חדית'

אטימולוגיה

המילה חדית' היא מהשורש הערבי "ח.ד.ת'" (حدث) המקביל מבחינה אטימולוגית לשורש העברי ח.ד.ש. משמעות המילה היא "חדשה" או "שיחה". כלומר, המשמעות המילולית של המושג חדית' הוא ידיעה או סיפור על הנביא מוחמד, דבריו ופועלו. מאוחר יותר התפתח המושג חדית' כאוסף סיפורים ואמרות על חיי מוחמד.

מסורת

החדית' הועבר בעל פה מדור לדור, ויש הטוענים שברבות הימים נוספו לו פרטים לא מקוריים. המוסיפים היו היסטוריונים, שליטים או חכמי דת שרצו לחולל רפורמות, והשתמשו בדברי מוחמד כדי לבסס את הרפורמות שלהם. החדית'ים השונים הועלו על כתב כ-200 שנה לאחר מותו של מוחמד. בהקשר למסורות החדית' השונות יש מחלוקות בקשר לאותנטיות הדברים; כשרק שבעה קבצים נקבעו כאותנטיים ואמינים לחלוטין.
במשך השנים נוצרו מספר אוספים שונים של חדית'. היות שלאמינות החדית' ישנה משמעות כבירה, והמאמינים המוסלמים נוהגים לפיו, עלה צורך לוודא את אמינות המסורות. כדי לבדוק האם חדית' ספציפי הוא מהימן אם לאו, בדקו אותם מלומדים מוסלמים קדומים וקבעו את מידת המהימנות שלהם, בתחילה לפי שושלת המוסרים (האם השושלת הגיונית? האם היה קשר או ייתכן שהיה קשר בין כל שתי חוליות בשרשרת? האם הוטל דופי במי מהמוסרים?), ולאחר מכן על פי התוכן.
כל חדית' יכול להיכלל באחת מתוך שלוש קטגוריות של מהימנות:

הלכת החדית' הסחיח

חובת קיומו, על פי הסכמתם הגורפת של מומחי החדית', מפני שהוא הוכחה מהוכחות ההלכה האסלאמית, וסמכות מסמכויותיה.

חסן (حسن)

"טוב", "יפה", חדית' מהימן למדי, אך המילים של החדית' (מתן) לא הועבר בדיוק כפי שסופר על ידי הנביא מוחמד.
לשונית: היפה, האיכותי, הטוב.
שרעית: החדית' אשר היה רצף בשרשרת המוסרים האמינים שלו, אך הייתה דלות בדייקנות שלהם, מתחילת השרשרת ועד לסוף השרשרת, בלי חריגות וללא ספקות.
הן בחדית' הסחיח והן בחדית' החסן, המוסרים בשרשרת המוסרים הוגנים ודייקנים, ואין בהם רבב. בכולם אתה מוצא את הגינות המוסר ודייקנותו, אך ההבדל ביניהם ש"הסחיח" יהיה שלם מבחינת הדייקנות ו"בחסן" תהיה דלות בדייקנות.
הלכתו של החדית' החסן: הוא כמאומתת בחובה כלפיו.

צ'עיף (ضعيف)

(ההגייה בקירוב: דעיף) - "חלש" או רעוע, כלומר, נמצאו פגמים בשושלת המוסרים, ואין להסתמך עליו.
החדית' הדעיף הוא זה שלא הגיע לדרגת ה"סחיח" או ה"חסן", והוא מי שלא היו בו תכונות הקבלה המוכרות, שהן: רציפות השרשרת, ההגינות, הדייקנות, אי החריגות ואי ספקות.

אלמַוְדֻע (مَوْضُوْع)

הגדרה לשונית: הכזב, הבדוי, המפוברק.
הגדרה שרעית: חדית' אשר מכיל שקרים או בדיות אשר ייחסו לנביא מוחמד, למרות שהוא מעולם לא אמר את הדברים שמיוחסים לו בחדית' הזה או לא עשה את הדברים אשר מיוחסים לו בחדית' הזה ואפילו לא הסכים בשתיקה על הדברים אשר מיוחסים לו בחדית' שכזה.

הסיבות להימצאותו של חדית' מפוברק

יש כמה סיבות לכך שניתן למצוא מסורות מפוברקות, וביניהן:
1.     מפלגות פוליטיות אשר טענו שהנביא מוחמד עשה או אמרים דברים, שהוא לא באמת עשה או אמר, וזאת רק כדי לתמוך באג'נדה הפוליטית שלהם.
2.     אנשים אשר התנגדו לאסלאם, וטענו שהנביא מוחמד עשה או אמר דברים שהוא לא באמת עשה או אמר, וזאת רק כדי להתנגח באסלאם. 
3.     מספרי סיפורים אשר רצו ליצור עניין בקרב הקהל שלהם, ולכן סיפרו על הנביא מוחמד דברים שלא באמת התרחשו.
4.    מוסלמים אשר רצו לתמוך בעשיית המעשים הטובים (כמו עזרה לזולת) אך לא באמת החזיקו בידע שרעי, טענו, בין אם בכוונה ובין אם שלא בכוונה, שהנביא מוחמד עשה או אמר דברים אשר תומכים בעשיית המעשים הטובים הללו.

הלכת המסורה המזויפת או הבדויה

הסכימו המוסלמים על אי קבלת המסורות אשר קיים חשש ממשי לכך שהן מזויפות או מפוברקות.
הנביא מוחמד הזהיר את המוסלמים מאמירת שקרים, ובעיקר אמירת שקרים בנוגע אליו, בחדית' שבו אמר "זה שבדה עלי שקר, שיתפוס את מקומו בגיהנום".
כל מסורת בדויה,  דחויה, לא מתקבלת, לא פועלים על פיה, כי היא שקרית.

זרם הקוראניסטים וההתנגדות לחדית'

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 ייסד המצרי ד"ר אחמד סובחי מנסור את זרם "הקוראניים", القرآنية, שביסוד תפיסתו האמונה שהקוראן הוא המקור התקף היחידי של דת האסלאם ומצוותיה (בדומה לפרוטסטנטים ולקראים) . הקוראניסטים דוחים לחלוטין את החדית', את חוקי השריעה וכתבים מסורתיים אחרים על מוחמד, מעשיו, קורות חייו ואמרותיו. על פי תפיסת זרם הקוראניים, התוספות לקוראן ובכללן החדית', הן מקור לשנאה, פונדמנטליזם, פגיעה בזכויות אדם, אנטי הומניזם, טרור ומלחמות. בשל תפיסותיו נרדף מנסור במצרים עד כדי איום לחייו ונאלץ לגלות לארצות הברית בשנת 2001.