google/wiki40b huggingface dataset:
השושלת הע'זנווית

עלייתה של הממלכה הע'זנווית

הממלכה הע'זנאווית נוסדה למעשה באופן הדרגתי על ידי שלושה אנשים שונים. אלפ תגין (אלפ תג'ין), מייסדה הראשון של הממלכה הע'זנווית, היה ממלוכ טורקי ששירת כחאג'ב אל-חֻג'אב, המפקד העליון של המשמר הממלוכי של השושלת הסאמאנית, וכמושל ח'וראסאן, המשרה הצבאית החשובה ביותר באמירות הסאמאנית. כאשר סר חינו בעיני הממשל הסאמאני, פרש אלפ תגין לע'זנה, באזור אפגניסטן של ימינו, הביס את השושלת המקומית ששלטה שם, וייסד ממלכה לעצמו בשנת 962. אלפ תגין מת ככל הנראה זמן קצר לאחר שכבש את ע'זנה. 
אחרי מותו של אלפ תגין, הפכה ע'זנה לממלכה וסאלית של הסאמאנים ונשלטה על ידי שורה של מושלים, ששלטו כל אחד למשך זמן קצר. בשנת 977 עלה לשלטון בע'זנה סבכ תגין (סבכ תג'ין), מנהיגה השני של הממלכה הע'זנווית. סבכ תגין היה ממלוכ טורקי שרכש אלפ תגין. אחרי שעלה על כס השלטון בע'זנה, פצח סבכ תגין בשורה של כיבושים, אך באופן פורמלי המשיך להיות מושל מטעם הסאמאנים. אחרי מותו בשנת 997, החל קרב ירושה בין בניו של סבכ תגין, שהסתיים בשנת 998 בניצחונו של מחמוד, המנהיג השלישי של הממלכה הע'זנווית. מחמוד, אשר שלט עד למותו בשנת 1030, שחרר באופן סופי את הממלכה הע'זנווית מהסוזארניות הסאמאנית ואף שיתף פעולה עם הקראח'אנים כדי לחסל את הממלכה הסאמאנית. בשורה של כיבושים הפך מחמוד את הממלכה הע'זנווית למעצמה אזורית.
הלשון השחורה

פיתוח השפה

טולקין כתב בספרו "Words, Phrases and Passages in Various Tongues in The Lord of the Rings" כי הלשון השחורה היא שפה שונה מאוד מסינדארין או קווניה, בעלת צלילים משונים, אשר יתאימו רק לאורקים. טולקין תכנן את השפה ככה שהיא לשון מדבק. הלשון השחורה היא השפה הכי פחות אהובה על טולקין, וידוע כי מעריץ של טולקין שלח לו גביע שעליו רשום בלשון השחורה את השיר של הטבעת, אך טולקין מעולם לא שתה ממנו, והשתמש בו כמאפרה]. 
השפה פותחה מעט עבור הסרטים של שר הטבעות על בסיס השיר של הטבעת, אך השפה פותחה עוד בעקבות טרילוגיית הסרטים של ההוביט, והומצאו לה מילים חדשות.
בית הכנסת הקראי בירושלים

בית הכנסת הקראי בירושלים הוא בית כנסת יהודי-קראי השוכן ברחוב הקראים, מול שרידיו של בית הכנסת תפארת ישראל ברובע היהודי בירושלים. המבנה שוכן ב"חצר הקראים" שבה היו ממוקמים גם בור מים ומספר חדרי מגורים.

היסטוריה

לפי המסורת המצויה בידי היהודים הקראים, בית הכנסת הוקם במאה ה-8, בידי ענן בן דוד הנשיא, לאחר שעלה לירושלים מבבל. חוקרים בני זמננו חולקים על מסורת זו, וסבורים לאור מאפייניו הפיזיים של המבנה כי הוא הוקם מאוחר יותר. חלקם סבורים כי הוא הוקם בראשית המאה ה-10, עת הגיעו ראשוני הקראים לירושלים, ואחרים סבורים כי הוקם עם חידוש הקהילה הקראית בירושלים לאחר כיבושה בידי צלאח א-דין ב-1187, במבנה מהתקופה הצלבנית. במלחמת העצמאות נפגעה החצר ובית הכנסת נשדד אך לא נהרס, וקהילת היהודים הקראים ממצרים שילמה לערבי שהתגורר בעיר העתיקה תשלום קבוע עבור אחזקתו. לאחר מלחמת ששת הימים נבנתה החצר מחדש ובית הכנסת שוקם ב-1977 ונחנך מחדש בשנת 1981.

המבנה

בית הכנסת שוכן מתחת לפני האדמה, ואור יום חודר אל אולם התפילה משני חלונות מכוסים בזכוכית הקבועים בתקרתו. לפי המסורת הקראית הותנתה בניית בית הכנסת בידי השליט המוסלמי בכך שלא יקבעו בו חלונות, כדי שקול התפילה לא ישמע מחוצה לו.  תקרת בית הכנסת מקומרת והאולם נחלק על ידי שני עמודים מסיביים לשני חללים שבכל אחד מהם ארון קודש. הארון הדרומי מיועד לספרי תורה "רגילים", בעוד שבאחר שמור ספר תורה עתיק הכתוב על עור צבי, ואותו מוציאים המתפללים פעם אחת בלבד בשנה, בשמחת תורה. על קירות האולם חרוטות שש כתובות הקדשה עתיקות, מתוך 13 שנמצאו בו בשנת 1928 בידי האדריכל יעקב פינקרפלד.

מרכז מורשת

ב-22 בנובמבר 2016 נחנך בצמוד לבית הכנסת "מרכז מורשת בני מקרא" המנציח את תולדות העדה הקראית, מנהגיה וזיקתה לירושלים. מרכז המורשת נבנה במשך כשלוש שנים על ידי הסטודיו לעיצוב "טוקאן" בסיוע כספי המדינה במטרה לשמר את מורשת הקראים בעיר. מרכז המורשת בנוי בחללי תצוגה הבנויים זה על גבי זה והמעבר ביניהם הוא דרך גרמי מדרגות קטנים עד לפתחו של בית הכנסת, שהוא שיאו של הביקור במקום. עיצוב מרכז המורשת באופן זה מדגיש את עומקו של בית הכנסת שהוא למעשה "קבור" מתחת לאדמה. על קירות חדר המדרגות רשומים פסוקי מקרא ובחלל נשמעת הקלטה של הפסוקים בטעמים הקראיים. חללי התצוגה כוללים חפצים, מסמכים, סרטונים והקלטות המספרים את סיפורה של העדה הקראית בארץ ובעולם. בקומה העליונה מקורן סרט קצר על אודות העדה ומנהגיה.

הווה

כיום בית הכנסת הקראי אינו פעיל באופן שגרתי, והכניסה אליו דורשת תיאום טלפוני עם האחראים. ציבור המבקרים בו אינו בהכרח מתושבי ירושלים.
לרשות המתארחים במקום בשבת או בחג עומדות שתי דירות במתחם בית הכנסת.
משרד המשטרה של האימפריה הרוסית

משרד המשטרה של האימפריה הרוסית (ברוסית: Министерство полиции Российской империи) היה המשרד הממשלתי ברוסיה בשנים 1810-1819 שהיה אחראי על משטרת רוסיה וביטחון הפנים ברחבי האימפריה הרוסית. רשמית, המשרד החל לפעול ב-25 ביוני 1811. המשרד הוקם על פי מודל שיצר הרוזן מיכאיל ספארנסקי.
ב-4 בנובמבר 1819 משרד המשטרה אוחד אל תוך אם.וה.דה - משרד הפנים הרוסי שהוקם מחדש. על בסיס משרד המשטרה הוקמה המחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר שהחליפה את המשרד בתפקידי המאבק בשחיתות וביטחון פנים.
התעוררות (סרט)

עלילה

הסרט מספר על נוירולוג (רובין ויליאמס) אשר מגיע לעבוד במחלקה סגורה בה החולים לא מסוגלים להגיב או לזוז כתוצאה ממגפה שפרצה בשנים 1917–1928 (אנצפאליטיס לתארגיקה). הוירוס לא שיתק את מוחם, אך הם לא מסוגלים להגיב לגירויים. הרופא שהגיע למחלקה מצליח לגלות כי הם מסוגלים להגיב אך ורק לגירויים אינסטינקטיביים - כלומר, הוא השליך לעברם כדור בייסבול והם תפסו אותו מתוך אינסטינקט. לאט-לאט הרופא חקר את המחלה שלהם, והצליח לגלות שבעזרת דופמין סינתטי החולים יוכלו להירפא ממחלתם. 
במרכז העלילה עומד גבר בשם ליאונרד (רוברט דה נירו), בשנות ה-30 לחייו, אשר נפגע מהנגיף בילדותו, וכעת הוא "שב לחיים". כאשר מבחינה רגשית הוא עדיין נשאר בילדותו. חולים רבים חוזרים למצבם הנורמלי הודות לתרופה, לתקופה מסוימת, אך לאחר מכן, שבים למצב המחלה ההתחלתי. הרופא מחפש פתרונות, אך ידו איננה משיגה פתרון. בקטע מסוים ליאונרד פוגש אישה צעירה, בת גילו, שעה שהוא נמצא במצב הבריא שלו. והקשר ביניהם גורם לו לרצות לצאת מדי פעם מבית החולים כדי להתאוורר. ללכת ברחובות. הוא מסביר זאת לצוות המנהל והרופאים. אך בקשתו נדחית ושם חוזרת הידרדרותו.
אקספלורר 6

אקספלורר 6 היה לוויין אמריקאי ששוגר ב-7 באוגוסט 1959, בנמל החלל קייפ קנוורל (קייפ קנדי) שבארצות הברית על ידי משגר חלליות תור-אייבל.
אקספלורר 6 הוא לוויין קטן בצורה של כדור פחוס שעוצב על מנת לאסוף מידע על קרינה לכודה של אנרגיות שונות, קרינה קוסמית גלקטיות, שדה מגנטי, התפשטות גלי רדיו באטמוספירה העליונה ושטפי מיקרו מטאוריטים. הלווין שימש לבחינת התקני סריקה שעוצבו כדי לצלם את המעטפת של כדור הארץ ושידר את התמונות הראשונות שלו תוך כדי הקפות כדור הארץ. הלווין שוגר למסלול אליפטי עם זמן שהייה בחלל בסדר גודל של 2,100 שעות.

מערכות הלוויין

ללוויין אקספלורר 6 היו ארבעה משטחים של תאים סולריים שנמצאו מכל עברו במטרה לטעון את סוללות האחסון שלו. ללוויין היו שלוש יציאות, דיגיטליות ואנלוגיות. משדר UHF ששימש לטלמטריה דיגיטלית ושידורי טלוויזיה. שני משדרי VHF שמשו להעברת האות האנלוגי. משדר UHF הופעל רק לכמה שעות בכל יום אך משדרי VHF הופעלו ברציפות. משדר VHF אחד נכשל ב -11 בספטמבר 1959.

מטרות הלוויין

הלווין אקספלורר 6 תוכנן ללמוד על השדות החשמליים והמגנטיים על פני כדור הארץ ולבחון את המכשירים לכיסוי ענני סריקה. במהלך 60 ימים של המבצע הוא סיפק את המידע המקיף ביותר (בתקופה זאת) של החגורות, הקרינה והשדה המגנטי של כדור הארץ, כמו כן תמונות עננות טלוויזיוניות ראשונות. במוזיאון קליפורניה למדע והתעשייה ישנו דגם בקנה מידה מקורי של הלווין אקספלורר 6. התמונה הראשונה של כדור הארץ מלוויין במסלול בחלל הייתה מאקספלורר 6 שהשיקה ארצות הברית ב-7 באוגוסט 1959. בתמונה, היה מראה של אזור שמש מואר של האוקיינוס השקט המרכזי וכיסוי הענן שלה. התמונה שודרה כ- 17,000 קילומטר מעל פני כדור הארץ ב 14 באוגוסט  1959. בזמן שהלוויין חצה את מקסיקו התקבלו אותות בתחנת המעקב בדרום פוינט, הוואי.

תוכנית לווייני אקספלורר

תוכנית לווייני אקספלורר היא תוכנית חקר החלל של ארצות הברית, המספקת הזדמנויות חקר חלל לפיזיקה, גאופיזיקה, וחקירות אסטרופיזיקה מהחלל. מעל 90 משימות חלל כבר הושקו מאז 1958, וחלקן עדיין פעילות.
תוכנית לווייני אקספלורר הייתה הניסיון המוצלח הראשון של ארצות הברית להשיק לווין מלאכותי. תהליך זה התחיל כהצעה של צבא ארצות הברית למיקום לווין מדעי למסלול. תוכנית לווייני אקספלורר התעדכנה מאוחר יותר מחדש עם ברית המועצות לאחר השקת של ספוטניק 1 ב-4 באוקטובר 1957. אקספלורר 1 הושק ב -31 בינואר 1958. לוויין זה הוא הלווין האמריקאי הראשון והאחראי לגילוי חגורת הקרינה ואן אלן. תוכנית לווייני אקספלורר הועברה לנאס"א, שהמשיך להשתמש בהם לסדרה מתמשכת של משימות חלל קטנות יחסית. לוויני אקספלורר חשפו תגליות רבות חשובות בנושאים: המגנטוספירה של כדור הארץ ואת הצורה של שדה כוח המשיכה שלה, רוח השמש, צילום רנטגן מהמערכת והיקום מעבר לשמש, פיזיקה באטמוספירה, פלזמת שמש וחלקיקים אנרגטיים של השמש. גם משימות אלה חקר הלווין: צפיפות האוויר, רדיו-אסטרונומיה, גיאודזיה, ואסטרונומית קרני הגמא.
קברנוניים

מאפיינים

רוב מיני המשפחה קטנים ומגיעים לאורך של 10 ס"מ. במשפחה זו נמצאים מיני דגים מהקטנים הקיימים שמגיעים עד לאורך של ס"מ אחד. יוצאי דופן הם שני סוגים Periophthalmodon ו־Gobioides שמיניהם מגיעים לאורך של 30 ס"מ. למרות שדגים במשפחה זו אינם נאכלים על ידי בני אדם, המשפחה חשובה ומשמשת כמזונם של מיני דגים מאכל כמו הבקלה ודגים שטוחים ממשפחת הסוליתאים].
אברהם אריה עקביא

אברהם אריה לייב עקביא (יעקבוביץ; ה'תרמ"ב, 25 בפברואר 1882 – ה'תשכ"ד, 29 בינואר 1964) היה סופר ומתרגם עברי, כרונולוג, חוקר הלוח העברי ותוכן. את שם משפחתו, יעקובוביץ, עיברת ל"עקביא". היה כותב בשמות א. א. עקביא, א.ל. עקביא, ל. אליאב.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נולד בתרמ"ב 1882. תרגם לעברית שורה של יצירות ספרותיות, בהם סיפורים ואגדות לבני נוער ולילדים, עיבד סיפורים וגם כתב בעצמו כמה סיפורים. בשנת 1922 ערך את "שבלים – עתון עם ציורים לבני הנעורים", בהוצאת הוועד המרכזי של הסתדרות "תרבות" בפולין (אחריו ערך אהרן ציטלין).
עקביא היה חוקר של לוח השנה ושל הכרונולוגיה הישראלית, ופרסם הרבה מאמרים על הנושאים האלו בכתבי עת שונים. מורה וחבר במקצוע זה היה לו חיים יחיאל בורנשטיין, שעליו אמר, שיש "לכנס את כל כתבי ח"י בורנשטיין המפוזרים בחוברות ובמאספים שונים ולהוציאם בהוצאה חדשה מסודרה ומתוקנה", דבר שלא יצא לפועל.
היה שותף להוצאת המהדורה החדשה של התנ"ך עם ביאור "מקרא מפורש" בתל אביב בשנת 1941. הוציא לאור את ספרו של צבי הירש יפה "קורות חשבון העיבור", וגם כתב ספר על הכרונולוגיה היהודית ועל הלכות קידוש החודש של הרמב"ם. אחרי מותו התפרסמו בכתבי עת מאמרים שלו שנמצאו בעזבונו.
עקביא עלה לארץ ישראל בתרצ"ה (1935), ונפטר בישראל בט"ו בשבט תשכ"ד (1964), הותיר אחריו את בנו המחנך והסופר אוריאל עקביא.
לאופולד הראשון, נסיך ליפה

ביוגרפיה

ליאופולד נולד ב-2 בדצמבר 1767 בדטמולד, לזימון אוגוסט, רוזן ליפה-דטמולד  ולמריה לאופולדינה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו וגיזלה אגנס מאנהלט-קתן.
לאופולד התחנך בדסאו, ובגיל 18 הלך ללמוד באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1782 מת אביו, ולאופולד הפך לרוזן ליפה-דטמולד, ובשנת 1789 הוא קיבל את התואר נסיך ליפה.
ב-5 בנובמבר 1802 מת לאופולד בדטמולד, ובנו לאופולד השני, נסיך ליפה עלה לשלטון במקומו.
המפלצת מלוך נס

המפלצת מלוך נס (שם מדעי: Rhombopteryx nessiteras), הידועה גם בשם "נסי" (Nessie) היא מפלצת אגדתית שחיה, כביכול, בלוך נס שבסקוטלנד.

היסטוריה של תצפיות

אזכורים למפלצת השוכנת בלוך נס מופיעים בסיפורים מלפני כ-1,500 שנה. ההתייחסות הראשונה הידועה לדמות המפלצת שבלוך נס היא בספר המתאר את סיפור חייו של הקדוש הנוצרי קולומבה, בו מסופר איך בשנת 565 לכאורה הציל את חייו של פיקט (סקוטי קדום) מידי מפלצת על האגם נס. רבים מפקפקים באמינות הסיפור, ומציינים סיפור אחר בו קולומבה מחסל דוב בר באמצעות קולו בלבד.
הדיווח המודרני הראשון על "מפלצת" התרחש ב-2 במאי 1933. העיתון אינוורנס קוורייר פרסם סיפור על זוג מקומי שראה, לדבריו, "חיה ענקית מתגלגלת וטובלת באגם". הדיווח הפך לסנסציה עיתונאית והעיתונים הלונדוניים שלחו כתבים רבים לאגם בניסיון להשיג תמונה של ה"מפלצת" (כינוי שהעניק לחיה עורכו של הקורייר). קרקס אחד הגדיל לעשות והציע פרס בסך עשרים אלף פאונד למי שילכוד את המפלצת. ב-21 באפריל 1934 פורסם הצילום הראשון של המפלצת העיתון דיילי מיל. הצילום הפך למפורסם מאד ובמשך 60 שנה הוצג כהוכחה לקיומה של המפלצת באגם. בשנת 1994 תוכנית של ערוץ דיסקברי הוכיח שהצילום מזוייף ולאחר מכן התוודה כריס ספרלינג לפני מותו שאכן בנה את הדגם מצוללת צעצוע ומכר אותה לעיתון בעזרת החתן שלו שעבד בדיילי מיל.
לוך נס הוא אטרקציה תיירותית ורבים מגיעים לאזור בניסיון לצפות במפלצת. חוקרים רבים בדקו ברצינות את רעיון הימצאותה של מפלצת באגם באמצעות מחקרים גאולוגיים, סונאר וצלילה, ולא הצליחו להוכיח שהיא קיימת או לספק ראיות משכנעות לכך. מחקר אחד העריך שעל פי גודל גופה המשוער של המפלצת וכמות הדגה המצויה באגם, המפלצת לא יכולה להתקיים בשל מחסור במזון. יש שאומרים שככל הנראה המפלצת היא פלזיוזאורוס ששרד עד היום.
בשנת 1968 זואולוג בריטי פרדי הולידיי פרסם השערה לפיה המפלצת מלוך נס קשורה באופן ביולוגי לטולימונסטרום.
ב-2007 הציעה סוכנות הימורים בריטית פרס בסך מיליון ליש"ט (כשני מיליון דולרים) למי שיצלם את המפלצת מלוך נס.
הנדג'וב

הנדג'וב (מאנגלית: Handjob. פירוש מילולי: עבודת יד) הוא פעולה מינית שמשמעה גירוי ידני של הפין או של כיס האשכים של אדם על ידי אדם אחר בעזרת כפות ידיו במטרה לעורר אותו מינית, או לגרום לו לאורגזמה. פרקטיקה זו נפוצה אצל שני שותפים מיניים המבצעים אחד לשנייה אוננות הדדית, כאשר האישה מבצעת לבן זוגה הנדג'וב, בעוד בן הזוג מבצע לה חזרה גירוי מיני של פי הטבעת, הדגדגן, הנרתיק או חלקים אחרים בפות בעזרת ידיו.
עבור אנשים נימולים נפוץ השימוש בשמן סיכה בזמן פעולת ההנדג'וב, בעוד אצל אנשים ערלים, הנדג'וב מבוצע על ידי הזזת העורלה הלוך וחזור.
ההנדג'וב נעשה בעזרת כפות הידיים, והוא מקביל לפעולת הפוטג'וב שנעשה בעזרת כפות הרגליים, ששניהם נעשים לאדם על ידי אדם אחר. אולם בעוד פעולת הפוטג'וב מיוחסת לבעלי נטיית הפטיש לכפות רגליים, פעולת ההנדג'וב לא בהכרח מיוחסת לבעלי נטיית הפטיש לכפות ידיים, ולרוב היא נעשית כחלק מיחסי מין ללא חדירה כתחליף לפעולת האוננות שהאדם מבצע לעצמו.

שכיחות ההנדג'וב במכוני העיסוי

ברבים ממכוני העיסוי, במסגרת העיסוי עצמו או מיד לאחריו, עשויות חלק מהמעסות להעניק הנדג'וב ללקוחותיהן. כאשר בפרסומת מכון העיסוי מופיעות המילים "סיום טוב", ידוע שזוהי לשון נקייה לתוספת הנדג'וב לשירות העיסוי. בישראל, המילים הנפוצות לביצוע ההנדג'וב במכוני העיסוי הן "עיסוי טנטרי" או "טיפולי טנטרה" (כתחליף למילים "עיסוי ארוטי" האסור לפרסום בישראל) או "הרפיה", שבמשמעותה המקורית כוונתה להורדת מתח וחרדה, אך בפועל הכוונה לסיפוק שירותי הנדג'וב.
על פי מחקר משנת 1975 שנעשה על ידי א. ג'. בלארד, בערי החוף המערבי של ארצות הברית ללא הזכרת שמותם, נפוץ מאוד המנהג להציע ללקוחות מכוני העיסוי שירותי הנדג'וב על ידי המעסות. עם פרסום פרטים אלו בעיתונות, בעקבות המודעות הציבורית לשכיחותה של פרקטיקה זו, פעלו ממשלות מקומיות בארצות הברית להטלת דרישות רישיון מחמירות על שירותי עיסוי, בדומה לאלה המוטלות על שירותי זנות. האופי המיני של רישיון זה הוביל לתפיסה כי מכוני העיסוי היו מציעים כעת יחסי מין כחלק משירותי העיסוי. מעסות הרגישו שאין להן מה להפסיד בכך שהן מערבות פרקטיקות מיניות לשירות העיסוי שלהן, ומכיוון שהתקנות החדשות מסווגות אותן כעובדות מין, הן החלו לערב שירותי מין נוספים במכוני העיסוי שניהלו. ובעצם הלכה למעשה חקיקת הממשלות עודדה עוד זנות ושידול לזנות בעיר.
תחקיר שנעשה על ידי Time Out בינואר 2011 מצא כי רבים ממכוני העיסוי בניו-יורק מוסיפים למודעת הפרסום שלהם את צמד המילים "עיסוי חושני" שמשמעו סיפוק שירותי הנדג'וב. המכונים גובים בין 60 ל-160 דולרים, עם טיפ נוסף לעובדי המין (בדרך כלל 40 דולר) לעיסוי ו"סיום טוב", מילים המצביעות על סיפוק שירותי מין. על פי התחקיר שנעשה, הפעילות המינית היחידה שסופקה על ידי רוב מכוני העיסוי הייתה הנדג'וב, ולא מעבר לזה. כמו כן, הייתה מדיניות קפדנית הדורשת שהלקוחות הגברים לא יגעו כלל בנשים המעסות.
מידע פנים

מידע פנים הוא מידע על חברה, שהנפיקה ניירות ערך הנסחרים בבורסה, אשר עשוי להשפיע על מחיר ניירות הערך ושטרם פורסם ברבים, אלא ידוע רק לעוסקים בענייניה הפנימיים של החברה. מידע פנים מעניק למחזיק בו יתרון רב על-פני הציבור בעת המסחר בניירות הערך הרלוונטיים, ולכן השימוש בו נחשב לעבירה פלילית (עבירת צווארון לבן) במדינות רבות ובהן ישראל. 
האיסור על השימוש במידע פנים הוא איסור מודרני שנולד בארצות הברית בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 ופותח במהלך השנים על ידי הרגולטורים והמשקיעים בשווקים השונים בעולם. האיסור נועד להתמודד עם בעיית חוסר השוויון במידע מתוך כוונה לעודד שוק יעיל ומתוך הכרה בנחיצות שמירת אמון הציבור באמינות מנגנוני שוק ההון.
לא כל מידע פנימי בחברה הוא מידע פנים כהוראתו בחוק. המידע חייב שיהיה בעל איפיון מיוחד אשר אילו נודע לציבור היה בו כדי לגרום לשינוי משמעותי במחיר נייר ערך של חברה.
רשות ניירות ערך מקפידה לחקור חשדות על שימוש במידע פנים, והביאה להטלת עונשי מאסר בפועל על מי שעברו עבירה זו.

מידע פנים בישראל

בישראל לא היה איסור על שימוש במידע פנים בשנות ה-60 וה-70. העיתונים היו מפרסמים תנועות בלתי מוסברות במניות שונות ומפרסמים שהשינויים ככל הנראה נובעים ממידע פנימי. סוחרים בבורסה נהגו לקפוץ על מניות עם עליות בלתי מוסברות ולברוח ממניות עם ירידות בלתי מוסברות, מתוך הנחה שהן נובעות ממידע פנים. הנהלת הבורסה הייתה מודאגת מאיבוד אימון הציבור הרחב בעקבות מקרים של שינויים גדולים ובלתי מוסברים בשערי מניות, שהיה חשד שנבעו משימוש במידע פנים. 
איסור על שימוש במידע פנים הועלה לדיון בכנסת בשנת 1979 ביוזמת הבורסה. היוזמה זכתה להתנגדות של הבנקים שחששו מהשלכות החוק עליהם, ובעקבות זאת רוכך החוק.
לבסוף נוסף פרק ח'1, העוסק במידע פנים, לחוק ניירות ערך, התשכ"ח-1968, במאי 1981. 
מידע פנים מוגדר בחוק זה בסעיף 52א: "מידע על התפתחות בחברה, על שינוי במצבה, על התפתחות או שינוי צפויים, או מידע אחר על החברה, אשר אינו ידוע לציבור ואשר אילו נודע לציבור היה בו כדי לגרום שינוי משמעותי במחיר נייר ערך של החברה". 
דוגמאות: מידע על חתימה על חוזה או בדבר משא ומתן המתנהל לסגירת עסקה, זכייה במכרז, נתונים על תוצאות כספיות ודוחות כספיים ועוד.
אין רואים מידע כמידע פנים אם נמסר לרשות או לבורסה דו"ח על המידע והרשות או הבורסה פרסמו אותו, או ניתן לו פרסום בדרך אחרת מקובלת לצורך הבאת המידע לידיעת הציבור ועבר יום מסחר בבורסה לאחר יום הפרסום כאמור. לא פרסמו הרשות או הבורסה את המידע תוך ארבעה ימים מיום שדווח עליו, יחדל המידע להיות מידע פנים בתום תקופה זו.

הגדרת ציבור

ציבור הוא זה שיש לו עניין בשוק ההון וקבלת מידע זה או אחר יכולה להשפיע על התנהגותו בשוק ההון. ציבור זה כולל לדוגמה משקיעים גדולים או קטנים, אנליסטים, פרשני שוק ההון ואפילו כאלה המקורבים לשוק ההון. המבחן הוא מבחן היפותטי הידוע בציבור כ"משקיע הסביר".
לנאשם בשימוש במידע פנים ובעשיית רווח משימוש במידע פנים קיימות הגנות המפורטות בסעיף 52ז והוא לא יישא באחריות פלילית אם ישכיל להוכיח את אחת מחלופות ההגנה המצויות בסעיף זה.
מונולוגים מהווגינה

המונולוגים

המחזה מורכב מרצף של מונולוגים הנאמרים על ידי נשים. כל מונולוג מתייחס לווגינה מזווית מיוחדת, כמו יחסי מין, מחזור חודשי, אהבה, אונס, מילת נשים, אוננות, לידה ואורגזמה. המונולוגים מנסים להראות שאיבר המין הנשי יכול לשמש כמוקד של כוח וגאווה. מדי שנה, ביום שנקרא V Day (יום הווגינה), מתווסף למחזה מונולוג חדש המתמקד במצב כלשהו המשפיע על נשים ברחבי העולם.

היסטוריה

לאחר ראיונות שערכה איב אנסלר עם כ-200 נשים על דיעותיהן וניסיונותיהן הקשורים ביחסי מין, יחסים זוגיים, ואלימות נגד נשים, כתבה המחזאית את המונולוגים הראשונים. ההקשר לווגינה נעשה עקב נשים שהן קורבן לאלימות פיזית, נפשית ומינית. איב אנסלר טוענת שאלימות כזו נגרמת עקב הבדל יחיד בכך שלנשים יש ווגינה, ולכן רצתה לעורר את נושא האלימות בקרב קורבנות האלימות ובקרב גברים אלימים ושוביניסטים. כמו כן, היא רצתה "לפאר" את קיומו של המין הנשי ולעורר כבוד כלפי נשים. באמצעות המונולוגים, היא פיתחה מעין כוחנות לווגינה, המעודדת נשים להיות גאות במינן, ולחזק את כוח האישה כדי למנוע אלימות ברחבי העולם.
המחזה זכה לפופולריות רבה מאז 1996 ושחקניות מפורסמות רבות לקחו בו חלק: אלאניס מוריסט, ברוק שילדס, קליסטה פלוקהארט, קייט בלנשט, קלייר דיינס, ג'יליאן אנדרסון, גולדי הון, קייט וינסלט, מריל סטריפ, מישל רודריגז, סלמה הייק, ריקי לייק, טרי האצ'ר, וופי גולדברג וג'יין פונדה.
מלבד בארצות הברית ובקנדה, מוצג המחזה גם במדינות הבאות:
אינדונזיה, אלבניה, אקואדור, בולגריה, ברזיל, דרום אפריקה, הודו, הונג קונג, הונגריה, ונצואלה, יפן, ישראל, מצרים, מקדוניה, מקסיקו, ניגריה, צרפת, קולומביה, קניה ורוסיה.
בישראל מוצג המחזה באנגלית בהיברו יוניון קולג' בירושלים מאז 2005, וברוסית מאז 2006.

V Day (יום הווגינה)

יום ה-V מתקיים ברחבי העולם מדי שנה מאז 1998 בחודשים פברואר ומרץ. V Day הפך לתנועה גלובלית הפועלת להגברת מודעות לתופעת האלימות כלפי נשים והפסקתה. כמו כן מגייסת התנועה תרומות, שיעזרו במאמציה לסיים כל סוג של תוקפנות כלפי נשים כולל אונס, אלימות, גילוי עריות, שיעבוד מיני ומילת נשים.
ה- V במילה V Day מסמל את ולנטיינ'ס דיי (Valentine's Day) יום האהבה הלועזי, ווגינה (Vagina), וויקטורי (Victory) ניצחון.
רוזה מוטה

ביוגרפיה

מוטה נולדה וגדלה בפורטו.

אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון ב-12 בספטמבר 1982 זכתה מוטה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:36:03 שעות, לפני לאורה פוגלי מאיטליה (2:36:28 שעות) ואינגריד כריסטיאנסן מנורווגיה (2:36:38 שעות).

1983

במרתון רוטרדם שנערך בשנת 1983 זכתה מוטה במדליית זהב בתוצאה של 2:32:27 שעות.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד באותה שנה היא סיימה במקום רביעי בריצת מרתון בתוצאה של 2:31:50 שעות, 37 שניות אחרי ראיסה סמכונובה שזכתה במדליית ארד (2:31:13 שעות).
במרתון שיקגו שנערך ב-16 באוקטובר היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2:31:12 שעות.

1984

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה מוטה במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:26:57 שעות, אחרי ג'ואן בנואה מארצות הברית (2:24:52 שעות) וגרטה וייץ מנורווגיה (2:26:18 שעות). שלושה ימים לאחר מכן, היא השתתפה בתחרות לריצת 3000 מטר, אך לא הצליחה לסיים את הריצה. במרתון שיקגו שנערך ב-21 באוקטובר היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 2:26:01 שעות.

1985

במרתון שיקגו שנערך ב-20 באוקטובר 1985 היא זכתה במדליית ארד בשיא אישי חדש של 2:23:29 שעות, אחרי ג'ואן בנואה שקבעה שיא ארצות הברית חדש של 2:21:21 שעות ואינגריד כריסטיאנסן (2:23:05 שעות).

1986

באליפות אירופה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה ב-30 באוגוסט 1986 זכתה מוטה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת מרתון בשיא אליפות חדש של 2:28:38 שעות, לפני לאורה פוגלי (2:32:52 שעות) ויקטרינה כרמנקובה מברית המועצות (2:34:14 שעות).

1987

במרתון בוסטון שנערך באפריל 1987 זכתה מוטה במדליית זהב בתוצאה של 2:25:21 שעות.

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ב-29 באוגוסט 1987 זכתה מוטה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:25:17 שעות, לפני זויה איוונובה מברית המועצות (2:32:38 שעות) וג'וסלין וילטו מצרפת (2:32:53 שעות).

1988

במרתון בוסטון שנערך ב-18 באפריל 1988 זכתה מוטה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 2:24:30 שעות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה מוטה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:25:40 שעות, לפני ליסה מרטין מאוסטרליה (2:25:53 שעות) וקתרין דורה-הייניך ממזרח גרמניה (2:26:21 שעות).

1990

במרתון בוסטון שנערך ב-16 באפריל 1990 זכתה מוטה בפעם השלישית במדליית זהב בתוצאה של 2:25:24 שעות. באליפות אירופה שנערכה בספליט, באותה העת יוגוסלביה ב-27 באוגוסט היא זכתה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:31:27 שעות, 5 שניות לפני ולנטינה יגורובה מברית המועצות (2:31:32 שעות) ומריה רבלו מצרפת (2:35:51 שעות).

1991

במרתון לונדון שנערך ב-21 באפריל 1991 זכתה מוטה במדליית זהב בתוצאה של 2:26:14 שעות. באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן אותה שנה היא לא סיימה את ריצת המרתון ולא הצליחה להגן על תוארה. בתחרות חצי מרתון שנערכה בליסבון אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1:09:52 שעות.
סם רוברדס

ביוגרפיה

רוברטדס נולד בניו יורק סיטי, בנם של כוכבי הקולנוע ג'ייסון רוברדס זוכה 2 פרסי האוסקר ולורן באקול.
רוברדס בוגר "מכללת שרה לורנס" למד דרמה ב"סטודיו הרברט ברגהוף" שבניו יורק ותיאטרון ב"מרכז יוג'ין אוניל לתיאטרון" שבקונטיקט.
רוברדס החל את דרכו כשחקן בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 בדרמה הקומית "סערה" בכיכובם של ג'ון קסאווטס וג'ינה רולנדס ובקומדיה "פנדנגו".
ב-1988 השתתף בתפקיד קטן בדרמה הביוגרפית בבימויו של קלינט איסטווד "בירד".
ב-1989 שיחק בסרט המלחמה של בריאן דה פלמה "חטאי מלחמה"
בתחילת שנות ה-90 התפרסם רוברדס בזכות תפקידו בסיטקום שיצר כריס אליוט "תמצא חיים"
ובזכות תפקיד גדול בדרמה של אלן רודולף "גברת פארקר והחוג המרושע", בה שיחק בתור העיתונאי הארולד רוס מייסד עיתון ה"הניו יורקר". 
ב-1999 השתתף רוברדס בסרטו המפורסם של סם מנדז "אמריקן ביוטי" בתפקיד השכן ההומו של משפחת ברנהם.
בשנת 2001 זכה רוברדס לתפקיד גדול בהפקתו העתידנית המרשימה של סטיבן ספילברג "אינטליגנציה מלאכותית", בה שיחק בתפקיד הנרי סווינטון המביא אל ביתו את הילד המלאכותי דייוויד (היילי ג'ואל אוסמנט).
ב-2002 הועמד רוברדס לפרס טוני על הופעתו במחזה "האיש שהיה לו את כל המזל".
ב-2004 שיחק רוברדס בקומדיית ההרפתקאות "תפוס את הילדה" בתפקיד טום אביה של הילדה מאדי פיליפס (קריסטן סטיוארט) והופיע בעונה החמישית סדרת הדרמה "הבית הלבן", בתפקיד כתב הבית הלבן גרג ברוק.
ב-2007 הופיע מותחן הפשע "סכין בלב" בתור אביו של קליי ברספורד (היידן כריסטנסן), בנוסף באותה שנה החל את תפקידו בסדרת הדרמה "אחת שיודעת" בתור יואי "הקפטן" ארצ'יבלד אביו של נייט ארצ'יבלד (צ'ייס קרופורד). 
ב-2011 השתתף רוברטס בדרמה הרומנטית "סטטוס: ידידים" בתפקיד ג'ק סרג'נט אביו החורג של תלמיד התיכון ג'ורג' (פרדי היימור).
ב-2012 שיחק רוברדס בעונה השלישית של סדרת הדרמה "טרמיי" בתור המסעדן טים פיני.
לרוברדס לבן אחד מאשתו הראשונה השחקנית סוזי איימיס ושני בנים מאשתו השנייה הדוגמנית הדנית סידסל ינסן.
מועצת המדינה של צרפת

מועצת המדינה של צרפת (בצרפתית: Conseil d'Etat) היא גוף שלטוני בצרפת המורכב ממשפטנים בכירים ומשמש כיועץ משפטי של הממשלה הצרפתית וכבית משפט עליון לעניינים של משפט מנהלי. 
מועצת המדינה נוסדה ב-1799 על ידי נפוליאון בונפרטה כתחליף למועצת המלך. מקום מושבו הנוכחי של המועצה הוא בפאלה רויאל מאז 1875. בראש המועצה עומד ראש ממשלת צרפת, ובהיעדרו, שר המשפטים של צרפת, הגם שבפועל מנהל את המועצה סגן נשיא המועצה, שהוא הפקיד הבכיר ביותר של השירות הממשלתי הצרפתי, והפוליטיקאים יושבים בראש המועצה רק באירועים טקסיים. 
אחת מהחלטותיה הידועות של המועצה, נוגעת לאיסור הצגת סמלים דתיים בבתי הספר בצרפת. בנובמבר 1989 הכריזה המועצה, כי הרעלה, בהיותה דרך ביטוי דתית, נוגדת באופן עקרוני את עקרון ה-"laïcité", החילוניות, בבתי הספר.