בתי זיקוק לנפט

רקע

כשהחל פיתוחו של שדה נפט גדול בכירכוכ שבצפון עיראק ב-1927 החלו שלטונות המנדט וחברת הנפט העיראקית לתכנן את חיבור השדה בצינור לנמל בים התיכון. חיפה נבחרה כנמל מוצא לצינור הנפט בגלל מספר גורמים, בהם: רציפות השלטון הבריטי מעיראק עד חיפה; בחיפה כבר היה תכנון ותשתיות להקמת נמל חדש; מפרץ חיפה התאים לעגינת מכליות נפט, והיו לחופיו שטחים פנויים גדולים; ומסילת רכבת העמק עברה לאורך חלק מהתוואי.
כאשר הושלמה בניית צינור הנפט ב-1934 החלה חברת הנפט העיראקית במגעים עם הממשלה הבריטית להקמת בתי זיקוק לחופי מפרץ חיפה. הממשלה הבריטית עודדה את הקמת בתי הזיקוק, בתנאי שיהיה זה פרויקט משותף עם חברת הדלק הגדולה של (Shell). לפי החלטתו של הנציב העליון, הוגדר באותה שנה המתחם, שבו הוקמו בתי הזיקוק, כשטח ללא מעמד מוניציפלי, לאחר שהוסר מתחומיה של חיפה, במסגרת הסכם בין ממשלת המנדט לחברה שבנתה את בתי הזיקוק, שכלל הסדרי מס שונים. לשם הקמת בתי הזיקוק הוקמה חברת Consolidated Refineries Limited–CRL (מפעלי זיקוק מאוחדים), בבעלות משותפת של חברת הנפט האנגלו-אמריקנית וחברת הנפט האנגלית-הולנדית "של".

אחרי קום המדינה

במקביל ליציאת הבריטים מהארץ הם הורו לחברת האנרגיה של להפסיק הזרמת נפט גולמי בצינור הנפט מעיראק. במהלך החודשים הראשונים של שנת 1948 פעלו בתי הזיקוק ובהם עבדו פועלים ערביים וגם יהודים. ההנהלה הבריטית צפתה ניצחון צבאי לכוחות הערביים, ולכן, כאשר פרצה שביתה של הפועלים הערבים במפעל באפריל 1948, עזבו המנהלים הבריטיים את המפעל ואת הארץ והפקידו את בתי הזיקוק בידי העובדים היהודיים. במקביל כבשו כוחות ההגנה והפלמ"ח את חיפה והודיעו לדוד בן-גוריון כי גם בתי זיקוק בידם, מהלך זה הפתיע ושימח מאד את דוד בן-גוריון.
במאי 1948 חזרו הבריטים למפעל בליווי צבא ואוניות קרב ורוקנו את הנפט מהמכלים, וב-1 ביוני הורה שר החוץ הבריטי, ארנסט בווין, על סגירת בתי הזיקוק בחיפה{{הערה|בתי הזיקוק נסגרו לפי פקודת בווין, קול העם, 2 ביוני 1948. ממשלת ישראל, שהייתה זקוקה לנפט, לצורכי הצבא וכדלק למכוניות, הורתה להפעיל את בתי הזיקוק מבלי לקבל את אישורה המפורש של ההנהלה הבריטית (בעקבות הבנה בין מועצת פועלי חיפה לבין ג'ון הופקינס, מנהל כוח האדם, כמייצג ההנהלה, כי הבריטים יתנו למועצת פועלי חיפה כנציגת המוסדות היהודים לנהל את המפעל, לשמור עליו ולהחזירו לבריטים כשיוכלו לשוב לישראל). עובדי בתי זיקוק גילו כי ניתן להוציא מהמכלים ומצינורות הנפט כמויות גדולות של דלק על ידי הצפתם במים, וכך התקיימה מדינת ישראל מספר חודשים על דלק זה, ולא קרסה מחוסר אנרגיה.
במהלך שנת 1949 חזרו המנהלים הבריטיים, אולם בתי הזיקוק היו מושבתים היות שלא זרם נפט בצינור. רק בסוף אותה שנה החלו להגיע מכליות נפט גולמי ממקורות אחרים ורחוקים לנמל חיפה.

סיפוח לשטח המוניציפלי של חיפה

במשך כל השנים השטח עליו ישבו בתי הזיקוק היו שטח אקס-טריטוריאלי, ולא השתייכו לשום רשות מוניציפלית (על אף שמם הקודם, "בתי זיקוק חיפה", הם לא היו שייכים לשטח השיפוט של העיר חיפה). בנובמבר 2005, על פי החלטת שר הפנים דאז אופיר פז-פינס, צורף שטח בתי הזיקוק לשטח המוניציפלי של חיפה, ובתי הזיקוק נדרשו לשלם ארנונה לעיר חיפה (בשיעור של 45%), וגם לכל הרשויות המקומיות הגובלות בו: הערים קריית אתא (25%) ונשר (15%) וכן המועצה האזורית זבולון (15%). בתי הזיקוק התנגדו לצעד זה והגישו על כך עתירה לבג"ץ.

קו צינור הנפט מאילת

בעקבות סגירת תעלת סואץ, (שמאוחר יותר הובילה למלחמת סיני), ובכדי להבטיח הספקה סדירה של דלק לישראל הוקמה בשנת 1956 חברה ממשלתית "אפיקי נפט" לצורך קליטה בנמל אילת של נפט גלמי והזרמתו לבית הזיקוק בחיפה.
בשנת 1957 החלה הזרמת נפט איראני בצינור, בהתחלה מאילת לבאר שבע ומשם ברכבת ובמהלך שנת 1957 הונח קטע נוסף של הקו מבאר שבע לאשדוד ומשם הובל הדלק באוניות לחיפה, שם זוקק.
בשנת 1959 הושלמה הנחת הצינור עד בתי הזיקוק בחיפה, והוקמה "חברת קו צינור אילת בע"מ" (קצ"א) לשם תפעול הקו.

שנות ה-60

בפברואר 1963, הצעה שהועלתה למכור את בתי הזיקוק בחיפה למשקיעים פרטיים הוקפאה, עקב התנגדותו של משרד האוצר.
במרץ 1964, בית הזיקוק בחיפה היה בין מקבלי פרס "יצואן מצטיין" במסגרת יום היצואן.

בתי הזיקוק באשדוד

ב-1969 קיבלה הממשלה החלטה להקים בית זיקוק נוסף באשדוד, וזאת הן לשם פיזור הסיכונים, ובעיקר בגלל הקרבה לחוות המכלים של קו צינור אילת-אשקלון (קצא"א).
ב-1973 הופעלו המתקנים בבתי הזיקוק באשדוד, והגדילו את יכולת הזיקוק של בתי הזיקוק. שטחם הכולל של בתי הזיקוק באשדוד הוא כ-1,000 דונם. כושר הזיקוק עומד על כ-4 מיליון טון נפט גולמי בשנה.
בשנת 2006 נמכר בית הזיקוק באשדוד לחברת פז.

בתי הזיקוק בחיפה

בתי הזיקוק בחיפה הם בעלי יכולת זיקוק של כ־25,000 טון נפט ביום. תהליך הזיקוק נעשה באמצעות חימום נפט גולמי, שמרכיביו השונים הם בעלי טמפרטורות רתיחה שונות. אדי הנפט עולים במגדל הזיקוק שהטמפרטורה בו יורדת עם עלייה בגובהו, ונאספים לאחר שהתעבו במפלס המתאים. מאחר שהדרישה לתוצרי נפט אינה חופפת להרכב הנפט, נעשה בנוסף שימוש במתקני פיצוח לשינוי מולקולרי של חומרי הדלק השונים, כדוגמת המרת מזוט לבנזין.
לאחר הפקת חומרי הדלק מבוצעות בו פעולות השבחה, כגון העלאת רמת האוקטן (למניעת הצתה עצמית של הבנזין), הורדה למינימום של תכולת הגופרית בדלק, הוספת תוספים שונים לשיפור איכות הדלק ועמידה בדרישות החוק השונות, כדוגמת הוספת חומר ריח לגפ"מ וצבע אדום לסולר המיועד להסקה.
תוצרי הדלק השונים מוזרמים בצנרת אל הצרכנים המחוברים למערכת הצינורות, או מועברים במכליות כביש.
במסגרת מפעלי עזר לתהליך הייצור פועלת בתחום בתי הזיקוק תחנת כוח לאספקת חשמל וקיטור לצרכים תפעוליים של המפעל (פעלה בעבר במזוט והוסבה לפעילות בגז טבעי), מפעל טיהור שפכים, מתקני קירור, ולפידים שנועדו לשרוף גזים שמצטברים בעת תקלה על מנת למנוע פיצוץ הרסני.
בתי הזיקוק פועלים באופן רציף ללא הפסקה, לרבות בשבתות, חגים ויום כיפור.

ה"לבניות"

מאפיין בולט, המסמל את בתי הזיקוק בחיפה הוא ה"לֶבֶּנִיוֹת", צמד מגדלי קירור שנועדו לקרר את המים החמים המוזרמים אליהם ממתקני הזיקוק. המגדלים (הנישאים לגובה של 76 מטר) זכו לכינוי הזה בגלל צורתם, שהזכירה את צנצנות הלֶבֶּן שנמכרו בארץ באותן שנים. מאחר שה"לבניות" הן מחליפי חום ופולטות אדי מים בלבד, אין הן מזהמות את הסביבה.
בשנת 2008 הפסיקו ה"לבניות" לשמש לקירור, ובתי הזיקוק משתמשים בעזרים מודרניים יותר לקירור המים. עקב מצבן הרעוע של הלבניות בתחילה התקבלה החלטה לפרק אותן, אולם לאחר התלבטויות רבות וסקר שנערך בקרב תושבי האזור, הוחלט להשאירן כסמל של העיר חיפה. מאז לבניה אחת מוארת בתאורה ירוקה והשנייה מוארת בתאורה כחולה, שני הצבעים של סמל החברה.
בנובמבר 2011 החלה בניית פיגומים סביב ה"לבנייה" המערבית במתחם בתי הזיקוק כדי לשקם את המבנה, כחלק מהפיכתו למרכז מבקרים במסגרת פרויקט של רון אסולין.

בעלות

ב-1958, כתוצאה מחשש מהחרם הערבי, קיבלה ממשלת בריטניה החלטה למכור את כל עסקיה בארץ, כולל עסקי הנפט. בין העסקאות שבוצעו הייתה מכירת בתי הזיקוק לממשלת ישראל, שהחליפה את שמם ל"בתי זיקוק חיפה".
ב-1969, עם הקמת בתי הזיקוק באשדוד, קיבלה הממשלה החלטה לגייס חלק מההשקעה ממשקיעים זרים, בעיקר מיהודים עשירים מהתפוצות. לצורך כך, המדינה הקצתה 26% ממניות בתי-הזיקוק ל"חברה לישראל" – חברה שהוקמה ב-1968 לצורך יצירת שותפות בין המדינה לבעלי הון זרים. אחד המשקיעים שנענו להצעת השותפות היה איש העסקים שאול אייזנברג.

פיצול והפרטה

על פיצול בין שני בתי הזיקוק והפרטתם הוחלט במספר החלטות ממשלה: החלטה 126 מיום 22/8/1999, החלטת ועדת השרים לענייני הפרטה מס. מח/2 מיום 20/10/1999, החלטת ממשלה 2796 מיום 25/11/2002, והחלטה 787 מיום 15/9/2003.
על סמך החלטות אלו נחתם ב-2/12/2002 הסכם בין המדינה לבין החברה לישראל בע"מ ובתי זיקוק לנפט בע"מ, על פיו הפיצול וההפרטה של בתי הזיקוק יבוצעו במהלך השנים 2004–2005. על פי ההסכם, יוקמו שתי חברות נפרדות לבתי הזיקוק באשדוד ובחיפה. בית הזיקוק באשדוד יימכר כעסק פעיל, ולאחר מכן יונפק בית הזיקוק בחיפה במלואו לציבור בבורסה בתל אביב.
בהסכם נכלל גם סעיף לפיו תשלם המדינה לחברה לישראל עבור מניותיה בבז"ן. מניות אלה חולקו במקור בחכירה והיו אמורות לחזור למדינה ללא תמורה באוקטובר 2003. התנהלות הממשלה ובפרט החשב הכללי ניר גלעד בעניין התשלום ספגה ביקורת קשה של מבקר המדינה וגם הגיעה לדיון בבג"ץ. התנהלות הממשלה תועדה לאחר מכן בסרט שיטת השקשוקה.
לבסוף, למרות התנגדות החשב הכללי הנכנס, ירון זליכה, שילמה המדינה ב-2006 סכום של 677.5 מיליון שקל לחברה לישראל.
ב-1 באוגוסט 2006 רכשה חברת פז את בית הזיקוק באשדוד תמורת 3.25 מיליארד שקל, וזה הפך לחברה בשם פז בית זיקוק אשדוד בע"מ.
בפברואר 2007 הופרטו בית הזיקוק בחיפה בשני שלבים. בשלב הראשון נמכרו 44% מהמניות למשקיעים מוסדיים (קופות גמל, קרנות הון סיכון וקרנות פנסיה), ו46 אחוז נמכרו לקבוצת עופר-פדרמן תמורת כ 702 מיליון דולר, ובשלב השני נמכרו שאר המניות במסגרת הנפקה בבורסה של תל אביב.

המאבק הציבורי כנגד זיהום האוויר

על פי נתוני המשרד לאיכות הסביבה לשנת 2014, בתי הזיקוק בחיפה (בזן) היה המפעל המזהם ביותר בישראל. ב-2018 היה המפעל השני בזיהום בעקבות אסון נחל אשלים, זאת על אף עלייה של 5 נקודות ביחס לדירוג שהתפרסם בשנת 2017. המאבק למען אוויר נקי החל כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמה מפלגת ירוקים וזכתה במושבים במועצת העיר, ואף סגנות ראש עיר. עמותות וארגונים שיצאו כנגד זיהום האוויר הכבד שנגרם מבתי הזיקוק, הם: ארגון אנז"א שפעל בשנות השמונים, "הקואליציה לבריאות הציבור",שנוסדה על ידי ד"ר ג'ימי קריקון, מגמה ירוקה, אדם טבע ודין ועמותות וארגונים נוספים.
פעילות זו הביאה לדיונים בכנסת של ועדת הפנים והגנת הסביבה בראשות ח"כ דב חנין בשנת 2014.
באותה עת פנה מבקר המדינה יוסף שפירא אל הוועדה לביקורת המדינה על מנת לקיים דיון דחוף בנושא החומרים המסוכנים במפרץ חיפה.
מחקרה של פרופ' תמר פרץ, העלה כי חיפה סובלת מתחלואה גדולה יותר בכ-16% מאשר בכל עיר אחרת בישראל.
פרסום הנתונים על ידי משרד הבריאות שסמך ידיו על המחקר הניע את ראש העיר חיפה יונה יהב לפעולה והוא הורה לחסום במשאיות העירייה את הכניסה למתחם בתי הזיקוק.
החל משנת 2014 חלה התעוררות במודעות הציבורית למאבק המתהווה, בעיקר לנוכח בקשת בתי הזיקוק להרחיב את המתחם. קבוצות פייסבוק כמו "מנקים את מפרץ חיפה" המתמקדת במאבק כנגד הרחבת התעשייה המזהמת במפרץ חיפה ו"אמהות ואבות מצילים את חיפה והקריות" אשר שמה למטרה עיקרית את המאבק בהקמת מתחם "קרקעות הצפון" הסמוך לבתי הזיקוק ואשר אמור להכיל תזקיקים שונים תוצרת בית הזיקוק, קונדנסט שהופק ממאגרי הגז, גפ"מ וחומרים מסוכנים נוספים, החלו לסחוף אחריהם קהל תושבים רחב אשר מקיים צעדי מחאה כנגד פעילות המתחם.
בשנת 2015 התפרסם מאמר באתר כלכליסט המודיע על תובענה ייצוגית בסך 14 מיליארד שקל: "תושבי חיפה והקריות הגישו תביעה נגד 11 מפעלים במפרץ חיפה ובהם בתי הזיקוק, חיפה כימיקלים, פז כימיקלים, סונול ישראל ונשר מפעלי מלט. בתביעה נדרש פיצוי כספי לכל אחד מתושבי המפרץ שנחשף לזיהום וכן הקמת קרן בהיקף מיליארד שקל לפיקוח והשגחה על המפעלים".
פעולות ארגונים אלו וכן הדיונים על הנושא בכנסת והסיקור התקשורתי, הולידו גם פעולות אזרחיות והתארגנויות פרטיות של קבוצות תושבים במפרץ חיפה, ואלו מרכזים את פעולתם בקבוצות ברשתות החברתיות.
כחלק מהמאבק הציבורי כנגד מתחם בתי הזיקוק בפרט והתעשייה המזהמת במפרץ בכלל, הושק בשנת 2016 הישומון "סביבתית" - יוזמה אזרחית לדיווח על מפגעי סביבה במטרופולין חיפה, דרכה עושים שימוש אלפי מדווחים אשר מדווחים על מפגעי איכות הסביבה בעיקר ממתחם בז"ן. כמו כן, מכילה האפליקציה מערך מעקב אוטומטי אחר חריגות מהתרי הפליטה אשר מתועדים במערך ניטור האוויר בכלל ובמתחם בז"ן בפרט.
בחודש נובמבר 2016, הוציאה עיריית חיפה למפעל כרמל אולפינים צו סגירה, לאור מספר מקרים בהם תועדה פעילות חריגה בלפיד המפעל שגרמה לזיהום אוויר. על צו זה הוגש ערר מטעם בז"ן אשר התקבל, ובית המשפט לעניינים מקומיים בחיפה החליט לבטל את הצו.
על עבירות אלו שתועדו, הטיל המשרד להגנת הסביבה קנסות בגובה 2.7 מיליון ש"ח על המפעל ופתח כנגדו בהליך שימוע פלילי בטרם הגשת כתב אישום.
ב-25 בדצמבר 2016, בעקבות טיפול שגוי במפגע, ניצת אחד ממכלי הבנזין במתחם בז"ן. השריפה נמשכה מספר שעות רב ועקב רגישות האזור הוקפצו 40 צוותי כיבוי מרחבי הארץ לכיבוי השריפה. בזמן השריפה הונחו תושבי האזור להסתגר בבתיהם ולהגיף את התריסים. כמו כן, נסגרו לתנועה שלושה צירי תנועה מרכזיים המקשרים בין חיפה והקריות: כביש 4 (שד׳ ההסתדרות) וכביש 22 (עוקף קריות) העוברים בצמוד למכל שנשרף והמקטע המזרחי של כביש 23 (מנהרות הכרמל). כשנה וחצי לאחר מכן, ב-6 ביוני 2018, הוגש כתב אישום כנגד ארבעה מבכירי החברה באשמת זיהום אוויר ומעשי פזיזות ורשלנות בחומרים מסוכנים והפרת תנאים בהיתר פליטה ובהיתר רעלים.
כמו כן, גם בשנת 2017 דורג בתי הזיקוק כמפעל המזהם ביותר בישראל בעל ההשפעה הסביבתית הגדולה ביותר, בפעם השלישית ברציפות (מתוך שלוש שנים בהן מבוצע הסקר הסביבתי ועל סמך הנתונים של שנת 2015). בשנת 2018 ירד המפעל למקום השני בעקבות אסון נחל אשלים. על אף הירידה בדירוג, 3 מתוך ארבעת מפעלי קבוצת בז"ן (בית הזיקוק, כרמל אולפינים וגדיב), דורגו בחמשת המקומות הראשונים של המדד, כך שכמתחם הם עדיין בעלי ההשפעה הסביבתית הגדולה ביותר.
במאי 2018 פרסם מרכז המחקר והמידע של הכנסת דו"ח ובו תיעוד של אלפי חריגות מהיתרי הפליטה בארובות בז"ן.
בינואר 2019 נתגלה זיהום ים ברציף הכימיקלים בנמל חיפה, בעקבותיו נפתחה חקירה סמויה. כ-4 חודשים לאחר מכן, פשטו משטרת ישראל והמשרד להגנת הסביבה על משרדי חברת "גדיב" והחרימו מסמכים ומחשבים הנוגעים לדליפה של תרכובות אורגניות נדיפות למי הים.
ב-4 בפברואר 2019, יום המודעות הבינלאומי לסרטן, התקיימה בחיפה צעדה של ארגוני סביבה נגד בז"ן בדרישה לסגור את המפעלים המזהמים, לאמץ מדיניות שימוש באנרגיה חלופית ולפרסם את דו"ח מקינזי. בין הארגונים המפגינים היו פעילי מגמה ירוקה, הקואליציה לבריאות הציבור, מרכז מחקר סביבתי וגופים נוספים, ובסך הכל השתתפו בה כ-300 מפגינים.

הרחבת המתחם

בשנת 2015 אושרה תוכנית חפא"ג 1200ב' להרחבת מתחם בתי הזיקוק בוועדה המקומית לתכנון ובנייה ובשנת 2016 נדחו העררים שהגישו הארגונים ופעילי הסביבה במפרץ חיפה למועצה הארצית לתכנון ובנייה. בעקבות המאבק הציבורי אשר התגבר באותה העת, ובעקבות חוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה לפיה למועצה הארצית סמכות לשנות את החלטתה או לדון בנושא מחדש, בחודש ינואר 2017 קיבל יו"ר המועצה הארצית אביגדור יצחקי החלטה לדון מחדש בתנאים מסוימים בתוכנית להרחבת מתחם בתי הזיקוק. למעשה, הייתה זאת הפעם הראשונה בה החלטתה של המועצה הארצית לתכנון ובנייה נפתחה לעיון לחוזר. בחודש יוני 2017 אישרה המועצה הארצית לתכנון ובניה את בקשת בתי הזיקוק להתרחב ב 44,000 מ"ר, חרף המאבק הציבורי והצהרת בתי הזיקוק לפיה עתידים לקום מתקני יצור נוספים.
בעקבות ההחלטה התקיימו צעדי מחאה מטעם פעילי הסביבה במפרץ חיפה, במשך כחודש וחצי נערכו מדי מוצאי שבת הפגנות מול ביתו של שר האוצר משה כחלון האחראי על התכנון והבנייה, כמו גם משמרות מחאה יומיות וצעדים אלו אף הוחרפו כאשר הוקם מאהל מחאה מול ביתו של השר. בד בבד עם צעדי המחאה, הגישו ארגוני הסביבה "אדם טבע ודין", "מגמה ירוקה" ו"הקואליציה לבריאות הציבור" עתירה משותפת לבית המשפט המחוזי בחיפה ופעלו לקדם עתירה נוספת ומשותפת של הרשויות הסובבות את מתחם בתי הזיקוק. בעקבות פעילות זו, שמונה הרשויות (חיפה, קריית אתא, נשר, מועצה אזורית זבולון, קריית ביאליק, קריית מוצקין, קריית ים וקריית טבעון) חברו והגישו עתירה יחדיו. לאחר הגשת העתירה פורק המאהל. ב-28 ביולי 2019 קיבל בית המשפט העליון את ערעור הרשויות על פסק דינו של בית המשפט המחוזי בחיפה בשבתו כבית המשפט לעניינים מנהליים, ופסק כי אם לא תתוקן התוכנית תוך 12 חודשים, לא יורחב מתחם בז"ן.

צו 45

בחודש מאי 2017, תועדה בשכונת קריית בנימין בקריית אתא חריגה במזהם מסוג בנזן, מזהם קריטריון המדורג כחומר מסרטן וודאי על פי ארגון הבריאות העולמי. לאחר פניית ארגוני הסביבה ו"סביבתית" למשרד להגנת הסביבה בוצעה על ידי המשרד בדיקה אשר העלתה שהמקור לחריגת הבנזן הוא ככל הנראה מבתי הזיקוק בחיפה, שכן נמצאה התאמה בין הפעילות במפעל, משטר הרוחות והחריגות שנמדדו.
בעקבות החריגה שתועדה פרסם המשרד להגנת הסביבה הודעה לפיה רק בשנת 2017 תועדו כבר 3 חריגות מההיתר ברמה היומית. בעקבות החריגות נפתח כנגד בית הזיקוק הליך שימוע במשרד להגנת הסביבה.
בחודש אוקטובר 2017, הוציא המשרד להגנת הסביבה צו מנהלי לפי סעיף 45 לחוק אוויר נקי בעקבות המשך חריגות הבנזן באותה השנה בתחנות הניטור בשכונת קריית בנימין ובתחנה ניידת 5 הממוקמת במורד נחל הקישון, כמו גם בדיגומים יממתיים המתבצעים באופן סדיר ב-12 נקודות מחוץ לגדר מתחם בז"ן. בהוראת הצו המנהלי, המפעל נדרש לתכנון וביצוע תוכנית מיידית להפחתת פליטות הבנזן. לאחר אי עמידה בהפחתת הפליטות על פי התוכנית המקורית (שהסתיימה בסוף חודש מרץ 2018) קיבל המפעל ארכה לביצוע תוכנית מקיפה יותר עד סוף חודש יולי באותה השנה. מאחר שבמהלך שנת 2018 וגם אחרי תום ביצוע התוכניות נמשכו חריגות הבנזן על פי תיעוד תחנות הניטור הסמוכות למתחם, נערך ב-12 בפברואר 2019 שימוע לבכירי החברה כצעד מקדים לסגירת המתקנים. על אף מהלכים אלה, לאחר השימוע, כבר נמדדו 3 חריגות בנזן יממתיות בסמיכות למתחם בז"ן.