google/wiki40b huggingface dataset:
בן-ציון טרגן

בן-ציון טָרָגָן (נכתב גם: טראגאן, טאראגאן) (‏ 18 ביוני 1870, י"ט בסיון תר"ל – 26 ביולי 1953, י"ד באב תשי"ג) היה עיתונאי, מחנך, מתרגם לדינו, פעיל ציוני ומלומד יהודי-ספרדי, אשר היה שותף בכמה ממפעליו הגדולים של אליעזר בן יהודה למען החייאת העברית.

קורות חיים

בן-ציון טרגן נולד במשכנות שאננים בירושלים בשנת 1870, בן למשפחה ממגורשי ספרד שעלתה לירושלים לאחר גירוש ספרד בשנת 1492. אביו היה ר' יוסף רפאל טרגן ואמו פרלה לבית נייגו. הוריו היו מראשוני המתיישבים במשכנות שאננים, מחוץ לחומות העיר העתיקה.
טרגן התחנך בילדותו בתלמוד תורה ספרדי. אחר כך למד בבית הספר דורש ציון בירושלים, ששילב חינוך מסורתי ופתיחות למודרנה (לימים כתב רבות בשבח בית הספר ומנהלו, ר' יצחק פראג אופלטקה). בשנת 1882, כאשר נוסד בירושלים בית הספר "התורה והמלאכה" של כל ישראל חברים בניהול נסים בכר, רצה טרגן לעבור ללמוד בבית הספר החדש, אולם בהתעקשות אביו הוא נשלח ללימודים בישיבה לקראת הסמכה לרבנות. בגיל 17 שינה את מסלול חייו שוב והחל להתמחות כעובד בדפוס צוקרמן בירושלים.
על פי דוד תדהר, כאשר שמע טרגן על יוזמותיו של אליעזר בן-יהודה למען חידוש השפה העברית, "השתוקק להיות בקרבתו" ובשנת 1890 עבר לעבוד בבית הדפוס של עיתונו "הצבי". לאורך 19 השנים הבאות המשיך טרגן לעבוד בבית הדפוס של בן-יהודה. בחלק מהתקופה הוא שימש כמנהלו, ובשנים 1904–1905 אף היה לשותף לאחר שרכש את בית הדפוס מבן-יהודה ביחד עם שלמה ישראל שירזלי. בתקופה זאת עזר לבן-יהודה באיסוף חומר למילון בן-יהודה הגדול, ובעידודו פרסם מאמרים רבים בעיתונים העבריים החשובים הצבי וההשקפה שהיו בבעלות בן-יהודה. 
בשנת 1905 הוזמן טרגן לאלכסנדריה על ידי המדפיס פראג' מזרחי, כדי לסייע בהוצאה לאור של ספריהם של רבני מצרים. כשסיים את עבודתו ורצה לשוב לירושלים, שוכנע על ידי הרב הראשי לאלכסנדריה, הרב אליהו בכור חזן, להישאר בעיר כדי ללמד עברית בבית הספר של הקהילה, בשיטות הוראה מודרניות שיחליפו את שיטות ההוראה המסורתיות של ה"חדר". טרגן לקח על עצמו את התפקיד, והיה למורה הראשון במצרים שלימד בשיטה המודרנית של "עברית בעברית". טרגן אף חיבר והוציא לאור באלכסנדריה מספר ספרי לימוד מודרניים של השפה העברית. במקביל הוא המשיך לכתוב מאמרים רבים לעיתונות העברית בארץ ישראל, לעיתונות הצרפתית של יהודי מצרים ולעיתונות הלדינו. טרגן חי באלכסנדריה בארבעת העשורים הבאים, ושב לירושלים בשנת 1946, מספר שנים לאחר שפרש מעבודתו החינוכית ולאחר שחינך כיתות רבות של תלמידים שהעברית המודרנית שגורה בפיהם. מלבד פעילותו החינוכית הוא חיבר ופרסם בעודו במצרים ספר המתעד את ההיסטוריה של יהודי אלכסנדריה במהלך 40 שנותיו בקהילה, והוציא אותו לאור במקביל בעברית וצרפתית. בנוסף הוא תרגם ללדינו משפות זרות שורה של יצירות או קטעים מיצירות ספרותיות ועיוניות ידועות, כגון מחזות של שייקספיר. יחד עם שלמה ישראל שיריזלי שימש גם הוא בתור עורך של כתב עת בלדינו בשם "גואירטה די ירושלים" (תרס"ב).
לאורך חייו היה טרגן פעיל במספר רב של מוסדות ציבור וארגונים ביישוב היהודי בארץ ישראל ובקהילה היהודית באלכסנדריה. בין היתר נמנה עם מייסדי אגודת "צעירי ירושלים", שפעלה בתחילת המאה ה-20 למען חידוש הדיבור בעברית בכל תחומי החיים, היה מזכיר אגודת "העברי הצעיר" ופעיל ב"צעירי ציון", חברת "ביקור חולים" ועוד.
בן-ציון טרגן נפטר בירושלים בשנת 1953, בגיל 83. הניח בנים ובנות, נכדים ונינים.
אירינה פריבלובה

ביוגרפיה

פריבלובה נולדה במלחובקה, 29 ק"מ דרום-מזרח למוסקבה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכתה פריבלובה במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.02 שניות ובמדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.41 שניות. באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.20 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה פריבלובה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.16 שניות, אחרי ארצות הברית (42.11 שניות) ולפני ניגריה (42.81 שניות) ובמדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.84 שניות, אחרי גייל דיברס מארצות הברית (10.82 שניות) וג'ולייט קאתברט מג'מייקה (10.83 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בטורונטו, קנדה בשנת 1993 זכתה פריבלובה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.15 שניות ובמדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.97 שניות. באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.49 שניות, במדליית כסף בריצת 4x400 מטר בתוצאה של 3:18.38 שניות ובמדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.13 שניות. בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.96 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1994 זכתה פריבלובה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.02 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.32 שניות. בנוסף, היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.96 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 1995 זכתה פריבלובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.23 שניות. באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.12 שניות ובמדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.96 שניות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה פריבלובה במקום הרביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.27 שניות. בנוסף, היא סיימה במקום 14 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.31 שניות ובמקום 16 בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.82 שניות, לאחר שלא התייצבה לריצה בשלב חצי הגמר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1997 סיימה פריבלובה במקום שישי בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.88 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה את התוצאה המהירה בתחרות (7.08 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכתה פריבלובה ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.62 שניות ובכך הגנה על תוארה, מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.83 שניות ומדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.73 שניות.

אירוע השיא

באולימפיאדת סידני (2000) זכתה פריבלובה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.02 שניות, לפני דיאון המינגס מג'מייקה (53.45 שניות) ונזה בידואן ממרוקו (53.57 שניות) ובמדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.46 דקות, אחרי ג'מייקה (3:23.25 דקות) ולפני ניגריה (3:23.80 דקות). מדליית הזהב נלקחה מארצות הברית (3:22.62 דקות) לאחר שמריון ג'ונס הודתה בשימוש בסמים.
סרגיי אוז'גוב

ביוגרפיה

סרגיי אוז'גוב נולד בכפר בגוברניית טבר למשפחת מהנדס במפעל לייצור נייר. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה המשפחה עברה לסנקט פטרבורג, בה סרגיי סיים את לימודי בית הספר. לאחר סיום בית הספר הוא גויס לצבא והשתתף בקרבות של מלחמת העולם הראשונה ובהמשך במלחמת האזרחים ברוסיה. סרגיי אוז'גוב השתחרר מהשרות בשנת 1922 והתחיל ללמוד באוניברסיטת לנינגרד אותה סיים בשנת 1926. לאור הישגיו בלימודים הוא הומלץ לקריירה אקדמית ובשנת 1929 הוא סיים את הדוקטורט.
בשנת 1936 סרגיי אוז'גוב עבר למוסקבה והתחיל ללמד במוסדות להשכלה גבוהה של העיר. המעבר היה כרוך בצורך לעבוד על מילון רוסי חדש בצוות עם חוקרים נוספים שהיו במוסקבה. בשנת 1939 אוז'גוב התחיל לעבוד במכוני המחקר של אקדמיה למדעים הסובייטית לרבות במכון השפה הרוסית בו הוא ניהל אחד המחלקות.
עיקר התחום של אוז'גוב הוא כתיבת מילונים. בשנת 1935 הוא התחיל לעבוד עם צוות חוקרים נוספים על מילון השפה הרוסית. המילון כלל ארבע כרכים שפורסמו בשנים 1935–1940. בהמשך היו מספר מהדורות מורחבות ומעודכנות.
בשנת 1949 אוז'גוב פרסם מילון נוסף. המילון עבר מספר מהדורות, שש מהם פורסמו במהלך חיים של אוז'גוב והמהדורה ה-28 יצאה לאור בשנת 2014. מילון זה היה בסיס למילונים שונים שהוכנו בברית המועצות.
בנוסף לכך אוז'גוב עבד על ספרים לכללי הכתיב. בעבודה זו הוא שיתף פעולה עם אברם שפירא.
סרגיי אוז'גוב היה חבר של מספר ועדות - ועדת שמות לרחובות של מוסקבה, ועדה להסדרת כתיב מקומות גאוגרפיות מחוץ ל[[ברית המועצות], וועדת כללי הכתיב ועוד.
סרגיי אוז'גוב נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
בלנק & ג'ונס

היסטוריה

פיט בלנק החל לתקלט בגיל 16 ורנה רונג' החל לתקלט בגיל 19. שניהם הופיעו בפסטיבל 1994 בפסטיבל פופקום ושם החל שיתוף הפעולה ביניהם.
זמן קצר לאחר מכן התחילו להופיע יחד תחת השם פיט בלאנק & יאספה ג'ונס שהפך לבלנק & ג'ונס לאחר זמן מסוים. תחילה החלו להופיע בסצנת המועדונים של ברלין וגרמניה ובשנת 1997 פרצו לעולם עם הסינגל הראשון שלהם, "Sunrise". האלבום הראשון שלהם, "In The Mix" יצא בשנת 1999. מאז הוציאו אלבום אחד כל שנה. יש להם 16 סינגלים סה"כ ומתוך 11 האלבומים שלהם רק 4 הופצו באופן מסחרי. שאר שבעת האלבומים יצאו במהדורה מוגבלת.
בנוסף לאלבומי אולפן הם שיחררו 5 אלבומי אוספים של רמיקסים שלהם לאמנים אחרים וסדרה של 4 אלבומי צ'ילאאוט תחת השם 'Relax'.
בלנק & ג'ונס שיתפו פעולה עם רוברט סמית' מהקיור, שרה מקלכלן, דליריום, ברנרד סאמנר מניו אורדר, Pet Shop Boys, צ'יקן ועוד.
סרגיוס השני

ביוגרפיה

סרג'יו נולד בשנת 790 ברומא למשפחה אצילית, והתחנך בקנטורה סקולה. הוא הוסמך לקרדינל הכומר של כנסיית סנט מרטין וסילבסטר על ידי האפיפיור פסקליס הראשון. תחת גרגוריוס הרביעי, הוא הפך לכומר ראשי.
בפגישה שנערכה לייעוד יורשו של גרגוריוס הרביעי, שמו של סרגיוס הועמד על ידי האריסטוקרטיה, בעוד אנשי רומא הכריזו על הדיאקון יוחנן. האופוזיציה נדחקה, כאשר סרגיוס התערב כדי להציל את חייו של יוחנן. אבל יוחנן נסגר במנזר, וסרגיוס הוכתר כראוי, בלי לבקש אישור של בית המלוכה הפרנקי.
אבל הקיסר הגרמני לותר הראשון לא הסכים לנטישה זו של הרומאנה הקונסטרוקטיבית מ-824, שכללה חוק שאסור לקדש את האפיפיור עד לבחירתו באישור הקיסר הפרנקי. הוא שלח צבא תחת בנו לואי, המשנה למלך באיטליה, כדי להקים מחדש את סמכותו. הכנסייה והקיסר הגיעו להסכמות, וסרגיוס המליך את לואי למלך לומברדיה, אף על פי שהאפיפיור לא נענה כל הדרישות שהוטלו עליו.
סרגיוס תרם לשיפוץ עירוני ברומא, לשיפור הכנסיות, האקוודוקטים והבזיליקה הלטראנית. הוא ואחיו, בנדיקט, מימנו את תוכניות הבנייה שלהם על ידי מכירת משרות לכנסיות שונות למציע הגבוה ביותר.
במהלך כהונתו שלו פאתי העיר רומא היו הרוסות, והכנסיות של סנט פטרוס וסנט פאולוס נהרסו על ידי הערבים, שגם התקרבו לפורטוס ואוסטיה באוגוסט 846. במהלך הפשיטה, הוא (יחד עם אנשי רומא) הביט בחוסר אונים כשהסתתר מאחורי הקירות האאורליאניים. אף על פי שהיה מודע לכוונותיהם של הפושטים, סרגיוס נראה כמי שלא פעל מספיק מספיק כדי להתכונן למה שאירע.
סרגיוס מת ב-27 בינואר 847, תוך כדי משא ומתן עם שני פטריארכים, ובמקומו נבחר האפיפיור לאו הרביעי.
ז'ילבר פרנו

ז'ילבר פרנו (בצרפתית: Gilbert Pernoud; ‏1901, לה ביול ‏ - ?) היה כומר קתולי וחסיד אומות העולם מצרפת.

קורות חיים

פרנו הוסמך לכמורה בשנת 1927 ושירת במספר קהילות באזור מזרח צרפת, ליד הגבול עם שווייץ. בשנת 1939 החל לעבוד בתור מורה ליוונית, ללטינית ולצרפתית בבית הספר הקתולי ז'ובנה (Juvénat) בכפר ויל-לה-גרן  שבמזרח צרפת, ליד אנמס (Annemasse) שבאזור הגבול עם שווייץ.

פעילותו בתקופת השואה

לאחר המעצרים ההמוניים של קיץ 1942 באזור הכבוש הבריח האב פרנו יהודים רבים מצרפת אל מעבר לגבול שווייץ, בשיתוף פעולה עם אנשי צוות נוספים בבית הספר, בהם האב לואי פאבר (צר') ורמון בוקאר (Raymond Boccard), שלימים הוכרו אף הם בתור חסידי אומות העולם. בין המבקשים להימלט היו גם צעירים נוצרים רבים שביקשו לברוח משירות החובה של הצרפתים בגרמניה הנאצית , אליו גויסו בכפייה למעלה מ-100,000 צעירים צרפתים בשנות מלחמת העולם השנייה במסגרת עבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. מאות פליטים עברו את הגבול באזור פעילותם של פרנו וחבריו, בסיועם.
באזורו של פרנו פעל גם ז'אן רוזה (צר'), שלימים הוכר אף הוא כחסיד אומות העולם. פרנו ורוזה הפיצו את עיתונו המחתרתי של חסיד אומות העולם פייר שאייה, "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien).
בפברואר 1944 פשטו הגרמנים על בית הספר בו לימד האב פרנו, עצרו חלק מחברי הסגל החינוכי וחקרו אותם. רובם שוחררו אך האב פאבר הוצא להורג ליד ויל-לה-גרן. פרנו שרד את השואה.

הנצחה

בשנת 1987 הוכר פרנו על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
רומבי קטדזה

ראשית חייו וחינוך

רומבי קטדזה למדה בבית ספר יסודי ובית ספר תיכון בהארארה שבזימבבואה. היא סיימה את לימודיה לתואר הראשון באומנויות באוניברסיטת מקגיל שבקנדה. בשנת 2008, קטדזה קיבלה את מלגת צ'בנינג  שאפשרה לה להמשיך ללמוד קולנוע. היא גם בעלת תואר שני באמנויות הקולנוע ממכללת גולדסמית שבלונדון .

קריירה

לרומבי קטדזה יש ניסיון בהפקת סרטים וסדרות טלוויזיה, בימוי, כתיבה והצגת תוכניות ברדיו. בין השנים 1994 עד 2000, קטדזה הפיקה והציגה תוכניות רדיו בנושאים של נשים, אומנות ותרבות, היפ הופ וג'אז, עבור "CKUT-FM"  (מונטריאול) ו-"Zimbabwe Broadcasting Corporation"  (זימבבואה). בין השנים 2004 עד 2006 היא שימשה כמנהלת של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בזימבבואה . החל משנת 2008, קטדזה הפיקה סדרות וסרטים רבים.
רומבי קטדזה היא מרצה במשרה חלקית במחלקה לאומנויות ותיאטרון באוניברסיטת זימבבואה. היא גם אחראית על הסרטים והסדרות החדשות לאורך כל השנה, מטעם המועצה הלאומית לאמנויות של זימבבואה . בנוסף היא לוקחת חלק פעיל בממשלת זימבבואה, בשביל לתמוך בתעשיית הקולנוע.
הדיסק המפוזר

הדיסק המפוזר הוא אזור מרוחק של מערכת השמש המאוכלס בצפיפות רבה על ידי גרמי שמים קרחיים, המכונים "גופים בדיסק המפוזר" (SDOs - Scattered Disc Objects). הדיסק המפוזר הוא תת-קבוצה של הגופים הטרנס-נפטוניים.
החלק הפנימי יותר של הדיסק המפוזר חופף עם חגורת קויפר, אך חלקיו החיצוניים נמשכים הרחק מהשמש בשטחי עננת אורט. העצמים בדיסק המפוזר נמצאים גם מעל וגם מתחת למישור המילקה של מערכת השמש.

מבנה

למרות החקר המואץ של העצמים הטרנס-נפטוניים, אזור הדיסק המפוזר עדיין אינו מובן. הדעה הרווחת בקרב החוקרים היא כי הדיסק נוצר כאשר עצמים מחגורת קויפר נתלשו על ידי כוחות המשיכה של כוכבי הלכת החיצוניים, במיוחד נפטון, למסלול חריג ונטוי. בעוד שחגורת קויפר היא יחסית עגולה ושטוחה, המוערכת ב-30 עד 44 יחידות אסטרונומיות, והעצמים שבה נעולים במסלולים אוטונומיים מעגליים, סביבת הדיסק המפוזר היא הרבה פחות יציבה ופחות מעגלית, והעצמים בו אינם נעולים למסלולים אלא הם נעים במסלולים שונים, חלקם נעים במסלולים כמעט אנכיים (כדוגמת "אריס").
סימולציות של עצמים אלה מראות כי סופם של עצמים לא יציבים כאלה הוא להיפלט החוצה מליבת מערכת השמש לעבר עננת אורט ומעבר. מדענים סבורים כי עצמים שונים שנמצאים בדיסק המפוזר ובחגורת קויפר, מקורם באזורים הרבה יותר רחוקים וכי נלכדו על ידי כוחות הכבידה ונכנסו לאזור הדיסק המפוזר ואף פנימה יותר לתוך ליבת מערכת השמש.
בעבר "סדנה" היה נחשב לעצם טרנס-נפטוני שמקורו באזור הדיסק המפוזר. אולם, החוקר שגילה אותו, מייקל בראון, הציע כי בעקבות המרחק הרב שלו (האפהליון שלו מוערך ב-942 יחידות אסטרונומיות) הוא רחוק מכדי להיות מושפע מכוחות המשיכה של כוכבי הלכת החיצוניים, ולכן יש לשייך אותו לעצם מהאזור הפנימי של עננת אורט. לפי קו מחשבה זה, חוסר אינטראקציה כבידתית עם כוכבי הלכת החיצוניים שולל מהעצם את מעמדו כעצם בדיסק המפוזר, ויוצר קצה חיצוני לדיסק המפוזר, במקום כלשהו בין "סדנה" ועצמים שנויים במחלוקת נוספים, כדוגמת "אריס". נכון ל-2017, סדנה ו 2000 CR₁₀₅, נחשבים מחוץ לדיסק המפוזר וכחלק מעננת אורט. עצמים כאלה המכונים "עצמים שנותקו" - הם בעלי מסלול שלא היה יכול להיווצר על ידי השפעתו של נפטון, וייתכן שהושפעו ממסלולו של כוכב לכת התשיעי המשוער.

1995 TL8

עצם טרנס-נפטוני שהתגלה בשנת 1995 והיה הגוף הראשון שהתגלה בדיסק המפוזר.

1996 TL66

עצם טרנס-נפטוני שהתגלה בשנת 1996 וסווג תחילה כעצם מחגורת קויפר אך בהמשך שונה לעצם מאזור הדיסק המפוזר.

2002 TC302

עצם טרנס-נפטוני שהתגלה ב-19 באוקטובר 2002 על ידי "התוכנית לאיתור אסטרואידים הקרובים לכדור הארץ".

2004 XR190

עצם טרנס-נפטוני שהתגלה בשנת 2004 וייחודו שהוא נע מעלה ומטה במישור המילקה, במקום ימינה ושמאלה כמו שאר העצמים.

225088 2007 OR10

עצם טרנס-נפטוני שהתגלה ב-17 ביולי 2007. מדובר בעצם גדול, בערך בגודל של האומיה, העונה להגדרת כוכב לכת ננסי. קוטר של 1575 ק"מ, ובעל זמן סיבוב עצמי של 45 שעות. באוקטובר 2016 הוכרז כי התגלה שיש לו ירח אחד
סנט'אאוסטאקיו

היסטוריה

הכנסייה נוסדה, ככל הנראה, במאה השמינית ובמקור היוותה בית תמחוי וכנסייה. במאה ה-12 נבנה מגדל פעמונים (קמפניליה). במהלך המאה ה-16 נהג פיליפ נרי להתפלל בכנסייה.
הכנסייה שופצה במאות ה-17 וה-18, ולמעשה נבנתה מחדש. מהמבנה המקורי נותר רק מגדל הפעמונים. במסגרת השיפוץ נבנה בשנת 1739 מזבח חדש עשוי שיש וברונזה מעשה ידי ניקולה סלאבי, ובשנת 1749 נבנה בלדקינו (חופה) מעשה ידי פרדיננדו פוגה.
מדי שנה, ב-19 בינואר נערך בחזית הכנסייה טקס בו מברכים חיות שונות. כיום מדובר בעיקר בחיות בית.
אריה פלהיימר

אריה פלהיימר הוא מחנך, ומחבר ספרות תורנית ישראלי.

ביוגרפיה

אריה פלהיימר הוא מחנך ותיק שעבד כמדריך פדגוגי בהוראת מקצועות הקודש, בהוראת הלשון העברית במכללות בבתי מדרש למורים ובמסגרת תוכנית הרדיו "שירים ושיעורים".
וכן בעריכת חידונים אורקוליים בנושאי יהדות, לשון עברית, ארץ ישראל וכדומה.
נשוי לנחמה ומתגורר בפסגות.
עיבוי בוז-איינשטיין

עיבוי בוז איינשטיין (נקרא לעיתים עיבוי בוזה-איינשטיין) היא תופעה המתרחשת בבוזונים (כלומר חלקיקים עם ספין שלם) ובה מספר רב של חלקיקים נדחס ברמת היסוד (הרמה בעלת האנרגיה הנמוכה ביותר) של מערכת קוונטית, כאשר הטמפרטורה קרובה מאוד לאפס המוחלט. התופעה קרויה על שם הפיזיקאים סאטינדרה נאת בוז ואלברט איינשטיין שתיארו אותה מבחינה מתמטית (התפלגות בוז-איינשטיין) עשרות שנים לפני שנצפתה בפועל. לתופעה זו ישנה חשיבות ניסיונית ביצירת מצבים קוונטים קוהרנטיים ובפיזיקה של חומר מעובה. עיבוי בוז-איינשטיין הופק ונצפה לראשונה במעבדה בניסוי שביצעו אריק קורנל וקארל וימן ב-1995. הם השתמשו בגז של אטומי רובידיום, שקורר לטמפרטורה של 170 ננו-קלווין (אחד חלקי מיליארד של קלווין), ובמצב זה חלק רב מהאטומים אכן קרס לרמת היסוד.

על נוזל

ב-1938 גילו פיוטר קפיצה (Pyotr Kapitsa), ג'ון אלן (John Allen ) ודון מייזנר (Don Misener) שהליום-4 נהפך לסוג חדש של נוזל - על נוזל - כאשר הטמפרטורה שלו נמוכה מ-2.2 קלווין. להליום על-נוזלי יש מספר תכונות השונות מנוזל המוכר בטמפרטורות גבוהות, ביניהם היכולת לזרום ללא צמיגות וחיכוך פנימי וכן קיומן של מערבולות מקוונטטות. מהר מאוד הבינו שעל-הנוזליות של ההליום מתרחשת הודות לעיבוי בוז-איינשטיין של מולקולות ההליום-4, שהן בוזונים. תכונות רבות של על נוזל מופיעות גם בגז בוזוני מנוון שיצרו קורנל, ווימן וקטרל (ראו בהמשך). למרות זאת, ההליום העל נוזלי איננו גז בוזוני מנוון, מאחר שהוא סוג של נוזל ולא גז, והאינטראקציות בין החלקיקים בו חזקות עד כדי כך שיש לתקן את המודל המקורי של בוז ואיינשטיין על מנת לתארה ולהסבירה כיאות.

הניסוי של קורנל ווימן

העיבוי האמיתי הראשון שנצפה במעבדה נוצר בידי אריק קורנל, קארל ויימן במעבדת JILA ב-5 ביוני 1995. הם יצרו את העיבוי על ידי קירור אדים דלילים שהורכבו מ-2000 אטומי רובידיום-87 עד לטמפרטורה של 170 ננו-קלווין באמצעות קירור לייזר וקירור באידוי מגנטי. טכניקת קירור הלייזר הומצאה על ידי קלוד כהן-טנוג'י וויליאם פיליפס, עליה הם זכו בשנת 1997 בפרס נובל לפיזיקה.
כעבור 4 חודשים, בניסוי בלתי תלוי הצליח וולפגנג קטרלה  מ-MIT ליצור גז בוזונים מנוון של נתרן-23. בעיבוי זה היו פי 100 יותר אטומים מזה של קורנל, דבר שאפשר לו לצפות בתופעות חשובות הנובעות ממכניקת הקוונטים (למשל, התאבכות קוונטית). ב-2001 זכו קורנל, ווימן וקטרל בפרס נובל לפיזיקה על הישגם ביצירת עיבוי בוז-איינשטיין במעבדה.
בעקבות זוג ניסויים מוצלחים אלה, החל גל של ניסויים שמטרתם ליצור עיבוי של מערכות פיזיקליות שונות. בנובמבר 2003 הצליחה קבוצה שהורכבה מוולפגנג קטרל, דבורה ג'ין ורודולף גרים, ליצור גז בוזונים מנוון המורכב ממולקולות.

קשיים ביצירת גז בוזונים מנוון

עיבוי בוז-איינשטיין הוא מצב מאוד שביר ולא יציב, בהשוואה למצבי צבירה נפוצים יותר. אינטראקציה של הגז עם העולם הסובב אותו - קטנה ככל שתהיה - יכולה לחמם את הגז מעבר לטמפרטורה הקריטית של העיבוי, וכתוצאה מכך להרוס את העיבוי ולהתחמם לגז רגיל. 
כרגע נחקרות דרכים כיצד לנצל את גז הבוזונים המנוון למחקרים פיזיקליים נוספים וליישמו באופן מעשי. אחד הניסיונות הוא להשתמש בגז בוזונים מנוון כמנגנון ליצירת מצבים קוונטים קוהרנטיים רבים, שכן במצב העיבוי כל האטומים נמצאים ברמה האנרגטית הנמוכה ביותר.
לודוויג השלישי, מלך בוואריה

ילדותו

לודוויג השלישי נולד ב-7 בינואר 1845 במינכן כבנם של הנסיך לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה ואוגוסטה פרדיננדה, ארכידוכסית אוסטריה. יחוסו המשפחתי הקדום כלל את ויליאם הכובש, לואי ה-14 ועוד, והוא נקרא על שם סבו לודוויג הראשון, מלך בוואריה.
בשנת 1861 התגייס לודוויג לצבא הבווארי, ושירת כקצין בגדוד היגר ה-6. בשנת 1862 החל לודוויג ללמוד באוניברסיטת מינכן, ובשנת 1863 התקבל כחבר בבית המחוקקים הבווארי. בשנת 1866 לחם לודוויג במלחמת אוסטריה-פרוסיה, ואף נפצע במהלך הקרבות, ועל כך קיבל את עיטור מסדר ההצטיינות הצבאי דרגה ראשונה.

הנסיך העוצר

לאחר מות אביו ב-12 בדצמבר 1912, מונה לודוויג לעוצר הממלכה, במקום בן דודו אוטו, מלך בוואריה שהיה בלתי שפוי. במהלך שנת 1913 העביר הפרלמנט הבווארי חוק שקבע שאם המלך המכהן לא יוכל לשלוט עד סוף חייו, יהיה ניתן להדיחו ולמנות במקומו שליט אחר. בעקבות כך מונה לודוויג למלך בוואריה.

תקופת שלטונו ואחריתו

ב-5 בנובמבר 1913 עלה לודוויג לשלטון, לאחר הדחת בן דודו אוטו, מלך בוואריה, וב-8 בנובמבר הוכתר כמלך. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הכריז לודוויג על הזדהות בוואריה במלחמה, וניסה לשמור על מאזן הכוחות בין בוואריה לפרוסיה, וקיוה לאחר הניצחון לספח את אלזס וחלקים מבלגיה.
ב-7 בנובמבר 1918 פרצה בבוואריה המהפכה הגרמנית, ובעקבות כך ברח לודוויג מבוואריה, בתקווה שמדובר באירוע חולף. אולם ב-13 בנובמבר לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, התפטר לודוויג מהמלוכה.
ב-3 בפברואר 1919 מתה אשתו של לודוויג, ולאחר מכן ברח לודוויג מבוואריה, מחשש שיירצח. לודוויג התגורר בליכטנשטיין ובשווייץ, ולאחר מכן התגורר בהונגריה. ב-18 באוקטובר 1921 מת לודוויג בשארוואר שבהונגריה, וב-5 בנובמבר הובא לקבורה במינכן, שם נקבר בהלוויה ממלכתית.
אהרן מונדשיין

פרופ' אהרן מונדשיין הוא חוקר תנ"ך, מרצה במכללות וכן מרצה מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן .

ביוגרפיה

נולד בתל אביב למרדכי שמואל וחיה (לבית שטיין). למד בישיבת מרכז הרב, בפרט אצל הרב הנזיר. בשנת ה'תשכ"ו נישא לאילה לבית ליברמן.
את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1973 סיים תואר ראשון בתנ"ך ולשון. בשנת 1977 סיים תואר שני בתנ"ך ובשנת תשס"א סיים את לימודי הדוקטורט בתנ"ך. הדיסרטציה שלו עסקה במחקרים במשנתם הפרשנית של רש"י ושל ר' אברהם אבן עזרא. התיזה שלו עסקה ברבי אברהם אבן עזרא, הפירוש הקצר לספר דניאל.
בשנים 1979–2003 לימד באוניברסיטת תל אביב בחוג למקרא. 
משנת 1988 מרצה לתנ"ך במכללת תלפיות ומשנת 2012 במכללת גבעת וושינגטון ללימודי תואר שני.
בעבר לימד במכללה האקדמית לחינוך ע"ש א"מ ליפשיץ, ירושלים.
משמש חוקר בכיר ב'מכון לפרשנות המקרא היהודית' וכמרצה מן החוץ לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.

משפחתו

אחותו תמימה הייתה נשואה לרב יעקב משה סלומון. אחיו היה החוקר וההיסטוריון הרב יהושע מונדשיין.
בנו הוא הרב פנחס מונדשיין, ר"מ בישיבת מרכז הרב ומחבר סדרת הספרים 'שערי עיון'.
דילופוזאורוס

בתרבות

הדילופוזאורוס ידוע בעיקר מהספר פארק היורה של מייקל קרייטון ומהסרט המבוסס עליו, פארק היורה. שם לדילופוזאורוס היה דינוזאור בגובה 1.5 מ' (במציאות הגיע כנראה לגובה 3 מ') עם ציצית מתקפלת סביב הצוואר (כמו שיש לחרדון הצווארון) והוא ירק ארס משתק על קורבנותיו. פלאונותולוגים לא מצאו תימוכין הן ליריקת הארס והן לציצית במאובנים, אך ייתכן שעדיין הכיל ארס בניביו.
דינוזאור זה הופיע גם בסרט עולם היורה כהולוגרמה שעוזר לעכב את הרפטור שרדף אחרי החבורה. הוא היה אמור להיראות גם בסרט ההמשך: עולם היורה: נפילת הממלכה אך לבסוף הושמט ובמקום נראה כפסל וגם נשמע ביער בתחילת הסרט, אך נמלט מטירנוזאורוס לפני שנראה.
הדילופוזאורוס מופיע גם במשחקים של הסדרה כמו: פארק היורה: המשחק, עולם היורה: המשחק וJurassic World Evolution.
בנוסף הדילופוזאורוס הוא הדינוזאור הלאומי של מדינת קונטיקט.
סרגיי ריכטר

ביוגרפיה

ריכטר נולד ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית (כיום אוקראינה). אביו היה מתאבק ואמו עסקה בהחלקה אמנותית. משפחתו עלתה לישראל מאוקראינה ב-1996, כשהיה בגיל שש. את תקופת ילדותו עשה בבת ים ובהמשך משפחתו עברה לרחובות. את שירותו הצבאי בצה"ל עשה בבסיס הקריה בתל אביב.

קריירה

לענף הקליעה ריכטר התוודע בגיל שתים עשרה, כשקרוב משפחתו, אלכסנדר דנילוב, נתן לו להתנסות בירי. את צעדיו הראשונים בקליעה עשה כשנרשם באפריל 2004 למועדון הגדנ"ע קליעה ברחובות. במקביל, החל להתאמן במועדון הקליעה הפועל רחובות באותו מטווח. לאחר כמה שנים, ריכטר, שהצטרף לנבחרת הלאומית של ישראל והחל להתאמן במטווח האולימפי בהרצליה לעיתים קרובות, לאחר שלא קיבל תמיכה מספקת, עבר ריכטר מהפועל רחובות למועדון הקליעה של הרצליה תחת חסות יעל קן-דגן וב-2009 למכבי רעננה.

לקראת אולימפיאדת לונדון

ריכטר זכה במדליית הזהב בתחרות סבב גביע העולם לשנת 2009 ברובה אוויר. בתוצאה שקבע, 599 נקודות, הוא השווה את שיא העולם לנוער והיה מרחק נקודה משיא העולם לגברים (טרם שינוי שיטת הניקוד בקליעה ב-2012). ב-2011 זכה במדליית כסף בגביע העולם.
הוא היה לספורטאי הישראלי הראשון שהשיג קריטריון אולימפי והבטיח את מקומו במשלחת הישראלית לאולימפיאדת לונדון (2012).
במשחקים האולימפיים עצמם, בתחרות הקליעה מ-10 מטרים, סיים במקום התשיעי עם ציון של 595, נקודה אחת פחות מהמקום השמיני המוליך למקצה הגמר. הישג זה הוא השני בטיבו לענף הקליעה הישראלית באולימפיאדות, אחרי הישגו של איציק יונסי באולימפיאדת סיאול. בתחרות ירי ברובה קליבר זעיר ("0.22) למרחק 50 מטרים במצב שכיבה סיים במקום ה-44 מתוך 50 קלעים.

אלוף אירופה

במרץ 2013 זכה במדליית זהב באליפות אירופה ברובה אוויר ל-10 מטר שנערכה באודנסה שבדנמרק.
ריכטר מתאמן במרכז האולימפי הלאומי לקליעה בהרצליה בהדרכתם של יבגני אלייניקוב וגיא סטריק. הוא מתגורר ברחובות.

לקראת אולימפיאדת ריו

במשחקים האירופיים (2015) שנערכו בבאקו אזרבייג'ן ביוני 2015 זכה ריכטר במדליית ארד בירי ברובה אוויר ל-10 מטר בתוצאה של 185.5 נקודות, אחרי ויטאלי בובנוביץ' מבלארוס (206.6 נקודות) וניקולו קמפריאני מאיטליה (206.4 נקודות) ובכך קבע גם את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים ריכטר במקום ה-14 ברובה אוויר בעמידה מ-10 מטר בתוצאה של 623.8 נקודות, מרחק של 1.7 נקודות מעלייה לגמר (מהמדורג שמיני). באולימפיאדה זו סיים ריכטר במקום ה-15 ברובה 50 מטר שכיבה, בתוצאה של 622.6, מרחק של 2.2 נקודות מעלייה לגמר.

לקראת אולימפיאדת טוקיו

במשחקים האירופיים (2019) שנערכו במינסק בלרוס ביוני 2019 זכה ריכטר במדליית זהב בירי ברובה אוויר ל-10 מטר בתוצאה של 250.8 נקודות ובכך קבע גם את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת טוקיו (2020).