google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי איטליה–קרואטיה

היסטוריה

במהלך המאה ה-13 כבשה הרפובליקה של ונציה את אזור דלמטיה, ושלטה בו עד לשנת 1797.במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו הקרואטים כחלק מהצבא האוסטרו-הונגרי נגד איטליה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחמה איטליה בממלכת יוגוסלביה, אולם לאחר הקמת המדינה העצמאית של קרואטיה, היו שתי המדינות חלק ממדינות הציר, ושיתפו פעולה עם גרמניה הנאצית. כיום שת המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ומשתפות פעולה ביניהם במגוון תחומים.

יחסים דיפלומטיים

היחסים בין המדינות כוננו ב-17 בינואר 1992. קרואטיה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא ו-3 קונסוליות בבארי, מילאנו, ג'נובה, פאדובה, פירנצה וטריאסטה, ואילו איטליה מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב וקונסוליות בבויה, פולה, רייקה, ספליט ואומאג.

אוכלוסייה

ישנם כ-19,500 אנשים ממוצא איטלקי החיים בקרואטיה, ומאידך, יש בסביבות 6,000 קרואטים באיטליה. כמו כן, ישנם כ -21,000 עובדים קרואטים באיטליה.

שיתוף פעולה כלכלי

איטליה היא השותפה החשובה ביותר בסחר החוץ הקרואטי, וקרואטיה מייצאת אליה כ-14% מכלל התוצרת השנתית הכוללת שלה.
ב-1 בינואר 2008 נכנס לתוקף הכרזת קרואטיה על הקמת אזור השימור האקולוגי ודייג בים האדריאטי, אולם איטליה התנגדה לכך, משום שנגד הסכם שהיה לה לגבי כך עם סלובניה. במקביל, איטליה, מבלי להפר את ההסכם, הכריזה על אזור משלה כאזור כלכלי ימי ודייג.
מאיר שמחה הכהן

ביוגרפיה

נולד בעיר בוטרימוניס באזור וילנה בליטא לרב שמשון קלונימוס הכהן ולאסנת. והתפרסם כגאון מצעירותו. אחרי חתונתו ישב בביאליסטוק אצל חמיו. אשתו פרנסה אותו במסחר והוא ישב ועסק בתורה שנים רבות יחד עם ידידו רבי יוסף זונדל הוטנר. בביאליסטוק התקרב גם לרב המקומי, רבי יום טוב ליפמן הלפרין שקירב אותו ולמד עמו בחברותא. כך למד גם עם הרב יצחק ליב גרוסברג, מחבר "שי למורא" על מסכת בכורות.
בתרמ"ח (1888) נתמנה לרב ליטאי בדווינסק לאחר פטירתו של הרב ראובן הלוי לוין שכיהן בתפקיד זה בשמונה שנותיו האחרונות (מאוחר יותר היה הרוגוצ'ובר הרב החסידי שם). איסר הראל, יליד העיר, מתאר בספרו "ביטחון ודמוקרטיה", מאורע שהסעיר את כל העיר וקשור ישירות לר' מאיר שמחה: "...בעיצומה של התפילה, שהייתה נרגשת ביותר ומלווה זעקות שבר, פרצו יהודים מבוהלים לבית הכנסת, וצעקו שהמים עומדים בכל רגע לשטוף את העיר. ר` מאיר שמחה קם ממקומו עטוף בטליתו, ושם פעמיו לעבר הסוללה, ואחריו כל הקהל בטליתות. הרב עלה על הסוללה, עמד עליה, והתפלל לירידת המים. ואכן, תוך כדי תפילה החל הקרח לנוע ממקומו, הקרח נבקע, והמים החלו יורדים בנהר. הייתי על הסוללה, צעדים מספר מר` מאיר שמחה..."
פירושו לתורה מלא במקוריות ובחידוד. מפירושי התנ"ך שנכתבו בדורות האחרונים, הוא אולי המצוטט ביותר. חוגים דתיים שונים לחלוטין התענגו עליו ומצאו בו סמך להשקפותיהם, מהחרדים ועד ישעיהו ליבוביץ. בין השאר הזהיר בו את אלו הסוברים כי "ברלין היא ירושלים" כי "רוח סופה וסער" תעקרם ממקומם, אזהרה שהתגשמה עשור אחרי פטירתו. הוא התייחס בחיבה ליישוב הארץ, אם כי שמר ריחוק מהציונות. במכתב שכתב לקק"ל כתב: "כעת הסבה ההשגחה אשר באספת הממלכות הנאורות בסאן רעמא, ניתן צו אשר ארץ ישראל תהיה לעם ישראל, וכיון ש"סר פחד השבועות" וברישיון המלכים, קמה מצוות יישוב ארץ ישראל ששקולה כנגד כל מצוות שבתורה למקומה".
בתו היחידה נישאה לרב אברהם לופטביר וזמן קצר אחרי הנישואים חלתה במחלה חשוכת מרפא. שניהם נפטרו בדמי ימיהם חשוכי ילדים.
על שמו נקראה ישיבת אור שמח בירושלים.
פריבור (קנטון)

היסטוריה

ישנן עדויות לפיהן לחופי אגם נשאטל ואגם מוראט התיישבו בני אדם בתקופה הפרהיסטורית.
קנטון פריבורג הצטרף לאיחוד השווייצרי ב-1481. את רוב השטח כבשה עיר הבירה פריבור. הגודל הנוכחי הושג ב-1803 לאחר כיבוש מורטן. הקנטון הצטרף לסודרבונד, ליגת הקנטונים הקתולים ב-1846. שנה לאחר מכן, כוחות הקנטון נכנעו לצבא שווייץ.
מ-1798 עד 1803 היה פריבור אחד הקנטונים ברפובליקה ההלווטית.

גאוגרפיה

הקנטון ממוקם במערב שווייץ. בצפון מערבו גובל באגם נשאטל. ממערב ומדרום לקנטון נמצא קנטון וו. מספר מובלעות בתוך קנטון וו שייכות לשטח השיפוט של פריבור. שטח קנטון פריבור הוא 1,699 קמ"ר, כולל המובלעות.
הקנטון נמצא על רמה. במערב השטחים הם מישוריים, אך לכיוון דרום-מזרח הקנטון, מתחיל השטח להיות הררי. האזור נקרא לעיתים קרובות "פרה-אלפים". הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון מגיעה ל-2,389 מטר.
נהר הסאנה זורם מדרום לצפון הקנטון. יחד עם שלוחותיו הוא חוצה את רוב חלקי הקנטון, ולבסוף מצטרף לנהר הארה. נהר הברויה חוצה את מערב הקנטון ונשפך לאגם מוראט. בדרום-מערב הקנטון זורם נהר הוֵוֵז (Veveyse) שנשפך לאגם ז'נבה.

כלכלה

לחקלאות משקל רב בכלכלת פריבורג, בעיקר גידול בקר לבשר ובקר לחלב. תוצרים אחרים של חקלאות המקום הם גבינה, טבק, פירות ודגנים. החקלאות דומיננטית בעיקר בצפון הקנטון שם רוב האדמה פורייה.
קיימת תעשייה קלה מסביב לבירה פריבור. בנוסף ישנן עוד חמש ערים ברחבי הקנטון בהן מרוכזת תעשייה. בחמשת המרכזים הללו יש גם הרבה עסקים קטנים ובינוניים, רובם בתחום השירותים.

תחבורה

קנטון פריבור מחובר לקנטונים האחרים בשווייץ דרך הכבישים המהירים A1 ו-A12 ומסילות רכבת מהירה. קווי הרכבת הראשיים בין ז'נבה ולוזאן בדרום-מערב המדינה לברן וציריך עוברים דרך פריבור.

דמוגרפיה

רוב האוכלוסייה היא קתולית. שני שלישים מהתושבים הם דוברי צרפתית והשליש הנותר דובר גרמנית. האזורים דוברי הצרפתית ממוקמים במערב הקנטון והאזורים דוברי הגרמנית במזרח. מספר התושבים (נכון ל-2013) הוא 297,622.
שמעון כץ

ביוגרפיה

נולד בחסלביץ שבפלך מוהילב לרב ראובן כץ ולרייכל בתו של הרב אברהם יצחק משכיל לאיתן. למד בישיבת גרודנה ובישיבת מיר והוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם צבי קמאי והרב אליעזר יהודה פינקל. כשאביו נסע לארצות הברית בשנת 1929 הוא מילא את מקומו כרב בסטוויסקי. בשנת 1933, שנה לאחר שעלה אביו לפתח תקווה להתמנות לרב המושבה, עלה גם הוא והתיישב שם. הוא עסק בהקמת מוסדות תורניים וביסוס ישיבת לומז'ה בפתח תקווה. במהלך המרד הערבי הגדול הוא עסק בגיוס נוער חרדי להגנה ועמד בראש הפלוגה הדתית של ההגנה בפתח תקווה. הוא אף החזיק סליק של נשק בביתו. עם הקמת צה"ל היה סגן ראש השירות הדתי ולאחר הכפפת השירות הדתי לרבנות הצבאית והתפטרות נתן גרדי מראשות השירות בעקבות זאת, נתמנה לראש השירות הדתי למשך מספר חודשים עד שהשתחרר בשנת 1950 בדרגת רב-סרן. 
בשנת 1940 נכנס כחבר מועצת עיריית פתח תקווה מטעם רשימת החרדים ואגודת ישראל, תפקיד שבו כיהן במשך 15 שנים. במהלך תקופה זאת היה יושב ראש ועדת הביקורת העירונית. לאחר הבחירות לעיריית פתח תקווה בנובמבר 1950 ובמיוחד לאחר שבג"ץ פסל את בחירתו של פנחס רשיש לראשות העיר, פעל כץ להשפיע על מועצת גדולי התורה להוציא את החלטתה שאסרה על פועלי אגודת ישראל להצביע עבור מועמד שאינו דתי. בעקבות זאת, הציע הימין את כץ עצמו לראשות העיר, במסגרת הסכם רוטציה על פיה לאחר מספר חודשים תועבר ראשות העיר לידי עזרא איכילוב, אולם השמאל בתגובה גיבש הסכם דומה ומרדכי קראוסמן מונה לראשות העיר עד שהעביר לקראת סוף שנת 1951 את השרביט לידי פנחס רשיש. 
עם שחרורו מצה"ל מונה למזכיר בית הדין הרבני בפתח תקווה וריכז באופן ארצי את הטיפול בעגונות. במאי 1962 זכה להוקרה מנשיא המדינה יצחק בן צבי על פעילותו בתחום זה. כץ טיפל במגוון של מקרי עגינות, בהם בעלים שנטשו את נשותיהם, בעלים שהמירו דתם, טורקי שהתחזה ליהודי ולאחר שהתחתן ונולדו לו ארבעה ילדים חזר לטורקיה מבלי להודיע לאשתו, בעל שנאסר בכלא על סירוב לתת גט ונשים שהתחתנו עם אנשים הלוקים בנפשם. ניסיונו עם מקרים רבים של נשים שהתחתנו עם תיירים שהכירו במשך זמן קצר והתבררו כמעורערים בנפשם, הביא אותו להציע חוק שיחייב תיירים המבקשים להתחתן עם אזרחיות ישראליות להביא אישור רפואי על בריאותם הגופנית והנפשית. אחד המקרים המפורסמים בהם טיפל היה מקרהו של מרדכי לוק אשר ברח למצרים וריגל עבור המצרים נגד ישראל, תוך שהוא משאיר את אשתו העגונה בישראל. במהלך פעילותו פנה לרבנים במדינות המערב ובעקבות זאת מונו באנגליה ובארצות ברית רבנים מקומיים לטיפול בעגונות. הם הפעילו קשרים אצל ראשי מדינותיהם כדי שיפעלו למען העגונות. כך למשל נענה מזכיר המדינה האמריקני ג'ון פוסטר דאלס לבקשות שהופנו אליו והורה לשגריר ארצות הברית בתימן לסייע במציאת בעלים שהשאירו את נשותיהם עגונות בישראל. כן נעזר בתשלום שוחד לגורמים בארצות ערב ולבעלים עצמם כדי שיסכימו לתת גט. 
בשנת 1960 הוא מונה לנשיא לשכת בני ברית "חבצלת השרון". בשנת 1961 היה פעיל למען הכרה בהשכלה רבנית של עובדי מדינה לצורך קביעת מדרגת השכר.
על שמו רחוב בשכונת הדר גנים בפתח תקווה. בתחילה נקרא הרחוב "מתיר העגונות" אולם בשנת 1997 הוא שונה ל"חסדי שמעון" לבקשת התושבים.

משפחתו

בנותיו:
יהודית ורדי, מרים ינקלביץ, חיה סלומון, דיצה הרצברג
אלינה זגיטובה

תחילת דרכה

זגיטובה היא בוגרת מועדון ההחלקה סמבו-70 ומאמניה הם אטרי טוטברידזה וסרגיי דודאקוב. בתחילה עסקה בהחלקה בהיכל הספורט יובילייני שבאלמטייבסק בשנת 2007 והיא מחליקה מגיל 7. עד 2015 התאמנה בבית הספר לספורט בעיר הולדתה איז'בסק אצל המאמנת נטליה אנטיפינה.

עונת 2016/2017

בפברואר 2016 התמודדה באליפות רוסיה לנוער וסיימה בעשירייה הראשונה. היא ניצחה את תחרות הגראן פרי לנוער בפריז. אף שבתחרות לאחר מכן בסלובניה סיימה במקום השלישי. אם כי הישגים אלה לא הפריעו לה להעפיל לגמר הגראן פרי במרסיי. היא שברה שיאים עולמיים בניקוד בתחרות הקצרה (70.92) והמשולבת (136.51) והשיגה ניקוד סופי גבוה (207.43). באליפות רוסיה ב-2017 סיימה במקום השני. בפברואר 2017 זכתה באליפות רוסיה לנוער ונשלחה ליטול חלק בפסטיבל האולימפי האירופי בטורקיה וזכתה בטורניר ההחלקה על הקרח שם. במרץ 2017 זכתה גם באליפות העולם לנוער שנערכה בטאיפיי.
מגזין "יוניור ספורט" הכתיר אותה בתואר נערת השנה לשנת 2017.

עונת 2017/2018

בספטמבר 2017 ניצחה בטורניר Lombardia Trophy, כעבור חודשיים הופיעה בשלב הראשון פרי ברפובליקה העממית של סין בטורניר Audi Cup of China ואף זכתה בו. שבועיים לאחר מכן נטלה חלק בטורניר Internationaux de France, שבו סיימה חמישית בתוכנית בקצרה, אך בשל הצלחתה בתוכנית המשולבת סיימה ראשונה. לבסוף סיימה ראשונה בגמר הגראן פרי לעונת 2017/2018. 21 בדצמבר 2017 השתתפה באליפות רוסיה בהחלקה על הקרח וזכתה באליפות לראשונה, כאשר אלופת השנה שעברה, יבגניה מדבדבה, כלל לא השתתפה בשל פציעה בקרסול. לאחר מכן באליפות אירופה שנערכה במוסקבה התמודדה לראשונה נגד מדבדבה והצליחה לזכות באליפות על חשבונה בעוד מדבדבה עצמה סיימה כסגנית האלופה.
במשחקים האולימפיים בקוריאה אלינה זכתה במדליית כסף בתחרות הנבחרות וכעבור כמה ימים שברה שיא עולמי בתחרות הקצרה עם 82.92 נקודות, תוך שהיא שוברת את השיא של חברתה, יבגניה מדבדבה, שעמד על 81.61 והחזיק מעמד 15 דקות בלבד. בהמשך סיימה במקום הראשון גם בתחרות המשולבת וזכתה במדליית הזהב.

עונת 2018/19

היא פתחה את העונה ברגל ימין עם זכייתה בטורניר Japan Open שנערך באוקטובר 2018 וזכייתה בשלב גראן פרי פינלנד 2018, שנערך בנובמבר 2018. בהמשך אותו החודש זכתה גם בגראן פרי רוסיה. במרץ 2019 זכתה באליפות העולם בהחלקה על הקרח, שנערכה בסאיטמה יפן.

משפחתה וחייה האישיים

זגיטובה היא בתו של מאמן ההוקי קרח אילנאז זגיטוב, שאימן בעבר את קבוצת איז'סטאל מליגת VHL‏. היא במוצאה — טטארית. הוריה קראו לה על שם המחליקה האומנותית אלינה קבייבה. אחותה הצעירה, סבינה, מתחרה אף היא בתחום ההחלקה על הקרח.
היא חובבת ציור. חברתה הטובה ביותר ועמה התאמנה מגיל צעיר הייתה יבגניה מדבדבה ולשתיים הייתה מאמנת משותפת עד 2018 כשמדבדבה עברה לקנדה.
לוראטדין

התוויות לשימוש רפואי

לוראטידין מיועדת להקלה סימפטומטית באלרגיות כגון: חרלת (Urticaria), סרפדת (Hives) ונזלת אלרגית (Allergic Rhinitis או "קדחת השחת"). לוראטידין אפקטיבית לטיפול משולב של תסמיני אף ועיניים: התעטשות, נזלת, עיניים מגורות או מגרדות. כמו כן, לוראטידין יכולה להפחית כאבי ראש בחוזקה חלשה עד בינונית. 
לוראטידין, יכולה להקל על גירוד ממקור סרפדת או חרלת, ולכן יעילה כנגד Chronic Idiopathic Urticaria.

זמינות

התרופה ניתנת דרך הפה. זמינה בכדורים, תרחיף (oral suspension), וסירופ. כמו כן היא קיימת בשילוב עם Pseudoephedrine. בנוסף, התרופה זמינה בצורת כדורים בעלי ספיגה מהירה.

תופעות לוואי

בתור תרופה אנטיהיסטמנית מדור שני, היא גורמת לפחות עייפות וישנוניות בהשוואה לדור ראשון, אך עדיין לא ניתן להתעלם מתופעות אלו לחלוטין (החדירות של תרופות מדור שני את מחסום הדם-מוח היא פחות יעילה ולכן גורמות פחות לתופעות אלה). למרות שישנוניות היא תופעה נדירה במינון של 10 מ״ג, מי שנוטל לוראטידין צריך להיות מודע לכך שיכולה להיות ירידה בתפקוד  של כישורים קוגניטיביים (כגון: נהיגה, עבודה, לימודים). במקרה של תחושת עייפות בעת לקיחת לוראטידין, יש להימנע מצריכת אלכוהול, שיכול להחמיר את התופעה ולגרום לעייפות ניכרת.
תופעות לוואי נדירות כוללות נדודי שינה, חרדה, ועצבנות. כאבי ראש, אצירת שתן, יובש בפה, ראיה מטושטשת, עצבנות, דלקת הלחמית (conjunctivitis).

התוויות נגד (Contraindiction)

רגישת לתרופה (Hypersensitivity), פגיעה קיימת בתפקודי כבד או כליה, ברקית צרת קרן (Narrow Angle Glaucoma)
טאי פאן (ספר)

עלילה

העלילה מתרחשת בחודשים שלאחר הניצחון הבריטי במלחמת האופיום הראשונה והזכייה באי הונג קונג.
דירק סטרואן, ה"טאי פאן", או המנכ"ל של חברת בית האצילים, חברת הספנות והסחר החזקה ביותר באסיה, מהמר על כספו בהשקעת סכומי כסף אדירים בפיתוח סחר האופיום וביסוס המטה שלו באי, השקעה שנראית לכאורה חסרת ערך. עם זאת, מטרתו האמיתית של סטרואן היא יצירת קשרי מסחר יציבים עם סין, ותוך כדי כך הכנסתה של סין למשפחת האומות.
הסיפור עוקב אחר ניסיונותיו של סטרואן לשמור את בית האצילים כחברה החזקה ביותר במזרח הרחוק, וניסיונו לפתח שושלת אשר תשלוט בבית האצילים ובים הסיני לאחר מותו. אויבו העיקרי של סטרואן הוא טיילר ברוק, אשר היה בעבר ממונה על סטרואן והכה אותו באכזריות. ברוק מנהל כעת את החברה השנייה בגודלה במזרח הרחוק, והוא לא יעצור עד שלא יכריע את סטרואן, והוא עצמו יהיה לטאי פאן של כל אסיה.
טאי פאן מבוסס בחופשיות על ההיסטוריה של ג'ארדין מת'סון.
בשנת 1986 יצא הסרט "טאי פאן", המבוסס על הספר.
קולנוע אסתר (נתניה)

היסטוריה

קולנוע אסתר נבנה בשנת 1936, על ידי יצחק אייזיק גרינשטיין. גרינשטיין שהיה בעל אמצעים, והתגורר בירושלים, התאהב בנתניה ועבר להתגורר בה. הוא חיסל את עסקיו בירושלים, וראה את עתידו בעיר, בה נטע פרדס, ובנה בית מלון, מסעדה, ואת בית הקולנוע. עם הזמן, הפך לחבר מועצת העיר, ומן הדמויות המקובלות בין תושבי העיר.
האולם נבנה כך שהכיסאות היו ניידים וניתן היה לשלוף אותם ממקומם לפנות את האולם וליצור בתוכו רחבה, והוא שימש את תושבי העיר לא רק לצפייה בסרטים, אלא התקיימו בו אף אירועים ציבוריים. טקס סיום המחזור הראשון של בית הספר ביאליק, היה האירוע הציבורי הראשון, שנערך בבית הקולנוע. בשנת 1937, הגיע המשורר שאול טשרניחובסקי שהתגורר בתל אביב לביקור בנתניה, ונכבדי העיר ערכו אספה לכבודו באולם הקולנוע. המשורר דיבר בשבחה של אכסניה, נישאו דברים לכבודו ובשבחו, והוקראו משיריו.
בשנת 1938 בימים בהם שלטון המנדט הבריטי, אסר עליית יהודים לארץ ישראל, הגיעו משלוחים רבים של מעפילים, לחופי נתניה. המעפילים שמספרם הגיע עד סוף השנה לכ-2,000 נפש, נקלטו על ידי חברי האצ"ל מנתניה. הללו העבירו את העולים ללינה מרוכזת בקולנוע אסתר, שמרתפו הועמד לרשותם על ידי אייזיק גרינשטיין.
בית הקולנוע אוורר באמצעות מאווררים גדולים שניתלו בתקרה, בעוד שבתי קולנוע חדשים נפתחו בנתניה ובסביבתה, היו ממוזגים. הסיבה שבבית הקולנוע היו מקומות ישיבה רבים באולם אחד, לעומת מתחמי קולנוע חדשים בעלי מספר רב של אולמות קולנוע, ובהם מספר מקומות מצוצמם, דוגמת הסינמה סיטי ברמת השרון, הביאה לסגירת קולנוע אסתר, ולנטישתו במשך למעלה מעשר שנים.

פרויקט השיקום

בשנת 2006, לאחר שבמשך שנים הקולנוע עמד נטוש, רכשה חברת "טראס השקעות" בבעלות "משפחת שוסטר" את המבנה, מתוך כוונה להרוס אותו, ולהקים על שטחו בניין למסחר ומגורים. בכוונת החברה היה לנצל את כל זכויות הבנייה העומדים לרשותה בהתאם לחוק התכנון והבנייה, אך הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה של נתניה התנתה את מתן הרישיון לתוכניות הבנייה של החברה, בשחזור המורשת ההיסטורית של הבניין, וזאת למרות שהקולנוע לא היה ברשימת המבנים המוכרזים לשימור של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. במאי 2009, לאחר שחברת טראס חתמה על הסכם שחזור עם העירייה, אישרה ועדת המשנה העירונית לתכנון ובנייה את התוכניות של הפרויקט.

השימור

בהתאם להסכם שנחתם טראס תשחזר את מבנה בית הקולנוע במלואו, ותעביר אותו לרשות העירייה. בתוך המבנה יוקם אולם כנסים, שישמש גם כאולם קולנוע. באולם יוקרן למבקרים, תלמידים ותיירים, באופן מחזורי, סרט המתאר את תקופת ההעפלה, ואת התפקיד החשוב שהיה לבית הקולנוע בקליטת המעפילים. במרתף בית הקולנוע יוקם מוזיאון לתולדות העיר נתניה. גג המבנה, והמרפסת המרווחת ישמשו לאירועים עירוניים וקבלות פנים. לשכת התיירות העירונית, שתפקידה לספק מידע למבקרים בנתניה, תעבור לשכון גם היא במבנה.

מתחם המסחר והמגורים

על פי התוכניות אמורה חברת טראס להקים בצד קולנוע אסתר, מגדל מגורים בן 27 קומות, וכן מלון סוויטות מפואר בן 30 קומות. כמו כן, יוקם מתחם מסחרי, בן 2 קומות, בשטח כולל של כ-1,300 מ"ר. במתחם יהיו שטחי מסחר ופנאי, וכן חניון תת-קרקעי ל-150 מכוניות.
ג. ק. צ'סטרטון

הגדר של צ'סטרטון

הגדר של צ'סטרטון היא טענה הקובעת כי אין לבצע רפורמות עד להבנת הסיבות שהביאו למצב העניינים הקיים.
איי קרגלן

היסטוריה

האיים מהווים חלק מן הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת ומנוהלות כמחוז אדמיניסטרטיבי של מדינת צרפת. האיים התגלו בחודש פברואר 1772 על ידי מגלה הארצות הצרפתי איב-ז'וזף דה קרגלן דה טרמרק (Yves-Joseph de Kerguelen-Trémarec). זמן קצר לאחר גילויים החלו פוקדים את האיים ציידי לווייתנים, דובי ים, פילי ים וכלבי ים (רובם בריטים, אמריקאים ונורווגים) אשר צדו את אוכלוסיות בעלי החיים באיים ובסביבתם, כמעט עד להכחדה מוחלטת. מאז תום עידן ציידי הלווייתנים וכלבי הים התאוששה רוב אוכלוסיית בעלי החיים באיים.
מספר משלחות גאוגרפיות בולטות עצרו באיים במהלך מסען בחצי הכדור הדרומי, כולל זו של ג'יימס קוק בשנת 1776.
סיירת העזר הגרמנית אטלנטיס עגנה באיי קרגלן בחודש דצמבר 1940 כדי להצטייד ולבצע עבודות אחזקה באוניה. אחד ממלחי האוניה, שנהרג בעת עבודות אלה, נקבר על אדמת האיים.
מאז 1949 הגיעו לאיים מספר משלחות מדעיות שמנו בין חמישים למאה איש. על האיים ניצבת תחנה צרפתית למעקב אחר לוויינים. המשלחות והציידים שהגיעו לאיים הביאו למקום מינים פולשים של בעלי חיים. על האי המרכזי התבססה אוכלוסיית חתולי רחוב, אשר ננטשו במקום על ידי ספינות חולפות. חתולים אלה מתקיימים על ציד עופות וארנבונים שאף הם מין פולש לאיים. פולשים נוספים לאיים הם כבשי מופלון וכבשים שנותרו במקום לאחר שניסיון לגידולן החקלאי נכשל. צמח מקומי באיים הוא כרוב קרגלן, אשר היווה מקור טוב לוויטמין C למלחים שנחתו על האיים והוגש לעיתים קרובות עם בשר משומר.

התיישבות

היישוב העיקרי באיים, המהווה את ה"בירה", הוא פורט-או-פרנסה (בצרפתית: Port-aux-Français) ונמצא על האי גרנד טר, לחוף מפרץ מורביאן. במקום נמצאים בניינים המשמשים למחקר מדעי, תחנת מעקב אחר לוויינים, מעונות מגורים, מרפאה, ספריה, חדר התעמלות, פאב וכנסייה.

גרנד טר

האי המרכזי של הארכיפלג הוא גרנד טר. אורכו ממזרח למערב הוא כ-150 ק"מ ומצפון לדרום כ-120 ק"מ. רכס גליאני ועליו הר רוס, סמוך לחוף הדרומי של האי, היא הנקודה הגבוהה באי ופסגתו היא בגובה 1,850 מטר. קרחון קוק, המשתרע על שטח של כ-550 קמ"ר, נמצא בחלק המרכזי-מערבי של האי. האי מוקף במפרצים רבים ובפיורדים.

כלכלה

עיקר הפעילות הכלכלית באיי קרגלן היא פעילות מדעית באופייה - רובה בתחום מדעי כדור הארץ וביולוגיה. באי המרכזי, מזרחית ליישוב פורט-או-פרנסה, היה מטווח טילים צרפתי והיום נמצאת במקום תחנת ראדאר מדעית, שהיא חלק מרשת Super Dual Auroral Radar Network לחקר שכבות הרום באטמוספירה.
מאז 1992 פועלת באי המרכזי תחנה למעקב אחר לוויינים וטילים המופעלת על ידי סוכנות החלל הצרפתית (Centre National d'Études Spatiales). התחנה ממוקמת כ-4 ק"מ מזרחית לפורט-או-פרנסה. התחנה עוקבת אחר לוויינים בחצי הכדור הדרומי.
עיקר הפעילות החקלאית באיים היא גידול כבשים (כ-3,500 ראש) על האי לונג (Île Longue), זאת בעיקר לתצרוכת הבשר המקומית וכן כמות מעטה של ירקות בחממות, סמוך לפורט-או-פרנסה. כבשים וארנבונים המשוטטים פרא באי, ניצודים לעיתים על ידי התושבים.
באי מבקרות אף ספינות דיג הנמצאות בבעלות דייגים מן האי ראוניון ואשר מורשים לדוג באזור הכלכלי הבלעדי של האיים.
יגדיל תורה (סלוצק)

יגדיל תורה (מכונה לעיתים "יגדיל תורה הסלוצקאי") היה מאסף תורני שיצא לאור בסלוצק ובבוברויסק, בין השנים ה'תרס"ט-ה'תרפ"ח (1908-1928).
עורכי כתב העת היו רבי איסר זלמן מלצר שכיהן אז כרבה של סלוצק וכראש ישיבת "עץ חיים" בעיר, ותלמידו רבי משה בנימין טומשוב ("מבי"ט").

סדרה ראשונה

רבי איסר זלמן מלצר, אז רבה של סלוצק וראש הישיבה בה, הציע את רעיון ייסוד כתב העת בסעודת פורים שנערכה בביתו בשנת ה'תרס"ח (1908). תלמידו הרב טומשוב שנכח בסעודה, קידם את הרעיון ושלח קול קורא להשתתפות בגליונותיו, לרבנים רבים בליטא ובשאר הפזורה היהודית במזרח אירופה.
גליונו הראשון של כתב העת, ראה אור בחנוכה תרס"ט (דצמבר 1908). המאסף יצא בתחילת דרכו כשבועון ונדפסו ממנו בשנותיו הראשונות עשרות גליונות. כתב העת נתקל בבעיות תקציביות, אך הדפסתו נעצרה רק כאשר נפל העורך הרב טומשוב למשכב ונאלץ לנסוע לברלין לצורך רפואתו.

סדרה שנייה: יגדיל תורה (ניו יורק)

בהמשך הוא היגר לארצות הברית, ועם הגיעו לניו יורק בשנת ה'תרע"ו (1916) התחיל להוציא לאור סדרה חדשה של כתב העת. סדרה זו מכונה לעיתים "יגדיל תורה (ניו יורק)" או "יגדיל תורה הניו-יורקי" כדי לבדלה מיגדיל תורה הסלוצקאי המקורי, בשל היותה סדרה חדשה בעלת מספור גליונות חדש. על גליונות כתב העת נדפסו במקביל מספר השנים לסדרה החדשה והמקורית, כך נדפס בראש גליונות שנת ה'תרע"ז: "שנה שניה לצאתו לאור באמעריקא; שנה תשיעית להתיסדותו ברוסיא".
בגליונות אלו התרחב קהל הכותבים הטבעי של כתב העת וכלל גם רבנים רבים מרבני יהדות ארצות הברית, לחלקם הוא מהווה במה יחידה בה נדפסו מחידושי תורתם ופסקיהם ההלכתיים.

סדרה שלישית: סלוצק-בוברויסק

עם כניסתו בשנות ה-20 של המאה ה-20 של הרב יחזקאל אברמסקי לכהן כרבה של סלוצק, חידש יחד עם הרב שלמה יוסף זוין, אז רבה של נובוזיבקוב את הופעת כתב העת ברישיון ממשלתי. בכך היה "יגדיל תורה" לכתב העת העברי והיהודי היחיד שיצא לאור ברוסיה הסובייטית. 
בשני גליונותיו שהודפסו בבוברויסק בשנת תרפ"ח (1927-1928), נדפסו מאמרים מרבנים בולטים שעדיין נותרו בברית המועצות, כמו: הרב מאיר סטולביץ, רבה של חסלביץ; הרב משה פיינשטיין, אז רבה של ליובאן והרב פתחיה מנקין מקרוצ'ה.

משתתפים

בגליונות כתב העת הופיעו מאמריהם התורניים של רוב ככל האישים הרבניים הבולטים של יהדות ליטא, ולצידם רבנים מרוסיה, פולין ועוד. בין הכותבים נמנו: רבי משה מרדכי אפשטיין; רבי מנחם קרקובסקי מחסלביץ; רבי ברוך יהושע הורוביץ מאלקסוט; רבי ראובן כץ, אז רבה של אמדור; רבי יחיאל מיכל רבינוביץ, מחבר "אפיקי ים"; רבי אברהם יצחק הכהן קוק; רבי שמעון שקופ; רבי אליהו מאיר פייבלזון; רבי יהושע יוסף פרייל (דודו של ג'ו שווארץ); רבי יהודה לייב צירלסון מקישינב; רבי אברהם דובער כהנא שפירא מקובנה; רבי משה סוקולובסקי; רבי יעקב צבי אופנהיים, רבה של קלם; רבי יחיאל יעקב ויינברג, אז רבה של פילווישקי; רבי צבי יחזקאל מיכלזון מפלונסק ורבים אחרים.
נחשים ארסיים

נחשים ארסיים הם מיני זוחלים מתת־סדרת הנחשים המסוגלים לייצר ארס, שבו הם משתמשים להריגת טרף, להגנה ולסיוע בעיכול טרפם. הארס מועבר בדרך כלל על ידי הזרקה באמצעות ניבים חלולים או מחורצים, אף על פי שישנם כמה נחשים ארסיים שאין להם ניבים מפותחים. נחשים ארסיים נפוצים כוללים מינים ממשפחות הפתניים (הקטלניים ביותר), הצפעיים, הצפעוניים וכמה מהזעמניים. הרעילות של ארס מסומנת בדרך כלל על ידי LD₅₀ (ראשי תיבות של "Lethal Dose ,50%" – "מינון קטלני, 50%") ובנוסף מחשיבים עוד מספר גורמים כדי לשפוט את רמת הסכנה הפוטנציאלית לבני האדם. גורמים חשובים אחרים להערכת הסיכון כוללים את הסבירות כי נחש אכן יכיש אדם, כמות ארס המוזרקת בעת ההכשה, את היעילות של מעבר הארס בגוף האדם ואת מיקום הנשיכה על בגוף. ארס נחש עשוי להיות בעל תכונות נוירוטוקסיות (פגיעה במערכת העצבים) והמוטוקסיות (פגיעה במערכת הדם).
אלין לחוד

ביוגרפיה

אלין לחוד נולדה בביירות בשנת 1981 למשפחה נוצרית מארונית, היא בתה של הזמרת והשחקנית הלבנונית סלוא אטריב (בערבית: سلوى قطريب, תעתיק מדויק: סלוא קטריב). בגיל 16, החלה ללמוד שירה ודרמה, במקביל ללימודיה התיכוניים. בשנת 2002, בגיל 21, סיימה את לימודיה האקדמיים עם תואר BA בתקשורת ואמנות והתמחתה בבימוי ותסריטאות. בשנת 2003 שימשה כעוזרת במאי הסרט "Mes Cousines et Moi" ובעת לימודיה עבדה בהפקות של סרטים קצרים.
בשנת 2005 הודיעה לבנון כי בכוונתה להשתתף באירוויזיון 2005 שנערך בקייב, בירת אוקראינה, ולחוד נבחרה לייצג את המדינה בתחרות, בחירה אשר הפתיעה רבים בלבנון, היות שלחוד הייתה זמרת אנונימית. את השיר, "כשהכל נמוג" (בצרפתית: Quand tout s'enfuit) כתב והלחין ג'אד רחבאני, בנו של המוזיקאי הנודע אליאס רחבאני. עם זאת, הערוץ אשר אמור היה להעביר את התחרות בשידור חי, "Tele Liban", סירב לשדר את השיר הישראלי בטענה כי החוק הלבנוני קורא להחרים את ישראל. לאחר שהובהר לנציגי הערוץ כי לא תוכל לבנון להשתתף באירוויזיון אם לא תשדר את כל השירים במלואם, פרשה לבנון מהתחרות. אליאס רחבאני התרעם קשות על פרישת לבנון מהתחרות וביקש ממארגני אירוויזיון 2005 לאפשר ללחוד להופיע כאמנית עצמאית, אך המארגנים סירבו לבקשתו.
פרשת הפרישה הלבנונית מתחרות האירוויזיון אמנם סוקרה בהרחבה באמצעי התקשורת העולמיים והביאה ללחוד חשיפה רבה, אך הקריירה שלה לא הצליחה להמריא, ורבים בתקשורת הלבנונית הגדירו אותה כ"זמרת של להיט אחד". בשנת 2005 היא הקליטה שני שירים, את השיר "Quand tout s'enfuit" בצרפתית ואת השיר "It's Over" באנגלית, ובשנת 2006 הוציאה את האלבום "11 heures et quart". כיום היא משתתפת בעיקר במחזות זמר בערבית ובצרפתית, ומופיעה בהופעות ואירועים בלבנון, בעיקר בחסות ערוץ "Tele Liban".