google/wiki40b huggingface dataset:
עבדאללה בן עומר בן אל-ח'טאב

חייו

עבדאללה בן עומר בן אל-ח'טאב בן נפיל בן עבד אל-עוזי אבן ריאח בן כרט בן רזאח בן עודי בן כאעב אל-קוראשי (שבט קורייש), נולד במכה לפני ההג'רה של הנביא מוחמד ליתריב. אמו והאם של אחותו חאפסא הייתה זיינב בתו של מז'עון אל-ג'ומחיה. הוא התאסלם כשהיה בן שתים עשרה, ביחד עם אביו.
לאחר מותו של הנביא מוחמד, עבדאללה בן עומר השתתף בפאתוח אל-שאם, בעיראק, בפרס, במצרים ובאפריקה. ולאחר מכן חזר והשתכן באל-מדינה. הח'ליף השלישי עות'מאן בן אפאן הציע לו משרה ברשות השופטת, והוא סרב. בתקופת המצור על עותמאן לקח אבן עומר את החרב של אביו ויצא להגן על עותמן.

מותו

עבדאללה בן עומר נפטר בשנת 695 במכה, ונטמן בבית הקברות של המוהאג'רין.

מסירת החדית

הוא מסר חדית' מהנביא מוחמד, וגם מגדולי הצחאבה, כמו: אבו בכר ועותמן ועלי. ממנו מסרו רבים מאלתאבעין, כמו: סעיד אבן אלמוסייב, עבדאללה אבן דינאר, ועוד.
אן אידלגו

ביוגרפיה

אידלגו נולדה בסן פרננדו, ליד קדיס שבאנדלוסיה, ספרד. סבא שלה מצד אביה, היה סוציאליסט ספרדי שברח לצרפת בסיום מלחמת האזרחים עם אשתו וארבעת ילדיו. זמן קצר לאחר מכן, הם חזרו לספרד. סבתא שלה נפטרה בנסיעה חזרה וסבא שלה נידון לעונש המוות, שהומתק למאסר עולם, ואביה גדל בבית הורי אמו. בסוף שנות ה-50, הוא התחתן ולזוג נולדו שתי בנות, אנה ומארי. בשנת 1961 היגרה משפחתה בשל המצב הכלכלי הקשה אליו היא נקלעה לצרפת והתיישבה בליון.
אידלגו שגדלה בשכונת וייז שבליון, דיברה בבית עם הוריה בספרדית ועם אחותה בצרפתית. כיום, חיים הוריה בספרד ואחותה מנהלת חברה ומתגוררת בלוס אנג'לס שבקליפורניה ארצות הברית.
אידלגו בעלת תואר ראשון בעבודה סוציאלית אם לשלושה ילדים, ונשואה בשנית.
קיבלה אבירות בלגיון הכבוד הצרפתי בשנת 2012.
בנובמבר 2018 ביקרה בישראל ונפגשה עם ראש עירייתחיפה, עינת קליש רותם.
משוואות בלמן

משוואת בלמן (באנגלית: Bellman Equation) הקרויה על שם מפתחה ריצ'רד בלמן היא תנאי הכרחי לאופטימליות בפתרון בעיית בקרה באמצעות תכנון דינמי. משוואות בלמן מתבססות על עקרון האופטימליות של בלמן הגורס באופן רקורסיבי כי מדיניות החלטה אופטימלית היא אופטימלית ביחס לכל מצב התחלתי והחלטה התחלתית וכמו כן מהווה מדיניות החלטה אופטימלית ביחס לכל מצב והחלטה שנקרים בדרכה.

ניסוח כללי

בצורתה הבסיסית, מנוסחת משוואת בלמן עבור תהליך החלטה בזמן בדיד  כך שהמצב בזמן t נתון על ידי . פונקציית המעברים של המערכת נתונה כ  וקבוצת ההחלטות (הפעולות) שניתן לבצע במצב נתון  נתונה כ . כמו כן נתונים לנו הערך המיידי  לביצוע החלטה אפשרית כלשהי במצב מסוים ופקטור היוון . משוואת בלמן עבור מדיניות ההחלטה האופטימלית דורשת שיתקיים לכל מצב :
כאשר  היא פונקציית הערך הכולל עבור ביצוע החלטות החל ממצב .
זוולה

תולדות העיר

ממצאים ארכאולוגים שנמצאו בקרבת העיר, מעידים על התיישבות באזור כבר בתקופת הברונזה. בתקופה הרומית ישבו באזור פרנקים סאלים.
העיר המודרנית נוסדה בסביבות שנת 800, על ידי סוחרים פריזים, חיילים לשעבר של קרל הגדול. שם העיר נגזר מהמילה Suolle, שפירושה "הר". שם זה ניתן לעיר כיוון שהיא ממוקמת על גבעה בין הנהרות המקיפים אותה; אייסל (IJssel), פכט (Vechte), וסוורטה ווטר (Zwarte Water). העיר שהוקמה על הגבעה נשארה יבשה גם כשעלו הנהרות על גדותיהם.
כנסיית סנט מיכאל בעיר, הוקמה במאה ה-15. הכנסייה עומדת על תילה עד היום, ובה במה מגולפת מפוארת המתוארכת לשנת 1620. 
ב-31 באוגוסט 1230, העניק הבישוף של אוטרכט לזוולה זכויות עירוניות. בשנת 1294 הצטרפה זוולה לברית ערי הנזה, ובשנת 1361 הצטרפה למלחמתן בואלדמר הרביעי מלך דנמרק. לאחר שנחתם ב-1370 חוזה שטרלזונד, שהסדיר את זכויות סוחרי הברית מול דנמרק, התפתח משמעותית המסחר בין זוולה לסקונה שבשוודיה. השנים 1402-1450, היו תור הזהב של זוולה, והתמ"ג המקומי גדל פי שישה.
בחודשים יולי 1324 ואוקטובר 1361, הציתו אצילים מקומיים את העיר. לאחר השריפה ב-1324, נותרו רק תשעה מבנים על תילם.
בשנת 1911 היה בזוולה שוק דגים גדול, ושוק הבקר השני בחשיבותו בהולנד (אחרי רוטרדם). ענפי תעשייה נוספים שנפוצו בעיר הם: גידול ועיבוד כותנה, עיבוד ברזל, בניית סירות ועוד. 
בליל ה-13 באפריל 1945 הצליח חייל קנדי בשם ליאו מייג'ור לשחרר את העיר מהנאצים לבדו. על מעשה זה קיבל את מדליית ההתנהגות המצוינת.
בשנת 2004 זכתה מסעדת דה ליברייה (De Librije) השוכנת בעיר, בשלושה כוכבי מישלן. המסעדה היא אחת משתי המסעדות היחידות בהולנד שזכו בדירוג הגבוה.

Blauwvingers

תושבי זוולה ידועים בכינוי Blauwvingers (אצבעות כחולות). מקור השם בשנת 1682 כשהתמוטט מגדל הפעמון שהיה בראש כנסיית סנט מיכאל. לעירייה לא היה כסף לשפץ את הכנסייה, והוחלט למכור את פעמוני הכנסייה לעיר השכנה; קמפן. כדי שעיריית קמפן לא תרוויח מהעסקה, דרשה זוולה מחיר גבוה במיוחד. כנקמה שילמה קמפן במטבעות ה"דיוט" העשויות מנחושת (שווי המטבע 1:160 גילדן). תושבי זוולה שרצו להיות בטוחים שקיבלו את מלוא הסכום, ספרו את כל הכסף עד שאצבעותיהם הפכו כחולות מהנחושת.

תחבורה

זוולה היא עיר מרכזית ברשת הכבישים הלאומית, ומשמשת כשער לצפון הולנד. בכביש A28 המקשר בין אוטרכט וחרונינגן, ארבעה מחלפים המשמשים את זוולה. הכביש המהיר A50, מקשר את זוולה לאיינדהובן.

כבישים נוספים הם N35, המתחיל ככביש טבעתי של העיר, וממשיך ככביש המהיר A35 לאנסחדה. כביש N337 מוביל לעיר דוונטר (Deventer), כביש N331 להאסלט (Hasselt), הכבישים N758 ו-N340 לניאולאוסן (Nieuwleusen) ואוּמֵן (Ommen), וכביש N764 המוביל לקמפן.

רכבת

העיר חוברה לרשת הרכבות של הולנד ב-6 ביוני 1864. כיום יוצאות רכבות מתחנת הרכבת של זוולה לשמונה כיוונים: קמפן, ליברדן, חרונינגן, אמן, אנסחדה, ארנהם/ניימכן, לליסטד/אמסטרדם, ואמרספורט.
המסילה לאמסטרדם העוברת דרך לליסטד, נפתחה בדצמבר 2012.
חנוך אבנארי

חנוך אבנארי (או: אבן־ארי; 25 במאי 1908 – 15 בספטמבר 1994) היה מוזיקולוג ישראלי, חתן פרס ישראל לחקר המוזיקה לשנת התשנ"ד 1994.

ביוגרפיה

נולד בשם הרברט לוונשטיין בדנציג שבגרמניה (כיום גדנסק בפולין). היה בן למשפחה מסורתית, למד בתיכון בדנציג והיה חבר בתנועת הנוער Kameraden הלא-ציונית. למד מוזיקולוגיה, ספרות ואמנות באוניברסיטאות פרנקפורט, לייפציג קניגסברג ומינכן. קיבל את הדוקטורט ב-1931 מאוניברסיטת קניגסברג, נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "מילה וצליל ביצירותיו של אוסוולד פון וולקנשטיין".
לאחר עליית הנאצים ייסד וניהל בית הוצאה לאמנות יהודית. לאחר שגורש מאיגוד המוציאים לאור הגרמני משום מוצאו היהודי עלה לישראל עם אשתו, טאה לבית ורשינסקי, בשנת 1936. בשנות הארבעים עבד כמנהל ייצור בבית חרושת ובמקביל פרסם מחקרים מוזיקולוגיים בכתבי עת. שימש כחבר מחקר במרכז לחקר המוזיקה היהודית באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1948 גויס לצה"ל, שירת בחיל האוויר ושירת בצבא הקבע, ממנו השתחרר כרב-סרן בשנת 1965.
ב-1966 היה ממייסדי החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב, התחיל כמרצה בכיר וב-1972 מונה לפרופסור חבר. פרש לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב ב-1975, אולם המשיך להורות שנים רבות לאחר מכן. שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת היידלברג. בישראל שימש חבר דירקטוריון במכון למוזיקה ישראלית והיה נשיא כבוד של איגוד המוזיקולוגים בישראל.
אבנארי חקר ופירש כתבים שעסקו בחכמת המוזיקה והיו מצויים בגניזת קהיר. הוא גילה פרק חסר בהקדמה לספר תהלים מאת סעדיה גאון. הוא גילה כתב יד בלתי ידוע של נגינות התורה שמצא בספריית מדינת בוואריה. הוא השווה בין גרסאות שונות של אותה המנגינה בעשרים ארצות שונות, הן אצל האשכנזים והן אצל הספרדים.
בשנת 1977 הוענק לו פרס אנגל למוזיקה מטעם עיריית תל אביב-יפו.
הכנסת התשע עשרה

מאפייני חברי הכנסת

הכנסת התשע עשרה המשיכה את המגמה שהחלה בכנסת השמונה עשרה, לאחר ש-15 עיתונאים שפרשו מעבודתם והצטרפו אל המפלגות השונות במטרה להיבחר לכנסת. בכנסת התשע עשרה היו שני תושבי קיבוץ: זבולון כלפה מהבית היהודי ואורלי לוי-אבקסיס מהליכוד ביתנו.

מאפיינים נוספים

הכנסת התשע עשרה המשיכה את המגמה שהחלה בכנסת השמונה עשרה, וכללה 15 עיתונאים שפרשו מעבודתם והצטרפו אל המפלגות השונות במטרה להיבחר לכנסת. 
מבין אנשי האקדמיה, כיהנו בכנסת התשע עשרה 14 בעלי תואר דוקטור: יובל שטייניץ, עוזי לנדאו, עליזה לביא, עדי קול, רות קלדרון, רונן הופמן, אחמד טיבי, חנא סוויד, דב חנין, עפו אגבאריה, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס, נחמן שי, אראל מרגלית לעומת 12 שנבחרו בבחירות הקודמות; ופרופסור אחד (אבישי ברוורמן) לעומת 4 שנבחרו בבחירות הקודמות. 
בכנסת התשע עשרה ישנם שני קיבוצניקים: זבולון כלפה מהבית היהודי ואורלי לוי-אבקסיס מהליכוד ביתנו.

ישיבת הפתיחה

ישיבת הפתיחה של הכנסת התשע עשרה, שבה הצהירו חבריה אמונים, נערכה ב-5 בפברואר 2013.
חבר הכנסת בנימין (פואד) בן אליעזר, ותיק חברי הכנסת (מכהן כח"כ מאז שנת 1984 ברציפות), מונה בישיבה זו ליושב ראש זמני של הכנסת התשע-עשרה. זאת לפי הוראת החוק האומרת כי ותיק חברי הכנסת ימונה ליושב-ראש הזמני של הכנסת עד מינוי קבע של יושב הראש ושל סגניו. צעירת חברי הכנסת היא סתיו שפיר ממפלגת העבודה, וזקן חברי הכנסת הוא פואד בן אליעזר. כאשר נבחר בן אליעזר לכנסת לראשונה, סתיו שפיר טרם נולדה.
ב-18 במרץ 2013 נבחר חבר הכנסת יולי אדלשטיין לכהן בתפקיד יושב ראש הכנסת ולאחר שהושבע החליף את בנימין (פואד) בן אליעזר בתפקיד יושב ראש הכנסת התשע עשרה.
פפירוס

פפירוס הוא סוג קדום של נייר שיוצר מצמח הגומא, הנודע גם כצמח הפפירוס. השימוש הידוע הראשון בנייר פפירוס נעשה במצרים העתיקה, עוד בימי השושלת הראשונה של מצרים ואולי אף לפני-כן. נעשה שימוש בפפירוס בכל אזור המזרח התיכון, כמו גם ביבשת אירופה ובדרום-מערב אסיה.

ייצור ושימוש

גליונות פפירוס יוצרו מגזע הגומא. ראשית מסירים את הקליפה החיצונית, ולאחר-מכן פורסים את תוכן הגזע לרצועות דקות באורך 40 ס"מ בערך. מניחים את הרצועות זו לצד זו על משטח קשה, כששוליהן חופפים קמעה, ואז מניחים שכבה שנייה בזווית של 90 מעלות לראשונה. ייתכן כי לפני-כן נטבלו הרצועות במים עד להתחלת רקב, אולם הדבר אינו ודאי. בעודן לחות, שתי השכבות נלחצות זו לזו עד שהן הופכות לגיליון יחיד, וגיליון זה מיובש בלחץ. לאחר הייבוש לוטש הגיליון בעזרת חפץ מעוגל כלשהו (אולי אבן).
במקור השימוש בפפירוס היה ליצירת מגילות, אולם בהמשך גילו היוונים כיצד לכרוך גליונות לספרים.
באקלים יבש כמו זה של מצרים, הפפירוס יציב, ונשמר בצורה טובה יחסית. אולם אחסון בתנאי לחות מוביל לרקב המשמיד את הגליונות. פפירוסים מיובאים, שהיו נפוצים בעבר ביוון ובאיטליה, התקלקלו עד שלא ניתן לשחזרם, אולם במצרים עדיין מתגלים מדי פעם גליונות פפירוס חדשים בחפירות ארכאולוגיות.
אחד הפפירוסים החשובים שנמצאו במצרים הוא פפירוס אברס, מסמך עתיק המכיל רשימה של 867 מיני צמחים, בעיקר צמחים אשר מיוחסות להם סגולות רפואיות. לימוד הפפירוסים מהווה את מקור הידע העיקרי ללימוד החיים במצרים עתיקה. כך למשל אוסף של פפירוסי הכישוף היווניים מהווה בסיס ללימודי מצרים מהמאה ה-2 לפנה"ס ועד למאה ה-5.
במצרים נמשך השימוש בפפירוס עד למאה ה-8 לערך, ואז הוחלף בידי הנייר, שהיה זול יותר; הנייר הגיע למצרים בידי הערבים. עוד לפני-כן שימש הקלף כתחליף לפפירוס באזורים מסוימים במצרים. השימוש המאוחר ביותר הידוע הוא לפסק-דין של האפיפיור משנת 1057, ומסמך ערבי משנת 1087. באימפריה הביזנטית נעשה שימוש בפפירוס עד למאה ה-12, אולם לא שרדו פפירוסים מתקופה זו.
איוואן שאריץ'

ראשית חייו ומינויו

איוואן שאריץ' נולד בטראווניק להורים ממוצא קרואטי. ב-1894 הוסמך לכמורה בסרייבו וקיבל משרה בארכידיוקסיה של מזרח בוסניה. נודע כלאומן קרואטי ומתנגד חריף לכנסייה האורתודקסית הסרבית. ב-1922 מונה לארכיבישוף המטרופוליטני של הארכידיוקסיה. הוא החל להפיץ את השבועון "Nedjelja" (מקרואטית: יום ראשון) והפצתו נאסרה על ידי שלטונות ממלכת יוגוסלביה בשל הגוון הלאומני-קרואטי בו נקט השבועון. רכש דוקטורט בתאולוגיה מאוניברסיטת זאגרב והוציא לאור מספר ספרים ומאמרים העוסקים בנצרות הקתולית.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

לפי עדותו של שאריץ' עצמו, עוד ב-1934 הוא הצטרף לאוסטאשה. לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון ממשלת הבובות של האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים. הארכידיוקסיה הבוסנית הפיצה את השבועון: "Katolički tjednik" (מקרואטית: השבוע הקתולי) ובו פרסם שאריץ' דברי הסתה כנגד יהודים וסרבים. שאריץ' פעל בקרב כמריו לעידוד הצטרפותם למנגנון ההשמדה של שלטון האוסטאשה והסית ללא הרף בקרב קהל מאמניו לפגיעה פיזית ביהודים ושדידת רכושם. הוא תמך בגלוי במעשי הרצח של אנשי האוסטאשה ועודד אותם. שאריץ' שדד באופן אישי רכוש וקרקעות של יהודי סרייבו.
בעיתונו כתב:
"התנועה לשחרור העולם מהיהודים היא תנועה להתחדשות הכבוד האנושי. אלוהים עומד מאחורי תנועה זו"
"די לנימוקים הטיפשיים הגורסים כי נגד הרע והנפשע יש להילחם בצורה אצילית...יש לטאטא את הכנסייה מהזוהמה ביד ברזל"
מכתביו עולה, כי נציגי הוותיקן ידעו על מעשי השוד שביצע וביקשו ממנו שהמעשים יתבצעו לא באופן בולט, כדי לא לסבך את הכנסייה הקתולית. ראש הכנסייה הקתולית במדינת קרואטיה העצמאית החשמן אלויזיה סטפינאץ ידע על המעשים אך לא פעל להפסקתם ולא גינה אותם. ב-1945 נמלט שאריץ' לקלגנפורט שבאוסטריה ומשם מולט בסיוע בכירי הכנסייה הקתולית למדריד. הוא נפטר במדריד ב-1960 והוא בן 88 ובהמשך הועבר לקבורה בסרייבו.
מסטיסים

מסטיסים או מסטיסוס (בספרדית: Mestizos, בפורטוגלית: Mestiços, בצרפתית: Métis המבוטא "מטיס", ביחיד  מסטיסו/מסטיסה) הוא מונח המציין בני אדם שנולדו להורים ממוצא אירופי ואינדיאני.
מקור המילה בלטינית: mixtus, mixticus, המציינת "ערבוב" או "התמזגות". כמונח המציין קטגוריה אנושית מקורו בספרדית והוא הונהג תחילה באמריקה הלטינית. בעברית מקובל גם השימוש במטיסים (וביחיד מטיס), מונח שחדר לעברית מהמונח המקביל בצרפתית. כן נוהגים לקרוא בשפות אירופיות גם את בני התערובת שנקראו "צבעוניים" בתקופת הקולוניאליזם והאפרטהייד בדרום אפריקה 
משמעות המילה התרחבה ולעיתים נעשה בה שימוש רחב יותר לציון בני תערובת. למשל בפיליפינים משתמשים במילה זו לתיאורם של צאצאים של נישואי תערובת (בדרך כלל בין פיליפינים לסינים או לספרדים), וכך גם במזרח טימור (בדרך כלל הנישואים שם הם בין מקומיים לפורטוגלים).
המסטיסים מהווים את רוב האוכלוסייה בצ'ילה, בקולומביה, באקוודור, באל סלוודור, בהונדורס, במקסיקו, בניקרגואה, בפנמה, בפרגואי ובוונצואלה. גם בבוליביה, בבליז ובפרו הם מהווים מרכיב נכבד מהאוכלוסייה, מעל 30%.
אשר מורגן

חיים אישיים

מורגן נולד וגדל ביקנעם עילית, הבן של יעקב ואסתר מורד מיקב מורד. הוא היגר לארצות הברית בגיל צעיר והקים מספר חברות בתחום ההוצאה לאור, נדל"ן והפקת סרטים.
הוא מתגורר בניו יורק, שם הוא מפיק ומביים סרטי קולנוע עצמאיים.
אחרי התנסות עם  סרטים קצרים מורגן ביים והפיק את הסרט זוכה הפרסים "החלפת המחשבות" עם דייוויד פרידמן ולוסי ארנז, סרטו "פרגו" זכה במספר פרסים בפסטיבלים ברחבי ארצות הברית והוקרן בפסטיבל התפוח הדגדול היוקרתי במנהטן. 
צילומים לסרט הקולנוע הראשון שלו פיקינגס החלו במרץ, 2016. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-2018.
בארי פוסטר

ביוגרפיה

פוסטר נולד בשם ג'ון בארי פוסטר בעיר ביסטון  שבנוטינגהאמשייר. כשהיה בן חודשים אחדים משפחתו עברה לגור בהייז (הילינגדון) (באותה עת במידלסקס). הוא למד בבית הספר סאותהול קאונטי. אחרי שעזב את בית הספר עבד ככימאי במעבדה (EMI Central Research Laboratories), ובמקביל הגיש ללא הצלחה הצעות שונות למשרדי פרסום.
פוסטר למד משחק במשך שנתיים ב-"Central School of Speech and Drama" בלונדון. שם התיידד עם שחקן בשם דייוויד בארון, שהוא שם הבמה של המחזאי הרולד פינטר. לימים הופיע פוסטר במחזות של פינטר "המרתף", "מסיבת התה" ו-"A Slight Ache".
הופעת הבכורה המקצועית של פוסטר על במת התיאטרון הייתה ב-1952 בתפקיד לורנצו במחזה "הסוחר מוונציה" במחוז קורק. ב-1955 הופיע לראשונה בלונדון בתפקיד חשמלאי במחזה "The Night of the Ball" ב-New Theatre (תיאטרון נואל קווארד כיום). בקולנוע הופיע לראשונה בסרט המלחמה "The Battle of the River Plate" משנת 1956. בשני העשורים הבאים השתתף בסרטי קולנוע כמו "King and Country" של ג'וזף לוסי מ-1964, "The Family Way" (מ-1966), "Robbery" (מ-1967), "המפקח קלוזו" (1968), "הקרב על בריטניה" (1969) ובסרטו של דייוויד לין "בתו של ריאן" (1970). הוא הופיע בתפקיד קבוע בסדרת הטלוויזיה "The Troubleshooters" משנת 1965.
ב-1972 שיחק בשני תפקידים משני צדי המתרס של החוק. האחד בתפקיד הבלש ההולנדי הציני ואן דר ואלק, והשני כרוצח סדרתי בשם בוב ראסק בסרטו של אלפרד היצ'קוק "פרנזי". הוא חזר לגלם את הבלש ואן דר ואלק פעמיים נוספות, פעם ב-1977 ופעם נוספת בתחילת שנות התשעים.
ב-1978 שיחק בתפקיד שרלוק הולמס בעיבוד רדיופוני של ה-BBC. הוא הקליט 13 פרקים מספרי שרלוק הולמס יחד עם דייוויד באק שגילם את דוקטור ווטסון. ב-1974 שיחק בטלוויזיה בתפקיד וילהלם השני, קיסר גרמניה בסדרת הדרמה "Fall of Eagles". ב-1982 השתתף בתפקיד סול אנדרבי, ראש השירות החשאי הבריטי, בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "כל אנשי סמיילי" מאת ג'ון לה קארה, בכיכובו של אלק גינס. עוד שיחק פוסטר בסרט "Sweeney!" מ-1977, "The Wild Geese" מ-1978, ובסרטיהם של מרצ'נט ואייבורי "אבק לוהט" (1983) ו"מוריס" (1987).
משנות התשעים הופיע פוסטר בעיקר על במות התיאטרון. הוא שיחק בתפקיד המפקח גול במחזה "An Inspector Calls" מאת ג'. ב. פריסטלי  בהפקה שביים סטיבן דלדרי. בשנת 2000 כיכב בתפקיד פרוספרו במחזה "הסערה" בסטפורד קאסל בבימויה של ג'וליה סטפורד נורת'קוט. ב-2001 שיחק במחזה "אמנות" מאת יסמינה רזה לצדם של נייג'ל הייברס ורוג'ר לויד-פק. ב-11 בפברואר 2002 הוא מת מהתקף לב בהיותו בבית החולים בגילדפורד. הסרט האחרון בו השתתף היה "Rancid Aluminium" משנת 2000.

חיים אישיים

ב-1955 התחתן פוסטר עם ג'ודית שרגולד. לזוג נולדו שתי בנות ובן. אחרי מותו של פוסטר הוקמה קרן לזכרו "Barry Foster Memorial Appeal" לעזרת ילדים בעלי מוגבלויות.
כוכב הודו

כוכב הודו היא אבן החן מסוג ספיר הגדולה בעולם. משקלה 563.35 קרט (112.67 גרם). אבן זו היא בעלת איכות גבוהה ובלא פגמים. האבן יוצאת דופן בשל צורת הכוכב הנמצאת על שתי פניה.

היסטוריה

האבן נכרתה בסרי לנקה. בשנת 1900 תרם המילארדר ג'יי. פי. מורגן את האבן למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע במנהטן שבעיר ניו יורק.
ב-29 באוקטובר 1964 השאירו פורצים למוזיאון את החלון באחד מחדרי השירותים פתוח, ובחסות החשיכה פרצו למוזיאון וגנבו את כוכב הודו וכן את יהלום העיט ואת אודם דה לונג. מתוך אוסף היהלומים ואבני החן של המוזיאון רק כוכב הודו היה מוגן באמצעות אזעקה אולם גם זו לא פעלה מכיוון שהסוללה החשמלית המפעילה את האזעקה נגמרה. שווי האבנים שנגנבו עלה על 400,000 דולרים.
לאחר יומיים תפסה המשטרה את הגנב - ג'ק מרפי הידוע בכינוי "מרף ד'ה סרף" יחד עם שני שותפיו לעבירה. הספיר נמצא בלוקר בתחנת אוטובסים במיאמי, אך יהלום העיט מעולם לא נמצא.
מייקל פאלון

ביוגרפיה

פאלון נולד בפרת' שבסקוטלנד, הוא למד בבית הספר הפרטי אפסום קולג' בסארי וסיים תואר שני בהצטיינות בלימודים קלאסיים ובלימודי העולם העתיק באוניברסיטת סנט אנדרוז.
ב-1983 נבחר לפרלמנט הבריטי כנציג מחוז דרלינגטון שבדרהאם בצפון-מזרח אנגליה. הוא שימש עוזר מצליף השמרנים וכיהן כסגן שר במשרד החינוך והמדע בשנים 1990 עד 1992. בבחירות ב-1992 הפסיד את מושבו למועמד מפלגת הלייבור אלן מירבון. הוא שימש דירקטור ברשת מכוני כושר, בתי אבות ומכוני בריאות. 
ב-1997 נבחר שוב לפרלמנט הבריטי, הפעם כנציג מחוז סבנאוקס שבקנט בדרום-מזרח אנגליה. הוא שימש חבר בוועדת הכספים של הפרלמנט בשנים 1999 עד 2012 ובשנים 2010 עד 2012 שימש סגן יושב ראש המפלגה השמרנית. ב-2012 מונה לשר זוטר לענייני עסקים ויזמות, ב-2013 לשר זוטר לענייני אנרגיה.
בתחילת 2014 מונה על ידי ראש הממשלה דייוויד קמרון לשר זוטר לענייני העיר פורטסמות', זאת בעקבות משבר שפקד את העיר בשל קיצוץ נרחב בעובדים שהועסקו בבסיס הצי המלכותי בעיר. ביולי 2014 מונה לשר ההגנה וחבר קבינט ממשלת בריטניה. הוא המשיך לכהן בתפקיד זה גם תחת ראש הממשלה תרזה מיי, עד התפטרותו בנובמבר 2017 על רקע חשדות להטרדה מינית של עיתונאית ב-2002. 
פאלון נשוי לוונדי ואב לשני בנים.
האימפריה המרתית

תולדות האימפריה

המרתים חיו באזור שמסביב לפונה שנים רבות ונלחמו בשליטים המוגולים של צפון הודו. תחת שלטון צ'הטרפטי שיוואג'י הפכו המרתים לאגרסיביים יותר והחלו לערוך פשיטות תכופות בשטחם של המוגולים. בסופו של דבר פתח אורנגזב, מנהיג המוגולים, במתקפה על הדרום המרתי. לאחר שצבאם ניגף במהירות, המרתים פנו ללוחמת גרילה, שבה נחלו הצלחה רבה יותר. המלחמה הארוכה בדרום דילדלה את המקורות הפיננסיים של המוגולים. דתם של המרתים הייתה הינדית, ולפיכך העימות איתם עורר חשש למרי הינדי ולפגיעה בשיתוף הפעולה הבין-דתי שהיה מסימני האימפריה המוגולית.
בשנת 1674 חש שיוואג'י, אז מנהיג המרתים, ביטחון מספיק כדי להכריז על עצמו כקיסר. האימפריה המוגולית התפוררה, והמרתים התפשטו וכבשו חלקים ניכרים של מרכז הודו עד שנת 1680. אולם גורל האימפריה המרתית לא היה טוב מזה של קודמתה. עד סוף המאה ה-18 היא הפכה לקונפדרציה, והקשר בין מרכיביה היה רופף. שליטה למעשה היה ראש-הממשלה שכונה "פשווה" (Peshwa). קרב פאניפאט (Panipat) היה המסמר האחרון בארונה של האימפריה, והשפעתו על המרתים הייתה כזו של קרב ווטרלו על נפוליאון. למעשה, עד היום לביטוי "לפגוש את הפאניפאט שלך" במרתית יש אותה משמעות כמו לביטוי "לפגוש את הווטרלו שלך" באנגלית.
התנגדות המרתים לכיבוש הבריטי של הודו הייתה עזה ביותר, אולם עד 1818 כבר מיגרו אותה הבריטים כליל.

מורשת

שם האימפריה נשמר עד היום בשמה של המחוז ההודי מהרשטרה (Maharashtra) שנמצא בצפון-מערב הודו, באותו האזור בו החלה האימפריה המרתית את התרחבותה. הוא המחוז השני בגודלו בהודו מבחינת אוכלוסייה ומונה כ-112 מיליון איש. העיר המרכזית בה היא מומבאי שהיא העיר הגדולה ביותר במדינה. השפה המדוברת במחוז היא מראטהי שהייתה חשובה גם בתקופת האימפריה המרתית.

מבנה שלטוני

לצד הקיסר כיהן ברוב תקופת האימפריה גם ראש-ממשלה (פשווה) שבתקופות מסוימות היה בעל כוח רב. לצידו עמדו שרים שסייעו לו בתפקידו והיו אחראים על ניהול תחומים שונים באימפריה: אוצר, ענייני פנים, צבא, ניהול ענייני החוץ, ענייני דת וכדומה.
אמיר שואן

ביוגרפיה

שואן נולד ביפו וגדל בירושלים. למד בתיכון לאמנויות בעיר ושרת בחיל האוויר. למד הנדסת תוכנה במכללת סיוון ומדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה. בשנים 2003–2007 שימש ככתב במקומון "ידיעות ירושלים", מבית רשת המקומונים של ידיעות תקשורת. בין התחקירים שפרסם: תחקיר על ציוריה של עליזה אולמרט רעייתו של אהוד אולמרט, שנרכשו על ידי רוכשים עלומים במחיר יקר בהרבה מלפני כהונתו כראש ממשלה.
בשנים 2007–2018 שימש ככתב תחקירים במוסף "שבעה ימים" של ידיעות אחרונות. בין התחקירים שפרסם: תחקיר על חשדות לשחיתות בבחירות לראשות מפלגת העבודה בשנת 2007, תחקיר בנושא ניסוי בקופים שנערך במכון ויצמן, ובעקבות גל מחאה בוטל הניסוי, תחקיר על קרן ברל כצנלסון ורתימת משאביה הכספיים לטובת מפלגת העבודה, תחקיר על ניגודי עניינים של דוד שמרון, שש שנים לפני פרסום פרשת הצוללות בערוץ עשר, תחקיר על כשלים ברשות להגנה על עדים, וסדרת כתבות על המשלוחים החיים ועל טלגראס.
בשנת 2018 עזב את העיתון, והצטרף למערכת התוכנית הצינור בהגשתו של גיא לרר המשודרת בערוץ 13, כמשנה לעורך ואחראי על מחלקת התחקירים של התוכנית. שואן משתתף בתוכנית ומציג את התחקירים השונים. לפני הבחירות לכנסת ה-21 פרסם בתוכנית שורה של חוגי בית פקטיביים לפוליטיקאים, במטרה לעמת אותם עם שאלות קשות מצד קהל מדומה. כן היה אחראי על תחקיר בנושא כספומטים תקולים של בנק הפועלים, אשר מחייבים את הלקוחות אף שלא קיבלו את כספם מן המכשיר. בעקבות התחקיר נקנס הבנק בסך של מיליון וחצי שקלים. כן פרסם תחקיר על ניסיון של צעירות שתמונותיהם בעירום הופצו ברשת לאתר את מפיץ התמונות, ההתעמתות איתו ומעצרו.
אח"י בת ים (ת-83)

רכישה והפלגה לאילת

חיל הים פנה לסמי עופר שמצא את האוניות ושימש כסוכן לקניה.
MV Johnny נבנתה בהולנד 1959 הייתה רשומה בדגל הולנדי נמל הבית Groningen בבעלות חברת G. Kurr . רכישת האוניות נעשתה על ידי אלוף מרדכי לימון שהיה ראש משלחת משרד הביטחון באירופה. באוגוסט 1967 יצאה מנמל רוטרדם ועליה רס"ן אורי פז כמתמחה למפקד ורס"ן אברהם פאר כמתמחה לקצין מכונות ראשי. 

מסלול ההפלגה הקיף את יבשת אפריקה עם תדלוק ראשון בדקר ותדלוק שני בנמל דרבן (דרום אפריקה). באילת צוותו בצוות ישראלי אורי פז עבר למפקדת חיל הים כראש ענף מבצעים ואת הפיקוד קיבל רס"ן אלי לוי. 

הנפת נס השירות הפעיל, נעשתה ב-11 באוקטובר 1967, על ידי מפקד חיל הים שלמה אראל, בשתי האוניות יחדיו בנמל אילת.

צוות ותרבות

צוות האניה כלל כ-30 איש מרביתם אנשי מילואים. סגל הקצינים כלל 7 איש חלק מהתקופה בשירות קבע ואחר כך במילואים.
סיפונה של האונייה אפשר לערוך בה אירועים שונים. כמו חגיגת הסדר המרכזי באזור בו נמצאה, התזמורת הפילהרמונית נגנה עליו. ואנשי צוות ערכו בו חתונות.
אורי קיין

ביוגרפיה

קיין נולד למשפחה יהודית בפילדלפיה, בבית דובר עברית. בילדותו נחשף לג'אז, רגטיים ומוזיקה קלאסית כמו גם למוזיקת נשמה של ג'יימס בראון ומוזיקה יהודית ומנגינות ופיוטים של יהודי תימן ועיראק.
קיין למד באוניברסיטת פנסילבניה אצל המלחין האוואנגארדי ג'ורג' קראמב שם נחשף למוזיקה קלאסית בת זמננו. ב-1980 עבר לניו-יורק, ניגן פסנתר באופן מקצועי ושיתף פעולה עם מוזיקאי ג'אז ניו-יורקים כמיקי כץ, דון ביירון ודייב דאגלס. בשנות השמונים החל להלחין ויצר יצירות כ"מדרכות ניו-יורק - פנטסיה בצלילים על דמותה של ניו יורק בתחילת המאה ה-20", "Blue Wail" ועוד.
פריצתו הגדולה של קיין הייתה בשנת 1997 כאשר החל להוציא את ההקלטות של "פרויקט גוסטב מאהלר", פרויקט שראשיתו בחקירותיו של קיין אחר מקורות המוזיקה של מאהלר במוזיקה יהודית ובו מנגנן האנסמבל של קיין פרשנות מודרנית (לדברי קיין - "מדרשים מוזיקליים") למוזיקה של מאהלר ויוצא ממנה להרפתקאות ג'אז, פיוטים ו אלתורים. התקליט הראשון היה Gustav Mahler/Primal Light, אשר זכה לפרס "אלבום מאהלר הטוב ביותר לשנת 1997" על ידי אגודת מאהלר הגרמנית (Die Gustav Mahler Gesellschaft). מחד, זכה הקונצרט בו הוענק הפרס לעשר דקות של תשואות בעמידה, מאידך, עורר עליו את זעמם של מספר מבקרים שראו במעלליו של קיין "חילול הקודש". בפרויקט מאהלר יצאו גם התקליטים Gustav Mahler in Toblach, ששיאו הוא קטע משירים על מות ילדים המוליך לתפילת אל מלא רחמים ו-Gustav Mahler: Dark Flame.
בעקבות מאהלר ערך קיין פרשנויות גם לוריאציות גולדברג מאת יוהאן סבסטיאן באך ווריאציות דיאבלי מאת לודוויג ון בטהובן וכן למוזיקה של ואגנר, שומאן ומוצארט.
בהמשך שיתף קיין פעולה עם מוזיקאי רוק, היפ הופ, כליזמר ומוזיקה אלקטרונית. ב-2006 הקליט במסגרת פרויקט "מצדה" של ידידו ג'ון זורן תקליט בשם Moloch: Book of Angels Volume 6, אשר מכיל קטעים שהולחנו לפי שמות המלאכים במיסטיקה העברית.
קורין הארדי

רקע וקריירה

קורין הארדי נולד ב-7 בינואר 1975, את הקריירה שלו בתור במאי קולנוע החל עוד בראשית שנות חייו, בהן היה לבמאי שמונת הסרטים שהוציא ביחד עם כמה מחבריו. בשנת 2015, ביים את הסרט "The Hallow".
בשנת 2018, פרץ לתודעה בתור במאי הסרט "הנזירה" שיצא כסרט החמישי ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, ובפועל, כסרט הראשון על פי ציר הזמן הזמן שפורסם. הסרט הפך לסרט האימה ה-6 הרווחי ביותר בכל הזמנים, כאשר גרף סכום כולל של 365.1 מיליון דולר.