לוחמה אווירית

לפני מלחמת העולם הראשונה

אף על פי שמלחמת העולם הראשונה נחשבת למלחמה שבה נבנה האוויר כמימד לוחמה של ממש לצד היבשה והים, השימוש בכלי טיס במלחמות החל הרבה לפני. למעשה השימוש המתועד הראשון בבלוני תצפית נרשם בשנת 1794 בקרב פלאורוס, מאוחר יותר במלחמת האזרחים האמריקאית שני הצדדים השתמשו בבלוני תצפית.
בתחילת העשור השני של המאה ה-20 המעצמות האירופאיות החלו לארגן את שירותי האוויר שלהן שהשתמשו לראשונה מטוסי תצפית. הכוח האווירי הראשון שיוסד היה השירות האוויר הצרפתי. ובשנת 1911 נרשמה התקיפה האווירית הראשונה במלחמת איטליה-טורקיה בה מטוס איטלקי הטיל בצורה ידנית רימונים על עמדות של הטורקים. במלחמת הבלקן הראשונה משימות הפצצה רבות בוצעו נגד מעוזים טורקים, ביניהם גם ההפצצה הלילית הראשונה בהיסטוריה. מאוחר יותר מדינות הבלקן שיתפו ניסיון זה גם את הצבא הגרמני הקיסרי.

בין שתי מלחמות עולם

מיד עם תום המלחמה התקציבים הביטחוניים של המדינות המנצחות קוצץ ולכן כוחות האוויר שלהם התקשו למצוא את האמצעים לתחזק את המטוסים שלהם קל וחומר למצוא אמצעים בפיתוח ואימון. אמנם בתקופה זאת גבר העיניין הציבורי בתעופה אך היו מעט שיפורים ופיתוחים במנועים ואוירודינמיקה. למרות זאת קם גרעין של חסידי הלוחמה האווירית שקידמו רעיונות ושיח על כוחות האוויר ותפקידם בלוחמה מודרנית. רבים ראו בכוח אווירי עצמאי שלא תלוי בפקודות קציני היבשה או הים המרוכזים בלחימה בחזית ככוח מכריע שיוכל דרך תקיפת האוכלוסייה והתעשייה להרוס את יכולתו של האויב לנהל מלחמה, מה שלדעתם היה יכול להחזיר את המלחמות עם ההכרעה המהירה בניגוד למחלמה האחרונה הארוכה והעקובה מדם שהתנהלה בעיקרה בשוחות סטטיות שלוחמה בהן גרמה לקטל רב.
הרבה הוגי דעות לא התייחסו ללקחי מלחמת העולם הראשונה בה היה אפשר להסיק בבירור שבשביל לאפשר לכוח אווירי לפעול ביעילות ובלי אבידות בלתי נסבלות בזירות הלחימה נדרש להשיג עליונות אווירית. הדיונים על ההפצצה האסטרטגית לקחה את מירב תשומת הלב.
המפציץ תמיד יחדור
— סטנלי בולדווין
סטנלי בולדווין באמירתו המפורסמת סיכם את הלך הרוח ששלט באותה תקופה בבריטניה. חשב לציין באותה התקופה למפציצים היה יתרון בביצועים מול מטוסי הקרב, בשל כנפיהם הגדולות הם טסו גבוהה יותר, ובשל מספר המנועים הם גם טסו מהר וכוחות הנ"מ לא יכלו לספק הגנה מספקת כדי למנוע חדירת המפציצים. אם המצב היה נשאר כפי שהוא היה בתקופה זאת אמירתו של בולדווין הייתה נשארת נכונה, אך פיתוח שלדות אווירודינמיות וכן מנועים טוריים חזקים שיפרו משמעותית את הביצועים של מטוסי הקרב ואלה החלו להתעלות על הביצועים של המפציצים, אך עדיין הדגש נשאר עם אלה האחרונים בשל ההערכה כי חימוש הגנתי בצורת מקלעים יכלו לספק הגנה נאותה למבני המפציצים. לכן הניסיון של טייסי הקרב של מלחמת העולם הראשונה אבד אט אט, וטייסי הקרב במלחמת העולם השנייה היו צריכים להשיג את כל הניסיון מחדש.
חיל האוויר היחיד שהצליח להתנתק מקונספציה זאת היה הלופטוואפה שבגלל אילוצים שונים לא הצליח ליצור מפציץ אסטרטגי ולכן נאלץ להתרכז במאמצים יותר טקטיים. נוסף על כך במלחמת האזרחים הספרדית חיל המתנדבים הגרמני, לגיון הקונדור השיג ניסיון מבצעי שלא יסולא בפז, ניסיון שבעקבותיו עוצבו תורות הלחימה של הלופטוואפה. עיקר תשומת הלב של הכוח האווירי הזה התרכז לא בתקיפה אסטרטגית, אלא במשימות הפצצה טקטית ואמנעה, בעוד מטוסי הקרב התרכזו בעליונות האווירית. תורה זאת בשילוב עם תורת לחימה קרקעית שדוגלת בפריצה מהירה (בליץ קריג) אפשרו לצבא הגרמני לנצח בצורה מוחצת בכל המערכות הקרקעיות בשנים 1939-1941.
כתוצאה מכך הרבה כוחות אוויריים החלו את מלחמת העולם השנייה עם כוחות אווריים לא מתאימים אשר התרכזו בהפעלת כוח בצורה לא יעילה ולא מתאימה למציאות.

מלחמת וייטנאם

מלחמת וייטנאם הייתה עוד דוגמה לעימות מוגבל בו לאמריקאים לא הייתה יד חופשית בניהול המלחמה כמלחמה כוללת. הלחימה הארוכה מול כוחות הוייטקונג וכן נגד צפון וייטנאם הוכיחו שאין די בדוקטרינות הסטנדרטיות שהשתמשו בהן לפני כן. לוחמה מתמשכת באזורים מוכי טילים גם תרמו לשחיקה ודרשו מכוחות האוויר להתאים שיטות לחימה כגון הפוד פורמיישן ומטוסי הויילד ויזל לציד קורנים. בשל כך כל משימת תקיפה דורשת מספר רב של מבנים נוספים לטובת תמיכה במשימה, כאשר מטוסי התקיפה מנו בין 20-40 אחוז מהכוח הכולל, מה שכונה ערכת תקיפה.
הכוחות האמריקאיים לא יכלו לתקוף את מרכזי הבקרה הצפון וייטנאמים מחשש לפגיעה ביועצים סינים או רוסים ולכן הטייסים הצפון וייטנאמים נהנו מכיסוי מכ"ם מלא ויכולת הכוונה משמעותית עקב כך 16 טייסים השיגו את התואר אלוף הפלות. האמריקאים לעומתם טסו במטוסים לא מותאמים לקרבות אוויר, בלי הכשרה לקרבות אוויר, וללא יכולת הכוונה ויירוט, בגלל ריבוי מטוסים ידידותיים ומיעוט של מטוסי אויב הם גם נאלצו לבצע זיהוי ויזואלי של מטוסי האויב ועל ידי כך גם נמנעה היכולת לה הם הוכשרו. לכן רק שני טייסים אמריקאים זכו לתואר אלוף הפלות. מלחמה זאת גם התאפיינה בשימוש מסיבי במסוקי סער כגון ה-UH-1 לתובלת כוחות, כמו כן התפתח תחום חדש של מסוקי קרב כגון ה-AH-1 שיכלו לתמוך בכוחות הקרקע בצורה יעילה.
בשלבים המאוחרים של המלחמה האמריקאים החלו להשתמש בכלי נשק מונחים בשביל לפגוע במטרות קשות במיוחד.

המלחמה הקרה

עם סיום מלחמת העולם השנייה ותחילת היריבות בין הגוש המזרחי לגוש המערבי דוקטרינת המלחמה השתנתה רבות ונשענה על ההנחה כי המלחמה הבאה תהיה כוללת וגרעינית. בשנות ה-1950 שני הצדדים התכוננו לתקיפות גרעיניות על ידי מבני ענק של מפציצים מגביהי טוס. לכן החל פיתוח וייצור מוגבר של מפציצים סילוניים ומטוסי יירוט ייעודיים המשתמשים בטילי אוויר אוויר ארוכי טווח. לקראת שנות ה-1960 הסובייטים פיתחו מערכות נ"מ מתקדמות שאיימו אפילו על מטוסים שטסים מעל 21,000 מטר, וכן התפתח תחום הטילים הבליסטיים שהיוו חלופה להפצצות גרעיניות. השימוש בטילי אוויר אוויר הביא להזנחת ההכשרה לקרבות אוויר צמודים במערב, מה שהוכיח את עצמו כבעייתי במהלך מלחמת וייטנאם.
במערב עדיין ראו צורך ביכולות תקיפת עומק, אך בשביל להצליח בכך מטוסי ההפצצה היו צריכים לטוס בגבהים נמוכים במיוחד ולהשתמש בתוואי הקרקע כדי לחמוק מזיהוי על ידי עמדות המכ"ם של האויב. כמו כן תפתח תחום טילי השיוט שיכלו עצמאית לנווט למטרתם בגבהים נמוכים. הדוקטרינה של ברית נאט"ו נשענה רבות על הכוח האווירי בשביל לאזן את היתרון הכמותי העצום שמדינות הגוש המזרחי נהנו ממנו במשך כל המלחמה הקרה. המשימות העיקריות אם כן היו תקיפות גרעיניות של הפיקוד האסטרטגי האמריקאי ומאמצי אמנעה אווירית.
מלקחי מלחמת וייטנאם פותחו מטוסי דור רביעי שפרט תכנון התאמה לקרבות אוויר כללו יכולות רב משימתיות ונשיאת חימוש מתקדם. כמו כן פותחו מטוסים חמקנים שיכלו להחזיר את גורם ההפתעה למערכה האווירית. כמו כן המשיך פיתוח מסוקי הקרב שעתה יועדו בנוסף למשימות סיוע אווירי קרוב למשימות ציד טנקים.

מלחמת המפרץ הראשונה

במלחמת המפרץ הראשונה נבחנו השינויים בתורות הלחימה שיושמו כחלק מלקחי מלחמת וייטנאם. מרבית המערכה התנהלה על מטרות אסטרטגיות ובמאמצי אמנעה לפני שתקפו את הכוחות בכווית. מטוסי הפצצה חמקניים תקפו עמדות מכ"ם ונ"מ בחסות החשיכה. המטוסים המערביים צוידו במערכות זע"ט מתקדמות שאפשרו למטוסי הקרב ומטוסי הבקרה לזהות את מטוסי האויב, למעשה מרבית ההפלות של מטוסי הקרב במערכה התבצעו בטווחים גדולים מאוד. חימוש מדויק אפשר הפצצות נקודתיות ומועטות יחסית גם על מטרות קשות בשביל השגת אפקט דומה לזה של עשרות תקיפות במלחמת וייטנאם.

סיור ותצפית

כאמור אחד מהשימושים המוקדמים ביותר של כלי תעופה כסיוע צבאי היה למטרות סיור שדה הקרב ויעדי האויב. שני המרכיבים העיקריים של הסיור האווירי הם טיסות תצפית וטיסות סיור. התצפית האווירית פועלת לאיסוף מידע מודיעיני באופן של צילום, אותות, איסוף מידע, חתימת אויב ואותות מסוגים שונים. איסוף המודיעין באופן זה נעשה לרוב על ידי מטוסי צילום ומודיעין מסוגים שונים לצד מל"טים.
סיור אווירי מצד שני מתרכז לרוב באיסוף מידע ויזואלי בשטח ולרוב מתרחש במהלך המערכה. מרכיבים של הסיור האווירי עשויים לכלול בחינת התקדמות הכוחות, מצב כוחות האויב, תמונת מצב של מהלך הקרב וכיוצא בזאת. היבט זה של שימוש במרכיב האווירי היה נפוץ מאוד בשנותיה הראשונות של הלוחמה האווירית בעיקר החל ממלחמת העולם הראשונה והתעפיין במטוסים קלים ומהירים שטסו לרוב בגובה נמוך מעל הכוחות. כך לדוגמה, במערכה בצפון אפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה, מפקד שרצה לראות תמונת מצב ברורה של הקרב לצד מיקום כוחותיו וכוחות האויב על פני השטח הרחב של המערכה, היה עשוי לעשות שימוש במטוסי סיור.
עם השנים הצורך בטיסות סיור בזמן אמת דעך עם התפתחות טכנולוגיות התקשורת והמודיעין. בנוסף, התפתחות טכנולוגיות התעופה ובין היתר הופעת המל"טים, מאפשרים כיום לעשות שימוש בכלי טיס למטרות תצפית וסיור כאחד. מל"ט בודד לדוגמה, מסוגל לצלם יעד מסוים למטרות תכנון ובחינה, ומצד שני גם יכול לשמש כלי לבחינת התקדמות מהלכי הקרב בזמן אמת.