google/wiki40b huggingface dataset:
פסטוס מוגאה

חייו המוקדמים

מוגאה למד כלכלה בבריטניה, תחילה באוניברסיטת אוקספורד, ולאחר מכן באוניברסיטת ססקס. הוא חזר לבוטסואנה כדי לעבוד כפקיד ציבור לפני שהשתתף בתפקידים עם קרן המטבע הבינלאומית ועם בנק בוטסואנה. הוא היה סגן נשיא בוטסואנה בשנים 1992–1998.

תפקידו הנשיאותי

מפלגתו של מוגאה, המפלגה הדמוקרטית של בוטסואנה (BDP), שמרה על כוחה בבחירות הכלליות באוקטובר 1999, ומוגאה הושבע לתקופה של חמש שנים ב -20 באוקטובר ב-1999 על ידי השופט ג'וליאן נגנונו באצטדיון הלאומי בגאבורון. באירוע זה הוא הבטיח להתמקד במאבק בעוני ובאבטלה.
בעקבות ניצחון מפלגתו (BDP) בבחירות הכלליות באוקטובר 2004, הושבע מוגאה לתקופת כהונה נוספת ב-2 בנובמבר 2004. הוא הבטיח להתמודד עם עוני ואבטלה, ובנוסף גם עם התפשטות מחלת האיידס (HIV), אשר הוא התחייב לעצור בבוטסואנה עד 2016.
הוא התחיל את המאבק בסטיגמה הקשורה ל- HIV, והניח את אחת התוכניות המתקדמות והמפותחות ביותר באפריקה לטיפול במחלה, והתוצאה הייתה ירידה בשכיחות ה- HIV גם לאחר שעזב את תפקידו.
ב -14 ביולי 2007, מוגאה אישר את כוונתו להתפטר תשעה חודשים מאוחר יותר. הוא התפטר מתפקידו כנשיא ב-1 באפריל 2008, והוחלף על ידי סגן הנשיא איאן קאמה.

לאחר הנשיאות

ב5 אוגוסט 2008 מוגאה הקים קבוצה של מנהיגים אפריקאים ידועים הקוראים לעמיתים שלהם לחשוב מחדש ולהגביר את המאמצים כדי למנוע את התפשטות HIV.
מוגאה משמש כיום כנציג של המזכיר הכללי של האו"ם בשינוי האקלים, ובנוסף הוא משמש גם כיו"ר קבוצת המרכולים "צ'ופיס", שם זכה ב-529,000 פולה בשנת 2011. בשנת 2010, הוא הצטרף למועצה המייעצת של מלכ"רים ללא מטרות רווח בארצות הברית.
ב-2013, יחד עם הנשיא לשעבר, בנימין מקאפה מטנזניה, קיים מוגאה דיון פומבי רב משתתפים על פיתוח בר-קיימא, בהנחיית מכון 'אונגוזי' בשיתוף עם מועדון מדריד. ארגון אשר מקאפה גם חבר בו.
בנובמבר 2015 הוא תיפקד כיו"ר דרום סודן של ועדת הפיקוח וההערכה המשותפת.

חייו האישיים

פסטוס מוגאה התחתן עם ברברה מוגאה ב-1967. יש להם שלוש בנות, שנולדו בין השנים 1970 ו-1987: נאמסטו, קדזאה, וביוקאגו.

פרסי כבוד

למוגאה הוענק 'הצלב הגדול' של לגיון הכבוד על ידי נשיא צרפת ניקולא סרקוזי ב -20 במרץ 2008 על "מנהיגות למופת" ושהפך את בוטסואנה ל'מודל' של דמוקרטיה ממשל טוב.
ב-2008 זכה מוגאה בפרס אברהים בהישגו במנהיגות אפריקאית, וקיבל 5 מיליון דולר בפריסה של 10 שנים, ו -200,000 דולר לשנה לכל החיים. בעירייה בלונדון, ב-20 באוקטובר 2008, הצהיר מזכ"ל האו"ם לשעבר, קופי אנאן, כי "ההנהגה הבכירה של הנשיא מוגאה הבטיחה את המשך יציבותה ושגשוגה של בוטסואנה מול מגפת האיידס, שאיימה על עתיד ארצו ואנשיו".
מוגאה היה ממונה על קרן רודוס משנת 2010. בשנת 2016 פסטוס מוגאה מונה לחבר כבוד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
האסכולה הפיזיוקרטית

האסכולה הפיזיוקרטית (מצרפתית, Physiocratie) הייתה קבוצה של הוגים בתחום הכלכלה שסברה כי עושרן של אומות נובע בעיקרו מחקלאות. התאוריות הכלכליות של האסכולה היו פופולריות במיוחד בצרפת במחצית השנייה של המאה השמונה עשרה. הפיזיוקרטים שאפו לשנות את מדיניותו של לואי החמישה עשר ששלט בצרפת בין 1715 ו-1774 כדי להפחית את הרגולציה והמיסים על החקלאות הצרפתית, כך שצרפת תוכל לחקות את בריטניה, בה שררה מדיניות לסה פר. אחד מאבות התאוריה, פרנסואה קניי היה זה שהגה את המונח המפורסם "לסה פר, לסה פסה". התאוריה הפיזיוקרטית היא ככל הנראה התאוריה הכלכלית המפותחת הראשונה שנוצרה. 
עקרונות הפיזיוקרטים נוסחו לראשונה על–ידי רישאר קנטיון, בנקאי אירי שחי בצרפת במאמרו "מסה כללית על טבעו של המסחר" שפורסמה אחרי מותו בצרפתית בשנת 1755. רעיונות האסכולה פותחו מאוחר יותר למערכת שיטתית יותר גם על ידי קניי שהגה את הטבלה הכלכלית וגם על ידי גורניי . 
הפיזיוקרטים סברו כי עושרה של אומה נקבע על–ידי יצירת עודף ייצור חקלאי מעבר למה שנדרש כדי להזין את האיכרים ולהמשיך לקיים את החקלאות. פעולות כלכליות אחרות נתפשו כניצול של עודף זה לצורך הפיכתו למוצרים חדשים באמצעות הזנת הפועלים העוסקים בייצור מוצרים אלו. היצרנים ועובדים לא חקלאיים נחשבו שימושיים ומועילים, אך "עקרים" במובן זה שההכנסה שלהם נובעת בסופו של דבר לא מעבודתם אלא מעודף הייצור החקלאי. 
הפיזיוקרטים התנגדו בתוקף למרקנטיליזם, ששם את הדגש על סחר במוצרים בין מדינות ועל מאזני הסחר. לפיזיוקרטים הייתה מידה של תמיכה תחת המונרכיה הצרפתית וחברי האסכולה נפגשו תכופות בורסאי. אדם סמית, שביקר בצרפת כמדריכו של בנו של הרוזן מבקליי הושפע מאוד מרעיונותיהם של הפיזיוקרטים. הוא, כמו דייוויד ריקרדו וקרל מרקס אחריהם אימצו את תורת הערך של העבודה הפיזיוקרטית.
אלי להר

ביוגרפיה

להר השלים את לימודיו לדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 2003–2007 ובמקביל שימש כמרצה למתמטיקה במוסד.

במהלך תקופה זו החל להיות מעורב במאבקים על רקע הקיצוצים במערכת ההשכלה הגבוהה. בשנת 2005 התמנה ליו"ר ארגון הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת תל אביב והוביל את המאבק כנגד הקיצוצים בהעסקת תלמידי מחקר והמרתם במורים מן החוץ. בשנת 2007 נבחר ליו"ר הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות ובמסגרת תפקיד זה הנהיג את המאבק להסדרת תנאי ההעסקה של המורים "מן החוץ" באוניברסיטאות, מאבק שהסתיים ביצירת מסלול העסקה נורמטיבי חדש. כיום, להר נמנה בין המרצים באוני' לקורסי אלגברה ליניארית, חדו״א ופונקציות מרוכבות.
להר עוסק גם בכתיבה דרמטית וסאטירית. "אני אוהב את תמיר", רומן פרי עטו אשר עוסק בלבטי ההתבגרות של נער הומוסקסואל, ראה אור ב-2005 בהוצאת ספרית מעריב.
אילן שוחט

ביוגרפיה

אילן שוחט נולד ב-21 בספטמבר 1974 בשכונת כנען שבצפת ליעקב שוחט (שוחטים), יליד אירן, ולרבקה לבית נאמן, ילידת הארץ ממוצא תוניסאי. הוא קרוי על שמה של אחות אמו אילנה נאמן, שנרצחה בפיגוע במעלות, ובקשה זאת במכתב שנמצא בבגדיה.
בשנת 2003 התמודד בפריימריז לראשות סניף הליכוד המקומי; לאחר שנוצח על ידי ראש העיר המכהן, עודד המאירי, התמודד בראש רשימה עצמאית, זכה בכ־15% מהקולות לראשות העיר ובמנדט אחד במועצה.
עד לבחירות 2008 שימש שוחט ראש האופוזיציה המקומית. בסבב השני של הבחירות שהתקיימו בנובמבר 2008 ניצח שוחט בפער של כ־20 אחוזים את ראש העיר המכהן, ישי מימון. בעת שנבחר, היה שוחט ראש העיר הצעיר בישראל.
הוא נמנה עם הדוחפים העיקריים להקמת הפקולטה לרפואה בגליל, והשקיע מאמץ רב על מנת שצפת תיבחר לעיר שבה תוקם הפקולטה.
בפברואר 2012, בהיותו חבר במפלגת קדימה, הודיע לציפי לבני על כוונתו לתמוך ביריבהּ, שאול מופז, לראשות המפלגה. 
בדצמבר 2012 הכריז על הצטרפותו למפלגת ישראל ביתנו.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב־22 באוקטובר 2013, זכה שוחט ב-51.7% מקולות הבוחרים; המתמודד העיקרי מולו, שלמה חדד, קיבל 28.6% מהקולות.
ב־19 בינואר 2015 הציב אביגדור ליברמן, יו"ר מפלגת ישראל ביתנו, את שוחט במקום הרביעי ברשימת המפלגה לבחירות לכנסת העשרים; שוחט נבחר לכנסת, אך שבוע לאחר הבחירות פרש מרשימת המועמדים, בטרם נכנסה הכנסת לתפקידה, כדי להמשיך בתפקיד ראש עיר, והוחלף על ידי רוברט אילטוב.
בפברואר 2012 נחקר שוחט ביאח"ה, בחשד שנטל שוחד במערכת הבחירות שהתקיימה ב-2008, באוגוסט אותה השנה החליטה פרקליטות מחוז צפון לסגור את התיק. בתחילת 2015, זמן קצר לפני הבחירות לכנסת, הגיש נהגו לשעבר תביעה לפיצויי פיטורים ורכיבי שכר שונים נגד עיריית צפת ושוחט עצמו, ובה טענות קשות נגד שוחט. ביולי 2016 פסק בית הדין האזורי לעבודה שטענות הנהג היו שקריות והועלו בחוסר תום לב, וחייב אותו לשלם לשוחט 10,000 ש"ח כהוצאות משפט ושכר טרחת עורך דין.
בפברואר 2017 נעצר שוחט יחד עם עוזרו גילי אדלר ויו"ר ש"ס בעיר רונן גנון בחשד לשורת עבירות, בהן לקיחת שוחד, העלמת הכנסות, מרמה והפרת אמונים. ביוני 2017 המליצה המשטרה להעמידו לדין. באוגוסט 2018 הודיעה פרקליטות המדינה על סגירת התיק נגדו.
בבחירות לראשות העיר צפת באוקטובר 2018 הפסיד בסיבוב הראשון, כאשר הגיע למקום השלישי עם כ-21 אחוזי תמיכה.
שוחט נשוי ואב לשלושה ומתגורר בשכונת נוף כנרת בצפת.
ריגה (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 2014 כתוצאה מאיחוד של המועדונים "קראמבה ריגה" ו"דינמו ריגה". שנה לאחר מכן שיחק בליגה הלטבית השנייה תחת השם "פ.צ. קראמבה/דינמו". בסיום העונה המועדון עלה לליגת העל הלטבית.
מסלול הליוצנטרי

מסלול הליוצנטרי (באנגלית: Heliocentric orbit) הוא מסלול סביב השמש (הליו - helios, ביוונית עתיקה: השמש; צנטרי - centric, ביוונית עתיקה: מרכז). כל כוכבי הלכת, השביטים והאסטרואידים במערכת השמש שלנו נמצאים במסלולים הליוצנטריים, כמו גם לא מעט גשושיות ופסולת חלל. ירחי כוכבי הלכת לעומת זאת אינם נמצאים במסלולים הליוצנטריים אלא במסלולים סביב כוכב הלכת שלהם. החריג היחיד במקרה זה הוא הירח של כדור הארץ, שהוא הירח היחיד במערכת השמש שמהירותו סביב השמש (קרוב ל-30 ק"מ בשנייה) גדולה ממהירותו סביב כוכב הלכת שלו (כדור הארץ, מעט יותר מק"מ אחד בשנייה),' כך שניתן לטעון כי מסלולו של הירח הוא קודם כל הליוצנטרי.
נקודות האפסיד במסלול הליוצנטרי נקראות אפהליון ופריהליון.
מסלול הליוצנטרי פנימי הוא מסלול הליוצנטרי הנמצא בתוך מסלולו ההליוצנטרי של כדור הארץ, לדוגמה מסלול של נוגה. מסלול הליוצנטרי חיצוני הוא מסלול הליוצנטרי הנמצא מחוץ למסלולו ההליוצנטרי של כדור הארץ, לדוגמה מסלולו של מאדים.
אף על פי שנוח לחשוב על מסלול סביב השמש, למעשה הגופים במערכת השמש, כולל השמש עצמה, מקיפים למעשה את מרכז המסה של מערכת השמש. תופעה דומה במערכות שמש רחוקות מאפשרת את זיהויים של כוכבי לכת חוץ-שמשיים על ידי שיטת המהירות הרדיאלית (Radial velocity method), דהיינו השפעת כוכב הלכת על מהירותו של כוכב האם.
מישל סלואן

ביוגרפיה

מישל סלואן גדלה ביוהנסבורג בדרום-אפריקה, ולמדה בבית ספר יהודי. בשנת 1970 החלה את לימודי התואר הראשון בפסיכולוגיה ולימודי יהדות באוניברסיטת ויטואטרסראנד בדרום אפריקה (University of Witwatersrand). בשנת 1975 החלה את לימודי התואר שני בפסיכולוגיה התפתחותית באוניברסיטת דרום אפריקה, וב-1981 החלה את לימודי הדוקטורט בפסיכולוגיה התפתחותית באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן, סלואן חזרה לתקופה לדרום אפריקה, שם השלימה התמחות בפסיכולוגיה קלינית. בהמשך הייתה מרצה ומדריכה קלינית בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת קייפטאון ומנהלת יחידת המחקר של המרפאות ההתפתחותיות בבית החולים לילדים של הצלב האדום בקייפטאון. החל משנת 1994 סלואן היא חברת סגל בית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2008 קיבלה את דרגת הפרופסורה.
סלואן מתגוררת במושב גן יאשיה בעמק חפר. הייתה נשואה לד"ר זאב סלואן, שנפטר, ולהם 4 ילדים.

מחקר

סלואן חוקרת את השלכות החשיפה לטרור ומלחמה, תוך ניסיון לאתר את גורמי העמידות הממתנים את התוצאות הפסיכולוגיות וההתפתחותיות של חשיפה שכזו. מטרת מחקרים אלה היא לזהות את גורמי החוסן אשר חיזוקם, באמצעות תוכניות התערבות, מאפשרת לילדים ולמבוגרים להתמודד עם חשיפה טראומטית. סלואן בנתה מספר רב של תוכניות התערבות שהועברו בבתי ספר רבים בארץ ונמצאו כיעילות בהגברת עמידותם של הילדים. לאחר תוכנית ההתערבות, ילדים הראו ירידה במצוקה הפסיכולוגית ובסימפטומים הפוסט-טראומטיים ותפקוד בית ספרי טוב יותר. כיום סלואן עומדת בראש מחקר רחב היקף המשותף לארגון ג'וינט אשלים ולמשרד החינוך, ומטרתו לגבש תוכנית התערבות מיטבית אשר תשמש פרוטוקול למענה טיפולי ראשוני ומידי בכל בתי הספר בארץ בעתות מלחמה וטרור.
סלואן משתפת פעולה עם חוקרים רבים מרחבי העולם ופרסמה מעל 60 פרסומים (נכון לשנת 2018).
תחומי העניין של סלואן כוללים את חקר ההשלכות של חשיפה טראומטית במגוון הקשרים: גדילה בסביבה של קונפליקט פוליטי, חשיפה לטרור באופן ישיר ובאופן עקיף דרך המדיה, גדילה בתנאי חסך, עיסוק בזנות בקרב נוער בסיכון, נשירה בית ספרית, ועוד. מחקריה מתמקדים באיתור גורמי עמידות וחוסן בקרב אנשים הנחשפים לטראומה ובבניית תוכניות התערבות לחיזוק גורמי חוסן אלה. בנוסף, סלואן עוסקת בסוגיות בין-תרבותיות הקשורות באבחון ובטיפול פסיכולוגי.

תרומה

תרומתה של פרופסור סלואן לחקר ההשלכות הרגשיות והקוגניטיביות של חשיפה טראומטית היא משמעותית וזוכה להכרה ברמה העולמית. תרומתה המרכזית היא בשני מודלים שפיתחה לחקר טראומה והשלכותיה. האחד הוא מודל לאיתור גורמי סיכון ועמידות לאחר חשיפה טראומטית, הממתנים את השפעות החשיפה. מודל זה אפשר זיהוי של גורמי עמידות רבים, כגון דימוי עצמי, תמיכה חברתית, מסוגלות עצמית, מורכבות עצמית, ייחוס משמעות, אופטימיות ועוד. מעבר לכך, המשגה זו של סלואן קידמה את בניית תוכניות ההתערבות על פי ממצאים אלה, באופן שהוביל להטבה במצוקה הפסיכולוגית של ילדים שנחשפו לטראומה. תוכניות ההתערבות של סלואן מועברות בבתי ספר רבים עד היום.
המודל השני שפיתחה הוא כלי לכימות ולמדידה של חשיפה טראומטית, באמצעות שאלון שבנתה הנקרא Political Life Events Scale, בקיצור PLE. כלי זה סיפק מענה לסוגיה מורכבת בתחום חקר הטראומה, שעיקרה הוא הקושי בכימות חשיפה טראומטית, הן כשמדובר בחשיפה בודדת והן כשמדובר בחשיפה מצטברת. המודל שפיתחה מאפשר כימות למדד אובייקטיבי ולמדד סובייקטיבי של חומרה. כלי זה נמצא בשימוש במחקרים בתחום בכל העולם והביא להתפתחות מחקרית משמעותית.
חמש מאות אלף שחור

עלילה

בני (שייקה אופיר) וסיסי (ז'אק כהן) הם שני אמנים כושלים המצליחים לשכנע את כהן (יוסף שילוח) בעל מועדון ומקורב לארגוני הפשע, להשקיע בהפקת הצגה על פי "מחכים לגודו" סכום של 500,000 לירות. כשההצגה נכשלת הם נאלצים לברוח על נפשם ולחפש עבודות שונות על מנת להחזיר את הכסף. בין השאר הם עובדים אצל סוכן ביטוח (זאב רווח), בשוק האפור ולבסוף הם מגיעים לדימונה ומתיידדים עם "הכושים העבריים" שעוזרים להם להיחלץ מהצרה, ומכנסים את כהן בעל המועדון ואנשיו שרודפים אחריהם לצרה הרבה יותר גדולה.
בקעת יעפורי

בקעת יעפורי היא בקעה בצפונה של רמת הגולן ובדרום-מזרחו של החרמון, הקרויה על-שמו של מבנה הקבר המיוחס לנביא הדרוזי נבי יעפורי אשר שוכן בליבה.
גובהה של הבקעה נע מ-1,000 עד 1,100 מטרים מעל פני הים, והיא מנוקזת על ידי נחל סער. היא תחומה על ידי כתף החרמון מצפון וממערב, גבעת הצעקות (נ.ג. 1,129) והר רם ממזרח, והר כרמים מדרום. בחלקה הדרום-מערבי של הבקעה שוכנת ברכת רם, עמק קדום שהתמלא בסלעי בזלת, ובתוכו התפתח חרוט סקוריה. הבקעה היא אזור חקלאי פורה, והיא ידועה במטעי התפוחים שבה. סביב לה שוכנים היישובים מג'דל שאמס מצפון, ונמרוד ומסעדה ממערב.
חיים וואלקין

קורותיו

נולד בשנחאי, סין בשלהי מלחמת העולם השנייה. משפחתו נמלטה מציפורני הנאצים יחד עם בני ישיבת מיר מוילנה ליפן ומשם באנייה לסין.
בשנת תש"ו (1946) עזבה משפחתו את סין לארצות הברית והתיישבה בשכונת קראון הייטס שבברוקלין. סיפורו של הנער הפליט שנולד בדרכי הנדודים ושרד התפרסם בתקשורת האמריקנית. כאשר מלאו לו 8 שנים ניתנה לו אזרחות אמריקנית. ביום קבלת האזרחות בפני שופט פורסמה ב"ניו יורק טיימס" וב"הרלד טריביון" תמונתו של "הנער ששרד את המלחמה והתאזרח", ואף מספר כתבות בנושא.

לימודיו ועלייתו ארצה

הרב וולקין החל את לימודיו ב"ישיבת רבינו חיים ברלין" שבברוקלין, תחת הנהגתו של הרב יצחק הוטנר, ולאחר מכן בישיבת טלז שבקליבלנד, אוהיו. לאחר נישואיו בשנת תשכ"ז (1967) עלה לישראל, התיישב בירושלים, וקבע את לימודיו בישיבת מיר בראשות הרב חיים שמואלביץ. הרב שמואלביץ קירבו במיוחד כ"פליט שנחאי" ואף הגדיל לעשות כאשר ביום הכיפורים בשנת תשכ"ט (1968) כיבד את האברך הצעיר בעליית מפטיר, אשר נחשבת כיוקרתית במיוחד.

תפקידיו

לאחר כ-15 שנות לימוד בישיבת מיר, התמנה הרב וולקין לכהן כרב בישיבת "אש התורה" בעיר העתיקה בירושלים. בהמשך עבר לפתח תקווה וכיהן כמנהלה הרוחני (משגיח) של ישיבת "אור ישראל".
בתקופה זו יצא בגלוי עם רבה של העיר הרב ברוך שמעון סלומון להפגין נגד פתיחת קולנוע היכל בשבת. הרב סלומון והרב וולקין הואשמו בהתקהלות בלתי חוקית ונגזר עליהם מאסר על תנאי. בפתח תקווה נערכו הפגנות נגד העמדתם לדין.
בשנת ה'תשמ"ט (1989), לאחר פטירתו של המשגיח בישיבת עטרת ישראל, הרב מאיר חדש, עלה לירושלים והתמנה למשגיח בישיבה זו, תפקיד שבו הוא מכהן עד היום. בתשעה באב ה'תשס"ח לקה הרב וולקין באירוע מוחי בביתו בירושלים, אשר מנע ממנו לקחת חלק פעיל בהנהגת הישיבה במשך כמה חודשים.

משפחתו

סבו, הרב אהרן וולקין, כיהן כרבה של העיר פינסק שבבלארוס. אבי סבתו מצד אמו, הרב משה לנדינסקי, היה ראש ישיבת ראדין. דודו, הרב חיים וולקין, שעל שמו הוא קרוי, כיהן כראש הישיבה האחרון של ישיבת וולוז'ין.
אביו, הרב שמואל דוד וולקין, היה מתלמידיו של החפץ חיים, ממנהיגי ועד ההצלה של יהדות אירופה, ומראשי הקהילה שנמלטה לשנגחאי. התפרסם בטיפולו המסור בפליטים. בארצות הברית הקים בית כנסת למשפחות הפליטים. נפטר בשנת 1979.
נשוי להני לבית אנגל, נכדת הרב דוד צבי זילברשטיין.

דרכו בשיטת המוסר

הרב וולקין פיתח את שיטתו המוסרית של רבו, הרב חיים שמואלביץ, תוך דגש על יחס אישי לכל תלמיד. הוא הנהיג 'ועדים' פרטיים קצרים לקבוצות המונות 6–8 תלמידים בביתו. הוא מרצה בפני תלמידות בית יעקב. כמו כן הוא מוסר כמה שיעורים שבועיים בשפה האנגלית. היה אורח הכבוד ב'כנס הקהילות היהודיות' בבואנוס איירס ארגנטינה בשנת 2004. תחת הנהגתו נפתח בטורונטו שבקנדה תלמוד תורה לבנים.
חווארה

היסטוריה

סכסוך חמולות בשנת 1853 עם הכפרים השכנים קוזא וביתא הביא למותם של שבעה תושבים. בית הספר היסודי הראשון הוקם בשנת 1947, ב־1962 הוא גם נהפך לתיכון. בית הספר הראשון לבנות הוקם ב־1957 בתי ספר בחווארה משמשים כבתי ספר אזוריים לכפרי הסביבה. בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה בינואר 1988 אסף כח של חטיבת גבעתי צעירים מחווארה ומן הכפר הסמוך ביתא. בהוראת המג"ד יהודה מאיר, שברו החיילים את ידיהם ורגליהם של הפלסטינים הכפותים. לאחר חשיפת הפרשה לציבור במאי 1989, ובעקבות עתירה לבג"ץ, הועמד המג"ד לדין צבאי ובשנת 1991 הורד לדרגת טוראי. במקרים רבים מיידים תושבים אבנים לעבר רכבי יהודים או כוחות צה"ל . מאידך, בכמה מקרים היווה הכפר יעד לפעולות תג מחיר.
בדצמבר 2015, במהלך אינתיפאדת הסכינים, שני מחבלים דקרו חייל צה"ל בחווארה ופצעו אותו קל, חיילים שהיו במקום חיסלו אותם, מהירי נפצע חייל נוסף באורח בינוני.
במאי 2017 ניסו מחבלים פלסטינים לבצע לינץ' בתושב איתמר שנסע בכביש החוצה את הכפר. הוא ירה לעבר אחד המחבלים והרגו.

אוכלוסייה

לפי מפקד 1931 היו בכפר 995 נפשות ב־240 בתים, ובשנת 1967 נמנו בכפר 1,907 תושבים. בשנת 2016 נמנו בו 6,759 תושבים. ליד הכפר נמצאים מחצבות אבן לבנייה, ורבים מתושבי הכפר עובדים בענף. אוכלוסיית חווארה מורכבת מבני 2 חמולות, המחולקות למשפחות: עודה, שכוללת את מוחמד, שוויד, שהדה, וסלים. החמולה השנייה היא חמולת אתמדה.

מבנה הכפר

הרחוב הראשי של הכפר בנוי לאורך כביש 60 המוליך משכם לירושלים. מהרחוב הראשי משתרע הכפר לשני הכיוונים.
מצפון לכפר מתפצל עוקף שכם דרום למערב, וכביש הגישה לאיתמר ואלון מורה ממזרח. בגבעה ממערב לכפר נמצא היישוב יצהר ומצפון לכפר על הר גריזים מצויים היישוב הר ברכה והשומרונים. בין הכפר לשכם מפריד מחסום חווארה.
ג'ורג' פיפס, מרקיז נורמנבי השני

ראשית חייו

ג'ורג' פיפס נולד בלונדון כבנם של קונסטנטין פיפס, מרקיז נורמנבי הראשון ושל אשתו, מריה, בתו של תומאס לידל, ברון רבנסוורת' הראשון. את תואר האצולה שלו הוא קיבל כאשר ב-1831 ירש אביו את תואר רוזן מולגרייב. ב-1838, כאשר אביו קיבל את תואר מרקיז נורמנבי הוא קיבל את התואר רוזן מולגרייב. הוא נכנס למשמר קולדסטרים בדרגת סגן משנה וב-1838 הוא קודם לדרגת לוטננט.

קריירה פוליטית וקולוניאלית

ב-1847 נבחר נורמנבי לבית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה של סקרבורו, מושב שבו הוא החזיק עד 1851 ושוב מ-1852 ועד 1857. ב-1851 הוא מונה על ידי הלורד ראסל לתפקיד מבקר משק בית המלכותי (Comptroller of the Household). כאשר נבחר לורד' אברדין לתפקיד ראש הממשלה בראשית 1852, מונה נורמנבי לתפקיד גזבר משק הבית המלכותי (Treasurer of the Household), תפקיד אותו הוא מילא עד 1858, כששלוש השנים האחרונות מתוכן היו כבר בתקופת כהונתו של הלורד פרלמרסטון כראש הממשלה. בשנה שלאחר מכן הוא מונה להיות המשנה למושל נובה סקוטיה ובתפקיד זה הוא כיהן עד 1863. באותה שנה הוא ירש את תואר המרקיז של אביו ונכנס לבית הלורדים.
ב-1868 שב נורמנבי לתפקיד ממשלתי כאשר הוא מונה על ידי הלורד גלאדסטון להיות Lord-in-Waiting. בשנה שלאחר מכן הוא קודם להיות הקפטן של יחידת המשמר של המלכה (Honourable Corps of Gentlemen at Arms). ב-1871 הוא מונה להיות מושל קווינסלנד, תפקיד אותו מילא עד 1874, כאשר הוא מונה להיות מושל ניו זילנד. בתפקיד זה הוא שימש עד 1879 ולאחר מכן הוא מונה להיות מושל ויקטוריה ושימש בתפקיד זה עד 1881.

משפחתו

ב-1844 נשא לורד נורמנבי לאישה את לאורה, בתו של קפטן רוברט ראסל מהצי המלכותי. כאשר הוא שירת כמשנה למושל של נובה סקוטיה, אירחו הוא ואשתו את נסיך ויילס (לימים המלך אדוארד השביעי) ואת הנסיך אלפרד כאורחיהם בבית המושל שבהליפקס. לזוג נולדו כמה ילדים. המרקיזה לאורה מתה בלונדון בינואר 1855 בהיותה בת 69. הלורד נורמנבי מת בברייטון באפריל 1890 בגיל 70 ובנו הבכור, קונסטנטין, ירש אותו. אחת מבנותיהם, ליידי קתרין לואיזה פיפס, נישאה לרוזן אלסמר השלישי.
אבי טרמין

ביוגרפיה

טרמין שירת בצה"ל בלהקה צבאית. לאחר שהשתחרר מהצבא למד טרמין משחק באוניברסיטת תל אביב. הוא בוגר החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטה זו.

קריירת תיאטרון

טרמין השתתף בשלושה פסטיבלי עכו. לאורך השנים שיחק בהצגות במספר תיאטראות בישראל, בהם: תיאטרון החאן (בתפקיד חנן בהצגה "הדיבוק"), תיאטרון הבימה (בתפקיד ראשי בהצגה "אהבתו הראשונה של המורה לטבע", ובתפקיד המלך בום-דרום בהצגה "המלך מתיא הראשון"), ותיאטרון באר שבע (בהצגה "אדונן של שתי המשרתות" בתפקיד דוטורה). 
מ-1988 משחק טרמין בהצגות בתיאטרון הקאמרי, ובהן: "אמא קוראז'", "הגולם", "ריצ'רד השלישי", "תיקון חצות", "מבקר המדינה", "חפץ", "קרום", "אשכבה", "עוץ לי גוץ לי", "קויאר ועדשים", "עיר הנפט", "השמים הם הגבול" ו"נתניה", "מותו של סוכן", "המלך ליר", "ינטל", "כנר על הגג", "האב", "זהב טורקי", "אנה", "השיבה".

קריירת טלוויזיה

בשנת 1991 התארח טרמין בתוכנית הילדים "מסיבת גן" בתור סופר. בין השנים 1994-1997 גילם את דמותו של ציון בקומדיית המצבים הישראלית "איצ'ה". ב-1997 גילם את ברני, הדינוזאור הגדול והסגול שאוהב ילדים, בתוכנית "החברים של ברני". בשנת 1999 השתתף כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה הישראלית "20 פלוס".
טרמין השתתף בסדרת הטלוויזיה "מבקר המדינה" בתפקיד "שרשור"; בסדרה "זומזום" ב-Yes הטלוויזיה בלוויין (2006) בתפקיד "חמו"; ובסדרה המצליחה "עספור" (2010) בתפקיד "ממן".
משטר נשיאותי

משטר נשיאותי הוא שיטת משטר שבה בוחר הציבור את ראש הרשות המבצעת באופן בלתי תלוי בבחירתו את הרשות המחוקקת. הבחירות לנשיאות הן בדרך כלל בחירות ישירות, אך הן עשויות להיות גם עקיפות, כמו בארצות הברית, שם נבחר הנשיא על ידי חבר האלקטורים. במדינות בעלות משטר נשיאותי מכונה ראש הרשות המבצעת "נשיא", והוא משמש במקביל גם כראש המדינה. הנשיא אינו זקוק לרוב בפרלמנט כדי להיבחר או כדי להמשיך לכהן, והפרלמנט יכול להדיחו רק בהליך פרוצדורלי מיוחד הדורש רוב מיוחס ועקב עילות מסוימות. 
במשטר הנשיאותי ממנה הנשיא את השרים והם כפופים לו ישירות. אחד המאפיינים העיקריים במשטר הנשיאותי הוא עיקרון הפרדת הרשויות. אין זיקה תפקודית בין הרשות המחוקקת לבין הרשות המבצעת. הנשיא יכול להטיל וטו על חקיקה של הפרלמנט אולם הפרלמנט יכול לעקוף את הווטו ברוב מיוחד של חברים. לרוב במשטר נשיאותי ישנה חוקה, בשל היקף הסמכויות הרחב שראש הרשות המבצעת נהנה ממנו, לכן תפקידה של החוקה הוא הגבלת כוחו של הנשיא. ללא מנגנונים של איזונים ובלמים וללא רשות שופטת בעלת עצמה שתגן על החוקה, עלול המשטר הנשיאותי להפוך למשטר דיקטטורי.
אלכסנדר ואסיוטין

זניט

הוא בוגר בית הספר לכדורגל "סמנה", שפעל בחסות מועדון הכדורגל זניט. הוא זומן לסגל הנבחרת הלאומית של רוסיה (עד גיל 17) למוקדמות יורו 2012, אבל לא עלה למגרש. בשנת 2013, הוא זכה בטורניר לזכר גרנטקין ובטורניר גביע סלובקיה במדי נבחרת רוסיה (עד גיל 19).
הוא צורף לקבוצת הנוער של זניט ועשה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית בכדורגל לנוער, ב-18 במאי 2013 במשחק המחזור ה-29 נגד וולגה ניז'ני נובגורוד (0:2). בסך הכל באליפות הנוער של רוסיה שותף ב-42 משחקים. בחודש נובמבר 2013, הוא שיחק שני משחקים בגביע אופ"א לנוער - עם אתלטיקו מדריד (3:4) ואוסטריה וינה (1:2).

לאהטי

באוגוסט 2016 הוא הושאל לשישה חודשים למועדון ליגת העל הפינית, להאטי. ב-13 באוגוסט, במשחק הבכורה נגד PK-35, הוא עלה בהרכב הפותח ובדקה השנייה, בתוצאה 0:1, הוא הבקיע שער אחרי בעיטה חופשית כשרץ לאזור נקודת העונשין של הקבוצה היריבה. בפברואר 2017 הוארך חוזה ההשאלה לתקופה נוספת.

סארפסבורג 08

ביולי 2018, הוא הצטרף למועדון "סארפסבורג 08" מליגת העל הנורווגית לחוזה של שנתיים וחצי והתבלט כאחד השוערים הטובים בה.

חזרה לזניט

ביולי 2019 חזר לקבוצת נעוריו כשנרכש תמורת 1.5 מיליון יורו על ידי זניט סנקט פטרבורג. החוזה ביניהם נחתם עד לסוף עונת 2022/2023.
קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה

ילדותו (1622-1640)

קרל העשירי גוסטב נולד ב-8 בנובמבר 1622 בטירת נישופינג. הוריו מצאו מקלט בשוודיה לאחר מלחמת שלושים השנה, ומעולם לא שבו לארץ מולדתם. כך גדל קרל העשירי גוסטב בשוודיה וחונך כשוודי, תחת פיקוחו של הלורד קנצלר הגבוה של שוודיה אקסל אוקסנסטירנה. ממחנכו, המלך הצעיר גדל גם על המסורות הגרמניות, למד את השפה הגרמנית כשפת-אם שנייה וכן למד את יחסי הכוחות והאינטרסים האישיים החזקים ברייך הגרמני, בין היתר בשל טענות הירושה של משפחתו. זאת, מאחר שלאחר מותו של המלך גוסטב השני, יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-קלבורג ומשפחתו זכו ליחס עוין וקר מביתו כריסטינה, כך שמעמדו של הפלטין הצעיר היה לוט-בערפל כבר מההתחלה. הוא היה גם יורש העצר וגם גרמני גולה בו-בזמן. לכן, כבר מהילדות, הוא למד לנתב את דרכו בינות דרכים לא ברורות.
לאחר שסיים את לימודיו בבית, החל ללמוד קרל העשירי גוסטב מספר חודשים באוניברסיטת אופסלה, ומשלהי 1638 החל בלימודים מחוץ למדינה, עד חזרתו לשוודיה בסתיו 1640. את רוב זמנו בלימודים מחוץ לשוודיה העביר קרל בצרפת, ובעיקר בבית המשפט המלכותי בפריז.

הכתרה (1654)

בזמן שעסק קרל בלהשפיע על השלום בנירנברג, החלה המלכה כריסטינה להכין את הקרקע לקראת העברת הכתר לבן דודה, על אף התנגדותה החריפה של האצולה למהלך, והפיכתו ליורש העצר החוקי. זאת בעקבות החלטתה של המלכה לוותר על כתרה. יש לציין, שבעקבות טענות לכתר של בני אצולה שונים, נאלץ קרל לשהות באי אלנד עד שקראה לו המלכה להכתרתו. המהלך קרה לבסוף בבוקר ה-6 ביוני 1654. המלכה כריסטינה הביאה לאופסלה את כתרה, ופרשה מהכתר, ועוד באותו היום הוכתר קרל למלך שוודיה בשם קרל העשירי גוסטב.

לפני עלייתו של קרל העשירי גוסטב לכתר, היה לו ילד לא-חוקי ממרתה אלרטס, ביתו של חבר מועצה מסטוקהולם, בשם גוסטב קרלסון (בשוודית: Gustaf Carlson). לאחר ההכתרה, מיהר קרל להתחתן. באוקטובר 1654 התחתן קרל עם הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ (Hedwig Eleonora of Holstein-Gottorp). לנישואים היו משמעות פוליטית, שכן בכך דוכס הוסטיין נהפך לבעל ברית נגד דנמרק. בנובמבר 1655 נולד בנם היחיד של הזוג המלכותי, קרל, שלימים הפך למלך קרל האחד עשר.

הקרב נגד פולין

אל מול קרל, עכשיו כמלך, נצבו אתגרים קשים ומורכבים. היה חשוב לבסס (ולהצהיר) את כוחו של הריבון החדש, גם כלפי פנים וגם כלפי חוץ. כלפי פנים, היה על המלך הטרי לבסס את הקשרים עם האזורים החדשים שנכבשו עם ארץ המוצא, כמו גם להקים מחדש את הממשל באזורים אלו, הן מבחינה תקציבית והן מבחינה צבאית, וכן להתמודד אל מול האתגרים השלטוניים שצצו בעקבות המלחמה. בו-זמנית, כלפי חוץ, היה עליו לפתור משברים צבאיים ולבסס את הכוח הצבאי של הממלכה כלפי מדינות עוינות. בנוסף, היה על קרל לייצר מדיניות שתעמיד את האינטרסים הצבאיים השוודים בראש מעייניה. האם קרל עשה זאת, אנחנו לא יודעים. אין ספק שהממשלה שלו נעה בכיוונים אחרים. כבר אחרי שנתו הראשונה כמלך, בקיץ 1655, הוביל קרל את שוודיה למלחמה נגד פולין.