google/wiki40b huggingface dataset:
חיים הר-זהב

ביוגרפיה

הר-זהב נולד וגדל בראשון לציון. בתיכון למד בגימנסיה הריאלית בעירו.
את השירות הצבאי, בשנים 1995–1998, עשה הר-זהב בגדוד שחם בחטיבת הנח"ל .למד באוניברסיטה העברית בירושלים, היה פעיל בתא מפלגת העבודה ושימש סגן יושב ראש אגודת הסטודנטים. שירת במילואים בחטיבה 5 ובמבצע חומת מגן השתתף בקרב ג'נין. בעקבות דיווחים של דובר צה"ל לתקשורת במהלך הקרב שלא תאמו למה שחווה בשטח, החליט הר-זהב להיכנס לתחום התקשורת.
את דרכו כעיתונאי החל בשנת 2003 עם הקמת חברת החדשות בערוץ 10. הר-זהב נקלט לשורותיה ללא ניסיון עיתונאי קודם. כחצי שנה אחר כך מונה לתפקיד הכתב בכנסת, עד שהוחלף כעבור 3 שנים על ידי נדב פרי. עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה היה ביומו האחרון בשירות מילואים בגדוד שהותקף בידי חזבאללה. הוא תיעד את יום החטיפה ושידר כתבה אודותיו מאוחר יותר. הר-זהב עבר לערוץ הכנסת שם שימש ככתב פוליטי, ואחרי כשנתיים וחצי מחוץ לעיתונות (באותה תקופה שימש בין השאר גם כדוברו של חבר הכנסת איתן כבל) חזר בראשית 2011 לשמש כעורך במהדורות החדשות המקומיות תחילה בתל אביב ואחר כך בירושלים.
בשנת 2012, נמנה עם מקימי ארגון העיתונאים בישראל, שבמסגרתו הוכרז על הקמתו של ועד עובדים בחדשות המקומיות. הר-זהב עמד בראש ועד העובדים והוביל את מאבק העובדים כנגד סגירת החדשות המקומיות במשך קרוב לשנתיים. בסוף דצמבר 2013 הוכרז על סגירתן הסופית של החדשות המקומיות, וכל העובדים פוטרו.
באוגוסט 2014 הצטרף הר-זהב בשנית לערוץ 10 ושימש כעורך משנה וכמגיש פינה בתוכנית צינור לילה, בהגשת העיתונאי גיא לרר.
בנובמבר 2015 מונה לעורך אתר אינטרנט חדשותי שההסתדרות הייתה צפויה להקים ואמור היה לשאת את השם "דבר". האתר "דבר ראשון" החל לפעול ביוני 2016. שימש כעורך מהדורות חדשות ברשת ב, עד לסגירתה במתכונת של רשות השידור. 
ביוני 2017 החל לשמש כעורך באתר האינטרנט המקום הכי חם בגיהנום.
ביולי 2016 התמודד לתפקיד יו"ר ארגון העיתונאים, אך לא נבחר לתפקיד. בחודש שלאחר מכן, הצטרף לרשת ב' כעורך חדשות.
הר-זהב גרוש ואב לשתיים ומתגורר בשכונת כפר שלם בתל אביב.
סובייקטיביות

סוּבְּיֶיקְטִיבִיוּת היא התבוננות מזווית ראייה מסוימת, אישית, שאינה מתבססת רק על העובדות אלא על מחשבות, רגשות ותחושות הקשורות לסובייקט, לפרט. את הסובייקטיביות נהוג להנגיד לאובייקטיביות.
הסובייקטיביים טוענים כי לא ניתן להתעלם מעולמו הפנימי של הסובייקט, וכי גם לרגשותיו ולהסתכלותו הייחודית האישית יש חשיבות מכרעת בהסתכלות על העולם. סובייקטיביות קיצונית עשויה לטעון כי אין דבר כזה "עובדות" שנכונות באופן בלתי תלוי, אלא הכול תלוי בצורת הראייה של המתבונן.
המושג סובייקטיבי לקוח מתחום האפיסטמולוגיה, כקשור בתפישה האנושית, ועל כן הוא תמיד לא מוחלט, וערכו תלוי בעיני המתבונן, בסיטואציה, במקום, בזמן ובכל משתנה אפשרי אחר. לדוגמה, דבר הנחשב רב ערך בעיני אדם אחד, עשוי להיחשב חסר ערך בעיני אדם אחר, או אפילו בעיני אותו אדם, עם השתנות המצב. למשל, גבר מסוים עשוי להיחשב יפה או מושך בעיני נשים רבות, אך פחות גברים יחושו הערכה דומה לאותו גבר עצמו.
אחד מסוגי הסובייקטיביזם, הוא סובייקטיביזם מוסרי - השקפה לפיה המשפטים המוסריים מבטאים את עמדתו של כל אדם בנפרד. לא ניתן להוכיח טענות מוסריות, ערכים אינם משקפים מציאות כלשהי, ערכים אינם עובדות ואי אפשר להבחין בין אמת לשקר במוסר. דייוויד יום, שמייצג השקפה זו, טוען שהרגש המוסרי הוא שקובע את השבח או הגנאי של הפעולה. לדבריו, הערכים אינם קיימים במציאות ואינם מייצגים עובדות, הרגש הוא שמצוי ביסוד השיפוטים המוסריים של האדם ומהווה את המניע לפעולה המוסרית. תפקיד השכל במוסר הוא להתאים את האמצעים הטובים ביותר למען השגת המטרה שנקבעה על ידי הרגש, ולקיים מערכת הכרעות כאשר מדובר בשאלות של צדק.
בעיות של סובייקטיביות בנוגע איך שאנו תופשים את העולם נידונות בין השאר בתחום הפילוסופי תורת ההכרה.
הדגשה של הפן הסובייקטיבי קשורה לרוב לקבלה והכלה של האחר (פלורליזם) וכן לזרם הפוסט מודרני.
איסוף בולים

פילטליה

פילטליה היא העיסוק בחקר בולי הדואר וההכנסה, כולל הדגמים הייצור והשימוש שנעשה בהם. ישנם חוקרי פילטליה שאינם אוספים בולים ולהפך.
העיסוק הפילטלי התחיל זמן קצר לאחר 1 במאי 1840 (הבול נכנס לתוקף חמישה ימים לאחר מכן, ב-6 במאי, תאריך הופעתו של בול הדואר הראשון, הפני השחור של אנגליה.) הופעת בולים במדינות נוספות תרם להפצת העיסוק הפילטלי.
השימושים בבולים, בהתחלה, היו לדואר, לאספנות ולתיקון (הדבקת סדקים) אהילים או טפטים.

איסוף בולים

עיסוק בבולאות לשם אספנות החל בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19, שנים ספורות לאחר הנפקתו של בול הדואר הראשון בשנת 1840. בראשיתו היה התחביב נשי, אולם מרגע שהתפתחה בקרב האספנים כלכלת שוק ובולים החלו לקבל ערך יחסי, הפך התחביב לגברי. בשנת 1860 כבר תועדו סוחרי בולים, שווקים להחלפת בולים בערים שונות וכן נדפסו קטלוגים שונים. עד למלחמת העולם הראשונה התיימרו מרבית האספנים לאסוף את כלל בולי העולם, אולם בעשור שלאחר המלחמה עלה מספר הבולים העולמי לכ-60,000 ואז התפתחה האספנות הנושאית.
טבעו של תחביב הבולאות, התקיימותו בתוך כתלי הבית, מחירם הנמוך של הבולים וזמינותם הפכו את התחביב לנפוץ בקרב עניים כעשירים, מבוגרים כצעירים בכל רחבי העולם. כיום מרבית האספנים הם אספנים נושאיים, ונושאי האיסוף הם רבים מאוד. לעיתים קרובות אוספים נבנים כאוספים לאומיים (המוקדשים לאיסוף בולי מדינה מסוימת או קבוצת מדינות, למשל מזרח אירופה או חבר העמים הבריטי), ונושא נפוץ נוסף הוא תולדות הדואר. נושאים נוספים יכולים להתמקד בנושא הבול (אישיות היסטורית, בעלי חיים מסוימים, תנ"ך), במאפייניו החיצוניים (צורתו, צבעו), בתכונותיו ההיסטוריות והבולאיות (סוג הבול, כגון בולי דואר אוויר, בולים מתקופה היסטורית מסוימת או ששימשו לאירוע מסוים כגון מלחמת אזרחים) ועוד.

הבולאות כיום

תחביב איסוף הבולים והבולאות הוא מן החשובים, המחנכים ומשמעותיים מבין התחביבים בעולם.
החדשנות הטכנולוגית מביאה לכך שהתחביב יורד מגדולתו בכל העולם, ומספר האספנים הצעירים הולך ומצטמצם.
בעולם קיים עדיין שוק ער לבולים ולמוצרי בולאות. המסחר המקוון העלה באופן משמעותי את זמינות ומגוון השוק. קטלוגים רבים לבולים יוצאים לאור, וחלקם יצאו במאה ה-21 לראשונה במהדורות צבעוניות.
בישראל פעלו בעבר בתי עסק רבים שכל עניינם היה סביב עולם הבולאות. החל מהוצאה לאור של קטלוגים ועד ייצור אלבומים מיוחדים. מספר בתי עסק אלו הצטמצם עם השנים אולם עדיין קיימות חנויות המתמחות בבולים ובמוצרי בולאות.
אמפיקטיונה

אמפיקטיונה (יוונית: ἀμφικτυονία) הייתה בעת העתיקה התאגדות דתית של מספר קהילות - שבטים או ערים, מסביב לפולחן של אל משותף או אתר קדוש. לרוב, מטרתה המקורית של ההתאגדות הייתה קיום הפולחן של האל או האתר שבמרכז הברית. 
בדרך כלל, בברית כזו היו 12 חברות, כאשר באחריות כל אחת מהחברות היה לתחזק את המקדש או האתר במשך חודש בשנה. אמפיקטיונות רבות היוו בהמשך בסיס לבריתות צבאיות ולהתפתחות של יחידות מדיניות קטנות.
מקור השם הוא ביוון העתיקה.
חלוצה (משלט)

משלט חלוצה היה היאחזות אשר הוקמה על ידי הפלמ"ח  בקרבת חלוצה שבנגב המערבי. המשלט עלה על הקרקע ב-19 בנובמבר 1947, יחד עם משלט רמת הנגב, במסגרת המדיניות לעיבוי רצף היישובים בנגב והצבת "עובדות בשטח" לקראת ההצבעה באו"ם על תוכנית החלוקה.
חלוצה הוקמה בסמוך לחורבות העיר הנבטית חלוצה, מזרחית למקום מפגשו של נחל הבשור עם כביש 222, כ-10 ק"מ מרביבים וכ- 15 ק"מ מצאלים. הנקודה הוקמה על ידי חברים מקבוצת "משאבים", חניכי הנוער העובד והלומד, בני ובנות גרעין שנוסד בפתח תקווה שלוש שנים קודם לכן. הגרעין הוכשר במשך שנתיים בקיבוץ גבת, וכשנה לפני העלייה לקרקע התקיים כ"פלוגה" עצמאית בהרצליה, שם הוקם גם משק זעיר. 
לקראת העלייה לחלוצה הצטרפה לקבוצה הכשרת הנוער העובד "במעלה" מבית השיטה שהתאחדה קודם לכן עם הכשרה של יוצאי טורקיה מחולתה.
ביום העלייה לקרקע, יצאה שיירת כלי הרכב באישון לילה מרביבים, והובילה כמאה איש וציוד. לאחר כשלוש שעות הגיעה אל היעד, ובשעות הראשונות הוקמו גדר, חדר אוכל ושלושה מבנים. לאחר מכן עזב הכוח המסייע את המקום ונשארו בו 35 מתיישבים, 25 גברים ו-10 נשים, אשר החלו בעבודת חפירת עמדות הגנה ותעלות הקשר. הנקודה הייתה מבודדת, עם קשר רדיו בלבד וללא אספקת מים סדירה. הדבר הביא למשמעת מים חמורה והקצבת מזון ומים מדוקדקות.
הקיצוב במים ומזון ביישוב החמיר מאוד כאשר הנגב היה נצור בידי הצבא המצרי במלחמת העצמאות. חלוצה ספגה התקפה ב-16 בדצמבר 1947. באותו יום יצא רכב מחלוצה לרביבים, נתקל במארב ביציאה מהכפר חלסה הסמוך, ושני חברי ועדת הביטחון של הקיבוץ המאוחד, אהרון שטולץ ויוסף הפנר נפגעו. שטולץ נהרג במקום והפנר שנפצע, קיבל טיפול ברביבים.
הקבוצה מנתה 105 חברים וחברות ושני תינוקות. מרביתם ישבו בהרצליה. ב-1949, ועם ההבנה שמחסור במים לא יאפשר היאחזות בקרקע לאורך זמן, עברה הנקודה מעט מזרחה, סמוך לביר עסלוג' (כיום צומת משאבים) ויחד עם גרעינים נוספים, הכשרות הנוער העובד מגינוסר ומיגור הקימו את היישוב "משאבים". לימים שינה הקיבוץ את שמו למשאבי שדה על שמו של יצחק שדה.
נובורוסיסק

היסטוריה

שטח מפרץ נובורוסיסק היה מאוכלס עוד במאה ה-6 לפנה"ס. במאה ה-5 לפנה"ס הוקם במקום יישוב שהיה חלק של ממלכת בוספורוס היוונית. במאה ה-2 לפנה"ס נהרסה העיר על ידי האלאנים. במאה ה-13 נכבש השטח על ידי אורדת הזהב. בהמשך, הסוחרים מג'נובה הקימו מבצר, שהיה בסיס למסחר באזור. במחצית המאה ה-15 נכבש השטח על ידי האימפריה העות'מאנית, ונותר בשליטתה במשך מאות שנים. בשנת 1722, בעקבות צפי למלחמות עם רוסיה, הוקם במקום מבצר, אשר התפתח למבצר הראשי של העות'מאנים באזור. בשנים 1783–1784 היה הנמל בסיס ימי ראשי של העות'מאנים באזור. בשנת 1791 נכבשה העיר על ידי הרוסים, אך בעקבות הסכם שסיים את המלחמה עזבו הרוסים את השטח. בשנת 1829, בהתאם להסכם אדריאנופול, הועבר שטח המפרץ לאימפריה רוסית. בשנת 1838 הוחלט על הקמת בסיס צי באזור. בניית הנמל החלה כבר באותה שנה, וב-14 בינואר 1839 ניתן לבסיס הצי החדש השם "נובורוסיסק". העיר התפתחה סביב בסיס הצי והנמל. במהלך מלחמת קרים (1853–1856) האזור הופגז ושטחי הנמל נהרסו קליל; רק בשנת 1858 החלו בעבודות שיקום. בשנת 1866 מנתה אוכלוסיית היישוב 430 נפשות בלבד. בעקבות התפתחות מהירה, בשנת 1869 ניתנו ליישוב ניתנו זכויות עיר.
בשנת 1879 התגלו באזור מרבצים גדולים של חומרי גלם לתעשיית המלט, ובאזור הוקמו מפעלי מלט רבים.
בשנת 1896 הפכה העיר המתפתחת למרכז גוברניית צ'רנומורסקייה, והייתה לבירת הגוברנייה עד לשנת 1920. מאז לא שבה העיר להיות עיר מחוז, והיא נכללת במחוז קרסנודר
בשלבים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה החליטו הרוסים להעביר את כל צי הים השחור מסבסטופול לנובורוסיסק. ב-24 במאי 1918, בלחץ הגרמנים, הוחלט להטביע את כל אוניות הצי, והחלטה זו בוצעה במהלך יוני 1918. רק בשנת 1937 חלק מהאוניות שוקמו והוחזרו לשירות.
בתקופת מלחמת האזרחים הרוסית הייתה העיר אחד ממרכזי של הצבא הלבן ובירת רפובליקת נובורוסיסק בתקופת 1918–1920.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר בחזית המלחמה. לאחר קרבות עזים באזור, הגרמנים הצליחו לכבוש את העיר ששוחררה במהלך השלב השני של הקרב על קווקז בסתיו 1943. לימים היא הוכרזה כעיר גיבורה.

גאוגרפיה

העיר נבנתה סביב המפרץ ובסביבו הרי הקווקז. האזור מתאפיין בפעילות סייסמית עשירה.
בסביבת העיר קיימים שטחי גידול גפנים שמהם מייצרים סוגי יין שונים.
האקלים דומה לאקלים ים-תיכוני. בתקופת מרץ-אוקטובר באזור שולטות רוחות חזקות; וכתוצאה מהן, טמפרטורת האוויר עלולה לצנוח ב-10–15 מעלות תוך שעות. במקרים קיצוניים המפרץ נעשה לא מתאים לחניית אוניות, והם נאלצות לעזוב את הנמל.

אוכלוסייה

סביב העיר הוקמו מספר כפרי נופש. בתקופת הקיץ מגיעים לאזור תיירים רבים, ואוכלוסיית המרחב גדלה בכ-200 אלף נפש.

כלכלה

נמל העיר הוא הנמל הגדול של רוסיה בים השחור. העיר מהווה מרכז חשוב של תעשיית המלט, ויש בה 5 מפעלים גדולים. 
עד לסיפוח חצי האי קרים בכוונת רוסיה היה להרחיב את בסיס הצי בעיר. בהתאם להודעות מפקדי הצי, בסביבת העיר תכננו להקים בסיסים חדשים ולהרחיב את הבסיס הקיים על מנת להפכו למטה צי הים השחור, אך התוכניות נזנחו.

ספורט

הספורט הפופולרי ביותר בעיר הוא כדורגל וקבוצת הכדורגל החזקה ביותר מתמודדת בליגה הרוסית השנייה ופועלת בחסות חיל הים הרוסי, קבוצת צ'רנומורץ נובורוסיסק שזכתה באליפות הליגה הרוסית השנייה בעונת 2010. קבוצת הבת שלה, צ'רנומורץ-ד' נובורוסיסק מתמודדת באליפות מחוז קרסנודר.
העיר מארחת תחרויות ספורט מוטורי רבות ובתחומיה מתקיימת אליפות מזרח אירופה בראלי, שבה משתתפים מתחרים מכל רחבי מזרח אירופה.
מתיאס להמן

קריירת מועדונים

להמן גדל באולם 1846, והחל שם את קריירת הבוגרים שלו בשנת 2001, כאשר המועדון שיחק בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 2001/02 עבר לשחק בקבוצת המילואים של שטוטגרט ששיחקה אז בליגה המחוזית הדרומית. להמן שיחק בקבוצה זו שתי עונות, וירד עמה ליגה. בקיץ 2003 עבר להמן למינכן 1860, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה. בעונת 2003/04 להמן צבר 17 הופעות והבקיע שער אחד, אך קבוצתו ירדה אל הבונדסליגה השנייה. בשתי העונות הבאות להמן תפס מקום יציב בקבוצה וכמעט לא החמיץ משחקים, אך לא הצליח לעלות עם מינכן 1860 בחזרה אל הבונדסליגה. 
בקיץ 2006 חתם להמן אצל העולה הטרייה לבונדסליגה, אלמניה אאכן, שנחשבה אז כקבוצה בבנייה, שאף התהדרה באצטדיון חדש ומודרני. עם זאת, בעונתו הראשונה בקבוצה להמן ירד ליגה בפעם השלישית בקריירה שלו. בעונה השנייה שלו בקבוצה סיים להמן עם אאכן במקום השביעי בבונדסליגה השנייה, וכעבור עונה סיים במקום הרביעי, מרחק ארבע נקודות מהמקום המוביל למשחקי המבחן. 
בקיץ 2009 חתם להמן בפ.צ. סנט פאולי, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה, והעפיל עמה לבונדסליגה באותה עונה. סנט פאולי שרדה עונה אחת בלבד בבונדסליגה ונשרה כעבור עונה בחזרה לבונדסליגה השנייה, וזו הייתה ירידת הליגה הרביעית בקריירה של להמן, שעבר בתום עונה זו לאיינטרכט פרנקפורט, היורדת הטרייה מהבונדסליגה. להמן שיחק עונה אחת בפרנקפורט, וסייע לה לעלות בחזרה אל הבונדסליגה תוך עונה אחת. עם זאת, להמן לא נשאר בקבוצה, ועבר לשחק אצל יורדת טרייה אחרת, פ.צ. קלן. 
בעונה הראשונה של להמן בפ.צ. קלן, 2012/13, סיים להמן עם הקבוצה במקום החמישי ולא הצליח להעפיל אל הבונדסליגה. בעונת 2013/14 להמן זכה עם קלן באליפות הבונדסליגה השנייה, והעפיל אל הבונדסליגה. זו הייתה העפלת הליגה השלישית של להמן תוך חמש שנים, עם שלוש קבוצות שונות. להמן הפך לבורג חשוב בקישור של קלן, וסייע לה לסיים במקום ה-12 בבונדסליגה בעונת החזרה שלה. בתחילת עונת 2015/16 מונה להמן לקפטן הקבוצה.

קריירה בינלאומית

ללהמן 15 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, בהן הבקיע שני שערים. להמן מעולם לא זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
ז'אן אונורה פרגונאר

ביוגרפיה

ז'אן אונורה פרגונאר נולד בעיר גראס (שבדרום מזרח צרפת) לפרנסואה פרגונאר שעסק בממכר סידקית. ב-1738 עברה משפחתו להתגורר בפריז. ב-1747 החל לעבוד כמתלמד אצל פרקליט פריזאי, אך חפץ להיות צייר. ב-1750 ניסה להתקבל לסטודיו של הצייר פרנסואה בושה, ששלח אותו אל הצייר ז'אן- בטיסט סימאון שארדן. פרגונאר הצעיר עסק בהעתקת תמונותיהם של גדולי הציירים, ואחרי שישה חודשים בלבד חזר אל פרנסואה בושה, שהכיר בכישרונותיו ואיפשר לו לעסוק בהעתקת ציוריו. פראגונר התקדם מהר מאוד וב-1752 ציורו "ירובעם מעלה קורבן לבעל" זיכה אותו בפרס רומא. הוא למד במשך שלוש שנים אצל שארל אנדרה ואן לו, שהיה צייר החצר של לואי החמישה עשר מלך צרפת. ב-1756 נסע לאיטליה ושהה באקדמיית צרפת ברומא, בהנהלתו של הצייר שארל ז'וזף נטואר. ברומא עסק בהעתקת תמונות וברישומים של הנוף הכפרי שבסביבות העיר, אך הושפע בעיקר מציוריו של ג'ובני באטיסטה טייפולו, שאותם ראה בוונציה בדרכו בחזרה לפריז ב-1761.
ב-1765 ציורו "קורסוס וקלירואה" זיכה אותו בחברות באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול. ציור זה זכה לשבחים מפיו של מבקר האמנות דני דידרו, ונקנה על ידי המלך לואי החמישה עשר, ששלח אותו להעתקה במפעל "גובלן" לייצור שטיחי קיר בפריז. אחרי 1767 סירב פרגונאר להציג את ציוריו בסאלון של פריז, וחפץ להשתחרר מכללי האקדמיה שהגבילו את ציוריו לנושאים מיתולוגיים. הוא עסק בציור על פי הזמנות של בית המלוכה ושל אנשי האצולה, וצייר ארבע תמונות עבור הסאלון שבטירתה של מאדאם דו בארי, שהייתה מאהבתו של המלך לואי החמישה עשר. בתקופה זו עסק בנושאים ארוטיים וקלילים, ובהם ציורו המפורסם "הנדנדה". ב-1769 נשא לאישה את מארי-אן ז'ראר, ציירת מיניאטורות. ב-1772 ו-1773 סייר בהולנד והושפע מתמונותיהם של הציירים ההולנדיים, וב-1773 וב-1774 ביקר שוב באיטליה.
פרגונאר נחשב כאחרון הציירים של סגנון הרוקוקו. עם המהפכה הצרפתית התערער מעמדו עקב קשריו עם בית המלוכה ועם אנשי מעמד האצולה, וב-1793 נאלץ להימלט מפריז אל עיר מולדתו גראס. פרגונאר שב לפריז חסר כל ונפטר שם ב-1806 כתוצאה משבץ מוחי. הוא נקבר בבית העלמין מונמארטר, אך מקום קברו אבד. עיר מולדתו גראס הקימה לזכרו מצבה.
חתול סומלי

היסטוריה של הגזע

מקורו של החתול הסומלי הוא באוסטרליה, אך הוא בעצם וריאציה של החתול האמביסני השייך לקבוצת החתולים קצרי השיער, אלא שיש לגזע פרווה ארוכה יותר. הגן האחראי על הפרווה הארוכה הוא גן רצסיבי. החתול הסומלי בעל הפרווה הארוכה יותר נחשב נחות  במהלך השנים 1920 עד 1930 אך מעמדו  השתנה כאשר ב-1960 מרביע אמריקאי הצליח להרביע מספר פעמים חתולה מגזע אמביסני באופן עקבי, וכך נוצר גזע החתול הסומלי. החתולים האמבסינים בעלי הפרווה הארוכה התגלו בבתי הרבעה של אמבסינים. משערים כי גן הפרווה הארוכה הרציסיבי הגיע לחתולים האמבסינים במהלך מלחמת העולם השנייה, אז היה מחסור באמביסינים והרביעו אותם עם גזע זר ולא ידוע, אך זה אינו וודאי.

מבנה ומאפיינים

מבנה הגוף של החתול הסומלי בינוני, ומשקלו נע בין 2.5 ל-4 קילוגרמים.
לחתול הסומלי יש מראה "שועלי" בזכות הפרווה הארוכה, האוזניים הארוכות והזקורות והעיניים המלוכסנות מעט. זנב החתול הסומלי בצורת מניפה. (אקיטה). גורי הגזע מתבגרים ומגיעים לגודלם המלא בגיל 18 חודשים. לחתולים הסומלים יש בעיות גנטיות, בעיקר בעיות שיניים, אך אלו נעלמו בין השנים 1990–2006 בזכות הרבעה בטוחה. (אקיטה) הנקבה מגזע זה ממליטה 4-3 גורים בכל המלטה.

צבעיו של החתול הסומלי

פרוותו של הסומלי "טיקית" כלומר יש בה כמה גוונים. חום זהוב הוא הצבע הנפוץ ביותר בפרווה של הסומלי בשילוב טיקים שחורים. קשת הצבעים שיכולים להימצא בחתול הסומלי מונה כ - 28 גוונים וביניהם: כחול, כסף, לילך, שוקולד, אדום שמנת ועוד.

אופי וטיפול בחתול הסומלי

החתול הסומלי הוא נוח, סקרן ומלא חיים, בדומה לאופיו של החתול האמבסיני. החתול הסומלי מלא אנרגיה, אוהב לשחק וזקוק לתשומת לב רבה, הוא אוהב, חכם, ואינו אוהב להיות סגור בבית.
אורך הפרווה הארוכה של החתול הסומלי משפיע על דרכי הטיפול והטיפוח שלו, ולכן בניגוד לחתול האמבסיני טיפוח השיער של החתול הסומלי מצריך הברשות תכופות. למרות אורך הפרווה הם אינם משירים שיער.
חוסאן

התקופה הרומית

בתקופה הרומית נבנתה בסמוך לחוסאן מצודה (הידועה בשם "ח'רבת אֻם אל-קלעה")  עם שני מגדלים ומחנה רומאי בגודל 2 דונם.

התקופה העותמאנית

על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני משנת 1596, 12 משפחות התגוררו בכפר.
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר במקום לראשונה ביוני 1863, הוא ציין כי זה היה ממוקם על הר. מאוחר יותר, באוגוסט באותה שנה, הוא מצא כי הוא מכיל מספר משפחות, עם בתים מקובצים סביב המגדל.
ב-1883, ב"סקר ארץ ישראל המערבית" של הקרן לחקר ארץ ישראל, תואר חוסאן ככפר עם בתי אבן על רכס שטוח, שמצפונו עמק תלול.

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית חוסאן מנתה 396 תושבים, כולם מוסלמים. במיפקד 1931 אוכלוסיית חוסאן מנתה 540, כולם מוסלמים, ב-122 בתים. בשנת 1945 אוכלוסיית חוסאן מנתה 770 תושבים, אשר בבעלותם 7,252 דונם של קרקע, על פי סקר שטחים ואוכלוסיות רשמי. הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל במבצע אל ההר בשלהי מלחמת העצמאות, ופונה זמן קצר לאחר מכן.

פעולת התגמול בחוסאן

ב-25 בספטמבר 1956, ערך צה"ל את מבצע לולב - פעולת תגמול בחוסאן, בעקבות שני פיגועים קשים שאירעו ביומיים שלפני כן. בפעולה נגרמו אבדות קשות לצבא ירדן - למעלה מחמישים לגיונרים נהרגו, מבנה משטרת חוסאן נהרס ונשק נלקח כשלל. לצה"ל היו עשרה הרוגים.

לאחר 1967

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, חוסאן נמצאת תחת שלטון ישראלי. האוכלוסייה על פי מפקד 1967 שנערך על ידי הרשויות הישראליות הייתה 1,114. בשנת 1995 עברה השליטה לידי הרשות הפלסטינית ("שטח B").
בשנות ה-80 של המאה ה-20, החלו להפקיע אלפי דונמים מאדמות הכפר לצורך הקמת ההתנחלות ביתר עילית, שנוסדה ב-1988, ומשתרעת על פני כ-4,300 דונם. בין היישובים יש קשרים כלכליים, כאשר רבים מתושבי חוסאן עובדים בביתר ורבים מתושבי ביתר מתקנים את רכבם בחוסאן. עד סלילת "כביש עוקף חוסאן" ב-1999 עקב ריבוי תקריות של יידויי אבנים בכביש, דרך הגישה לביתר עברה בתוך תחומי הכפר.
ב-2008 הוציא המנהל האזרחי צו הכרזה על אדמות מדינה לשטח של למעלה מ-23 דונם מאדמות חוסאן, כדי לאשר בדיעבד תחנת דלק שהוקמה על קרקע פרטית של תושב חוסאן. ב-2014, בעקבות רצח שלושת הנערים (אייל יפרח, נפתלי פרנקל וגיל־עד שער) הוכרזו 3,799 דונם בשטח הסמוך לחמשה כפרים - חוסאן, ג'בע, צוריף, ואדי פוכין ונחאלין - כאדמות מדינה.

פרשת חילמי שושא

ב-27 באוקטובר 1996 חילמי שושא, ילד פלסטיני מהכפר חוסאן, נהרג בידי נחום קורמן, רכז הביטחון של ההתנחלות הדר בית"ר (המהווה כיום שכונה של ביתר עילית). קורמן טען כי ראה קבוצת נערים פלסטינים משליכה אבנים לעבר כלי רכב ישראלים. לטענתו, הוא רדף אחריהם ותפס את שושא. לפי גרסתו של קורמן הוא ראה את שושא נופל לאחור באזור מכוסה אבנים וברזלים ומאבד את הכרתו, והחל לבצע בו החייאה. עדים פלסטינים שהיו במקום טענו שקורמן הכה את שושא, בעט בו והפיל אותו לאדמה, והכה בראשו באקדח. שושא פונה להדסה עין כרם שם מת כתוצאה משטף דם במוחו. קורמן הורשע בהריגה ונדון לשישה חודשי עבודות שירות.

שדה המוקשים בחוסאן

בליבו של הכפר חוסאן ומשני צידי נתיב התנועה של כביש 375 היה שדה מוקשים במשך כחמישים שנה. במהלך השנים נהרגו שישה ילדים שעלו על מוקשים בשטח זה, שגודלו כשישה דונמים. למרות בקשות רבות של תושבי הכפר מצה"ל לפנות את השדה (מאחר שלצה"ל יש עדיין אחריות ביטחונית על הכפר) הדבר לא נעשה. בשנת 2014 החל פינוי המוקשים על ידי חברה פרטית במימון ארגוני סיוע בינלאומיים.
אלכסנדר (סרט)

עלילת הסרט

הסרט מבוסס על חייו של אלכסנדר הגדול. הסרט מתאר את שנותיו הראשונות ואת יחסיו עם אביו. הסרט מתאר את כיבוש האימפריה הפרסית וניסיונותיו של אלכסנדר לבצע רפורמה באימפריה שלו. לאחר שמראים את יחסיו המתוחים של אלכסנדר עם הוריו, אביו נרצח ואלכסנדר הופך למלך מוקדון.
מרכז החלל טנגשימה

היסטוריה

המתקנים באתר כוללים מתחם טילים, אתר שיגור לטילים גדולים, בדיקות לרכבי חלל ובניינים להרכבה. בעזרת שימוש במתקנים, סדרת מבצעים מבוצעים המבצעים בדיקות תחזוקה, בחינות אחרונות של לוויינים, הטענת לוויינים על רכבי שיגור, שיגורים ומעקב רכבי שיגור אחרי המראתם. מרכז החלל טנגשימה משחק תפקיד מכריע לשיגור לוויינים בין פעילויות פיתוח החלל של יפן, מכיוון שהרבה מבצעים ושיגורים מתבצעים מהאתר.

שיגורים עם מערכת השיגור H-II A

H-II A היא מערכת שיגור המתופעלת על ידי החברה Mitsubishi Heavy Industries בשביל הסוכנות היפנית לחקר החלל.
בפברואר 2005, שוגר טיל ממערכת השיגור שכלל לוויין רב שימושי שמטרותיו הן ניווט ותצפית מזג אוויר למסלול. במרץ של אותה השנה, שוגרה חללית של הפרויקט שנשאה לוויין דו שימושי המשמש לניווט וחיזוי מזג אוויר. בנוסף, בפברואר 2006 שוגר לוויין גאוסטציונרי שמשמש כלוויין גיבוי ללוויין מזג אוויר אחר וסיוע במעקב אחרי השמיים הצפופים באזור האוקיינוס השקט.
גרטה אוטו

תיאור

הכנפיים של הגרטה אוטו שקופות, וגודלן בין 5.6 ל־6.1 סנטימטרים. השם הנפוץ באנגלית הוא glasswinged butterfly ("פרפר כנף זכוכית"), והשם בספרדית הוא "mariposa de cristal", שמשמעו "פרפר זכוכית". צבע גופו כהה, והרקמה שבין הוורידים בכנפיו נראית כמו זכוכית. הגבולות של כנפיו הם לרוב בצבע חום כהה, ולעיתים בגווני אדום וכתום.

המקור של שקיפות הכנפיים

שקיפות הכנפיים של הפרפר נובעת משלוש תכונות: הבליעה הנמוכה של אור נראה על ידי החומרים שמרכיבים את הכנפיים שלו, הפיזור הנמוך של האור שעובר דרך הכנפיים שלו וההחזרה הנמוכה של האור הפוגע במשטח כנפיו.
התכונה האחרונה מתרחשת עבור טווח רחב של אורכי־גל ומכסה את כל הספקטרום הנראה. מאפיין החזרת האור הנמוכה, בו ניתן להבחין מזוויות שונות, נגרם מננו־עמודים העומדים על משטח הכנפיים וגורמים לשינוי במקדם השבירה בין האוויר לבין הממברנה של הכנפיים. עמודים זעירים אלו הנמצאים בחוסר־סדר על משטח הכנפיים, הם בעלי יחס גבוה של גובה לרדיוס, העולה על 6, שבו גודל הרדיוס נמוך מאורכי הגל של האור הנראה. נוסף על כך, העמודים הם בעלי פיזור לא אחיד של גובה ורוחב, דבר שאחראי באופן ישיר על השינוי ההדרגתי במקדם השבירה ובעקבותיו לתכונות האי־החזרה. מאפיינים אלו משתפרים אף יותר עקב נוכחותם של כנים בבסיסם של אותם עמודים.

תפוצה

פרטים מבוגרים ניתן למצוא מאזור מקסיקו, ועד פנמה וקולומביה. הפרטים יכולים לנדוד למרחקים ארוכים, ותיעודם מרחיק צפונית עד לפלורידה.

אוכל

הגרטה אוטו מבקר בפרחים כמו לנטנה, אבל מעדיף להטיל את ביציו על צמחים טרופיים סולניים מסוג צסטרום. הזחלים הירוקים ניזונים מן הצמח הרעיל, והם נחשבים רעילים לטורפים עקב כימיקלים משניים שמאוחסנים ברקמותיהם, כימיקלים שקשים לעיכול עבור נמלת הקליע. גם הפרטים הבוגרים נחשבים לרעילים, אך רעילותם נגרמת בעיקר מכך שזכרים ניזונים מצמחים (לדוגמה, צמחים ממשפחת המורכבים) שמכילים אלקלואידים של פירוליזידין. אותם אלקלואידים מומרים אחר־כך לפרומונים על ידי הזכר, שמשתמש בהם על־מנת למשוך נקבות.
שלו עד-אל

ביוגרפיה

שלו עד-אל הוא זוכה מלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל, בוגר תלמה ילין וחתן פרס פרנסואה שפירא לשנת 1987. בשנת 1988 סיים לימודיו באקדמיה הלאומית של האג. בארץ הופיע כסולן עם התזמורות המובילות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית. 
הוא חבר ב"איל גרדלינו" הבלגית, ב"קונסורט דוריאן" השווייצרי, וב"סולני סטרדיוואריוס" של הפילהרמונית של ברלין. הוא גם משמש כמנהל המוזיקלי של "אקדמיה דניאל" ושל סולני הבארוק של אוסלו. 
עד-אל הוא אורח קבוע כמנצח ונגן צ'מבלו בפסטיבלים ובבמות המוזיקה החשובות בעולם כגון פסטיבל ברוז', פסטיבל באך בלייפציג, 92 בניו יורק, וויגמור הול בלונדון, סנטורי הול של טוקיו והפסטיבל של סידני. בין השנים 1997–2007 היה מנצח אורח קבוע של תזמורת האלה. 
כמו כן ניצח על התזמורת הסימפונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של בוגוטה, התזמורת הסימפונית של בנגקוק, תזמורת האקדמיה של הונג קונג, תזמורת הפסטיבל של סידני, התזמורת הסימפונית הלאומית של פרו, התזמורת הסימפונית הלאומית של פנמה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, הקאמרטה הישראלית ירושלים, והתזמורת הקאמרית הישראלית. שלו עד-אל שימש בין השנים 2013–2016 כמנהלה המוזיקלי של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית. 
עד-אל הקליט עד כה למעלה מ-80 אלבומים לחברות התקליטים כגון דויטשה גרמופון. הוא החזיק במשרות הוראה קבועות באקדמיות של ברנו ושל דרזדן, וכן באוניברסיטת בוסטון. 
כמו כן הוזמן להעביר כיתות אמן באקדמיות של מוסקבה, פוקואקה (יפן), הונג קונג, בואנוס איירס, הוואנה, לימה, לה פאס, ריו דה ז'ניירו, טאלין, סידני, מנילה, בייג'ינג, אוניברסיטת פלורידה, אינטרלוקן, אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, לונג'י (בוסטון), ובלגרד. 
ב-2008 היה עד-אל ללא-גרמני הראשון שזכה בפרס פאש היוקרתי לתרומה להחייאת המוזיקה המרכז-גרמנית.
שלו עד-אל מתגורר כיום במצפה רמון.
הת'ר או'ריילי

קריירה

או'ריילי, המכונה HAO, נולדה בניו ג'רזי. היא משחקת כחלוצה בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, בנבחרת ארצות הברית ובקבוצת ניו ג'רזי ויילדקטס מליגת הדבליו-ליג. 
הופעת הבכורה של או'ריילי בנבחרת ארצות הברית הייתה ב-1 במרץ 2002, במשחק נגד נבחרת שוודיה. ב-23 באוגוסט 2004 כבשה או'ריילי את שער הניצחון על נבחרת גרמניה, ברבע הגמר של טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה. השער שבושל על ידי מיה האם, הפך לסמל הקשר בין הדור הוותיק של הנבחרת לבין הדור הצעיר שלה.