קאונט בייסי

תולדות חייו

ויליאם בייסי נולד בניו ג'רזי להרווי לי בייסי וליליאן אן צ'יילדס. אביו היה רכב של שופט עשיר. לאחר שהמכוניות החליפו את הסוסים, הוא עבד באחזקת הבית והחצר אצל כמה משפחות בסביבה. אמו עבדה בבית ככובסת ואפתה עוגות למכירה. אמו הייתה משלמת 25 סנט לכל שיעור פסנתר שלמד.
בייסי לא היה תלמיד טוב וחלם על מסעות. הוא למד רק עד גיל חטיבת הביניים. הוא ביצע עבודות שונות עבור התיאטרון המקומי וקיבל כניסה חינם למופעים. כמו כן הוא למד להפעיל את התאורה. באחד הימים בהם לא הגיע הפסנתרן, בייסי החליף אותו, ולמד מהר לאלתר מוזיקה המתאימה לסרט האילם.
למרות ניסיונו בנגינה בפסנתר, בייסי הצעיר העדיף את התופים, אך חזר לפסנתר בגיל 15 לאחר שראה את כשרונו המיוחד של שכנו, סוני גריר, שלימים היה המתופף של דיוק אלינגטון (מ-1919 עד 1951).
ב-1924 הוא נסע להארלם, חידש קשר עם סוני גריר, יצר קשרים עם מוזיקאים אחרים וניגן במופעים שונים. ב-1928 הוא הגיע לקנזס סיטי, ניגן בהרכבים שונים של התזמורת של בני מוטן, עד שב-1935, לאחר מותו של מוטן, הקים את התזמורת שלו בחלקה מנגניו של מוטן.
ב-1936 בייסי ולהקתו, שנקראה אז "קאונט בייסי וברוני הקצב", עזבו את קנזס סיטי ועברו לנגן באופן קבוע באולם ריקודים בשיקגו. להקתו של בייסי הייתה ידועה בין השאר בזכות מחלקת הקצב שלה. זאת ועוד, בייסי היה הראשון ששילב בתזמורתו שני נגני סקסופון טנור באותו הזמן. ב-1937 ניגנו בהרכב מוזיקאים כמו לסטר יאנג (סקסופון טנור), פרדי גרין (גיטרה), ג'ו ג'ונס (תופים), ולטר פייג' (קונטרבס). באותה עת שמע את ההרכב מגלה הכשרונות ג'ון האמונד, שהקליט את ההקלטות הראשונות של ההרכב ובהן הקלטתו המוקדמת ביותר של לסטר יאנג.
ההרכב עבר לניו יורק, שם החל להופיע בהצלחה הולכת וגוברת. הזמרת בילי הולידיי הופיעה עם ההרכב, למרות ההעדפה שלה להופיע בקבוצות קטנות (מסיבה זו, ואחרות, הולידיי לא הקליטה עם בייסי). בתחילת 1938 התנהל בין התזמורת של בייסי לתזמורת של צ'יק וב מה שנקרא "קרב הלהקות". בייסי צירף להרכב את בילי הולידיי לצורך הקרב, ומולה הייתה אלה פיצג'ראלד אצל וב. המגזין "מטרונום" הכריז למחרת על ניצחונו המוחץ של בייסי, ופירט בעין אוהדת את היתרונות השונים של ההרכב. הקרב הביא יוקרה ופרסום להרכב, ומאז נחשבה תזמורתו של בייסי לאחת התזמורות המצליחות בזירה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נראה שחלף עידן הביג בנדים, ועל כן פירק בייסי את התזמורת שלו. הוא ניגן בכמה הרכבים, רובם קטנים, חלקם בגודל של תזמורת, עד שלבסוף, ב-1952, הוא הרכיב מחדש את התזמורת כביג בנד המונה 16 נגנים. ההרכב החל להופיע במועדון בירדלנד, אותו חלק עם מוזיקאי בופ מהשורה הראשונה, כמו צ'ארלי פרקר, דיזי גילספי ומיילס דייוויס. בייסי מצד אחד הפחית את מספר קטעי הסולו, והתבסס יותר על המוזיקה הכתובה, ומהצד השני איפשר אלמנטים של בי בופ במוזיקה. למרות שבאמת החלו להופיע קטעי סולו "בופיים", בייסי דרש שמחלקת הקצב תמשיך לתת קצב מאוד ברור ומאוד קבוע, כך שלא משנה מה מנגן הסולו בחזית, הקהל ימשיך להרגיש את פעימות הקצב.
ב-1954 עשתה התזמורת את גיחתה הראשונה לאירופה. אירופה החלה להיות מעצמת ג'אז, כאשר מוזיקאים רבים נדדו מארצות הברית לכיוונה מסיבות שונות (אחת העיקריות הייתה גזענות באמריקה). בשנות החמישים הגיע ההרכב מספר פעמים לאירופה והצליח בה במידה רבה. המסעות הללו לאירופה הולידו, בין השאר, את הסטנדרט המפורסם "אפריל בפריז", אשר בייסי מזוהה איתו מאוד.
בשנת 1968 הקליט עם האחים מילס בין השאר את I May Be Wrong But I Think You're Wonderful ו-TINY BUBBLES.
בייסי נפטר ב-26 באפריל 1984 בהוליווד שבפלורידה בגיל 79.

מורשתו

קאונט בייסי חינך כמה דורות של מאזינים על צליל הביג בנד. הרבה מאלה שעבדו אתו זוכרים אותו כמי שמתחשב בדעת אחרים, צנוע, רגוע, אוהב חיים, בעל הומור יבש ותמיד מתלהב מהמוזיקה.