google/wiki40b huggingface dataset:
רעיה יגלום

שנותיה המוקדמות

יגלום נולדה בליפקאני שברומניה, בתם של שמואל חורש ופני (פניה) נוסינקיס. למדה באוניברסיטת צ'רנוביץ, ובמקביל השתתפה בתנועת הנוער הציונית "קדימה". עלתה לארץ ישראל ב-1940 בעזרת סרטיפיקט שקיבלה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.

כפעילה ציבורית

מ-1941 החלה לפעול במסגרת ארגון הנשים הציוני ויצו.
מ-1947 ועד קום מדינת ישראל שירתה בארגון "ההגנה" בתפקידים בתחום הקשר וההובלה, וסייעה לפעילות ההעפלה של עולים לארץ ישראל. לאחר מכן המשיכה בפעילותה בויצו: ב-1950 נסעה בשליחות הארגון לאיסוף תרומות ברחבי אירופה ובארגנטינה, ב-1951 מונתה לחברת הנהלת ויצו בישראל, ב-1967 הייתה גזברית ויצו העולמית, ומ-1963 הייתה יו"ר הנהלת הארגון. בנובמבר 1970 נבחרה לנשיאת ויצו העולמית, וכיהנה בתפקיד עד 1996. הייתה נשיאת כבוד של הארגון.
במסגרת תפקידיה בוויצו עסקה בין השאר בהקמת מפעלים לרווחת קבוצות חלשות בקהילה ויזמה בניית מוסדות לילדים, נוער, נשים וקשישים בישראל. כן נסעה לשליחויות רבות ברחבי העולם, והקימה סניפים של ויצו בארצות הברית, הונגריה, צ'כוסלובקיה והונג קונג. בעקבות שליחות לברית המועצות החלה לפעול למען יהודי המדינה והייתה בין מקימי "המועצה למען יהודי ברית המועצות" ויו"ר "הוועדה למען אידה נודל".
יגלום הייתה חברת הנהלה של הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית והוועד הפועל הציוני, וחברת מועצת הקונגרס היהודי העולמי בישראל. ביוני 1967 הייתה חברת הוועדה הציבורית למלווה הביטחון. הייתה נשיאת אגודת ידידי אוניברסיטת תל אביב וסגנית יו"ר חבר הנאמנים של האוניברסיטה. כן עסקה בתרבות ואמנות והייתה פעילה בהנהלה של מוזיאון ישראל, התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומוזיאון תל אביב. חברת ועדת פרס בגין. היא ובעלה יסדו קרן תמיכה לסטודנטים באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב, ומימנו הקמת מועדון למוזיקאים של התזמורת הפילהרמונית, ובית כנסת בבית הורים של ויצו בתל אביב.
ב-2004 ראה אור ספרה האוטוביוגרפי Raya Jaglom: Reflections on My Life & Times, וב-2009 הוא הופיע בתרגום עברי בהוצאת "קווים" בשם "זכיתי לשרת את ארצי".
בשנת תשנ"ב-1992 הוענק לה התואר יקירת העיר תל אביב. ב-1992 קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד של אוניברסיטת תל אביב, וב-1999 קיבלה תואר כבוד נוסף מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

חיים אישיים

בשנת 2015 נחנך אודיטוריום חדש על שם רעיה ויוסף יגלום בבניין הסנאט באוניברסיטת תל אביב.
הייתה נשואה לאיש העסקים והפילנתרופ יוסף יגלום, עד למותו ב-2007. נולדו להם בן ובת: אלן (אלחנן) יגלום, איש עסקים המתגורר בשווייץ, ונורית יגלום, מעצבת תכשיטי יוקרה.
מוסטפא קמר

ביוגרפיה

מוסטפא קמר נולד באלכסנדריה, מצרים ב-22 בספטמבר 1966. הוא אהב מוזיקה מאז שהיה ילד קטן, ונהג לנגן במנדולינה בבית הספר. יום אחד קנה לו אביו גיטרה מספן ספרדי, אשר למד לנגן בה. הוא ניגן בגיטרה ובפסנתר במכללה באלכסנדריה למוזיקה, הנקראת הקונסרבטוריון.
קמר התקבל לאוניברסיטת אלכסנדריה ללימודים. באוניברסיטה, הוא הביע את כשרונו בשירה ובהלחנה מוזיקלית. הוא נשאר באוניברסיטה עד גיל 28 כיוון שהיה עסוק בעבודה על שירים. באוניברסיטה הוא פגש את סאמח אל-אגמי שכתב את רוב שיריו של קמר, ואת ח'אלד עבד אלעטף שהפך למנהלו של קמר.
מוסטפא קמר נשוי לג'אדה קמר, ולזוג שני בנים, איאד וטייאם. איאד נולד בשנת 1993, וטייאם בשנת 1996.

קריירה

השיר הראשון של קמר היה "Wala Yabou Khad Gameel", שוחרר באלבום קולקטיבי. בשנת 1990 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Wassaf". בשנת 1992-1993, הוא הוציא אלבום שני, "Layaleki", אשר זכה להצלחה במכירות. קמר שיתף פעולה עם השחקנית נילי ("פאפא נואל"), ובשנת 1993 הוא הוציא את האלבום השלישי שלו, "skeet el 3ash2een". ב-1995, הוציא אלבום נוסף, "Eftekerny", ואלבומים רבים נוספים, אשר יצאו לאור בין השנים 1996-2014, ביניהם Tal Al-Leil, Hayaty, Rohy Feek, Enssa, Lessa Habayeb, Mawlaya Sobhanak ו-Ana Metamen.
בנוסף לכתיבת המוזיקה שלו, הוא הלחין לזמרים ערביים אחרים, כגון אהאב תופיק ועלי אל הגר.
Louboutins

רקע

במהלך ריאיון למגזין וייב בנובמבר 2009, גילה טריקי סטיוארט כי הוא עובד על שיר עם לופז. בנוסף הוא חשף כי השיר היה מיועד במקור לזמרת ברנדי נורווד שהקליטה במקור את השיר אחרי שיצא אלבומה Human ב-2008 אך בגלל העזיבה של ברנדי את אפיק השיר עבר ללופז. 
נורווד עצמה גם הודתה שהשיר היה במקור שלה ואמרה: "זה נכון היה לי שיר בשם 'Louboutins' אהבתי אותו ואני עדיין אוהבת אותו בטירוף, אבל אלוהים אף פעם לא מברך אותך עם ברכתו של אדם אחר". דה-דרים לא רצה שלא יקרה כלום עם השיר ולכן הציע אותו ללופז שמאוד אהבה אותו. כריסטיאן לובוטין אמר שהוא "מחמיא" ללופז על כך שהקליטה שיר על עיצובי הנעליים שלו והיה אסיר תודה על כך ששאלה אם היא מבטאת את השם נכון.
השיר במקור היה אמור לצאת כסינגל הראשון מתוך אלבומה השביעי ?Love אך שלופז עברה לחברת ההקלטות "איילנד רקורדס" השיר לא נכנס לאלבום. השיר הוא שיר אלקטרוני ו-R&B ומבחינה לירית הוא משמש כשיר להעצמה נשית על ידי שימוש בחברת הנעליים לובוטין כמטאפורה. בשיר לופז מדברת על כך שנשים צריכות לעזוב את היחסים הרעים שלהם עם הראש מורם גבוה.

הופעת בכורה

לופז חשפה את השיר לראשונה בטקס ה-AMA ויום לאחר מכן עשה את השמעת הבכורה שלו ברדיו בתחנת הרדיו KIIS-FM ולאחר מכן ב-8 בדצמבר 2009 הוא שוחרר באופן רשמי וב-21 בדצמבר הוא שוחרר גם באופן רשמי להורדה דיגיטלית בארצות הברית וקנדה. 
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס בארצות הברית אך נכשל מלהיכנס למצעד הבילבורד בעיקר בגלל השמעות נמוכות ברדיו. לשיר לא יצא קליפ בשל המעבר של לופז מחברת ההקלטות אפיק רקורדס ובעקבות כך גם כל קידום נוסף של השיר בוטל.
דה נשיונל (להקה)

הקמה והיסטוריה מוקדמת

שורשי הלהקה נעוצים בלהקה מוקדמת יותר. בשנת 1991 מאט ברניגר וסקוט דבנדורף נפגשו באוניברסיטת סינסינטי, שם יסדו עם חברים נוספים את להקת ננסי, אשר סגנונה היה גראז' רוק. הלהקה פעלה כחמש שנים, אך הוציאה רק אלבום אחד בחברת וייף רקורדס.
בראיין ברייס ואהרון הם חברי ילדות אשר ניגנו לאורך השנים בלהקות שונות, ובשנת 1998 צירפו אליהם את מאט וסקוט.
הלהקה נוסדה בשנת 1999. שם הלהקה "דה נשיונל" נבחר עקב פעילות חברי הלהקה בנושאים חברתיים שונים.
איילין אסל

ביוגרפיה

אסל נולדה בלונדון. היא פרשה ממשחק בתיאטרון ב-1958 בעקבות נישואיה למחזאי והשחקן ג'ררד מקלרנון. בהמשך עבדה כמורה בבית הספר המרכזי למוזיקה ודרמה וב-City University. ב-1997 אחרי מות בעלה, חבר של המשפחה פיתה אותה לחזור להופיע במחזה בהפקתו. על אף שהיא שיחקה בתיאטרון בשנות הארבעים והחמישים של המאה העשרים, הופעת הבכורה שלה על המסך היה בשנת 2000 בפרק בסדרה "רופאים". אחר כך הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "The Bill", "דוק מרטין", "הולבי סיטי", "הנוכלים", "אידיאלי" ובסדרה "עור רגיש". היא כיכבה בתפקיד כריסטין בפרק "From Out of the Rain" בעונה השנייה של סדרת הספין-אוף של ה-BBC "טורצ'ווד". בקולנוע היא זכורה בעיקר מהופעתה בתפקיד גברת קונלי בסרט "דופלקס".
אסל נפטרה ב-15 בפברואר 2015 בגיל 92. היא הותירה אחריה בן, פרגוס מקלרנון.
זאב אמריקאי בלונדון

העלילה

שני תלמידי קולג' אמריקניים, דייוויד קסלר וג'ק גודמן נמצאים בטיול תרמילים ברחבי ניו מורס הצפונית כאשר הם מותקפים על ידי חיה בלתי מזוהה. ג'ק נהרג, אך דייוויד שורד ונלקח לבית חולים בלונדון.
שלושה שבועות אחר כך, דייוויד מתעורר אך אינו זוכר את המאורע שקרה, ומגלה שחברו נהרג. הדברים נעשים מוזרים כאשר רוחו של ג'ק מבקרת את דייוויד ומגלה לו שהם הותקפו על ידי אדם זאב, ושדייוויד הוא כעת אדם זאב בעצמו. לאחר שיחרורו מבית החולים, דייוויד עובר לגור עם אחות צעירה יפהפייה בשם אלכס פרייס, בדירתו שבלונדון. כאשר עולה ירח מלא, דייוויד משתנה והופך לאדם זאב. בצורתו החדשה, דייוויד מתהלך ברחובות לונדון ורוצח שישה אנשים. בבוקר למחרת, דייוויד מגלה שהוא עירום ונמצא בכלוב בגן החיות של לונדון, בלי שום זיכרון על אירועי אתמול.
דייוויד מבין שג'ק צדק, ושהוא אחראי לרציחות שאירעו בלילה שעבר. בינתיים, ג'ק חוזר לביקור נוסף, הפעם עם נשמות קורבנותיו של דייוויד שמתעקשים שיבצע התאבדות. בזמן שהוא מדבר איתם, הלילה יורד ודייוויד חוזר להיות אדם זאב ורוצח שוב. במהלך מרדף ברחובות לונדון, דייוויד נלכד בסמטה על ידי כוחות המשטרה. אלכס באה להרגיע אותו ואומרת שהיא אוהבת אותו, אבל דייוויד מנסה לתקוף אותה, והשוטרים יורים בו למוות. עם מותו חוזר דייוויד לצורתו האנושית.

רימייק

ביוני 2009, הוכרז ש"Dimension Films" והמפיקים שון ובריאן פורסט עובדים בימים אלו על עיבוד מחודש לסרט זה.
סן-דני (איל-דה-פראנס)

היסטוריה

ראשיתה של סן-דני הוא בהתיישבות רומאית במאה ה-2 לספירה שנקראה קטולקוס (Catolacus). במאה ה-3 הגיע לאזור דיוניסיוס, הבישוף הראשון של צרפת, כדי להפיץ את הנצרות בלוטטיה (שהפכה לפריז). על פי האגדה, ראשו נכרת בגלל התנגדות השלטון המקומי לנצרות, אך הוא נותר בחיים, הרים את ראשו והמשיך ללכת ברחובות ולהטיף לאנשים. בסופו של דבר הוא מסר את ראשו וסיים את חייו בקטולקוס. בהמשך שם היישוב שונה לסן-דני (מילולית: דיוניסיוס הקדוש) ועל קברו של דיוניסיוס הוקמה כנסייה.
בסביבות המאה ה-7 דאגובר הראשון, מלך הפרנקים, שיפץ את הכנסייה והפך אותה לבזיליקת סן-דני. בנוסף הוא הקים בה מנזר, העניק לסן-דני זכויות רבות ונתן לה מעמד של עיר שוק; בעקבות כך היא הפכה למרכז מסחרי חשוב באירופה בימי הביניים. לאחר שדאגובר נפטר ב-639 הוא נקבר בבזיליקה וכך נקבעה מסורת שמפלכי הפרנקים, ויורשיהם מלכי צרפת, נקברו ברובם בסן-דני.
במהלך מלחמת מאה השנים סן דני נפגעה קשות, למרות שהייתה מבוצרת יחסית. ב-1567, במהלך מלחמות הדת בצרפת, התרחש בעיר קרב סן-דני אשר במהלכו הפרוטסטנטים הובסו, אך מנהיג הקתולים באותה עת, אן דה מונמורנסי, נפצע קשה ולבסוף מת מפצעיו.
המלך לואי הארבעה עשר הקים בסן דני בתי חרושת לאריגה, לטווייה ולצביעת בדים. יורשו לואי החמישה עשר הרבה לבקר בה שכן בתו, הנסיכה לואיז, הייתה אחות במנזר המקומי, והוא דאג לשפץ אותו ואת הכנסייה.
במהלך תקופת המהפכה הצרפתית בסוף המאה ה-18 שמה של העיר שונה ל"פרנסיאד" (Franciade) ומתחם הקבורה של מלכי צרפת הושחת בצורה בלתי הפיכה. בתחילת המאה ה-19, לאחר המהפכה, העיר שבה לשם סן-דני.
בהמשך המאה העיר עברה תיעוש נרחב ומסילת הרכבת הראשונה שעברה בה נסללה ב-1843. התיעוש של העיר תרם להתפתחות תנועה סוציאליסטית גדולה ומסוף המאה ועד שנות ה-30 של המאה ה-20 כל ראשי העיר של סן-דני היו מטעם המפלגה הקומוניסטית של צרפת; בשל כך היא זכתה לכינוי "העיר האדומה".
התעשייה, כמו גם העיר, התפתחו במהירות בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה והיא הייתה מרכז כלכלי חשוב. עם זאת התעשייה נפגעה קשות ודעכה באופן משמעותי בעקבות משברים כלכליים בשנות ה-70 ובשנות ה-80 של המאה ה-20.
הקמתו של הסטאד דה פראנס בעיר לרגל מונדיאל 1998 תרמה להתאוששות שלה, שכן היא גם הביאה להארכת הרכבת התחתית של פריז אל תוך סן-דני.
בשנת 2012 עבר מטה חברת הרכבות הלאומית של צרפת (SNCF) לסן דני.

חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, כשהמרכזי בהם הוא אוניברסיטת פריז VIII: המרכז האוניברסיטאי הנסיוני ונסן - סן-דני, אחת האוניברסיטאות המרכיבות את אוניברסיטת פריז.

תחבורה

בעיר עוברים קו 13 של הרכבת התחתית של פריז, קווים B ו-D של מערכת הרכבות הפרוורית RER וקו H של מערכת הרכבות הפרוורית Transilien.
מרסל סרדן

ביוגרפיה

מרסל סרדן נולד ב-22 ביולי 1916 בסידי בל עבס, באלג'יריה הצרפתית. הוא החל להתאגרף באופן מקצועי ב-4 בנובמבר 1934 במקנס כשהביס את מרסל בוקיאנרי בסיבוב השישי, לפי החלטת השופטים. מכאן ואילך סרדן זכה ב-47 ניצחונות ברציפות עד 4 בינואר 1939, כאשר נפסל בסיבוב חמישי והפסיד בקרב להארי קרסטר בלונדון. סרדן ניהל קרבות רבים בתקופה זו בטריטוריות הצרפתיות של אלג'יריה ומרוקו, כמו גם במטרופולין הצרפתי, מקום הולדתם של הוריו. ב-1938 הוא הביס את עומר קואידרי בקזבלנקה בסיבוב ה-12, לפי החלטת השופטים וזכה באפשרות להתמודד על תואר אלוף המשקל החצי-בינוני של צרפת.
לאחר הפסדו הראשון זקף לזכותו סרדן חמישה ניצחונות ברציפות, מה שהקנה לו את ההזדמנות להתמודד על כתר אליפות אירופה במשקל חצי בינוני במילאנו. הוא זכה בתואר האירופי לאחר 15 סיבובים לפי החלטת השופטים, והמשיך להעפיל לאליפות.
סרדן הגיע ל-23 ניצחונות רצופים לפני שהוא נחל תבוסה לוויקטור בוטין באלג'יר כשנפסל בסיבוב השמיני. בקרב הבא שלו התמודד סרדן שוב על האליפות נגד חוזה פרר. הוא הפיל את פרר בסיבוב הראשון, וזכה בעוד ארבעה קרבות ברציפות לפני שעמד מול ג'יימס טוני. סרדן הפיל את טוני בסיבוב השני והמשיך ברצף ניצחונותיו מחדש, שהגיע לכדי 37 ניצחונות. באמצע הוא הצטרף ב-1944 לבעלות הברית במלחמת העולם השנייה וזכה באליפות של בעלות הברית.
סרדן טיפס בקטגוריית המשקל, עלה למשקל בינוני, וזכה בתואר הצרפתי אחרי שגבר על אסאן דוף בנוקאאוט בסיבוב השלישי. הוא החזיק בתארו מספר פעמים עד שנוצח בבריסל בידי סיריל דלאנואה בסיבוב ה-15 לפי החלטת השופטים. במהרה, הוא חזר לבלגיה והשיב לעצמו את התואר אחרי שהביס את דלנואה, גם כן בהתאם להחלטת השופטים.
לבסוף, אחרי הקרב החוזר עם דלנואה, זכה סרדן באפשרות להתמודד על כתר אליפות העולם והוא נסע לארצות הברית, שם הוא הביס את אלוף העולם במשקל בינוני טוני זייל. סרדן נהיה אלוף העולם אחרי שניצח את זייל בסיבוב ה-12, הקרב נערך באצטדיון רוזוולט, בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי ב-21 בספטמבר 1948.

המוות והתהילה

בתקופה הקצרה בה היה אלוף העולם, הפך סרדן לדמות פופולרית בנוף הפריזאי. למרות שהיה נשוי ולו שלושה ילדים, הוא ניהל רומן עם הזמרת המפורסמת אדית פיאף. הרומן נמשך מקיץ 1948 עד למותו בסתיו 1949.
לצורך קרב ההגנה הראשון על התואר שב סרדן לארצות הברית, שם הוא לחם נגד ג'ייק למוטה בדטרויט. סרדן הופל בסיבוב הראשון, ונקע את זרועו וכתוצאה מכך נאלץ להיכנע בסיבוב העשירי. היה זה הקרב האחרון בחייו של סרדן. נחתם חוזה לקרב חוזר וסרדן עמד לצאת למחנה אימונים על מנת להתכונן, אך לפני שהחלו האימונים הוא טס בטיסת אייר פראנס כדי לבקר את פיאף בניו יורק, שם היא שרה. מטוס הלוקהיד ל-749 קונסטליישן התרסק במונטה רדונדו (סאו מיגל, האיים האזוריים), כל 11 אנשי הצוות נהרגו ו-37 נוסעים, בכללם סרדן והכנרת הצרפתייה המפורסמת ז'ינט נבה, כשהם התקרבו לתחנת ביניים בשדה התעופה בסנטה מריה. ימים אחרי כן הביע למוטה את תנחומיו, ושיבח את סרדן על היותו אדם נפלא. סרדן נטמן ב"בית הקברות דו סוד" (Cimetière du Sud),‏ פרפיניאן, לנגדוק-רוסיון, צרפת.
מאזנו של סרדן עמד על 113 ניצחונות ו-4 הפסדים, כשלזכותו 66 ניצחונות בנוקאאוט.
הוא חבר, לצד למוטה וזייל, בהיכל התהילה של האיגרוף הבינלאומי (International Boxing Hall Of Fame).
ב-1983, יצא לבתי הקולנוע סרט ביוגרפי שמתעד את חייהם של סרדן ופיאף, בבימויו של קלוד ללוש. הסרט, Édith et Marcel, מככב בנו, מרסל סרדן הבן, בתפקיד אביו ואוולין בואי כפיאף. הוא גם גולם בידי השחקן ז'אן-פייר מרטינס בסרט הביוגרפי על פיאף משנת 2007 La Môme (שנקרא בארצות דוברות אנגלית La Vie en Rose).
שער העיר (ולטה)

שער העיר (מלטזית Bieb il-Belt; אנגלית City Gate), המכונה גם פוטיריאל (Putirjal), הוא שער הכניסה המרכזי לוולטה בירת מלטה. השער שוכן במרכזה של חומת היבשה החוצצת בין ולטה לבין העיר פלוריאנה, שכנתה מדרום-מערב. השער שמר על מעמדו המרכזי למרות ששוב איננו נתיב הכניסה היחיד לוולטה, ושלושה רחובות נוספים מובילים אל העיר.

אזור השער

בצידו הצפון-מזרחי של השער, בתוך העיר ולטה, מתחיל רחוב הרפובליקה, רחובה הראשי של העיר, וכן שוכנים במקום בניין הפרלמנט החדש של מלטה, אשר הוקם בכיכר החירות (Misraħ il-Ħelsien) הישנה, ושרידי בית האופרה המלכותי אשר נהרס בהפצצות הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה והוסב לתיאטרון פתוח בשנת 2013. דרומית-מערבית לשער שוכנת כיכר עגולה גדולה שבמרכזה ניצבת מזרקת טריטון משנת 1959. בקרבת הכיכר ערוכים רציפי תחנת האוטובוס המרכזית של האי מלטה ("City gate bus terminus").
קדחת Q

היסטוריה

המחלה תוארה לראשונה בשנת 1935 בעובדי בית מטבחיים ליד העיר בריסביין במדינת קווינסלנד באוסטרליה. זו הייתה מחלת חום עם סימנים של מחלה זיהומית ללא גורם מדבק ידוע. בפרסום הראשון נקראה המחלה Q fever על שם מדינת קווינסלנד‏ (Queensland), אך גם בגלל Query (שאלה) וגם Queer (מוזר). גם לאחר שנתגלה החיידק מחולל המחלה, נותר שם הזה.
החיידק בודד לראשונה ב-1937 ונקרא בתחילה על של אחד החוקרים, Frank burnet, בשם Ricketssia burneti, עקב שיוכו המוטעה לסוג Rickettsia. לאחר בידוד החיידק בארצות הברית על ידי Herald Rea Cox וחוקרים נוספים, הוא זוהה כמין במשפחה נפרדת וחדשה, ושמו שונה ל-Coxiella burnetii.
Coxiella burnetii הוא חיידק גראם-שלילי שמזהם בפרות, כבשים עזים וגורם להפלות מרובות. המחלה מועברת על ידי חשיפה לרקמות מזוהמות, הפרשות, שאיפת אבק מזוהם בעת הטיפול בבעלי החיים ושתיית חלב בלתי מפוסטר. העובדים החשופים לכך הם וטרינרים, חקלאים, עובדים בבתי מטבחיים ועוד. המחלה נמצאת גם בחיות מחמד כמו כלבים חתולים וארנבונים.
בארצות הברית פותח החיידק כנשק ביולוגי.

אבחנה

היות שחיידק הוא תוך תאי קשה לגדלו בתרבית דם וגם לזהותו באמצעות PCR. האבחנה המעבדתית נעשית בשיטות סרולוגיות של אימונופלורסצנסיה (IFAׂ) או ELISA לקביעת כיל הנוגדנים נגד החיידק.
בין השלב החריף (phase II)והכרוני (phase I), עובר החיידק שינוי מבני במעטפת שלו ובהתאם לכך נוצרים נגדו נוגדנים שונים.
כדי לאבחן קדחת Q חדה יש לקבל תוצאת כיל נוגדנים Anti phase II IgG>1/200
כדי לאבחן קדחת Q כרונית יש לקבל כיל נוגדנים Anti phase I IgG>1/800

טיפול

הטיפול המומלץ בקדחת Q חדה הוא דוקסיציקלין במינון 100 מ"ג פעמיים ביום במשך 2-3 שבועות. במקרים ללא תסמינים או במקרים בו נתקבלו התוצאות לאחר ההבראה אין צורך בטיפול. לחולים בעלי חוסר חיסוני או הפרעה מסתמית שהוכחה באקוקרדיוגרפיה מומלץ לטפל בשילוב של דוקסיציקלין 100x2 מ"ג  ביום והידרוכלורוקווין 200x3 מ"ג ביום במשך שנה. בחולים אחרים יש לעקוב אחרי רמת הנוגדנים לאחר 3 ו-6 חדשים כדי לאבחן מוקדם את השלב הכרוני.
בקדחת Q כרונית הטיפול הוא שילוב של דוקסיציקלין 100x2 מ"ג  ביום והידרוכלורוקווין 200x3 מ"ג ביום למשך 18 חדשים לפחות או לתוצאה של  ירידת נוגדני Anti phase I IgG לפחות מ-1/200 תוך מעקב תקופתי על מסתמי הלב בעזרת אקוקרדיוגרפיה דרך הוושט.
תרופות אלה אסורות בהריון.

מניעה

קיים חיסון למחלה הנקרא Q-Vax הניתן לאנשים בסיכון בגלל עבודתם. לפני מתן חיסון יש לברר אם קיימים כבר נוגדנים למחלה כי מתן חיסון במקרים אלה יכול לגרום לתגובות קשות.
אבי כנפו

קריירה

כנפו החל את הקריירה במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק והצטרף לקבוצת הבוגרים של הפועל תל אביב בעונת 2001/2002. כנפו הרבה לכבוש במשחקיו הראשונים במסגרת ליגת המילואים וצד את עינם של האוהדים ואנשי המועדון.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך כנפו באוגוסט 2001, במחזור הפתיחה מול הפועל פתח תקווה, ובנובמבר 2001 עלה לראשונה בהרכב הפותח. כנפו אף היה שותף (למשך 14 דקות) בניצחון של הפועל תל אביב על צ'לסי האנגלית בגביע אופ"א. את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב כבש כנפו בעונת 2002/2003, בניצחון החוץ על הפועל באר שבע 2–0.
את החודשים הראשונים של עונת 2003/2004 החמיץ כנפו בשל פציעה ממושכת, ממנה חזר בינואר 2004. בתחילה שיחק מעט ובהדרגה תפס חזרה את מקומו. משחק השיא שלו מאז הפציעה הגיע כעבור חודשיים, כשהבקיע את שער הניצחון במשחק מול מכבי אחי נצרת (שהסתיים ב-3–2 דרמטי). בעונת 2004/2005, בה התמודדה הפועל תל אביב בתחתית הטבלה, התקשה כנפו לבוא לידי ביטוי וכבש שער אחד בלבד לקראת סיום העונה.
בעונת 2005/2006 חזר דרור קשטן לאמן את הפועל תל אביב והחליט לשחרר את כנפו. בנובמבר 2005 חתם כנפו בהפועל כפר סבא וכבר במשחקו הראשון כבש בהפסד 1–2 להפועל פתח תקווה. למרות שהקבוצה המשיכה להפסיד גילה כנפו יכולת טובה, אך לאחר שאלי אוחנה החליף את אלישע לוי בתפקיד המאמן נחלש כנפו ובילה דקות רבות על הספסל, בתקופה בה הפועל כפר סבא החלה בהתאוששות. בסופו של דבר היה לו חלק גדול בהישארות הקבוצה בליגה, כשמחזור לפני הסיום הוא כבש את שער הניצחון (1–0) מול בני סכנין.
את עונת 2006/2007 פתח כנפו על ספסל הפועל כפר סבא, וכשכבר זכה לשחק בהרכב הוא נפצע וחזר לשחק רק בינואר. בעונת 2007/2008 ירדה הפועל כפר סבא לליגה הלאומית, אך למרות זאת המשיך כנפו לשחק בשורותיה גם בעונת 2008/2009, עד שעבר למכבי נתניה בחלון ההעברות של חודש ינואר. לקראת עונת 2009/2010 חתם בהפועל רעננה ובתום העונה ירד עמה לליגה הלאומית. לאחר שנה וחצי ברעננה עבר כנפו בינואר 2011 להפועל עכו מליגת העל, וכעבור שנה, בינואר 2012, חזר להפועל רעננה, אך שוחרר ממנה בתום העונה ולא חזר יותר לשחק כדורגל מקצועני.

נבחרות ישראל

כבר מהגילאים הצעירים שיחק כנפו בנבחרות ישראל השונות. ב-1 בספטמבר 2000 שיחקה נבחרת הנוער של ישראל מול אנגליה במשחק ידידות. כנפו, שעלה מהספסל, הבקיע את השער היחיד לנבחרת בהפסד 3-1. בנובמבר 2000 שיחקה נבחרת הנוער בקדם אליפות אירופה שנערכה בטורקיה. כנפו זומן לסגל רק ברגע האחרון והיה חלק משמעותי בנבחרת.
בעונת 2001/2002 זומן כנפו לראשונה לנבחרת הצעירה של ישראל, תחת הדרכתו של משה סיני. לזכותו רשומות 7 הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל. הופעת הבכורה התקיימה ב-15 באוגוסט 2001 נגד טורקיה.
סוניק הקיפוד (IDW Publishing)

רקע

ביולי 2017, IDW Publishing הכריזה עסקה עם סגה לייצר סדרה חדשה של קומיקס על סוניק הקיפוד בעקבות ביטול הסדרה הקודמת של ארצ'י קומיקס. ארבעת הכרכים הראשונים שלה שוחררו כל שבוע בחודש מאי, אך נכון להיום כל כרך משוחרר פעם בחודש.
אושר כי הסופר איאן פלין יחזור לעבוד עם האמן טייסון הסה.
במהלך ניו יורק Comic Con 2017, פלין אישר כי דמויות ישנות וחדשות ישתתפו בעתיד, דבר זה מרמז כי דמויות מהמשחקים המקוריים והקומיקסים המקוריים אולי יופיעו בסדרה.  עם זאת, ב-28 בדצמבר 2017, פלין גילה כי הדמויות שהוא יצר עבור ארצ'י קומיקס הם מחוץ לתחום בקומיקס של IDW Publishing.
ב-11 בינואר 2018, IDW השיקה קבוצת פייסבוק שכותרתו "IDW Sonic Comic Squad!" שבו הם ישחררו את כל החדשות האחרונות על הקומיקס.
כמה ימים אחרי נחשף כי טרייסי יארדלי, שעבד במקור על סוניק הקומיקס של ארצ'י, יהיה בין אמני הקומיקס שיעבדו בו.

תקציר העלילה

אומנם המלחמה בין המחתרת לבין דוקטור אגמן הסתיימה, אך עבודתו של סוניק עדיין לא נגמרה מכיוון שכמה רובוטים נוכלים המשיכו לתקוף כפרים קטנים ברחבי העולם. על מנת להצליח, סוניק צריך את העזרה של החברים שלו: טיילס, נאקלס הקיפודן ואיימי רוז, יחד עם כמה בני ברית חדשים.
ערפד חנאן

ערפד חנאן (באנגלית: A Wimpy Vampire) הוא שם של סדרת ספרים שכתב הסופר טים קולינס. סדרת הספרים מגוללת את סיפורו של נייג'ל מאלט, ערפד מתבגר דחוי חברתית, שנאלץ להתמודד עם מצבים מביכים; הן בחיי המשפחה והן בחיי החברה. הספר השלישי מגולל את סיפורו של לוק תורפ, אדם זאב מתבגר מחונן ודחוי חברתית.

ערפד חנאן: נקמה זה כאן

בספר הרביעי, נייג'ל מתאר את מצבו של הקובן שלו לאחר אירועי הספר השלישי; כעת, עליו להתמודד מול מנהיגות הקובן והאחריות הכבדה שהוטלה עליו. כשנייג'ל מואס בתפקידו, הוא מעביר את שרביט ההנהגה לערפד צעיר בשם ויקטור קרפתיאן, ערפד חדש שמצא מפלט בקובן יחד עם אימו. כשוויקטור מתגלה כמנהיג צמא דם ואכזרי, נייג'ל מסכים לנהל את המחתרת שחותרת תחת הפעולות של המנהיג האכזרי, ובדרך הוא מצליח לכבוש את ליבה של לנורה, ערפדה יפת תואר מימי העידן הוויקטוריאני.
סולם דיאטוני

סולם דיאטוני הוא סולם המשתמש רק בחלק מהתווים האפשריים במוזיקה המערבית (בשבעה מתוך השנים-עשר), ובנוי על פי תבנית מסוימת של מרווחים. הסולם הדיאטוני מוגבל בתחום האוקטבה, כולל 7 גבהים עוקבים שונים, ומכיל מרווחים של 5 טונים שלמים ושני חצאי טונים. 
הסולמות המז'וריים והמינוריים (המינור ההרמוני והמינור המלודי - שלהם סדרות מרווחים שונות) והמודוסים השונים שלהם, שייכים כולם למשפחת הסולמות הדיאטוניים.

הסולמות הדיאטונים

קיימים שני סוגים מרכזיים של סולמות דיאטונים: סולם מז'ורי וסולם מינורי.
הסולם המז'ורי מתחיל מהצליל היסודי (הטוניקה) ומתקדם בצעדים של טון-טון-חצי-טון-טון-טון-חצי.
לכל סולם מזורי ישנו סולם יחסי בעל סימני היתק זהים, שצליל היסוד (טוניקה) שלו הוא טרצה (קטנה) לפני צליל היסוד (הטוניקה) של הסולם המזורי. למשל, בסולם רה מז'ור יש דו# ופה#, הסולם היחסי שלו יהיה סי מינור, בגלל שלשניהם אותן סימני היתק בסולם, וצלילי היסוד שלהם במרווח טרצה אחד מהשני.
כמו כן, לכל סולם מז׳ורי ישנו סולם מקביל מינורי.
סולם מקביל הוא סולם בעל טוניקה דומה. לדוגמה, לסולם דו מז׳ור ולסולם דו מינור ישנו אותו צליל יסוד (טוניקה) - צליל דו.
וליגר

וליגר (Veliger, בעברית: מפרשית) הוא אחד משלבי הפגית של חלזונות החיים במים (בעיקר במי ים), צדפות ושיני-ים. שלב זה בא אחרי שלב הטרכופור (ציצנית) ובו מבלה הפגית את רוב זמנה בפלנקטון (צֶפֶת) שם היא גדלה ולעיתים גם ניזונה מחומרים אורגאניים ויצורי פלנקטון קטנים יותר (כגון פיטופלנקטון). מאפיינו העיקרי של הווליגר הוא מספר אונות דמויות מפרש וריסים סמוך לפיו, שבאמצותם הוא צף ולוכד לעצמו מזון מהפלנקטון. כעבור זמן מה, שנע בין שעות לחודשים (תלוי במין הטקסונומי), הווליגר יוצא מהפלנקטון, נצמד למצע (כגון קרקעית הים או שונית אלמוגים) ומתגלגל לגרסה מוקטנת של הייצור הבוגר.
ברונו לרצר

קריירה מוקדמת

לרצר נולד בברלין והחל מינואר 1913 היה קצין בגדוד חיל רגלים של הצבא הגרמני. בגדוד בו שירת פגש את הרמן גרינג, עמו התחבר. בעקבות חווית טיסה באביב 1914 ביקש לעבור לשירות האוויר הגרמני וב-15 ביולי 1914 החל בלימודי טיסה באו רן. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה עבר בית הספר לטיסה לפרייבורג, שם פגש לרצר את גרינג והמליץ לו לבקש העברה לחיל האוייר כדי להיות תצפיתן שלו. בהמשך נשלח לרצר לדרמשטאט לאימון מתקדם והרמן גרינג הגיע לשם לאימוני תצפיתנים. עם סיום הכשרתו הוצב בטייסת 25 שהוצבה בארמייה החמישית שבפיקודו של וילהלם, יורש העצר של גרמניה. גרינג הצליח לתחמן את דרכו להיות תצפיתן בצוות של לרצר והשניים יצאו ביחד לגיחות סיור רבות להשגת מודיעין על הביצורים באזור ורדן. הם גם התחברו למפקד הארמייה וילהלם. בהמשך 1915 עבר לרצר הסבה למטוסים חד מושביים ובינואר 1917 הוא מונה למייסד ומפקד של צוות תקיפה על מטוסי אלבטרוס.
עד לסיום המלחמה צבר לרצר 44 הפלות, והגיע לדרגת האופטמן (מקביל לסרן בצה"ל). לרצר היה לקראת סיום המלחמה אחד ממפקדי שלושת "הקרקסים המעופפים" כשפיקד על יאגדשויידר (כנף) 3 ‏(Jagdgeschwader III) מפברואר 1918 ועד לסיום המלחמה. הוא זכה באות פור לה מריט על הצלחתו.
לאחר סיום המלחמה לחם לרצר בשורות הפרייקור, המיליציות הימניות הקיצוניות. במהלך שנות ה-30 שימש בתפקידים שונים בחברות תעופה אזרחיות בגרמניה, ולאחר הקמת הלופטוואפה ב-1935 שב והצטרף לשורותיה.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עקב ידידותו רבת השנים עם גרינג קודם לדרגת גנרל ב-1939. במהלך המערכה על צרפת ב-1940 היה מפקדו של קורפוס האוויר ה-2 שהיה חלק מצי האוויר השלישי עליו פיקד הוגו שפרלה. ביחד עם מטוסי קורפוס האוויר ה-8 וולפרם פון ריכטהופן סייעו הכוחות שבפיקודו לכוחות הקרקע במבקע הקריטי באזור סדאן. במהלך מלחמת העולם השנייה התקדם לרצר והגיע לדרגת גנרל אוברסט ב-1943. עם זאת, קידום זה, ומינויו של לרצר לראש מחלקת כוח האדם בלופטוואפה, הביאו למשבר בינו ובין ההנהגה הנאצית. בדצמבר 1944 הוצא לרצר משירות פעיל, ובאפריל 1945 סולק מן הצבא.
לרצר מת בהמבורג בשנת 1960.
רובעי תל אביב-יפו

העיר תל אביב-יפו מחולקת ל-9 רבעים מנהליים, לפי מספרים מצפון לדרום. כל רובע כולל מספר שכונות.
החלוקה לרבעים באה לידי ביטוי בעיקר בטיפולה ובנהליה של עיריית תל אביב-יפו בעניינים הפנים-עירוניים וכן בנושא תוכניות מתאר שונות.

מרכז

מרכז תל אביב מחולק ל-4 רבעים התחומים בין חוף הים במערב ונתיבי איילון במזרח, נחל הירקון בצפון ומדרום קו הרחובות של רחוב הרכבת-דרך בגין-דרך יפו-רחוב אילת. בין הרבעים 3 ו-5 (הצפון הישן ולב העיר) במערב לבין רבעים 4 ו-6 (הצפון החדש ואזור העסקים) במזרח מפריד קו אבן גבירול-קרליבך.