך שציר הסיבוב של הגלגל יכול לכוון את עצמו בכל דרך שהיא. כאשר הוא מסתובב במהירות כשצירו מצביע בכיוון מסוים, בשל חוק שימור התנע זוויתי, כאשר גלגל ישמור על הכיוון המקורי שלו בנקודה קבועה בחלל החיצון. היות שכדור הארץ מסתובב, נראה לצופה נייח על פני כדור הארץ, כי ציר הגירוסקופ משלים סיבוב מלא פעם אחת כל 24 שעות. הגירוסקופ משמש לניווט במקרים מסוימים, למשל במטוס, שם הוא ידועה בכינוי אינדיקטור, אבל הוא לא יכול בדרך כלל לשמש לניווט ארוך טווח בים. מרכיב חיוני נוסף הדרוש כדי להפוך גירוסקופ כזה למצפן גירוסקופי, הוא מנגנון שיגרום לו להצביע תמיד על הצפון האמיתי, כמו מומנט כוח.

היסטוריה

הצורה של המצפן הגירוסקופי, אם כי עדיין לא בת ביצוע, הומצאה בשנת 1852 על ידי הפיזיקאי הניסיוני הצרפתי לאון פוקו.
בארצות הברית, התעשיין אלמר אמברוז ספרי פיתח שיטה מעשית לייצור המצפן הגירוסקופי, וייסד את חברת ספרי. המכשיר אומץ על ידי הצי האמריקני (1911), ומילא תפקיד מרכזי במלחמת העולם הראשונה. בחיל הים החלו להשתמש גם ב"מיקרופון המתכת" של ספרי: המערכת הראשונה של גירוסקופ המנחה במעין טייס אוטומטי את מערכת ההיגוי. בעשורים הבאים, מכשירים אלה ועוד מבית היוצר של ספרי אומצו על ידי ספינות קיטור כמו ספינת הדואר המלכותית המלכה מרי, מטוסים, וספינות מלחמה במלחמת העולם השנייה. לאחר מותו בשנת 1930, כינה חיל הים האמריקאי את ספינת המלחמה USS ספרי אחריו.
לפני ההצלחה של המצפן הגירוסקופי, מספר ניסיונות נעשו באירופה להשתמש בגירוסקופ במקום. בשנת 1880, ניסה ויליאם תומסון (לורד קלווין) להציע גירוסטט לחיל הים הבריטי. בשנת 1889, התאים ארתור קרבס מנוע חשמלי עבור הגירוסקופ הימי, עבור הצי הצרפתי. דבר שאפשר לצוללת הצרפתית Gymnote את היכולת לשמור על קו ישר מתחת למים במשך כמה שעות, מה שאפשר את אכיפת המצור הימי בשנת 1890.

תקלות

המצפן הגירוסקופי כפוף לטעויות מסוימות. אלה יכולות לכלול תקלות שמתרחשות כשהספינה או כלי הטיס מבצעים שינויים מהירים במסלולם, כשהשינוי המהיר גורם לסטיית קו הרוחב לפני שהמצפן הגירוסקופי מתאים את עצמו. לחלופין שימוש בתכן המבוסס על סיבים אופטיים ולייזר או על גירוסקופ טבעתי יבטלו את השגיאות האלו, שכן הם תלויים ללא חלקים מכניים, ופועלים באמצעות שימוש בעקרונות המרחק האופטי, כדי לקבוע את קצב הסיבוב.
מיטרוביצה

היסטוריה

צפונית-מערבית למיטרוביצה מצויים שרידיה של מצודת גבול מתקופת נסיכות רשקה. בהמשך נשלט השטח על ידי האימפריה הביזאנטית וממלכת סרביה. במהלך המאה ה-15 נכבש השטח על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. ב-1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת סרביה והעיר נכללה בשטחי הממלכה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי כוחות מעצמות המרכז ולאחר תבוסתן נכללה מיטרוביצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש האזור בידי גרמניה הנאצית ומיטרוביצה נותרה בשליטה גרמנית. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי יוגוסלביה. ב-1980, לאחר מותו של שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו שונה שמה של העיר לטיטובה מיטרוביצה וב-1991 הוחזר שמה לקוסובסקה מיטרוביצה. לאחר פירוק יוגוסלביה נכללה העיר בשטחי סרביה. במהלך מלחמת קוסובו נפגעה מיטרוביצה קשות ונגרמו נזקי רכוש ואבדות בנפש. בפברואר 2008 הכריזה קוסובו על עצמאותה ומיטרוביצה נכללה בשטחה.

יהודי מיטרוביצה

מקובל לתארך את ראשיתה של הקהילה במיטרוביצה בחורבנה של העיר נובו ברדו במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) ועזיבת יהודי העיר לפרישטינה ומיטרוביצה.
ב-1910 פרץ מרד אלבני נגד השלטון העות'מאני של הטורקים הצעירים. באזור התחוללו קרבות כבדים ומשפחות יהודיות רבות איבדו את רכושן, עזבו את מיטרוביצה ועברו להתגורר בסקופיה. קיים תיעוד לפעילות ציונית בעיר לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1924 השתתפו נציגי הקהילה בוועידה האזורית של הנוער הציוני שנערכה בסקופיה.
ב-1940 מנתה קהילת מיטרוביצה 116 נפשות. לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה בידי גרמניה נותרה מיטרוביצה בחזקת הגרמנים. 25 מיהודי מיטרוביצה הצליחו להימלט לפרישטינה שהייתה תחת שליטת האיטלקים. ב-2 במרץ 1942 ערכו הגרמנים אקציה במיטרוביצה ועצרו את יהודי העיר. בהמשך, גורשו יהודי מיטרוביצה למחנה הריכוז סיימישטה וממנו גורשו מקצתם לברגן בלזן. 75 מהמגורשים נספו בסיימישטה והשאר בברגן בלזן. 25 הנמלטים לפרישטינה ניצלו, משום שהועברו על ידי האיטלקים לשטחי "אלבניה הישנה" ופוזרו בין יישובים שונים.
ערן הילדסהיים

ערן הילדסהיים (נולד ב-22 בדצמבר 1975) הוא עיתונאי עצמאי ובלוגר העוסק בתחומי הכלכלה והחברה.

ביוגרפיה

ערן הילדסהיים נולד וגדל בבת ים להורים מורים. הוא בוגר תואר ראשון במדעי המחשב מהאוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2011 הקים את בלוג "הכלכלה האמיתית" העוסק בכלכלה וחברה תוך אתגור המוסכמות המקובלות בחומים כגון אופן יצירת הכסף, עולם הבנקאות, תחום הבריאות, השפעת התאגידים הגדולים על חיי האזרחים ועוד. בשנת 2012 הבלוג נבחר על ידי עיתון ידיעות אחרונות לבלוג הכלכלי הטוב ביותר לשנה זו. בשנים 2014 - 2017 ערך והגיש ברשת א' של קול ישראל תוכנית הנושאת את שמו של הבלוג הכלכלה האמיתית. עם סגירת קול ישראל ופתיחת תאגיד השידור הציבורי, עבר הילדסהיים להגיש את התוכנית "מכאן ומכאן" ברשת כאן תרבות עד להורדתה משידור בינואר 2018.
משנת 2016 הוא חבר בוועד המנהל של "שקוף" (בעבר "קרן התחקירים העצמאית"). בשנים 2016-2017 שימש כפרשן בתוכנית לילה כלכלי ששודרה בערוץ עשר. משנת 2017 הוא בעל טור דעה בגלובס.
מנובמבר 2018 משתתף הילדסהיים בתוכנית התחקירים "הרשת החברתית" בערוץ רשת 13, לצדם של תומר אביטל ואור-לי ברלב.
הילדסהיים נשוי ואב לשלושה.
משל משתה החתונה

משל סעודת החתונה הוא אחד ממשלי ישו והוא מופיע בברית החדשה בבשורה על-פי לוקאס י"ד 7–14. משל זה מקדים ישירות את משל הסעודה הגדולה בבשורה על פי לוקאס י"ד 24-15. בבשורה על פי מתי, במקביל לקטע הבשורה על-פי לוקאס, משל הסעודה הגדולה מוגדרת גם היא כמשתה חתונה (מתי כ"ב 14-1).

סיפור המשל

נוסח המשל בבשורת לוקס הוא כדלקמן:

חלק ראשון: מקום כבוד במשתה החתונה

7 וַיִּשָׂא מְשָׁלוֹ אֶל־הַקְּרוּאִים בִּרְאוֹתוֹ אֶת־אֲשֶׁר בָּחֲרוּ לָהֶם לָשֶׁבֶת בְּרֹאשׁ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם׃ 8 כִּי־יִקְרָא אֹתְךָ אִישׁ אֶל־הַחֲתֻנָּה אַל־תָּסֵב בְּרֹאשׁ פֶּן־יִקָּרֵא שָׁמָּה אִישׁ נִכְבָּד מִמֶּךָ׃ 9 וּבָא הַקֹּרֵא לְךָ וְלוֹ וְאָמַר אֵלֶיךָ פַּנֵּה מָקוֹם לָזֶה וְאָז תָּקוּם בִּכְלִמָּה לָשֶׁבֶת בַּמָּקוֹם הָאַחֲרוֹן׃ 10 וְכִי תִקָּרֵא לֵךְ וְהָסֵב בַּמָּקוֹם הָאַחֲרוֹן לְמַעַן יָבֹא הַקֹּרֵא לְךָ וְאָמַר אֵלֶיךָ אֲהוּבִי עֲלֵה לְמַעְלָה מִזֶּה וְהָיָה־לְךָ כָבוֹד לִפְנֵי הַמְסֻבִּים עִמָּךְ׃ 11 כִּי כָּל־הַמְרוֹמֵם עַצְמוֹ יִשָּׁפֵל וְהַמַּשְׁפִּיל אֶת עַצְמוֹ יְרוֹמָם׃
— הבשורה על-פי לוקאס, פרק י"ד, פסוקים 7–11, בתרגום דליטש

חלק שני: הזמנת העניים והנדכאים למשתה החתונה

12 וְגַם אֶל־הָאִישׁ אֲשֶׁר קָרָא לוֹ אָמַר כִּי תַעֲשֶׂה סְעוּדַת צָהֳרַיִם אוֹ סְעוּדַת עָרֶב אַל־תִּקְרָא לְאֹהֲבֶיךָ וּלְאַחֶיךָ וְלִקְרוֹבֶיךָ וְלִשְׁכֵנֶיךָ הָעֲשִׁירִים פֶּן־יִקְרְאוּךָ גַּם־הֵמָּה וְהָיָה לְךָ לְשִׁלּוּם׃ 13 אֲבָל כִּי־תַעֲשֶׂה מִשְׁתֶּה קְרָא הָעֲנִיִּים וְהַנִּדְכָּאִים וְהַפִּסְחִים וְהַעִוְרִים׃ 14 וְאַשְׁרֶיךָ בַּאֲשֶׁר אֵין־לָהֶם לְשַׁלֶּם־לָךְ כִּי יְשֻׁלַּם לְךָ בִּתְחִיַּת הַצַּדִּיקִים׃
— הבשורה על-פי לוקאס, פרק י"ד, פסוקים 12–14, בתרגום דליטש

פרשנות

בתקופת בית שני ואף קודם לכן, טקסי הנישואים והחופה נחשבו למקודשים ולמשמחים (בעמי המזרח בכלל ובעם ישראל בפרט). חלקם נמשכו אף למעלה משבוע ימים. כאשר סיפר ישו את המשל, אנשים רבים מקרב שומעיו היו מסוגלים להבין את המשל, כיוון שהשתמש בתמונה שהוא תיאר טקס חתונה יהודית אופיינית והמשתה והסעודה הנלווים אליה, כרקע לסיפור המשל.
המשל מחולק לשני חלקים: מפסוק 7 עד 11 הוא דן ברדיפה אחר הכבוד. והחלק השני מפסוק 12 עד פסוק 14 מתאר את המלצת ישו להזמין דווקא את אלה מן הקהל אשר אינם מסוגלים (כלכלית וחברתית) להשיב בהזמנה דומה למארחים.
החלק הראשון דן בכבוד שמחפשים להם בני אדם שהם קרואים למשתה חתונה, וממהרים לשבת במקום כבוד, שלאו דווקא נועד להם, ולא על פי תוכניתו המקורית של המארח בחתונה, כך יוצא שיש כאלה שמתיישבים במקום שנועד למישהו אחר, בגלל רדיפת כבוד, הם נאלצים לפנות את מקומם בבושת פנים לאחרים שנועדו לשבת במקום הכבוד. המסקנה המתבקשת לגבי המוזמנים, שיתיישבו במקום האחרון, כך שאם המארח יחליט לקרוא להם למקום כבוד - הדבר יהפוך לכובד לאורח. הנמשל למשל זה הוא: אל תחפש כבוד שאינו מיועד לך, ואם הוא כן מיועד לך, הדבר יתגלה עם הזמן אם אתה באמת ראוי כך.
בלוקס י"ד 11, נאמר, "כִּי כָּל־הַמְרוֹמֵם עַצְמוֹ יִשָּׁפֵל וְהַמַּשְׁפִּיל אֶת עַצְמוֹ יְרוֹמָם׃"; אמרה דומה מצויה גם בלוקס י"ח 14, מתי כ"ג 12 וכן במתי י"ח 4. בלשון ימינו היינו אומרים, ש"כל מי שרודף אחר הכבוד הכבוד בורח ממנו".
החלק השני של המשל דן גם הוא בנושא מתן הכבוד והערכה לאורחים. האם נותנים כבוד (בעצם ההזמנה למשתה החתונה), לאלה שיכולים לכבד אותך חזרה (הקרובים שלך או העשירים, בעלי המעמד הגבוה והבריאים) או לאלה שאינם מסוגלים להחזיר לך ולהזמין אותך כתגובה (העניים, החלכאים, הנכים, מהמעמד הנמוך). וישו מאיץ בשומעיו להזמין את האחרונים.
יוהאן פרידריך שרטר

יוהאן פרידריך שרטר (בגרמנית: Johann Friedrich Schröter‏; 1724–1811) היה אבובן ומורה גרמני.
שרטר נולד באיילנבורג ושירת כאבובן בגדוד של הרוזן בריהל. ב-1748 נשא אישה ובסביבות 1755 עקר עם משפחתו לוורשה ואחר, בסביבות 1763,  ללייפציג. אשתו מתה בשנת 1766, זמן קצר לאחר הולדת בתם הצעירה, מריה הנרייטה. שרטר הקדיש את חייו לטיפוח ילדיו המוזיקליים ולקידום כשרונותיהם. בתו, קורונה שרטר הייתה לזמרת ידועת שם ומלחינה. שני בניו, סמואל והיינריך היו האחד פסנתרן והשני כנר. בתו הצעירה, מריה הנרייטה הייתה גם היא זמרת. כל ילדיו של שרטר הופיעו בקונצרטים בלייפציג והחל בשנת 1771 לקח אותם לסיורי הופעות ממושכים בגרמניה, בהולנד ובאנגליה. שלושת הילדים הגדולים הופיעו שם בקונצרט ב-2 במאי 1772.
שישה דואטים של שרטר לכינור וצ'לו יצאו לאור באנגליה בלונדון בסביבות 1772, יצירותיו היחידות שיצאו לאור בדפוס. משפחת שרטר חזרה ללייפציג ב-1773 או 1774. שרטר כיהן בשנים 1779 עד 1786 כנגן חצר ומורה בהנאו ואחר בקאסל, שם פרש לגמלאות ונשאר עד מותו בשנת 1811.
וסילי לאונטיף

ביוגרפיה

וסילי לאונטיף נולד ב-1906 במינכן לאב, פרופסור לכלכלה, ולאם יהודייה מאודיסה. הוא למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. ב-1925 עזב את רוסיה והמשיך את לימודיו באוניברסיטת הומבולדט בברלין, אצל ורנר זומבארט. לאחר מכן עבד באוניברסיטת קיל, וב-1931 עבר לארצות הברית. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת במשרד לשירותים אסטרטגיים. ב-1932 הצטרף לאוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1946 קיבל שם תואר פרופסור.
בשנת 1932 נשא לאישה את המשוררת אסטלה מרקס, וב-1936 נולדה בתם היחידה, ד"ר סבטלנה אלפרס , מבקרת אמנות.

תרומותיו למדע הכלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
טבח תל א-זעתר

טבח תל א-זעתר (בערבית: مذبحة تل الزعتر) הוא מעשה טבח שבוצע על ידי מיליציות נוצריות במחנה פליטים פלסטינים, במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית ב-12 באוגוסט 1976, לאחר מצור של מספר חודשים על המחנה.

רקע

מחנה הפליטים תל א-זעתר בפאתי ביירות שיכן בתוכו כ-20,000 פליטים פלסטינים ממלחמת העצמאות הישראלית ב-1948. בקיץ 1976, אלפי חברי מיליציות נוצריות מארוניות הטילו על המקום מצור, בתמיכת נשיא סוריה חאפז אל-אסד שהתערב במלחמת האזרחים ב-1976, נגד "המחנה הרדיקלי" (של הפלסטינים, הדרוזים והמוסלמים). הפגזות ארטילריות במהלך הלחימה הרסו את מרבית המחנה. 
המחנה נחשב למעוז אש"ף והתנועה הלבנונית הלאומית של המחנה הרדיקלי, וכ-1,500 לוחמים מארגונים אלו שהו במקום. המחנה היה מבוצר היטב, ונחפרו בו תעלות תת-קרקעיות להגנה ואחסון תחמושת. מאחר שהמחנה נמצא במזרח בירות, בצדה הנוצרי של העיר, הוא הותקף לעיתים קרובות על ידי המיליציות הנוצריות. בתחילת אוגוסט 1976 היה מצב הנצורים נואש ואנשי אש"ף בקשו למסור את המחנה לידי הנוצרים אם יורשה להם לעזוב את המחנה על נשקם. ב-12 באוגוסט 1976 המחנה נפל.

הטבח ואחריתו

הפלסטינים טוענים כי תושבי המחנה שנותרו פונו ממנו בכוח למערב ביירות (המוסלמית), וחלקם נרצחו. במהלך הפינוי, הכוחות הנוצריים ירו בשיירות של פליטים, ואחרים נהרגו מדקירות סכין ורימונים עוד במהלך שהותם במחנה; כמו כן, אנשי המיליציות ביצעו מעשי אונס רבים.
לטענת הנוצרים, מלבד זאת שלוחמי אש"ף מנעו את עזיבתם של התושבים הנצורים, הרי שבנוסף מרבית המתים נהרגו בקרבות על כיבוש המחנה, ולא בוצע טבח.
לאחר פינוי התושבים נהרס המחנה, כדי למנוע את שיבת תושביו. מקרי חטיפה רבים אירעו בביירות לאחר היוודע הדבר. רבים מהפליטים ששרדו, שוכנו על ידי אש"ף בכפר הנוצרי דאמור, בו הפלסטינים ביצעו טבח בנוצרים ב-20 בינואר.
הטבח הוביל לביקורת חריפה על סוריה בעולם הערבי ובקהילה הבינלאומית. נטען גם כי מקרה זה תרם להתגברות התנגדותם של הסונים בסוריה, לשלטון העלאוי, שבסופו של דבר התפרצה במרידה נגד המשטר (ראו למשל טבח חמאת). לאור זאת, סוריה הפסיקה את מתקפתה נגד אש"ף והתנועה הלבנונית הלאומית של המחנה הרדיקלי, והסכימה לכינוס הליגה הערבית, שהביא להפסקה זמנית בלחימה.

מספר הנספים

קיימות מספר הערכות שונות לגבי מספר ההרוגים כתוצאה מהמצור והטבח. במקום אחד מוערך כי כ-3,000 פלסטינים נהרגו, מרביתם אזרחים, מקומות אחרים מעריכים כי 2,000 נהרגו ו-4,000 נפצעו, מקום אחד טוען כי נהרגו "מספר אלפים", ומקום נוסף קובע כי יחד עם טבח קרנטינה נהרגו בשני המקרים כ-2,000 איש.
סטפן ארנולד

סטפן ארנולד (בפולנית: Stefan Arnold‏; 1898 - 27 בפברואר 1948) היה עיתונאי פולני שהלח"י התנקש בחייו בראשית מלחמת העצמאות בתואנה כי ריגל לטובת הבריטים.
סטפן ארנולד הגיע לארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה עם צבא אנדרס. הוא נתמנה לעמוד בראש הסוכנות הטלגרפית הפולנית  בירושלים, שהייתה אז סוכנות הידיעות של הממשלה הפולנית הגולה. כן שימש כיושב ראש אגודת העיתונאים הפולנים בארץ ישראל.
ארנולד עמד לעזוב את הארץ בסוף חודש פברואר. זמן קצר לפני מועד העזיבה הוא נחטף על ידי אנשי הלח"י. ב-27 בפברואר 1948, בשעה 8 בערב, נשמעו יריות מכיוון הכפר הערבי שייח' באדר (כיום גבעת רם). למחרת נמצאו במקום שתי גוויות של פולנים, של סטפן ארנולד ושל ויטולד הולאניצקי, שהיה קונסול פולין בירושלים ולאחר מכן מילא תפקידים מטעם ממשלת המנדט הבריטי, כצנזור ובהמשך במחלקת התעשיות הכבדות ובמחלקת הפיקוח על נכסי האויב. השניים נמצאו ירויים כשידיהם כפותות. בשיחות טלפון למשרדי העיתונים הודיעו אנשי הלח"י כי הם הרגו את שני הפולנים בגלל קשריהם עם הכנופיות הערביות.
לימים, בניסיון לתרץ את הריגתם של שני הפולנים, נימק נתן ילין-מור, מראשי לח"י לשעבר, את ההריגה בכך שבאותה עת הייתה ירושלים במצור והתרוצצו בה שמועות רבות, ובין השאר כי בעיר נמצאים מרגלים יהודים ואחרים המוסרים ידיעות לערבים.
בית יצחק שדה

היסטוריה

הבית הוא חלק משכונה ייחודית שנבנתה בסוף תקופת המנדט הבריטי (בין 1945 ל-1948), אז התגוררו בו קצינים בריטיים.
הבית הוענק לשדה בתום מלחמת העצמאות. שדה עבר אליו עם אשתו מרגוט ובנם יורם בפברואר 1949, וחי בו עד מותו באוגוסט 1952. במהלך שלוש שנות מגוריו של שדה בבית, הוא שימש מקום מפגש לקציני צה"ל בכירים, פוליטיקאים ואנשי תרבות ורוח. 
המבנה היה בית הקבע הראשון של שדה לאחר שנים ארוכות שבהן חי בגדוד העבודה, נדד עם משפחתו לתל אביב ולקיבוץ נען או חי במחתרת. עיריית תל אביב סייעה לשדה בתכנון ועיצוב צמחיית הגן המקיף את הבית, באמצעות אדריכל הגנים אברהם קרוון. הגן כולל שבילים שרוצפו באבן ירושלמית, ספסלי אבן, מוצגים ארכאולוגיים, ומדרגות שנחצבו במצוק אל חוף הים; מדרגות אלו, לצד חלקים רבים מהגן הסמוכים לשפת המצוק המערבית, התמוטטו עם השנים.
שדה הציב בגן את קרון הפיקוד שלו (קרון פיקוד בריטי שעבר לידי צה"ל לאחר סיום המנדט) מתקופת היותו מפקד שריון בצה"ל. בנוסף הוא הציב בגן מצבת אבן עליה נכתב "פינת מכבי", לזכר מכבי מוצרי-מני, ממפקדי הפלמ"ח, שהיה שלישו של יצחק שדה ונהרג במתקפה על שיירה שהוביל בדרך לירושלים במלחמת העצמאות. בקרון הפיקוד המשוחזר שהציב בגן מוצגת תערוכת צילומים קטנה על מלחמת העצמאות ועל ההיסטוריה של הבית.
לאחר מותו של שדה ב-1952, המשיכה המשפחה לתחזק את המבנה והגן. חדרו של שדה מהווה כיום אתר הנצחה לשדה, הפתוח למבקרים בסיורים מאורגנים ובתיאום. בחדרו של שדה השתמרו מיטתו, ספריו, תמונות וצילומים שתלה, אוסף כלי נשק, ומפת הקרבות שבהם השתתף במלחמת העצמאות.
כיום מתגוררים בבית  בנו של שדה, יורם, ובת זוגו זיוה יריב.
חלקים מן הגן הסובב את הבית רשומים של שם רשות מקרקעי ישראל, והבעלות עליהם נמצאת במחלוקת משפטית.