google/wiki40b huggingface dataset:
בארט MRAD

ביצועים

הרובה מדויק מאוד ומקבץ באופן עקבי מתחת ל-1 דקת קשת עם תחמושת רגילה כאשר בארט מתחייבת ל-"sub-MOA accuracy". עם תחמושת צליפה ייעודית (כגון כדורים באיכות של Match Grade) הדיוק מגיע לחצי דקת קשת (0.5 MOA‏) באופן עקבי, ואף למטה מכך: מקבצים של 0.35 דקת קשת אינם נדירים. צלפי צה"ל מצליחים לקבץ עם הרובה בסטייה מרבית של 1.1 ס"מ בירי לטווח 100 מטר, דיוק השקול ל-0.35 דקת קשת. דיוק זה נחשב למצוין הן לצליפה צבאית והן לצליפת לוט"ר.
טווח הירי האפקטיבי המרבי של הרובה תלוי בקליבר ובתחמושת. עם תחמושת 7.62x51 מ"מ נאט"ו הטווח היעיל המרבי עומד על כ-800 מטרים (870 יארד). עם תחמושת 0.338 לפואה מגנום הטווח המרבי היעיל עומד על 1,500 מטרים (1,600 יארד) אך ה-MRAD מסוגל לפגוע במטרת דמות גם בטווחים של 2,100 מטרים (2,300 יארד).
עם תחמושת 0.338 לפואה מגנום מסוגל ה-MRAD לחדור שריון גוף מודרני בטווחים של עד כ-400 מטרים (440 יארד).

היסטוריה

ה-MRAD תוכנן עבור מכרז Precision Sniper Rifle  של הכוחות המזוינים של ארצות הברית לבחירת רובה צלפים לכוחות המזוינים של ארצות הברית, שאחת הדרישות בו הייתה שהרובה יהיה מדויק (פיזור זוויתי של מתחת לדקת קשת אחת, 1 MOA) בטווחים של עד 1,500 מטרים (1,600 יארד). למרות שעמד בדרישות, ה-MRAD הפסיד במכרז ורובה הרמינגטון MSR נבחר על פניו.
רובה ה-MRAD זכה בפרס "רובה השנה של איגוד הרובאים הלאומי של ארצות הברית" לשנת 2012.‏
ב-2013 רכשה הימ"מ, היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של ישראל, 12 רובי בארט MRAD לניסוי. מטרתם הייתה להחליף את רובי הצליפה לטווח ארוך מדגמי ה-PGM 338 וה-PGM Hecate בתפקיד זה, עקב אמברגו אירופאי שמנע מכירת חלקי חילוף ותחמושת לרובי ה-PGM הצרפתיים. הניסוי הצליח ובדו"ח שפורסם על ידי קצין האמל"ח של הימ"מ נכתב על ה-MRAD: "הנשקים שנרכשו בסוף שנת 2013 נכנסו כבר לשימוש מבצעי, וקיימת שביעות רצון מלאה מרמת הביצועים ומאיכות הנשק". בעקבות כך הוחלט לרכוש 15 רובי MRAD נוספים. כיום זהו הרובה העיקרי במערך הצליפה של הימ"מ, לצד ה-SR-25 Mk 11 החצי-אוטומטי.
בעקבות הניסיון החיובי בימ"מ החל צה"ל גם הוא לבחון את הרובה. בשנים 2017 ו-2018 נראו מספר תמונות מתערוכות ותצוגות פנימיות של צה"ל, בהן הופיע הבארט MRAD (בחלקן עם מעצה בצבע שחור ובחלקן עם מעצה בצבע חאקי). לקראת סוף שנת 2018 נכנס ה-MRAD לתפוצה רחבה בכלל היחידות המיוחדות בצה"ל ונבדקת כעת האפשרות לרכישת קנים בקליבר 0.338 אינץ'. בזכות הארגונומיה שלו, הבארט נוח לירי מכל מצב: שכיבה, כריעה, ישיבה ועמידה. בשל כך ובזכות דיוקו הוא משמש את צה"ל לצליפת לוט"ר וצליפה בשטח בנוי, בנוסף לצליפה רגילה, ומיועד להחליף את המאוזר 86SR הוותיק. חלק מרובי ה-MRAD של צה"ל כוללים קנה מושתק אינטגרלית למשימות צליפה מיוחדות וחשאיות. הבארט MRAD רשם טבילת אש מבצעית במהלך העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2019) בידי צלפי חטיבת עוז (חטיבת הקומנדו של צה"ל).
ב-2019 נבחר הבארט MRAD במכרז של פיקוד הכוחות המיוחדים של ארצות הברית (US SOCOM) כרובה הצלפים של הכוחות המיוחדים במיזם "Advanced Sniper Rifle". בעקבות כך נחתם חוזה עם חברת הנשק בארט על סך כ-50 מיליון דולר ל-5 שנים.
לחם סודה

לחם סודה הוא לחם כפרי שלצורך התפחתו משתמשים בסודה.
באירלנד, לחם הסודה מלווה את הארוחה העיקרית, כתוספת או כמזון בפני עצמו, כששכבה עבה של חמאה או ריבה מרוחה על הפרוסות. צבעיו של הלחם הם חום ולבן, והוא נאפה לעיתים בצורה ועיצוב של עוגה (farl). כשהלחם מוכן נוהגים להקיש עליו ואם הכיכר משמיעה צליל חלול, הדבר אומר כי היא מוכנה.
החל משנות החמישים של המאה התשע עשרה העדיפו האירים את אבקת האפייה שמכילה סודה כחומר התפחה. זאת על פני השמרים שהיו נדירים בארצם. לחם שמרים רגיל המופק במאפייה היה זמין רק בערים הגדולות של אירלנד, ולא בכפרים. במהלך האפייה השתמשו גם בחומר חומצי כיוגורט, המצוי בשפע בארץ זו, בשל גידול משק החלב.
לחם סודה נאפה בעבר בסיר או על משטח ברזל שהונח על גחלים. אלו הן שתי שיטות ההכנה של לחם סודה, בצפונה ובדרומה של אירלנד, לעיתים עד היום.
כיכר לחם הסודה מכבדת את שולחן החג והשמחות האירי ובהם לובש הלחם המסורתי פנים אחרות. לבצק שלו מוסיפים ביצים, חמאה, סוכר, פירות יבשים ותבלינים שונים. בארצות הברית ובצפון אמריקה, לחם סודה הוא לחם עוגתי עם פירות.
ברנרדינו רמציני

חייו

רמציני נולד בקארפי. הוא למד רפואה באוניברסיטת פארמה, שם החל להתעניין במחלות תעסוקתיות. הוא מונה לעמוד בראש המחלקה לרפואה באוניברסיטת מודנה בשנת 1682, והחל משנת 1700 שימש פרופסור לרפואה באוניברסיטת פדובה. רמציני נפטר בשנת 1714 בפדובה.

עבודתו

המהדורה הראשונה של ספרו, "מחלות העובדים", פורסמה בשנת 1700 במודנה, והשנייה ב-1713 בפדובה. הספר תיאר את הסכנות הבריאותיות בכימיקלים, אבק, מתכות, תנועות חוזרות או אלימות, תנוחות חריגות וגורמים אחרים שבהם נתקלים עובדים בלמעלה מ-50 מקצועות. הספר היה אבן דרך בהתפתחותה של הרפואה התעסוקתית. כמו כן, רמציני הציע כי רופאים יכללו במסגרת הריאיון הרפואי גם שאלות על מקצוע המטופל. הוא ראה במניעה טובה יותר מריפוי, וטען בהרצאה שנתן בשנת 1711 כי הרבה יותר טוב למנוע מאשר לרפא, והרבה יותר קל לחזות נזק עתידי ולהימנע ממנו מאשר להיפטר ממנו לאחר שאירע.
באשר למלריה, רמציני היה אחד הראשונים לתמוך בשימוש בקליפת עץ הצינכונה העשירה בכינין, בעוד שאחרים טענו שהוא רעיל ולא יעיל. 
בשנת 1713 טען רמציני כי נזירות מפתחות סרטן השד בשיעור גבוה יותר מאשר נשים נשואות, מאחר שאינן מקיימות יחסי מין, וכי אי-קיום יחסים גורם לחוסר יציבות ברקמת השד, דבר אשר עלול להוביל להתפתחות סרטן שד. לימים התברר כי חשיפה ממושכת יותר לאסטרוגן, המלווה נשים שאינן נכנסות להיריון, מהווה גורם סיכון להתפתחות המחלה.
שיט

שַׁיִט הוא תחבורה בנתיבי מים, לרבות בים הפתוח, בנהרות ובאגמים, בנמלים ובמעגנים או בנתיבי מים פנים-יבשתיים. שיט הוא אחד משלושת סוגי התחבורה הנפוצים ביותר בעולם לשימוש האדם לתובלה ולתנועה ממקום לייעודו.

היסטוריה

שיט ימי נחשב כאחת מדרכי התחבורה הקדומות ביותר. עדויות ראשונות לשיט מגיעות עוד מהתקופה הפרהיסטורית. שייטים ידועים בעולם העתיק היו הפניקים שהיו מפליגים בסירות משוטים על פני הים התיכון. הוויקינגים בנו סירות מפרש וניצלו את אנרגיית הרוח לשם התקדמות, וכך הגיעו עד אמריקה הצפונית בחיפוש אחר מקומות חדשים להתיישבות ולמציאת משאבים. בוונציה עד עצם היום הזה לא ניתן לנוע ממקום למקום ללא שיט, בדרך כלל באמצעות גונדולה. גם באזורים מרוחקים היה השיט חלק בלתי נפרד מאורח החיים, הפולינזים היו משייטים מאי לאי ברחבי הארכיפלגים של האוקיינוס השקט, האינואיטים היו נעים באמצעות קיאק שהכינו מעורות ועצמות של בעלי חיים והאינדיאנים היו בונים להם קאנו מגזעי עצים גדולים.
עידן התגליות התרחש לאחר מסעות התגלית הימיים הגדולים שערכו ואסקו דה גאמה, ברתולומיאו דיאז, כריסטופר קולומבוס ופרדיננד מגלן בשם ספרד ופורטוגל. כשנודע על שטחי היבשה החדשים החל השיט להתפתח באופן מואץ ומספינות נהר החל מייצר האדם אוניות שיוכלו להבקיע דרכם בין גלי האוקיינוסים. כדי לחצות נהרות החלו בונים מעבורות במקום לבנות גשרים בכל מקום ומקום. 
לא חלף זמן רב ועימותים בין מדינות החלו להתקיים גם על פני הים, בקרבות ימיים. אחרי כן החלה להתפתח משנה סדורה של לוחמה ימית. לאורך ההיסטוריה, עמים ומדינות הקימו להן צי במטרה לבסס את שליטתם באזורים מרוחקים. מדינות מקימות ציים של אוניות כדי לסחור עם אומות אחרות. כל ארץ השוכנת לחופי ים מקימה לה חיל ים שיגן על חופיה מפני פלישת אויב המתקיף מדרך הים.
גם כיום התובלה הימית היא הדרך הזולה והיעילה ביותר, ולעיתים קרובות גם היחידה, להובלת מטענים מסוגים שונים ממקום אחד למשנהו.
כל הטומאות כשעת מציאתן

כל הטומאות כשעתן מציאתן הוא כלל בדיני החזקות, האומר כי בכל ספק שהוא, יש להכריע את ההלכה כפי המצב בו נמצא החפץ בשעה שהתעורר בו הספק.

סברת הדין

כלל זה נאמר באדם שנגע במישהו בלילה, ובשעת הנגיעה לא ידע אם האדם שנגע בו הוא חי או מת, ובבוקר ראה שהוא מת, לא ניתן להכריע את הספק על ידי חזקת הגוף האומרת שמכיוון שהיה חי הרי הוא חי עד שיוודע אחרת, וזאת מכיוון שבשעת התעוררות הספק לא ידוע אם היה חי או לא, המהרי"ט מסביר כי דיני החזקה אינם מבררים את המציאות, אלא אומרים כי כאשר מציאות מסוימת נודעה לפנינו מותר לנו להאמין בה עד שיוודע שהיא השתנתה, ולכן גם כאשר נודע לנו שהיא השתנתה לא ניתן להסיק שכבר השתנתה זמן מה לפני שנודע לנו, מכיוון שדין החזקה אומרת שלא היה לנו לחשוש בשעת הספק לכך שמא השתנתה. אך כאשר מעשה מסוים בא לפנינו לאחר שכבר השתנה, לא ניתן לומר למפרע כי אתמול היה לנו את דין החזקה, מכיוון שעכשיו כבר לא קיים הדין, והוא היה קיים רק בשעה שהנהגת החזקה עדיין הייתה מעשית.

בראהו חי

מסיבה זו, ההלכה היא כי אם ראו את אותו אדם חי ולאחר מכן נגע בו בלילה כשלא ידע אם הוא חי או לא, במקרה כזה ניתן להסתמך על חזקת הגוף האומרת כי האדם חי היה בשעת הנגיעה, וממילא לא נטמא הנוגע בו.

תקפות הדין בחזקות רעועות

גם לפי דעת התוספות זו היא סברת הדין, ועל פי זאת מסביר התוספות את אמרתו של רב יהודה הפוסק בשם רבו שמואל, כי המחליף פרה בחמור, ומשך בעל החמור את הפרה ובכך גרם לקיום הקנין, ולאחר מכן נמצא החמור כשהוא מת, ולא ידוע האם בשעת החליפין עדיין קיים היה החמור, וממילא הקנין קיים, או שמא מת היה וכל הקנין לא היה לו תוקף, במקרה כזה על בעל החמור להביא ראיה שחמורו קיים היה בשעת החליפין, וכל עוד לא יביא ראיה הוא לא יקבל לרשותו את הפרה. התוספות מסביר זאת בכלל שכל הטומאות כשעת מציאתן, ולכן מכיוון שבשעת התעוררות הספק נמצא החמור לפנינו מת, עלינו לומר שגם מקודם היה מת. הפני יהושע מקשה שהרי החמור ידוע היה שהיה חי ואם כן היה לנו ללכת אחרי דין החזקה האומר שהוא היה עדיין חי בשעת החליפין, ומתרץ הפני יהושע שחזקת חי היא חזקה רעועה שכן ידוע שסופה להשתנות בבירור - אי פעם, שסוף האדם למות. הפני יהושע מוסיף ומסביר שכן הדין בכל חזקות רעועות, כמו בחזקה המבוססת על הרוב, חזקה כזו נידונת בבהמה שלא ידוע מעולם שלא הייתה טריפה, אלא מתוך הסתמכות על הרוב ניתן להסתמך על כך שהיא לא טריפה; עם זאת, כאשר תמצא בהמה כזו שהיא טריפה, אין להסתמך על דין החזקה שבה, מכיוון שהיא הייתה מבוססת על חזקה חלושה ורעועה יחסית של מכוח רוב ולא וודאי מוחלט.

הדין בקדשים

לעומת זאת, רבים מהראשונים ובהם גם התוספות עצמו במסכת נדה סבורים כי דין זה של "כל הטומאות כשעת מציאתן" אינו דין וסברא מהתורה, אלא תקנת חכמים, אותה החמירו בדיני טומאה וטהרה ואכילת קדשים בלבד, מפני חומרתם.

כללים נוספים

יש המסבירים כי דין כל הטומאות כשעת מציאתן נאמר רק כאשר החפץ נמצא במצב המחייב בעצמותו את דין הטומאה, הטהרה וכדומה. מצב כזה ייתכן כאשר אדם מצא מת בלילה, ומכיוון שמצבו של המת בתור מת הוא המחייב את הטומאה, ניתן לשייך את החפץ הנמצא לסוגת הטומאות כל עוד לא הוברר אחרת. לעומת זאת, כאשר נדה נמצאה ודם טמא על בגדיה, אין הדם בעצמותו מחייב טומאה, אלא יציאת הדם מהמקור, ולכן למרות שהדם נמצא על בגדיה, אין דין זה נכנס בסוגת הדין של כל הטומאות כשעת מציאתן.
מדרכה עילית

היבטים אורבניים של מדרכה עילית

גישות עכשיוויות בתכנון ערים מדברות על השפעתן השלילית של מדרכות ומעברים עיליים עבור רקמות עירוניות. מדרכות אלו לרוב מתוכננות ונבנות על ידי גופים מסחריים פרטיים, בעיקר קניונים והן משפיעות מאוד על תנועת הולכי הרגל בעיר. שיקוליהם של גופים אלה הם מסחריים ומטרתם ניתוב הולכי הרגל אל חנויות נוספות שבבעלות הקניון על מנת להגדיל את הכנסותיהם. גם בחיבורים בין קניונים שונים, כפי שקיים במקרים רבים בעולם, מדובר למעשה בשיתוף פעולה עסקי. ההשלכות האורבאניות של מדרכות עיליות אלו הן פגיעה במסחר החופשי המתקיים ברחוב ו"הריגת הרחוב". בערים רבות בהן המדרכות העיליות קיימות כתופעה, ההפרדה בין מפלס הרחוב והמפלס העילי משאירה את מפלס הרחוב מוזנח ומאוכלס בעיקר בהומלסים, נרקומנים ואוכלוסיות בעייתיות אחרות או שהיא פשוט גורמת לרחוב להפוך לאט לאט לכביש מהיר בשל היעדרות הולכי רגל.
עמנואל פוירמן

ביוגרפיה

עמנואל פוירמן נולד בשנת 1902 בקולומיאה שבגליציה, אוסטריה. הוריו היו שניהם מוזיקאים חובבים. אביו, שניגן בכינור ובצ'לו, היה מורו הראשון. גם אחיו הבכור של עמנואל, זיגמונד, גילה כישרון מוזיקלי. בשנת 1907 החליט אביהם לעקור עם משפחתו לבירה וינה. בגיל תשע למד פוירמן אצל פרידריך בוקסבאום  ואחר אצל אנטון ואלטר בהאקדמיה הקיסרית למוזיקה ואמנויות הבמה בווינה. בפברואר 1914, כשהיה בן 12, הופיע לראשונה בקונצרט עם הפילהרמונית של וינה בניצוח פליקס ויינגרטנר,  בנגינת הקונצ'רטו לצ'לו ברה מז'ור של יוזף היידן. בשנת 1917 נסע פוירמן ללייפציג שבגרמניה, שם למד אצל יוליוס קלנגל. בשנת 1919 התקבל פוירמן לעבודה בקונסרבטוריון גרצניך בקלן בהמלצת קלנגל, וב-1929 התמנה לפרופסור בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין.
בין שותפיו לנגינה באותם ימים היו קרל פלש, סיימון גולדברג ויוזף וולפשטאל ואת פאול הינדמית, שניגן בויולה בשלישיית מיתרים עם פוירמן וולפשטאל. כמו כן ניגן עם יאשה חפץ ועם ארתור רובינשטיין.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נאלץ פוירמן לפרוש ממשרתו בקונסרבטוריון מחמת מוצאו היהודי. הוא עבר ללונדון, יחד עם גולדברג והינדמית, ויצא לסיורי קונצרטים ביפן ובניו יורק (ובדרך הופיע גם בארץ ישראל). בשובו לאירופה ניגן בביצוע הבכורה של הקונצ'רטו לצ'לו מאת ארנולד שנברג, בניצוחו של תומאס ביצ'ם. לזמן מה עבר לציריך אך נקלע לאוסטריה בתקופת שקדמה לאנשלוס. ברוניסלב הוברמן סייע לפוירמן להימלט עם משפחתו לארץ ישראל, ומשם היגר בשנת 1937 לארצות הברית, שם לימד צ'לו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה.
קשריו עם הינדמית נפגמו כאשר זה ביכר על פניו את גרגור פיאטיגורסקי לביצוע הבכורה של הקונצ'רטו לצ'לו שלו.
פוירמן מת בניו יורק מוות טראגי בגיל 39 לאחר ניתוח טחורים שגרתי. הצ'לו גופרילר העתיק שלו, משנת 1720, עבר לאחר מותו לצ'לן הרוסי-אמריקאי ג'וזף שוסטר.
פבלו קזאלס, שמקובל לראות בו אחד מגדולי הצ'לנים בכל הזמנים, ענה, כאשר נשאל על צ'לנים אחרים, "איזה אמן דגול היה פוירמן! מותו בטרם עת היה אבידה גדולה למוזיקה."
הוריו ואחותו של פוירמן התיישבו בתל אביב. אחיו, זיגמונד פוירמן, ניגן בשנות ה-40 וה-50 בתזמורת שירות השידור (תזמורת קול ישראל), וגיסו היה חבר התזמורת הארצישראלית.

כלי הנגינה של פוירמן

פוירמן ניגן בצ'לו גופרילר, שעבר לאחר מכן לרשותו של הצ'לן האמריקאי ג'וזף שוסטר וממנו אל יאשה זילברשטיין.
משנת 1932 עד מותו החזיק פוירמן גם בצ'לו שרב אמן ונציאני אחר, דומניקו מונטאניאנה בנה בשנת 1735. הכלי הזה, שהמשיך לשאת את שמו, נמצא כיום בידי צ'לן ואספן שווייצרי פוירמן החליף את הכלי הזה בצ'לו סטרדיוואריוס דה מונק משנת 1730.
הטיית הנסיין

הטיית הנסיין הוא כשל לוגי מסוג שגיאות תצפית, השייך לקבוצת כשלי היקש בו תוצאת הניסוי מושפעת מציפיות ותקוות של מלקטי הנתונים. סוג זה של כשל דומה מאוד לכשל דגימה מוטה, מצד זה שנוכחותו של הנסיין כצופה משפיעה על הניסוי, אך כאן ההשפעה נובעת לא מנוכחותו אלא מציפיותיו ומשאלותיו.
ברוב המקרים, הטיית הנסיין אינה מודעת או מכוונת. נתונים שגויים עשויים להיות מופקים מטעויות 'תמימות' כמו עיגול כלפי מעלה או למטה בכיוון של תוצאה רצויה או התייחסות לתוצאות דו-משמעיות כאילו הן תומכות בתוצאה הרצויה. ישנם גם מקרים, כמובן, של הטיה מכוונת של נתונים. כדי להימנע מהטיה כזו, יש צורך במחקר סמיות כפולה, שבו גם הנסיין וגם מושאי הניסוי אינם מודעים למשמעות התוצאות. (אם כי גם ניסויים לבדיקת התופעה עלולים להיות מוטים)
כמו כן הטיית הנסיין עלולה להיגרם בגלל חוסר ידע בסטטיסטיקה.
בעולם המחקר, הטיית הנסיין מתרחשת כאשר תוצאות הניסוי לגבי תוצאות המחקר מטעות את תוצאות המחקר. דוגמאות להטיית הניסוי כוללות השפעות מודעת או לא מודעת על התנהגות הנושא, כולל יצירת מאפייני ביקוש המשפיעים על נושאים, ושינוי או הקלטה סלקטיביים של תוצאות הניסוי בעצמם.
מייקל הרסט

חייו הפרטיים

בשנת 1988 התחתן מייקל עם השחקנית הניו זילנדית ג'ניפר וורד לילנד, להם נולדו שני בנים.
לאחר שנים של משחק זכה מייקל בפרס הקרן לאומניות של ניו זילנד (Arts Foundation of New Zealand), על משחקו בטלוויזיה וכן בתיאטרון.
סאלם (נפת שכם)

מקור השם

שמו של הכפר משמר את שמה הקדום של העיר שכם, שבראשית התקופה הכנענית נקראה 'שלם', כפי שבארו פרשנים וחוקרים רבים את הפסוק: "וַיָּבֹא יַעֲקֹב שָׁלֵם (אל העיר שלם) עִיר שְׁכֶם (עירו של שכם) אֲשֶׁר בְּאֶרֶץ כְּנַעַן בְּבֹאוֹ מִפַּדַּן אֲרָם וַיִּחַן אֶת פְּנֵי הָעִיר: וַיִּקֶן אֶת חֶלְקַת הַשָּׂדֶה אֲשֶׁר נָטָה שָׁם אָהֳלוֹ מִיַּד בְּנֵי חֲמוֹר אֲבִי שְׁכֶם בְּמֵאָה קְשִׂיטָה".

התקופה העותמאנית

על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני משנת 1596, 42 משפחות התגוררו בכפר.

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית סאלם מנתה 490 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 אוכלוסיית סאלם מנתה 690 תושבים, ב-122 בתים. בשנת 1945 אוכלוסיית סאלם מנתה 1,120 תושבים, אשר בבעלותם 10,293 דונם של קרקע, על פי  על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.

לאחר 1967

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, סאלם נמצאת תחת שלטון ישראלי.
בזמן בפברואר 1988, נקברו חיים ארבעה צעירים תושבי הכפר תחת תלולית עפר, עד שחולצו משם חיים. לטענת הפלסטינים הם נקברו שם בידי צה"ל. צה"ל פתח החקירה אך איש מהחיילים לא הורשע בה. טענות הפלסטינים פורסמו בעיתון שוודי, בעקבות זאת שגרירות ישראל בסטוקהולם פנתה למערכת העיתון ודרשה לפרסם מכתב מטעמה, שלפיו מבוססת הכתבה שפרסמתי על תערובת של שמועות שנבדקו כבר ונמצאו בלתי נכונות.
לאחר הסכם אוסלו, 27% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח B, ו-73% הנותרים הם שטח C.
בשנת 1996 נסלל על אדמות הכפר כביש עוקף להתנחלות אלון מורה - כביש 555. הנסיעה על הכביש אסורה לתושבי הכפר ונמנעת מהם הגישה אל אדמות הכפר שמעבר לכביש.
בין השנים 2004 ל-2007 נעקרו מטעי הזיתים של הכפר על ידי מתנחלים מספר פעמים. מתנדבים, רובם מקיבוצים, סייעו בשיקום מטעי הזיתים שנעקרו.
נוקו נוקו

העלילה

נוקו נוקו היא נערה רובוטית עם מוח של חתול, שאותה יצר אותה המדען קיוסאקו, שאשתו עובדת בחברה לייצור טכנולוגיה מתקדמת. החברה מפתחת מוצרים רבים ועורכת ניסויים בפומבי. כאשר הניסויים יוצאים מכלל שליטה (כך קורה תמיד) נחלצת נוקו נוקו לעזרת חבריה ומגנה עליהם. קיוסאקו שולח את נוקו נוקו ללמוד בבית ספר תיכון, והדבר מאתגר את נוקו נוקו, שאינה יודעת איך צריכה נערה בגילה להתנהג- עליה להסתגל לחיים האנושיים ולהסתיר את זהותה הסודית, היותה רובוטית-חתולה.
מועצה אזורית חבל אילות

נתוני המועצה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2016, מתגוררים במועצה אזורית חבל אילות 4,000 תושבים (מקום 228 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎3.6%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, למועצה אזורית חבל אילות דירוג של 5 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 79.5%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 8,452 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).
בתחומי המועצה 3 בתי־ספר.
(Pronounced 'Lĕh-'nérd 'Skin-'nérd)

סקירה

הבסיסט לאון וילקסון עזב את הלהקה במהלך השלבים הראשונים של הקלטת האלבום לאחר שניגן בשני שירים בלבד. גיטריסט להקת הסטרוברי אלארם קלוק אד קינג נתבקש למלא את מקומו של וילקסון על הבס במשך שאר ההקלטות, כאשר וילקסון כבר כתב את מרבית קטעי הבס. עזיבה זו השאירה את סקינרד עם רק שישה חברי להקה רשמיים בזמן יציאת האלבום. זמן קצר לאחר מכן, אד קינג נשאר עם הלהקה, והוא נהפך חבר, כך שהם יכלו לשחזר את ליווי הגיטרה המשולשת במהלך ההופעות החיות. וילקסון חזר ללהקה לקראת סוף ההקלטות, וכתב את השיר "Simple Man". האלבום הפך לאלבום זהב ב-18 בדצמבר 1974, ולפלטינה ולפלטינה כפולה ב-21 ביולי 1987, על ידי RIAA. האלבום הגיע למיקום שיא של 27 בבילבורד 200 ב-1975.
האלבום יצא לאור מחדש ב-2001 כגרסה מורחבת עם רצועות בונוס, הכולל גרסאות דמו משירים רבים באלבום. מכירות האלבום ב-2014 הוערכו בכ-2 מיליון יחידות ברחבי העולם.

עטיפת האלבום

עטיפת האלבום צולמה ברחוב הראשי בעיר ג'ונסבורו , ג'ורג'יה ובה נראים משמאל לימין: ליאון וילקסון, בילי פאוול (יושב), רוני ואן-זנט, גארי רוסינגטון (יושב), בוב ברנס, אלן קולינס ואד קינג.
צבי סלטון

צבי סלטון (נולד ב-24 באוגוסט 1947) הוא קריין חדשות ישראלי. עבד בקול ישראל למעלה מארבעים שנה, וכן היה שחקן ופיזיקאי.

ביוגרפיה

צבי סלטון נולד בעיראק, ועלה לארץ בגיל 4. בוגר הטכניון, הוא בעל תואר שני בהנדסת חומרים ועבד בקריה למחקר גרעיני. לאחר מכן עבר לאוניברסיטה העברית בירושלים לקראת תואר דוקטור, ובמהלך הלימודים עשה הסבה לתקשורת. 
סלטון סיים קורס קריינים בקול ישראל בשנת 1974. יחד איתו סיימו את הקורס מנחם פרי, עודד בן-עמי, ענת שרן ודן עופרי. כעבור שנים, התמנה למנהל מחלקת הקריינים בקול ישראל, תפקיד שבו שימש מספר שנים. הוא בוגר קורסים למשחק בתיאטרון ובקולנוע ולעיתים משתתף כשחקן ביצירות ובערבי שירה. כיום, הוא מעביר קורס בתחום המדיה במכון הטכנולוגי חולון.
בשנים 1993-1992 היה קריין חדשות בתוכנית יומן בערוץ הראשון.
שיחק בסרט הקולנוע הישראלי "אחות זרה" שיצא לאקרנים בשנת 2000, ובסרט הקולנוע הישראלי "חוכמת הבייגלה" שיצא לאקרנים בשנת 2002. 
ב-29 באוגוסט 2014 בשעה 10:00 שידר סלטון בפעם האחרונה את החדשות בקול ישראל ופרש לגמלאות.
איסטנבול

מקור השם

מקור השם איסטנבול מהמילים היווניות המודרניות "סטן פולי" (Στήν πόλι) שמקורו במילים ביוונית קדומה "איס טן פולין" (Εις τήν πόλιν) שפירושן "אל העיר" - כאשר העיר בה מדובר היא עירו של קונסטנטין או "קונסטנטין-פוליס" (פוליס)
השם "איסטנבול" החל להיות נפוץ בשפה הטורקית החל מהמאה ה-19, אף שרבים השתמשו (ומשתמשים גם היום) בצורה המקוצרת יותר המתבססת על הצורה המקורית - "סטמבול" - Stamboul. הוספת צליל "אי" בראשית השם מקובלת בטורקית לפני האותיות "ס" ו"ז", לדוגמה בשם העיר "איזמיר".
רק בשנת 1923 הסבה רשמית הרפובליקה הטורקית את השם ל"איסטנבול", שהיה הכינוי הנפוץ בשפה המדוברת. עד אז רווח השם קונסטנטינופול (יוונית: Κωνσταντινούπολις, לטינית: Constantinopolis), כלומר "עירו של קונסטנטינוס". במקורות ובדפוסים העבריים נקראה בווריאנט קושטנדינא (נכתב גם: קושטאנדינא, קושטנטינא, קושטאנטינא, קושטנטינה, קושטאנטינה), ובקיצור קושטא או קוסטא.
מלומדים ערבים נהגו לקרוא לעיר "קווסטנטיני", אבל העות'מאנים לא השתמשו בשם זה והעדיפו את הגרסה הפרסית: "פאי-אי טאחט" שפירושה בפרסית: "רגל כס המלכות" או "איסלמבול" שפירושו "של האסלאם".

גאוגרפיה

איסטנבול שוכנת לחופי מצר הבוספורוס, רצועת מים המפרידה בין אסיה ואירופה שאורכה כ-30 קילומטר. העיר בנויה משני צדי המצר ומשתרעת גם לאורך ים השיש (ים מרמרה). שלושה גשרים מחברים בין חלקה האסיאתי של העיר לחלקה האירופי וחוצים את הבוספורוס. הראשון מכונה "גשר הבוספורוס" או "גשר הבוספורוס הראשון", ואילו הגשר השני, "גשר פתיה סולטאן מהמט" או "גשר הבוספורוס השני", שוכן כחמישה ק"מ צפונית לראשון. השלישי והחדש בגשרים נחנך באמצע העשור הנוכחי 10 ק״מ צפונית לגשר השני.
הצד המערבי והאירופי של העיר בנוי משני צדי קרן הזהב, לשון ים החודרת מהבוספורוס לעומק השטח האירופי. שלושה גשרים חוצים את קרן הזהב, גשר גלאטה (Galata Köprüsü) סמוך למקום מפגשה עם הבוספורוס, גשר אטאטורק (Atatürk Köprüsü) כ-750 מטר ממנו וגשר הליצ' (Haliç Köprüsü) הנושא את הכביש המהיר הפנימי של העיר (Çevre yolu - D100/O-1). מדרום גובלת העיר בים השיש, ומצפון מגיעים שולי פרבריה עד הים השחור. פני השטח גבעתיים משני צדי הבוספורוס.
העיר סמוכה למוקדי רעש אדמה הפוקד את העיר וסביבותיה אחת לכמה שנים. איסטנבול ממוקמת בקרבת העתק צפון אנטוליה (KAFK, Kuzey Anadolu Fay Hattı) - שבר פעיל האחראי למספר רב של רעידות אדמה בשנים האחרונות. קרבת העיר לים השיש מגבירה את הסיכון לעיר שכן בעקבות רעידות אדמה היא עשויה להיפגע מגלי צונמי.

דמוגרפיה

נכון לשנת 2015 באיסטנבול חיים 14,657,434 תושבים. רוב אוכלוסיית איסטנבול היא מוסלמית-סונית. המיעוט הלא-סוני הגדול ביותר הוא הזרם המוסלמי שנקרא "האלווים", המונים 4.5 מיליון בני אדם, כששליש מכלל האלווים מתגוררים בטורקיה. המיעוט האתני הגדול ביותר באיסטנבול הם הכורדים, גם כן בני דת האסלאם, המונים בין 2 ל-3 מיליון בני אדם. המיעוט הנוצרי הבולט ביותר הוא הארמנים אשר מונים בין 50 ל-70 אלף. בין המיעוטים הזניחים ביותר קיימים, נכון לשנת 2019, כ- 10,000 יהודים וכ-3,000 יוונים אשר מתגוררים באיסטנבול, באיזמיר ובבורסה.

תחבורה

בעיר מגוון של אמצעי תחבורה: רכבת תחתית, חשמליות, וספינות המקשרות בין חלקיה השונים של העיר.
אילן בוגר

חייו

נולד בבסיס תל נוף, שבו שירת אביו, הרצל בודינגר. התחנך בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב (מחזור ט"ז) והתגייס לקורס טיס ב-1984 אותו סיים במגמת קרב ב-1986. שירת בטייסת 102 בה טס על מטוסי A-4 סקייהוק וכפיר, עבר הסבה למטוסי F-16 ושובץ בטייסת 110. מילא תפקיד ראש מדור במחלקת אמצעי לחימה של מטה חיל האוויר, וכמדריך ומפקד קורס בבית הספר לטיסה בחצרים.
בשנת 2000 מונה למפקד טייסת 105, טייסת העקרב, בשנים 2003 עד 2005 כיהן כראש ענף לוחמים בלהק כוח האדם ואחר כך שירת כראש מחלקת הדרכה בלהק האוויר. בשנת 2007 מונה למפקד בסיס רמת דוד ופיקד עליו במהלך מבצע עופרת יצוקה. בספטמבר 2009 מונה על ידי מפקד החיל, עידו נחושתן, לעמוד בראש ועדת חקירה לנסיבות התאונה בה נהרג טייס הקרב אסף רמון, בנו של אילן רמון. ביולי 2010 מונה לראש להק כוח האדם בדרגת תת-אלוף, שירת בתפקיד עד נובמבר 2013 והשתחרר משירות הקבע.
בספטמבר 2012 פורסם כי תתי-האלופים אילן בוגר וזיו לוי, מפקד בסיס חצרים, התקרבו בניגוד לנהלים למרחק של 100 מטר בלבד, במהלך תרגול קרב אווירי בדרום.
משנת 2014 מכהן כמנכ"ל חברת הסטארט-אפ Double Cool וחבר בצוות הטייסת - מתחם סימולטורי טיסה שנמצאת במבנה סינמה סיטי גלילות.
בעל תואר ראשון בלוגיסטיקה ובכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני מאוניברסיטת חיפה. נשוי לעו"ד טל אייל-בוגר, ולהם ארבעה ילדים.
קורט נידרמאייר

קריירת מועדונים

נידרמאייר שיחק במועדון הנוער של קרלסרוהה, ובשנת 1974 עלה לקבוצה הבוגרת כאשר היה בן 19. בקרלסרוהה שיחק נידרמאייר שלוש עונות  והבקיע שלושה שערים ב-30 הופעות.
בשנת 1977 חתם נידרמאייר בבאיירן מינכן ושובץ בתפקיד התקפי יותר. נידרמאייר שיחק חמש עונות וצבר 145 הופעות, בהן הבקיע 32 שערים. בתקופתו בבאיירן מינכן זכה נידרמאייר בשתי אליפויות הבונדסליגה ובגביע מקומי אחד. בשנת 1982, בעונתו האחרונה של נידרמאייר בבאיירן מינכן, העפילה הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות, והפסידה 1-0 לאסטון וילה, כאשר נידרמאייר נכנס כמחליף.
בקיץ 1982 חתם נידרמאייר בשטוטגרט, עמה זכה באליפות הבונדסליגה בשנת 1984. נידרמאייר שיחק שלוש שנים בשטוטגרט, בהן צבר 73 הופעות והבקיע שבעה שערים. 
בשנת 1985 חתם נידרמאייר בפ.צ. לוקרנו מליגת העל השווייצרית, בה שיחק שתי עונות, צבר 26 הופעות אך לא הבקיע שערים. בתום חוזהו בלוקרנו, חתם בקבוצת החובבים מועדון ספורט פפולנדורף, ובתום שנה אחת פרש ממשחק פעיל בשנת 1988.

קריירה בינלאומית

לנידרמאייר הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה המערבית, אך הוא מעולם לא שיחק בטורניר גדול.