google/wiki40b huggingface dataset:
תנחום אבגר

תנחום אבגר (23 ביוני 1946 - 26 בספטמבר 2015) היה משורר, עורך, מגיה ונקדן ישראלי.

ביוגרפיה

אבגר נולד בקרלובי וארי שבצ'כוסלובקיה, עלה לארץ בגיל שלוש וגדל ברמת גן.
החל לכתוב בשנות השישים, פרסם שלושה קובצי שירים בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים, ולאחר עשורי שתיקה פרסם בשנת 2014 קובץ ובו שירים חדשים לצד שירים מחודשים. כמו כן פרסם לאורך השנים כמה סיפורים קצרים שראו אור בכתבי העת "כרמל" ו"קשת החדשה".
מספר משוררים בני דורו, למשל מנחם בן, הכירו בהשפעתו על כתיבתם, וגם משוררים צעירים ממנו בדור כמו רן יגיל, ואפילו בשני דורות, כמו דוד "ניאו" בוחבוט ונדב נוימן, הושפעו ממנו רבות ודחפו להבאת מכלול יצירתו לתודעה הספרותית הציבורית.
אבגר נפטר בכפר סבא בספטמבר 2015 לאחר מאבק במחלה קשה, בגיל 69. הותיר אחריו אישה, בת מנישואים קודמים, ושלושה נכדים. לבקשתו נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
איירבוס הליקופטרס

היסטוריה

"איירבוס הליקופטרס" הוקמה בשנת 1992, באמצעות מיזוג חטיבות המסוקים של איירוספסיאל ודיימלר-בנץ אוויר־חלל AG‏ (DASA). מורשתה של החברה, תחילתה בלואי בלריו ובחברת Lioré et Olivier בצרפת, ובמסרשמיט ופוקה-וולף בגרמניה.
"איירבוס הליקופטרס" והחברות שקדמו לה (ושהתמזגו לתוכה) יצרו מגוון רחב של סוגי מסוקים, כולל המסוק הראשון שהונע על ידי מנוע  טורבו-ציר (אלואט II בשנת 1955); הצגתו הראשונה לעולם של זנב הפנסטרון  בעל רוטור חבוי (גאזל בשנת 1968); המסוק הראשון שאושר לטיסה בתנאי התקרחות (סופר פומה בשנת 1984); יצורו הראשון של מסוק בעל מערכת שליטה טוס-על-חוט ‏(FBW)‏ (NH90 טס לראשונה במצב FBW מלא בשנת 2003); המסוק הראשון שהשתמש במערכת שליטה טוס-על-חוט עיקרית (EC135 טס לראשונה בשנת 2003); ונחיתת המסוק הראשונה אי פעם, על הר אוורסט (בוצעה על ידי AS350 B3‏ בשנת 2005).
כתוצאה ממיזוג חברות האם לשעבר של "קבוצת יורוקופטר" בשנת 2000, נמצאת הקבוצה עכשיו בבעלות מלאה של תאגיד EADS. תוך יצירתו של תאגיד EADS בשנת 2000, מוזגה לתוכו גם יצרנית כלי הטיס הספרדית CASA , אשר גם לה הייתה היסטוריה של פעילויות קשורות למסוקים שראשיתן בחברה הספרדית טלרס לורינג, כולל הרכבה מקומית של המסוק Bo105.
כיום, יש ל"קבוצת יורוקופטר" שבעה מפעלים בצרפת, גרמניה וספרד, בנוסף ל-24 חברות־בת ומשתתפי יצור, ברחבי העולם.
החל משנת 2010, יותר מ-10,500 מסוקי איירבוס הליקופטרס נמצאים בשירות, עם למעלה מ-2,800 לקוחות ב-140 מדינות.
"קבוצת יורוקופטר" מכרה 346 מסוקים בשנת 2010 וסיפקה 503 מסוקים בשנת 2011.
בינואר 2014 החברה שינתה את שמה מיורוקופטר לאיירבוס הליקופטרס.
עידית צור

ביוגרפיה

נולדה בישראל, למדה בתיכון חדש בתל אביב והייתה חברה בתנועת השומר הצעיר. בשנים 1960 - 1975 הייתה חברת קיבוץ דביר. בשנים 1967 - 1973 שיחקה בסדנת הנגב של בימת הקיבוץ. 
למדה משחק באוניברסיטת תל אביב, בסמינר הקיבוצים ובפרויקט השחקנים בעין הוד.
בין ההצגות שבהן הופיעה: נחמה בליל העשרים; קיבוצניקית בקריזה; מולי המוצצת במאלון הולך למות; האם בשש דמויות מחפשות מחבר בתיאטרון חיפה. ציפי בפאולה; אוליטה בהיער בתיאטרון הקאמרי. פולינה בשחף בתיאטרון באר שבע. אלינור בקדיש לנעמי; דודה שושנה בתמרה בתיאטרון הבימה. אנפיסה בשלוש אחיות באנסמבל עיתים. אילנה בפגישה בסופר בתיאטרון הסימטה. כמו כן, הופיעה בהצגות פרינג': אחות אנדרסון בשל מי החיים האלה לעזאזל; לאה בסוסי שוקולדה; קטרינה בקטרינה; האומנת בשלוש נשים מחכות.
צור הופיעה גם בקולנוע במספר סרטים ובהם, נועה בת 17; לא שם זין; זמן אמת; כרוניקה של אהבה; לא בת 17; אדמה משוגעת ובסרטים הקצרים קשר הדבש, ועיניה פקוחות, ובטלוויזיה – בדרמה ליל העשרים ובסדרה הסודות של כנרת.
צור גרה ביפו. היא אם לשתי בנות. לימדה משחק במגמה לבגרות בגמנסיה הרצוג בחולון ועורכת לשון ביחידת הב"ט (הדרכה באמצעות טכנולוגיה) בצה"ל.
דומצ'ב

יהודי דומצ'ב

מסוף המאה ה-19 פעלו בדומצ'ב מספר בתי כנסת ובתי מדרש, ונכדו של מייסד חסידות קוברין, הרב אהרון לוי רבינוביץ, הקים בעיירה חצר חסידית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פונו מהעיירה תושביה, ובתיהם נשרפו. לאחר המלחמה, השתקמה הקהילה היהודית בעיירה, ואנשיה התפרנסו מענף הקיט. בין מלחמות העולם פעלו בעיירה מוסדות תרבות ודת יהודיים, וכן תנועות נוער יהודיות. המפלגה הציונית הבולטת בעיירה הייתה הציונים הכלליים. בתקופה זו נמנו בעיירה 1,337 יהודים, מתוך 1,504 תושבים.

בשואה

הגרמנים נכנסו לדומצ'ב ביום הראשון למבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941, ולמחרת רצחו 7 מיהודיה. כעבור ימים אחדים, אסרו הגרמנים 29 מנכבדי ורבני הקהילה, ורצחו אותם באכזריות על גדת נהר בוג. מעת לעת הגיעו לעיירה אנשי ס"ס, ונטלו מהיהודים בה דברי ערך ותשלומי כופר. באוגוסט 1941 מונה בעיירה יודנרט, ויהודי העיירה מגיל 14 ומעלה צוו לעבוד בעבודות כפייה בסלילת כבישים. כמו כן, צוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע, אשר הוחלף בהמשך בשני טלאים צהובים.
ב-1 בנובמבר 1941 הוקם בעיירה גטו סגור, אשר חולק לשני חלקים, בו רוכזו יהודיה. מעת לעת נרצחו יהודים בגטו, ורכוש יהודים בו הוחרם. במקרה אחד הוצא להורג יהודי שהואשם בקומוניזם יחד עם 9 בני משפחתו.
ב-20 בספטמבר 1942, ערב יום כיפור, כיתרו שוטרים גרמנים ואוקראינים את הגטו בעיירה, וריכזו את יושביו בכיכר השוק בעיירה, שם נרצחו כולם בבורות שהוכנו מראש. כ-250 יהודים הסתתרו מהאקציה, אך רובם נתפסו, ונרצחו. 10 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בעיירה, נמלטו ממנה באוגוסט 1943, והצטרפו לקבוצת פרטיזנים. מיהודי העיירה שרדו את השואה 10 אנשים.
Ach Gott, wie manches Herzeleid, רי"ב 3

Ach Gott, wie manches Herzeleid (גרמנית: "הו אלוהים, מה רב כאב הלב"), רי"ב 3, היא קנטטה דתית שהולחנה על ידי יוהאן סבסטיאן באך לכבוד יום ראשון השני שלאחר חג ההתגלות ובוצעה לראשונה ב-14 בינואר 1725, בלייפציג.

היסטוריה

הקנטטה הולחנה בהתבסס על מזמור אשר חובר על ידי מרטין מולר בשנת 1587 כפרפרזה על מזמור לטיני שמיוחס לברנאר מקלרבו ועוסק בישו כמנחם ועוזר בעת מצוקה. אותו המנון משמש גם כבסיס לרי"ב 58.
מאוזר SP66

מבנה

ה-SP66 נועד הן לצליפה ספורטיבית והן לשימוש טקטי בידי כוחות משטרה וצבא. מנגנון הירי הוא בריח מסתובב ידני, המאפשר ירי בבודדות בלבד. הרובה אינו כולל כוונות ברזל אך ניתן לדגם אותו בכוונת טלסקופית. הרובה הוא בעל ארגונומיה טובה (בין השאר הוא כולל קת מעץ מתכוונת הניתנת להתאמה הן בתמוכת הלחי ואורך עקב הקת) ונחשב לנוח ליורה. הרובה הוא בעל "קנה צף" (free-floating) ונחשב למדויק ביותר, הוא בעל דיוק של 0.5 דקת קשת.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא הוחלף בדגם משופר, המאוזר 86SR.

שימוש

ה-SP66 שירת בכוחות הביטחון של ישראל, כולל בצה"ל ובמשטרת ישראל (ימ"מ וימ"ס), בעיקר בתפקידי לוחמה בטרור וזאת בשל דיוקו הרב. הוא נכנס לשירות בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 ויצא משירות ב-1996 אז הוחלף לטובת המאוזר 86SR המתקדם יותר.
The Housemartins

ההתחלה

הלהקה הוקמה ב-1983 על ידי פול היטון בקינגסטון האל Kingston upon Hull בצפון אנגליה, (הלהקה במשך כל פעילותה הדגישה את מקורה מהאל) פול היטון היה הסולן ומנהיג הלהקה ואף כתב את רוב הטקסטים והלחנים של הלהקה יחד עם סטן קולימור הגיטריסט. אל קולימור והיטון הצטרפו המתופף ג'סטין פטריק ונגן הבס טד קיי. הלהקה החליפה נגנים במשך שנות פעילותה, אך בסיס הלהקה נותר תמיד פול היטון הזמר וסטן קולימור הגיטריסט.

אופי הלהקה

הלהקה פרצה אל תודעת הקהל הבריטי ב-1986 כאשר הוזמנה להופיע בתוכנית הטלוויזיה המיתולוגית של ג'ון פיל Peel Sessions כמו להקות ג'וי דיוויז'ן, הסמיתס, סוזי והבנשיז ועוד. ההופעה בתוכנית תייגה גם את האוסמרטינס כלהקה איכותית וחשובה. בין השירים שהלהקה בחרה לבצע היה גם השיר,Happy Hour שנגע ללב הקהל הבריטי. ההופעה ב Peel Sessions למעשה תמצתה את אופי הלהקה, מוזיקה בסגנון שנות החמישים, חברי הלהקה מדגישים במראה החיצוני שלהם את היותם "חנונים," "יורמים". לעומת זאת הטקסטים של השירים לעיתים מביעים הומור אך גם חתרנות ובוטות. הטקסטים של הלהקה מכילים משחקי מילים וסלנג אנגלי. (קשה מאד לתרגם את הטקסטים של האוסמרטינס לעברית מבלי לאבד את המשמעות המקורית ) שם האלבום הראשון של הלהקה,London 0 Hull 4 משמעותו נגזרת מתחום תוצאות משחקי כדורגל ובמילים פשוטות ניתן להבין את שם האלבום: אנחנו אנשי Hull הבסנו בלונדון את אנשי לונדון. חברי הלהקה היו ידועים כאוהדי קבוצות כדורגל אנגליות (פול היטון סולן הלהקה היה ידוע כאוהד נלהב של קבוצת שפילד יונייטד) ולעיתים חברי הלהקה הצטלמו ואף הופיעו כאשר הם עוטים על גופם חולצות של קבוצות כדורגל אנגליות. הנושאים בהם הטקסטים של הלהקה עוסקים נעים מביקורת נגד בית המלוכה הבריטי, הפער בין החיים בהאל לבין החיים בעיר לונדון, התמכרות לאלכוהול ותרבות אלכוהול וגם על מערכות יחסים בין בני אדם. טעות נפוצה בישראל ומחוץ לבריטניה: לזהות את האוסמרטינס כלהקת הסמיתס, עקב הדמיון באופן השירה של מוריסי ושל היטון וגם בגלל הצליל הבסיסי של שתי הלהקות אשר נשמע למאזין הלא מיומן, דומה מאד. בפועל: מי שמכיר את שתי הלהקות מזהה בנקל את ההבדלים ביניהן. הלהקה התבססה על גיטרות, תופים ופסנתר וסלדה ממוזיקה אלקטרונית על כל גווניה, בנוסף היא הרבתה לבצע גרסאות כיסוי לקלאסיקות משנות החמישים והשישים.

סיכום פעילות הלהקה

האוסמרטינס אמנם התפרקה ב-1988 אך למעשה חבריה: פול היטון ודייב המינגוויי הצטרפו בשנת הפירוק אל להקת הדרום היפה The Beautiful south ורבים רואים בלהקה זו כממשיכת דרכה של האוסמרטינס. בשנת 1988 הוציאה הלהקה את התקליט הכפול
Now That’s what I Call Quite Good אשר הכיל את מרבית השירים מאלבומי האולפן שלה וגם את כל גרסאות הכיסוי והבי סיד שהלהקה הקליטה. 
בראי ההיסטוריה של המוזיקה הבריטית, נחשבת הלהקה לאחת מנושאות הדגל של הגל החדש הבריטי וללהקה בריטית חשובה.
קריסת חניון הברזל

בניית החניון

החניון נבנה על מגרש של עיריית תל אביב למען החברה העירונית "אחוזות החוף". במכרז להקמתו ותפעולו, במודל DBOT ל-20 שנה, זכתה חברת "אפריקה ישראל נכסים", שמסרה את מלאכת הבנייה לחברת "דניה סיבוס" (שתי החברות הן חברות בנות של חברת "אפריקה ישראל להשקעות"). אדריכלי החניון הם מושלי אלדר אדריכלים, ובקונסטרוקציה עסק משרד מילר-שנבל-צחר ושות' מהנדסים. בניית החניון החלה בנובמבר 2014, והוא תוכנן להכיל חניה ל-540 מכוניות בארבע קומות תת-קרקעיות, בשטח של כ-17,000 מ"ר. החניון נועד לשרת את באי מתחם רמת החייל, שבו שוכנים בית החולים אסותא (בצמוד לחניון), חברות רבות ומקומות בילוי. מעל לחניון תוכנן המשך לפארק הירקון הסמוך. עלות ההקמה נאמדה ב-64 מיליון ש"ח. חברת "אפריקה ישראל נכסים" התחייבה לסיים את הקמת החניון עד סוף 2016, ונקבע שתשלם 500 אלף ש"ח על כל חודש פיגור בהפעלת החניון. טרם קריסתו היה החניון בשלבי בנייה אחרונים, והיה צפוי להיפתח לקהל הרחב בתוך שלושה שבועות.

הקריסה וניסיונות החילוץ

בעת שכלי צמ"ה ביצע עבודות עפר על גג החניון, קרסה הקומה העליונה כשהיא ממוטטת תחתיה את שאר הקומות. לאחר הקריסה החלו ניסיונות חילוץ של הלכודים תחת ההריסות, והאירוע הוכרז כאירוע רב-נפגעים. עבודות החילוץ נמשכו עד ליום 10 בספטמבר 2016 בשעות אחר הצהריים, עם איתור גופתו של הנעדר האחרון. בסך הכל נהרגו בקריסה 6 בני אדם.

חקירה

המשטרה פתחה בחקירה לבדוק אם מדובר ברשלנות מצד חברה הבנייה - דניה סיבוס. על החקירה הוטל צו איסור פרסום. נחקרו כמה בכירים בחברות המפעילות את האתר, ובראשן של חברת הבנייה האחראית לעבודות הקמת החניון. במקביל נודע כי בחודש מאי נפצעו בחניון שני עובדים בשל התמוטטות קורת בטון. מינהל הבטיחות לא שלח מפקח מטעמו אחרי קריסת הקיר, והעבודות במקום נמשכו.

השפעה על חברת "אפריקה ישראל להשקעות" והחברות הבנות

שעות אחדות לאחר קריסת החניון הודיעה חברת "אפריקה ישראל נכסים" שחברת "דניה סיבוס" רכשה כיסוי ביטוחי עד לסך כולל של כ-122 מיליון ש"ח לפעילותה במיזם. בהתאם לכך העריכה הנהלת "אפריקה ישראל נכסים" כי "הנזק הכספי לחברה אינו צפוי להסתכם בסכום מהותי".

לאחר האסון

באוקטובר 2017, חברת הביטוח מגדל שביטחה את חברת דניה סיבוס ניסתה להתחמק מתשלום פיצויים לקורבנות ולמשפחותיהם, בטענה כי החניון קרס בשל תאונת דרכים בשל רכב כבד שעמד על החניון והביא לקריסתו, ולא בשל כשל הנדסי וביצועי. ולכן מדובר במאורע שהוא בגדר "תאונת דרכים" ויש לדון בו מכוח חוק פיצויים לנפגעי תאונת דרכים ואין לקורבנות ולמשפחותיהם כל עילת תביעה כלפי מגדל מכוח פקודת הנזיקין. התביעה בדיון בבית המשפט המחוזי בלוד. נכון למאי 2019, טרם הוגשו מסקנות המשטרה והפרקליטות. בנובמבר 2018 הוציאה עיריית תל אביב היתר לבנייתו מחדש של חניון הברזל, וחברת דניה סיבוס החלה בבניית החניון מחדש.
מאיר גוגנהיים

ביוגרפיה

גוגנהיים נולד בלנגנאו, שווייץ, ב-1828, למשפחה יהודית ותיקה במקום, עם שורשים גרמניים מאזור אלזס. לנגנאו הייתה באותה עת אחת משתי העיירות היחידות בכל שווייץ, בהן הותר ליהודים לגור (העיירה השנייה - אנדינגן, שתיהן בקנטון ארגאו, בעמק הנהר סורב, בצפון שווייץ). איזכור ראשון לשם גוגנהיים בלנגנאו ניתן למצוא כבר משנת 1696. ב-1702 נזכר שמו של יעקב גוגנהיים, סב - סבו של גוגנהיים, בנוגע למשפט שנערך לו בשל קניית כרם בעיירה הסמוכה וואטינגן, ללא קבלת אישור מיוחד לשם כך, כנדרש מיהודי באותה עת. כשנה אחר כך שרף אלמוני את ביתו, ככל הנראה כנקמה על כך. 
כשלושים שנה לאחר מכן, ב-1732, מוזכר יעקב גוגנהיים שוב, בתור נציגן של 250 משפחות יהודי עמק הנהר סורב, שנשלח לנאום בפני הממשל בציריך, למנוע גזרה של גירוש שעמדה להיות מוטלת על היהודים. הגירוש נמנע אמנם, אך במקומו הוטלו על היהודים מסים כבדים. 
סבו של גוגנהיים, מאיר גוגנהיים, שעל שמו הוא נקרא, נולד אף הוא בלנגנאו ב-1749. אביו של גוגנהיים, שמעון - סיימון (1792, לנגנאו - 1869, פילדלפיה) היה חייט. אימו - שייפלה לבית לוינגר, נפטרה ב-1836; האב גידל את בנו גוגנהיים, בנוסף לחמש בנות, לבדו. בצעירותו עסק גוגנהיים ברוכלות, אחד המקצועות היחידים בהם יכלו יהודים לעסוק בשווייץ של אותה עת.

רוכל שהפך לסוחר

אביו שמעון גוגנהיים האלמן ביקש לשאת את רחל וייל מאיירס, אלמנה עם שבעה ילדים, שהכיר, אולם השלטונות סירבו לאשר את הנישואין. זו, ככל הנראה, הייתה אחת הסיבות שגרמה לשתי המשפחות להגר משווייץ לפילדלפיה, ארצות הברית ב-1847 ושם אכן התחתן האב עם האלמנה. סיבה אחרת הייתה ככל הנראה הפרנסה הדחוקה בשווייץ של אותם הימים. כשהשתקעה המשפחה המורחבת בפילדלפיה המשיך האב בעבודת החייטות ואילו הבן המשיך כרוכל. 
במהרה הרחיב גוגנהיים את עיסוקיו והפך מרוכל לסוחר. בעזרת קרובים ממולדתו הוא הוסיף לכך גם עסקי ייבוא של סחורות שונות משווייץ. 
ב-1854 נישא גוגנהיים לברברה מאיירס (1834–1900). נולדו להם אחד עשר ילדים, אך רק עשרה שרדו והגיעו לבגרות, שבעה בנים ושלוש בנות.

סוחר שהפך לאיל הון

גוגנהיים שלח את בניו להתחנך באירופה - בפריז ובציריך, וכשחזרו שיתף את כולם בעסקיו ונעזר בהם. בגיל שישים ביצע צעד ראשון ומכריע ליצירת הונו - הוא השתמש בחסכונות המשפחה שנצברו בעשרות שנות מסחר וייבוא, וכן רווחים מסוימים שהרוויח בבורסה, כדי לקנות שני מכרות כסף בקולורדו. צעד זה הניב פירות עצומים והמשפחה הפכה לעשירה. ב-1890 הרחיבה המשפחה את עסקי הכריה גם למקסיקו. מתחרים ויריבים של המשפחה חברו באותה שנה לגורמים רבים אחרים, להטלת מכסים גבוהים על הייבוא, בצעד שכונה "המכסים של מקינלי", על שם הסנאטור מאוהיו דאז ולימים נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי שהציע אותם; אבל גוגנהיים כבר היה באותה עת לאחד האנשים העשירים ביותר בארצות הברית ובעולם כולו.

משפחת גוגנהיים

גוגנהיים נפטר ב-1905 ואת מקומו כראש המשפחה לא ירש הבן הבכור אייזק, אלא בנו השני דניאל גוגנהיים (1856–1930). הבן החמישי של גוגנהיים, בנג'מין , טבע עם הטיטניק ב-1912. בתו של בנג'מין, מרגריט "פגי" גוגנהיים (1898–1979), הייתה נדבנית ידועה בזכות עצמה ותורמת חשובה לאמנות המודרנית. הבן השישי, סולומון רוברט גוגנהיים (1861–1949), ירש את עסקי הפילנתרופיה של המשפחה ואף הקים ב-1937 קרן מיוחדת לשם כך, על שמו.
אופטיקה גאומטרית

אופטיקה גאומטרית היא ענף בפיזיקה העוסק בתופעות האור שניתנות להתפרש כהתפשטות האור בקווים ישרים הנקראים "קרני אור".

היסטוריה והתפתחות

תאוריה זה פותחה לשם הבנתם ושימושם של מכשירים אופטים כגון: מראות, עדשות וכדומה. התאוריה פותחה על ידי אייזק ניוטון וביססה את הפיזיקה שלה על ההנחה שהאור נע בקווים ישרים במסלול הקצר ביותר. כתוצאה מכך, האופטיקה הגאומטרית מתבססת בעיקר על גאומטריה כדי להסביר תופעות אופטיות כגון שבירה, החזרה ועוד - כאשר ההסברים מוצגים כחישוב המהלך של קרני האור במכשירים האופטיים.
רוברט וב

קורות חייו

וב נולד בבוסטון שבלינקולנשייר וגדל בוודהול ספא קרוב להורנקאסל. הוא הצעיר במשפחה של שלושה בנים. וב למד בבית הספר היסודי "המלכה אליזבת'" בהורנקאסל. כמי שגדל על הסדרות הקומיות "הצעירים" The Young Ones ו"הפתן השחור" התחיל להתעניין בדרמה ובשירה. בהיותו בבית הספר התחיל לכתוב פרודיות. אמו נפטרה מסרטן השד כשהיה בתיכון ולמד לבחינות A-levels.
בגיל 20 למד וב ברובינסון קולג' בקיימברידג' והיה סגן נשיא מועדון התיאטרון של האוניברסיטה "פוטלייטס". וב ומיטשל הכירו ב-1993 כשנבחנו להצגה "סינדרלה" בהפקת פוטלייטס.

חיים אישיים

ב-2007 התחתן וב עם הקומיקאית אביגיל בורדס, אותה הכיר בהופעה בתוכנית מערכונים ברדיו. מיטשל היה השושבין שלו בטקס החתונה. בני הזוג חיים בקילברן שבלונדון ולהם שתי בנות.
אוסוואלד ג'קובי

ביוגרפיה

אוסוואלד ג'קובי נולד למשפחה יהודית בברוקלין. אוסוואלד, כמו אחיו רוברט ואחותו אדית, התנצר. אביו היה עורך דין שכמעט והיה לשופט היהודי הראשון בבית המשפט העליון של ארצות הברית. בת אחיו היא הסופרת והעיתונאית סוזאן ג'קובי.

אוסוואלד למד בגיל 6 לשחק ויסט, ובגיל 10 למד לשחק ברידג'. הוא גם למד לשחק פוקר כנער צעיר. בגיל 15 התגייס לצבא האמריקאי במלחמת העולם הראשונה אחרי ששיקר ביחס לגילו. בחודשיים האחרונים של המלחמה בעיקר שיחק פוקר והרוויח יותר מ-2,000 דולר.
אחרי המלחמה למד ג'קובי מתמטיקה באוניברסיטת קולומביה והפסיק את לימודיו. לאחר מכן הוסמך כאקטואר בגיל 21. הוא האדם הצעיר ביותר אי פעם שעבר את הבחינות של האגודה האמריקאית לאקטואריה. ג'קובי שרת בצבא האמריקאי גם במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה. במלחמות אלו השתמשו בכישוריו המתמטיים המעולים בתחומים של פענוח הצפנות וריגול נגדי. אחרי המלחמות הרצה על הסתברות ב-MIT וכתב ספרי מתמטיקה.

ב-27 ביוני 1984 נפטר ממחלת הסרטן.

משחקים אחרים

ג'קובי הצטיין גם במשחקים אחרים: שש בש, פוקר ושחמט. בשנת 1970 זכה באליפות העולם בשש בש. הוא נחשב לאחד מגדולי שחקני משחקי החשיבה הגדולים בכל הזמנים. ג'קובי מצוטט כמי שאמר על עצמו: "אני עדיין השחקן הטוב ביותר בעולם של כל המשחקים. אין אף אחד שיכול לנצח אותי"

ג'קובי לא התכוון באמירה זו להגיד שאין מישהו טוב ממנו באחד מהמשחקים. הוא התכוון להגיד שאם יתמודדו איתו במספר משחקי חשיבה הוא ינצח כל אחד בסיכום הכולל.

תרומתו כתאורטיקן וכותב

שתיים מקונבנציות ההכרזה בברידג' שג'וקובי הגה נמצאות בשימוש נרחב בתחרויות ברידג'. שתיהן קרויות על שמו: ג'קובי טרנספר ו-Jacoby 2NT.

שש בש

The Backgammon Book (with John R. Crawford), 1970, ISBN 0-670-14409-6
דוד אורטנברג

ביוגרפיה

נולד לישראל צבי אורטנברג, חייט מחסידי רבי אורי מסטרליסק, ומצאצאי רבי זאב וולף מז'יטומיר, מחבר "אור המאיר".
רבי דוד אורטנברג היה חסידם של אדמו"רי בית רוז'ין, רבי ישראל מרוז'ין, והאדמו"רים הראשונים מסדיגורה ובאיאן.
בשל גדלותו התורנית זכה למעמד רם בחצר סדיגורה, וכותבים בני התקופה מתארים אותו כ"קאנצלר של החצר הסאדיגורית", מעמדו העניק מקום של כבוד בחסידות סדיגורה ובוהוש גם לאחיו רבי יעקב יוסף אורטנברג ומשפחתו.
ספרו "תהלה לדוד" על שולחן ערוך אורח חיים, התקבל כבר סמכא בעניינים אלו, ודבריו משמשים מוקד לדיונים הלכתיים בקרב הפוסקים שאחריו. הספר נסוב בעיקר על דברי הרב שניאור זלמן מלאדי בספרו "שולחן ערוך הרב", ולכן אינו דן בסימנים בהם לא כתב דבר.
הוא נפטר בכ"ד באב תר"ע, 29 באוגוסט 1910, בברדיצ'ב, ונקבר בה.
קבוצת גלקסיות

קבוצת גלקסיות, נקראת לפעמים גם חבורת גלקסיות, היא אוסף של מספר גלקסיות, אשר מוחזקות ביחד על ידי כוח כבידה משותף. קבוצת גלקסיות יכולה להכיל החל מגלקסיות בודדות ועד לעשרות גלקסיות. אוסף גדול יותר של מאות או אלפי גלקסיות נקרא צביר גלקסיות, אך הגבול בין שני הסיווגים אינו חד. גלקסיית שביל החלב שייכת לקבוצת גלקסיות שנקראת הקבוצה המקומית ושמכילה לפחות 54 גלקסיות. קבוצות גלקסיות שייכות בדרך כלל לצביר-על של גלקסיות המכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים.

מאפיינים

קבוצת גלקסיות היא המבנה הקטן ביותר שמכיל גלקסיות הקשורות כבידתית זו לזו. קבוצת גלקסיות אופיינית מכילה עשרות בודדות של גלקסיות שמסתן הכוללת היא מסדר גודל של 10¹³ מסות שמש (פי 20 ממסת שביל החלב) והן מרוכזות בקוטר של כמיליון עד שני מיליון פארסק (7-3 מיליון שנות אור). המהירות היחסית של הגלקסיות בקבוצה היא מסדר גודל של 200-100 קילומטר בשנייה.
חוץ מהגלקסיות עצמן, קבוצת גלקסיות מכילה בדרך כלל גם מימן נייטרלי (אזורי H I) ומסה שלא ניתן לראותה ישירות, אך קיומה מוסק מהשפעתה על תנועת הגלקסיות שבקבוצה ושככל הנראה מורכבת מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. בחלק מהקבוצות טמפרטורת הגז החופשי היא מעל למיליון קלווין ואז ניתן להבחין בקרינת X הנפלטת ממנו. האינטראקציה של הגלקסיות שבקבוצה עם הגז החופשי שבה גורם להאטת מהירות התנועה של הגלקסיות שבקבוצה וכאשר הגלקסיות מאיטות הן עשויות להתנגש ולהתמזג. כתוצאה מכך, קבוצות עתיקות של גלקסיות מכילות במקרים רבים גלקסיה גדולה אחת ומספר גלקסיות ננסיות המקיפות אותה בעוד שקבוצות צעירות יכולות להכיל מספר גלקסיות גדולות ועשרות גלקסיות ננסיות. קבוצות גלקסיות קטנות המכילות מספר קטן של גלקסיות קרובות זו לזו נקראות "קבוצות קומפקטיות".
ואקצוקי רייג'ירו

ראשית חייו

ואקצוקי נולד בעיר מצואואה שבנחלת איזומו (כיום מחוז שימאנה), למשפחת סמוראים בשם אוקמורה. לאחר נישואיו אימצה אותו משפחת אשתו מכיוון שלא היה לו יורש זכר, ולפיכך קיבל על עצמו את השם ואקצוקי. הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת טוקיו ב-1892.

קריירה פוליטית

לאחר סיום הלימודים החל ואקצוקי לעבוד במשרד האוצר, ראשית בתפקיד מנהל אגף המיסים, ולאחר מכן בתפקיד סגן השר. הוא נכנס לבית האצילים של הדיאט של יפן ב-1911, וכיהן בתפקיד שר האוצר בכהונתו השלישית של קאצורה טרו ובכהונתו השנייה של אוקומה שיגנובו בראשית העשור השני של המאה ה-20. באותה עת הפך גם למנהיג מפלגת ריקן דושיקאי, וממשיכת דרכה קנסייקאי ב-1914.
ואקצוקי התמנה לתפקיד שר הפנים ביוני 1924, בממשלתו של קאטו טקאקי, ופעל למען הרחבת זכות הבחירה ולמען חקיקת החוק לשמירה על הסדר ב-1925.

ראש הממשלה

ואקצוקי התמנה לראשות ממשלת יפן ב-30 בינואר 1926, בעקבות מותו בתפקיד של קאטו. כהונתו הראשונה נמשכה עד ה-20 באפריל 1927, אז נאלץ להתפטר בעקבות משבר פיננסי שפקד את המדינה.
ואקצוקי קיבל את עיטור מסדר פרחי הפאולוניה ב-10 בנובמבר 1928. לאחר שיצג את יפן בהועידה הימית בלונדון ב-1930, פעל ואקצוקי לישום ההגבלות על החימוש שהתקבלו בוועידה, צעד שגרר מתיחות בינו לבין הממסד הצבאי וגורמים לאומניים.
לאחר התפטרות ראש הממשלה המאגוצ'י אוסאצ'י, בעקבות פציעתו בניסיון התנקשות, החליפו ואקצוקי בנשיאות מפלגת ריקן מינסייטו, ממשיכת דרכה של קנסייקאי. באפריל 1931 קיבל את תואר הקזוקו דאנשאקו (ברון), ובאותו חודש הוא החליף את המגוצ'י בראשות הממשלה. במהלך כהונתו השנייה התחזק צבא יפן והחל לפעול ללא אישור הממשלה האזרחית. כך לא הצליח ואקצוקי למנוע את תקרית מוקדן, ואת הסלמת המצב בסין לאחר מכן.

לאחר הפרישה

אחרי פרישתו מראשות הממשלה התמנה ואקצוקי לנשיא מפלגת מינסייטו ביולי 1934. על אף העלייה במיליטריזם במדינה, הוא המשיך להשמיע התנגדות למלחמת סין-יפן השנייה, והתנגד לפתיחת מלחמה עם ארצות הברית והמעצמות המערביות. אפילו לאחר ההתקפה על פרל הארבור, טען ואקצוקי שיש לסיים את המלחמה בהקדם האפשרי. לאחר ששמע על כניעת גרמניה הנאצית במאי 1945, הוא ניסה לשכנע את ראש הממשלה דאז קנטרו סוזוקי לפתוח במשא ומתן עם ארצות הברית לסיום המלחמה. באוגוסט של אותה שנה הוא השתתף בפאנל שהמליץ לקבל את החלטות ועידת פוטסדאם ללא תנאים.
לאחר כניעת יפן, קיבל ואקצוקי זימון מטעם המפקד העליון של כוחות הברית לשמש עד תביעה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק.
ואקצוקי נפטר מתעוקת לב בבית הקיץ שלו בשיזואוקה, ב-20 בנובמבר 1949. הוא קבור בטוקיו.
מיזם

מיזם (בלעז: פרויקט) הוא מאמץ זמני ליצירת שירות או מוצר ייחודי.
הגדרה נוספת של מיזם היא לקיחת תשומות משאבים ושינויין לתפוקות רצויות באמצעות מערכות ייצור.    
מיזמים אופייניים שניתן למצוא בארגונים מכוונים לרוב לשיפור מצבו התחרותי של הארגון, באמצעות שיפור מועילות או היעילות שלו. המתודולוגיה המשמשת לניהולו של מיזם קרויה ניהול מיזמים, ומטרתה לסיים את המיזם בלוח הזמנים הנדרש ובאיכות הנדרשת, תוך מזעור עלות המיזם.
כף גלידה

כף גלידה היא כף מדידה המשמשת להעברת גלידה לגביע גלידה או לקערית קטנה. לכף הגלידה צורה קעורה, כדי ליצור את צורת "כדור" הגלידה.
כף הגלידה מיוצרת לרוב בגודל של כדור גלידה אחד, בצורה שבה יהיה נוח למוכרי גלידה להניח כדורי גלידה בגביעים או בכוסות, ולגבות מחיר עבור מנת הגלידה בהתאם למספר הכדורים. בגלידריות קיימים סוגים נוספים של כפות גלידה, כגון כף עבור גודל של חצי כדור גלידה ועוד.
כפות דומות מאפשרות להכין כדורי פירות, כגון מלון.
בדפורדשייר קלנגר

בדפורדשייר קלנגר (באנגלית: Bedfordshire Clanger) הוא מאכל מסורתי במטבח האנגלי שמקורו מבדפורדשייר.
מאכל זה היה מאכל איכרים, וכלל מאפה עשוי בצק שומני (שומן בשר) הממולא בשני מילויים בו זמנית - מצידו האחד ממולא המאפה בבשר טחון ומצידו האחר ממולא ריבה, וכך המאפה מהווה הן מנה עיקרית והן קינוח.
במקורו היה המאכל פודינג בשר טחון שבושל בחום נמוך במשך כל שעות היום ונאכל בארוחת הערב. השאריות נאכלו קרות למחרת היום. לימים הפך המאכל למאפה (במקום פודינג) שהוכן על ידי נשות אזור בדפורדשייר עבור בעליהם שיצאו לעבודה בשדות ונועד להאכל כשהוא קר, ובהמשך התפתח המאכל לארוחה שלמה כשהוא כולל חלק המיועד להוות קינוח.
מקור שמו של המאפה ככל הנראה במילה "קלנג" שמשמעו עבודה מאומצת, שכן המאכל נועד עבור פועלי החווה.
Pumzi

עלילה

הסרט מגולל את סיפורה של הצעירה אשה, המתרחש כשלושים וחמש שנים אחרי מלחמת העולם השלישית. אשה מגלה את החיים מחוץ לקהילתה הפוסט אפוקליפטית המתגוררת מתחת לאדמה, ואשר חבריה נוטלים "מדכאי חלומות" כדי להימנע מפיתוח ציפיות לעתיד טוב יותר. חלק מן המבקרים מבינים את הסרט כסרט אשר מתייחס להרס באפריקה בעקבות תוכניות ההתאמות לבנק העולמי. אחרות רואות בו יצירה אקופמיניסטית, שבה נשים הן המושפעות ביותר מהרס הסביבה הרס אך גם נמצאות בחוד החנית של שיפור החברה.

אפרו-פוטוריזם

הסרט נשימה משתייך לז'אנר האפרו-פוטוריזם. האפרו-פוטוריזם מתאר מצב עתידי של ציוויליזציה (הממוקמת ביבשת אפריקה), המאוכלסת בעיקר על ידי אנשים שחורים. כמו כן, הסרט הופק על ידי סטודיו דרום אפריקאי אשר מורכב מקבוצת יוצרים אשר שואפים להטמיע תוכן תרבותי וחדשני מתוך מדינות אפריקה במסגרת ז'אנר זה.
הסרט עוסק בהשלכות החברתיות, הפוליטיות והפסיכולוגיות הפוטנציאליות של עולם שנמצא במחסור מוגבר של משאבים כמו מים וחיים אורגניים טבעיים.