google/wiki40b huggingface dataset:
ממר"ם

מרכז המחשבים ומערכות המידע (או, כמקובל יותר, בראשי תיבות: ממר"ם) היא יחידת מחשבים באגף התקשוב בצה"ל. ממר"ם היא יחידת המחשב הראשונה שנוסדה בצה"ל, ובתור שכזו נתנה שירותי מחשב לחילות צה"ל ולאגפי המטה הכללי. היחידה נוסדה ב-15 ביולי 1959, לקראת רכישת המחשב הראשון לצה"ל.
פירושם המקורי של ראשי התיבות ממר"ם היה "מרכז מחשבים וריישום ממוכן", אולם במשך השנים חדלו המילים "רישום ממוכן" לשקף את עיקר פעילות היחידה, ולראשי התיבות ניתנו משמעויות חדשות מדי זמן מה, בהתאם לשינוי תחומי פעולותיה של היחידה; ראשי התיבות הנוכחיים מייצגים את השם "מרכז מחשבים ומערכות מידע". בסיס היחידה נמצא במחנה מקלף ברמת גן.

ממר"ם בעשור השני של המאה ה-21

בעשור השני של המאה ה-21, משמשת ממר"ם כיחידת התשתיות המרכזית של זרוע היבשה והמטכ"ל. עיקר עיסוקה הוא תפעול מרכזי המחשבים, הפעלת מרכז תמיכה כלל-צה"לי בנושא מחשוב, קביעת ארכיטקטורה ופיתוח מערכות תשתית עבור זרוע היבשה וכן, ניטור ובקרה של אותן מערכות. בנוסף לכך, עוסקת היחידה בהכוונה של יחידות הפיתוח החל משלב אפיון הפרויקטים והמערכות ולאורך כל חיי הפרויקט. בממר"ם משרתים כיום בעיקר חיילים המוגדרים כמנהלי תשתיות מערכות מחשב, תוכניתנים, מפעילי מערכות וטכנאים.

הכשרה מקצועית

בראשית ימי ממר"ם נחשב המחשב לכלי המהווה פריצת דרך מדעית (ואכן שימש גם לעיבודים מדעיים), ולכן גויסו לשורות ממר"ם והיחידות הנלוות גם חיילים בעלי כישורים מתמטיים בולטים, שהפכו ברבות הימים לפרופסורים באוניברסיטאות, ובהם אסא כשר, שהרן שלח, זהר מנה ואחרים. תוך שנים מעטות התאקלם המחשב בצה"ל, ומשקלם של המתמטיקאים בממר"ם ירד, לטובת אנשי הניהול והפיקוד הצבאי. מפקדה השני של היחידה, אל"ם ד"ר מנחם דישון, הוא היחיד שנשא בתואר כפול זה.
בתחילה, ההכשרה וההדרכה במקצועות המחשב התקיימה בענף הדרכה שהיה חלק מממר"ם. ב-1994 נעשתה הפרדה בין הגופים והוקם בסמ"ח, בית הספר למקצועות המחשב.
ב-5 במאי 2013, חזרה היחידה להיות כפופה ליחידת ממר"ם.
בוגרי קורס תכנות, קורס מגן בסייבר וקורס נתמ"מ (ניהול תשתיות מערכות מחשב, בעבר נקרא מפעיל מחשב גדול, מפעיל מערכות מחשב) מכונים "בוגר ממר"ם", מחולקים בין ממר"ם ליחידות המחשוב בזרועות וביחידות הפיתוח השונות.

כפיפות

תחילה הייתה ממר"ם יחידה מטכ"לית. ב־1994 הועברה לחיל הקשר, האלקטרוניקה והמחשבים כחלק מהקמתה של חטיבת המחשוב. עם פירוקה של חטיבת המחשוב ב־1999, הועברה ממר"ם לכפיפות ישירה של חיל הקשר. עם הקמת אגף התקשוב ויחידת לוט"ם ב־2003, ממר"ם הוכפפה לה, תפקידיה ומבניה שונו והיא אחראית כיום על התשתית של מערך המחשוב בצה"ל. כך חזרה ממר"ם להיות יחידה מטכ"לית, הכפופה לאגף התקשוב.

עמותת בוגרי ממר"ם

בינואר 2011 הקימו קבוצת בוגרי היחידה את "עמותת בוגרי ממר"ם". יו"ר העמותה הוא יצחק מלאך, מפקד ממר"ם לשעבר. יו"ר הוועד המנהל הוא יוסי מלמד, בוגר יחידת בסמ"ח.
דרך הניצוץ

דרך הניצוץ (ידועה גם פשוט בתור "ניצוץ", על שם ביטאונה) היא תנועת שמאל רדיקלי ישראלית שהוקמה בשנת 1977, אז התפלגה מ"אוונגרד" שבעצמה הייתה פלג שפרש מ"מצפן".
פעילותם העיקרית הייתה פגישה עם נציגי "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין" של נאיף חוואתמה בינואר 1984, שבה כוננו שיתוף פעולה עם ארגון הטרור הפלסטיני. חברי התנועה גויסו שנה קודם לכן, בעת שהותם בלונדון. במאי 1988 נעצרו ארבעה מחברי הארגון והועמדו לדין באשמת חברות בארגון הטרור "החזית הדמוקרטית". בתקופת האינתיפאדה הראשונה סייעו לפעילי "החזית הדמוקרטית" והעניקו מחסה למבוקשים פלסטינים.
משהתברר שהקשרים עם "החזית הדמוקרטית" לא גרמו נזק ממשי לביטחון המדינה, הסתיים המשפט ב-25 בינואר 1989 בעסקת טיעון ובעונשי מאסר קצרים יחסית של עד שנתיים וחצי.
בין חברי הקבוצה היו אסף אדיב ומיכל שוורץ. חלק מפעילי "ניצוץ" חברים בעמותת "מען" ובמפלגת דעם, אותה הקימו ב-1995.
הביטאון "דרך הניצוץ" נסגר בצו מנהלי וחלק מהכותבים עברו לביטאון "אתגר", ביטאון העוסק במאבק בעוני ובאבטלה ומשמש ביטאון מפלגת דעם.
ג'פרי שיונג

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נולד בפלאנו, שבטקסס.

הישגים בולטים

באוגוסט 2016, בבובנשוואר, הודו, הוא זכה באליפות העולם לנוער בשחמט (שחקנים מתחת לגיל עשרים) בגיל חמש עשרה לפני ולאדיסלאב ארטמיאב (Владислав Артемьев) הרוסי וסונילדות ליינה נאראיאנאן (Sunilduth Lyna (Narayanan. זכייה זו העניקה לו כרטיס לגביע העולם בשחמט 2017 בטביליסי, בו הודח בסיבוב הראשון על ידי אלכסנדר מוטילב.
הוא זכה פעמיים ברציפות בטורניר האביב הקלאסי בסנט לואיס, בכל פעם ללא הפסד: בשנת 2018 (עם 6.5 נקודות מתוך 9, +4 =5) ו-2019 (עם 6 נקודות מתוך 9, +3 =6).
ג'פרי שיונג זכה בטורניר שיקגו הפתוח במאי 2015 ובטורניר סנט לואיס ביולי אותה שנה, בשתי התחרות ההלו הוא צבר 7 נקודות מתוך 9 אפשריות.
בגביע העולם בשחמט 2019 הוא ניצח בסיבוב השלישי את המדורג שני בטורניר, אניש גירי, והודח ברבע הגמר על ידי טיימור רג'אבוב.
קורמה (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קורמה 15,456 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.29% בלארוסים,  ו-3.08% רוסים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (85.88%) ורוסית (13.26%).
מקס בורן

קורות חיים

מקס בורן נולד ב-11 בדצמבר 1882 בורוצלב שבגרמניה דאז (כיום חלק מפולין) למשפחה יהודית. אביו, גוסטב בורן (22 באפריל 1850 - 6 ביולי 1900), עסק באנטומיה ואמבריולוגיה, ואמו, מרגרט קאופמן (22 בינואר 1856 - 29 באוגוסט 1886), הייתה בת למשפחת תעשיינים משלזיה. השניים נישאו ב-7 במאי 1881. הייתה לו אחות, קתה, שנולדה ב-5 במרץ 1884 וכן אח-למחצה, וולפגאנג (נולד ב-21 באוקטובר 1892 מנישואיו השניים של אביו עם ברטה ליפשטין). מקס בורן התייתם מאמו בגיל ארבע. הוא התחנך בגימנסיון קניג-וילהלם, ומאוחר יותר המשיך את לימודיו באוניברסיטת ברסלאו, ובהמשך באוניברסיטת היידלברג ואוניברסיטת ציריך. בלימודיו לקבלת דוקטורט והביליטציה באוניברסיטת גטינגן, יצר קשר עם מדענים ומתמטיקאים בולטים רבים, בהם קליין, הילברט, מינקובסקי, רונגה, שוורצשילד, ופויגט. בשנים 1908-1909 למד בגונוויל אנד קאיוס קולג', קיימברידג'.
לאחר בואו לגטינגן ב-1904, יצר קשרים עם הילברט ומינקובסקי. ב-2 באוגוסט 1913 נישא בורן למרתה הדוויג אהרנברג (גם היא בעלת רקע יהודי), ונולדו להם שלושה ילדים. נכדתו, אוליביה ניוטון-ג'ון, היא זמרת ושחקנית אוסטרלית.
בשנים 1915-1919, מלבד התקופה בה שירת בצבא הגרמני, היה בורן פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת ברלין, שם התחבר לאלברט איינשטיין. ב-1919 היה לפרופסור מן המנין בפקולטה למדעים באוניברסיטת פרנקפורט. ב-1921 הפך בורן לפרופסור מן המנין בפיזיקה תאורטית, ולדירקטור המכון החדש לפיזיקה תאורטית בגטינגן, שם פיתח את הפירוש הסטטיסטי לפונקציית הגל, ועל כך זכה, כשלושה עשורים מאוחר יותר, בפרס נובל לפיזיקה ב-1954.
במהלך 12 השנים (1921-1933) בהן לימד בורן יחד עם חברו ג'יימס פרנק באוניברסיטת גטינגן, הם חלקו ביניהם השקפות משותפות על רעיונות יסוד מדעיים, עובדה שסייעה לו בהוראה ובמחקרו בתורת הקוונטים. ב-1925 הציגו בורן וורנר הייזנברג ייצוג של מכניקת הקוואנטים באמצעות מכניקת המטריצות. באותה שנה פרסמו הייזנברג, בורן ויורדן מאמר, בו הציגו שימוש במרחב הילברט במכניקת הקוואנטים.
היה זה במכתב לבורן ב-1926 בו טבע איינשטיין את הביטוי המפורסם, אשר ביטא את חוסר האמון שלו באופי הסטטיסטי של מכניקת הקוונטים, "אלוהים אינו משחק בקוביות".
ב-1933 היגר בורן מגרמניה, זאת מאחר שסווג כיהודי על פי תורת הגזע הנאצית וסבל מאנטישמיות, ובשל תמיכתו החזקה בהשקפות פציפיסטיות. בורן החל להרצות באוניברסיטת קיימברידג'. בשנים 1936-1953 היה לפרופסור לפילוסופיה של הטבע באוניברסיטת אדינבורו. ב-1939 הפך בורן לאזרח בריטי ולחבר בחברה המלכותית של לונדון.
בשנת 1948 זכה במדליית מקס פלאנק של החברה הפיזיקלית הגרמנית, עבור הישגים יוצאי דופן בפיזיקה תאורטית. ובשנת 1950 זכה במדליית יוז של החברה המלכותית של לונדון על גילוי מקורי בתחום הפיזיקה.
בורן פרש ב-1953 ושב לגרמניה. הוא זכה לפרס נובל לפיזיקה בשנת 1954.
בשנת 1955 הצטרף לברטראנד ראסל, אלברט איינשטיין ומדענים נוספים לחתימה על מניפסט ראסל-איינשטיין, שקרא נגד שימוש בנשק גרעיני.
בורן נפטר בבית חולים בגטינגן ב-5 בינואר 1970 ונקבר בעיר זו. הוא הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים, אוליביה ניוטון-ג'ון היא נכדתו של מקס בורן.
לאחר מותו, בשנת 1972, החלו האגודה הפיזיקלית הגרמנית והמכון האנגלי לפיזיקה להעניק את פרס מקס בורן בעבור תרומה יוצאת דופן לפיזיקה.
מאדאם דה סטאל

ביוגרפיה

אן לואיז ז'רמן דה סטאל (Anne Louise Germaine de Staël), נולדה בפריז כבתם של הבנקאי השווייצרי ז'אק נקר (לימים שר האוצר של לואי השישה עשר מלך צרפת) ושל סוזאן קורשו (שהייתה קודם לכן אהובתו של אדוארד גיבון). היא למדה אנגלית, לטינית, ריקוד ומוזיקה והצטיינה בלמודיה. ב-1776 הפך אביה לשר האוצר של צרפת, וב-1786 הוריה השיאו אותה לברון דה סטאל-הולשטיין, שגריר שוודיה בצרפת, שהיה מבוגר ממנה ב-17 שנה. לאחר נישואיה קיימה בביתה בפריז חוג ספרותי שבו השתתפו, בין היתר, המרקיז דה לה פאייט, המרקיז דה קונדורסה ושארל מוריס דה טליראן.
בהיותה מושפעת מרעיונותיהם של ז'אן ז'אק רוסו ושל אנשי עידן האורות, מאדאם דה סטאל תמכה במהפכה הצרפתית, וסייעה לקיים את פגישת אספת המעמדות הצרפתית בורסאי (5 במאי 1789). אך החל מ-1792 הסתבך מצבה. בהיותה תומכת ברעיון המלוכה החוקתית, נרדפה הן על ידי הרפובליקנים והן על ידי האריסטוקרטים. ב-1793 נאלצה לצאת לגלות באנגליה, אך ב-1794 אחרי מפלתו של מקסימיליאן רובספייר, שבה לפריז וחידשה את החוג הספרותי.
ב-3 בינואר 1798 פגשה לראשונה בנפוליאון בונפרטה. היא ראתה בו ליברל שהגשים את רעיונות המהפכה הצרפתית, אך התאכזבה עד מהרה כאשר תפס את השלטון בהפיכה צבאית (9 בנובמבר 1799). נפוליאון, שראה בה אשת מדנים מסוכנת, גירש אותה מפריז, והיא עברה להתגורר בטירה המשפחתית בשווייץ, שם כתבה את הרומן "דלפין" שיצא לאור ב-1802. באותה שנה התאלמנה, ובשנים 1803 - 1804 ערכה מסע בגרמניה יחד עם אהובה הסופר בנז'מין קונסטן (שאותו הכירה ב-1794).
בגרמניה נפגשה עם פרידריך שילר ועם יוהאן וולפגנג פון גתה וגילתה את הספרות הגרמנית. אחרי שובה לטירתה שבשווייץ נסעה לאיטליה כדי להכין את החומר עבור הרומן "קורין" שיצא לאור ב-1807 והביא לפרסומה של מאדאם דה סטאל ברחבי אירופה. ב-1808 ביקרה שוב בגרמניה וליקטה חומר עבור יצירת המופת שלה "על גרמניה" (1810) שבה הציגה את הספרות הגרמנית בפני צרפת. על יצירה זו השיב לה היינה מאוחר יותר בטקסטים "מצבים צרפתיים" (Französische Zustände) ו"על ההיסטוריה של הדת והפילוסופיה בגרמניה".
ב-1811 נישאה מאדאם דה סטאל לאלברט דה רוקה, קצין שווייצרי צעיר. ב-1814 חידשה את החוג הספרותי בפריז, אחרי הגלייתו של נפוליאון ועלייתו לשלטון של לואי השמונה עשר לבית בורבון.
מאדאם דה סטאל נפטרה בפריז אחרי שלקתה בשיתוק.
המרכז לטניס בישראל - חיפה

המרכז לטניס בישראל - אטנברג חיפה, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.

היסטוריה

המרכז נפתח בשנת 1981 במבואות הדרומיים של חיפה, סמוך לטירת הכרמל, במטרה לתת נגישות לאוכלוסייה הקרובה בעלת המצב הסוציו אקונומי הקשה. זה התחיל עם שני מגרשים בלבד, גדל לאחר שנה לשמונה וכיום יש 20 מגרשים. אהרון שפירא, נציג עיריית חיפה, היה האדם העיקרי שדחף את הפרויקט קדימה יחד עם התרומות הרבות של יהודים אמריקנים, בעיקר משפחות רוזנברג, ברוד, גולדסטין ובוריס. המנהל הראשון של המרכז היה דני ברקוביץ', אחריו רוני סנדר, שחר פרקיס ומשנת 2005 המנהל הוא לילו צרפתי.

הפעילות במרכז

כיום משרת המרכז כ-1,000 ילדים ומבוגרים מדי שבוע ומלבד 20 המגרשים קיים קיר אימונים מקורה, כיתת לימוד, וגישה לנכים. המרכז מקיים תוכניות מגוונות לילדים, נוער ומבוגרים: תוכנית פיתוח מוטורי לגילאי 4-6, תוכנית מיני טניס לגילאי 6-8, תוכניות טניס לגילאי 8-18 ותוכנית תחרותית המשלבת אימוני כושר וטניס. לגילאי 18 ומעלה מתקיימים חוגי טניס למתחילים ומתקדמים. בנוסף מתקיימת במרכז תוכנית לחינוך לתנועה ולאורח חיים בריא המועברת בגני ילדים על ידי מורים לחינוך גופני עם התמחות לגיל הרך. בשנת 2013 הוקמו במרכז שני מגרשים מקורים, מהיחידים בארץ, לכבוד יהדות שיקגו בתרומת לסטר ונורמה רוזנברג. מגרשים אלה משמשים את הילדים והמבוגרים בתנאי מזג אוויר קשים. 
במרכז תוכניות רבות למען הקהילה שממומנות על ידי תורמים מהארץ ומחו"ל: תוכניות למען ילדים ומבוגרים בעלי צרכים ייחודיים, תוכנית לנכי צה"ל, תוכנית העצמה לנערות בסיכון ותוכנית לילדים יוצאי אתיופיה.

תחרויות במרכז ובוגרים מפורסמים

המרכז מארח תחרויות טניס בינלאומיות, ארציות ואזוריות במשך כל השנה וגידל במהלך השנים שחקנים ושחקניות שזכו באליפות ישראל לבוגרים ולנוער וייצגו את ישראל בנבחרת ובתחרויות בינלאומיות. שניים מהבוגרים המפורסמים ביותר הם יוני ארליך, שיחד עם אנדי רם, זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה וייצג את ישראל בשלוש אולימפיאדות ונועם אוקון שדורג בשיאו במקום ה-95 בעולם. שחקנים בולטים נוספים: ליאור מור (שימש כקפטן נבחרת גביע הפדרציה של ישראל), שירי בורשטיין, הילה רוזן, אוהד ויינברג, דקל ולצר, ניר ולגרין, לימור זלץ, חלי ברגיל, נטלי כהנא ותומר דנק (מאמן נבחרת גביע הפדרציה של ישראל).
קלי איוט

ביוגרפיה

איוט נולדה וגדלה בנשואה שבניו המפשייר. ב-1990 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה וב-1993 סיימה תואר JD במשפטים באוניברסיטת וילאנובה. 
ב-1998 הצטרפה למשרד התובע הכללי של ניו המפשייר, שימשה תובעת ובהמשך עמדה בראש מחלקת תיקי הרצח במשרד. ב-2003 שימשה יועצת משפטית במשרדו של מושל ניו המפשייר ובאותה שנה מונתה לסגנית התובע הכללי. ביוני 2004 מונתה לתובעת הכללית והייתה בכך האישה הראשונה בניו המפשייר המכהנת בתפקיד זה, כיהנה בתפקיד עד יולי 2009. היא הובילה את התביעה במשפטו של מייקל אדיסון, רוצחו של השוטר מייקל בריגס, המשפט הסתיים בהרשעתו של אדיסון ובהטלת עונש מוות על הרוצח, הפעם הראשונה מאז 1959 שהוטל גזר דין מוות בניו המפשייר. 
בנובמבר 2010 זכתה בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוב של 60.2% (פול הודס היה המתמודד השני) והושבעה לתפקיד בינואר 2011. היא כיהנה בסנאט בוועדת הביטחון, בוועדת התקציב, בוועדת המסחר, בוועדה לביטחון לאומי וענייני ממשל ובוועדה לעסקים קטנים ובינוניים ויזמות עסקית. בנובמבר 2016 הפסידה בבחירות לסנאט למושלת המדינה מגי האסן בפחות מ-800 קולות (פחות מ-0.5%).

משפחה

איוט נשואה לג'ו דיילי ואם לשני ילדים. בעלה שירת כטייס A-10 במלחמת עיראק, בשובו הקים עסק משפחתי לפינוי שלג לו סייעה איוט.
מפלגת ישר

אפליקציה

המפלגה דוגלת בדמוקרטיה ישירה, וכדי לממש אותה היא משתמשת באפליקציה בה ניתן להצביע באופן דמוקרטי על החלטות, להעלות בקלות ובמהירות יזומות פרטיות ולקדם נושאים.
כינת הערווה

אפידמיולוגיה

כיני הערווה עוברות מאיש לרעהו באמצעות מגע קרוב בין שני האנשים, בדרך כלל במהלך יחסי מין. הדבקה של ילד בידי הוריו עשויה להתרחש באמצעות מגבות משותפות, ביגוד, מיטות או ארונות. כיני הערווה נפוצה יותר בקרב מבוגרים.
הסרת שיער הערווה, מנהג שהפך נפוץ יותר בשלהי המאה ה-20, הביאה לצמצום תפוצתן של כיני הערווה.

אבחנה

זיהוי נגיעות בכיני ערווה מאובחנת בדרך כלל על ידי בחינת שיער הערווה ובחיפוש אחר ביצי כינים, נימפות וכינים בוגרות. ניתן להיפטר מהכינים ומהביצים באמצעות מלקטת (פינצטה) או על ידי הסרת השיער הנגוע באמצעות מספריים. ניתן להיעזר בזכוכית מגדלת או מיקרוסקופ השוואתי כדי לזהות במדויק את זן הכינים. אם הכינים נמצאו אצל חבר משפחה אחד, מומלץ לשאר בני המשפחה להיבדק אף הם, ורק מי שנדבק יקבל טיפול.

טיפול

הטיפול בכינים נעשה באמצעות שימוש בתכשירי שמפו ייעודיים, כגון פרמטרין (1%), פירטרין ולינדן. כדי למנוע הדבקות חוזרת ממצעי מיטה החשודים כנגועים, נהוג לנקותם ולאפסנם בשקית אטומה וריקה מאוויר למשך חודשיים, על מנת להבטיח שביצים אשר אולי נותרו לא יבקעו.

מידע רפואי

תפוצתן של כיני הערווה מוערכת ב-2 עד 10 אחוזים מכלל האוכלוסייה האנושית. אף שבאפשרות הכינים להתיישב בכל גוף האדם, הן מעדיפות להתרבות באזור איברי המין ופי הטבעת. אצל גברים ניתן למצוא כינים וביצים גם בשיער הבטן, בבית השחי, בזקן ושפם, בעוד אצל ילדים ניתן למצוא אותם בדרך כלל בריסים.
נגיעות בכיני הערווה מכונה כינמת הבושת (Pediculosis Pubis). התסמין העיקרי הוא גירוד, בדרך כלל באזור הערווה. הגירוד הוא תוצאה של רגישות לרוק של הכינים, והוא הופך לחזק מספיק כשבועיים מיום ההדבקה. במרבית המקרים, גוון העור באזור הנגוע הופך לכחול-אפור, והוא עשוי להישאר במצב זה למשך מספר ימים.
כיני הערווה מתפשטות בעיקר באמצעות זיעה ומגע גופני או מיני.
זיהום של כיני ערווה בקרב ילדים ובני נוער עשוי לפעמים לרמוז על התעללות מינית.
היינריך פון טרייצ'קה

היינריך גוטהארד פון טרייצ'קה (מגרמנית: Heinrich Gotthard von Treitschke;‏ 15 בספטמבר 1834 – 28 באפריל 1896) היה היסטוריון ומדינאי גרמני-לאומני, שערך מסע תעמולה אנטישמי נגד יהודי גרמניה החל משנות ה-70 של המאה ה-19.

חייו

טרייצ'קה נולד בדרזדן בשנת 1834 למשפחת קצין סקסוני ממוצא בוהמי. הוא למד היסטוריה ומדע המדינה, בין השאר אצל פרידריך כריסטוף דלמן, שהיה  היסטוריון לאומן גרמני בולט ואצל פרידריך יוליוס שטל, יהודי שהתנצר. לשני המורים הייתה השפעה רבה על טרייצ'קה ועל גיבוש תפיסת עולמו הלאומנית והאנטישמית.
טרייצ'קה ניסה לפנות לפוליטיקה, אולם פגמים בבריאותו גרמו לו להתמקד בתחום ההיסטורי. הוא לימד היסטוריה ומדע המדינה במספר אוניברסיטאות גרמניות. בשנת 1871 נבחר טרייצ'קה לרייכסטאג מטעם המפלגה הליברלית הלאומית, אולם עם הזמן הפך לשמרן מתון בלתי תלוי. בשנת 1874 החל ללמד באוניברסיטת ברלין במקביל לעבודתו הפוליטית. בשנת 1884 תמה כהונתו של טרייצ'קה ברייכסטאג, ובשנת 1886 נתמנה להיסטוריון הרשמי של פרוסיה. 
כפוליטיקאי, תמך טרייצ'קה תמיכה נלהבת בביסמרק, באיחוד גרמניה ובלאומנות הגרמנית. הוא התנגד באופן עיקש לסוציאליזם, לנצרות הקתולית ולרעיונות חופש הפרט המערב אירופיים. כתומך בקולוניאליזם  הגרמני, טרייצ'קה היה בין הראשונים שראו באימפריה הבריטית מכשול לגדלותה של גרמניה, ולא שלל עימות עתידי בין שתי המדינות. 
טרייצ'קה מת בשנת 1896 בברלין.
אליוט קוסגרוב

אליוט קוסגרוב (נולד ב-8 באפריל 1972) הוא רב והוגה דעות יהודי-אמריקאי הנמנה עם הזרם השמרני ביהדות הקונסרבטיבית ומשמש כרב בית הכנסת פארק אבניו שבניו יורק. בנוסף משמש כחבר בנשיאות של בית המדרש לרבנים באמריקה, חבר מערכת כתב העת Conservative Judaism, חבר בוועד המנהל של כנסת הרבנים הקונסרבטיבית ועוד.

ביוגרפיה

קוסגרוב נולד בסנטה מוניקה שבקליפורניה. הוא הוסמך כרב בבית המדרש לרבנים באמריקה ב-1999. הוא בעל דוקטורט בתאולוגיה מאוניברסיטת שיקגו, עבודת הדוקטורט שלו עוסקת בדמותו של הרב לואיס ג'ייקובס, מייסד התנועה הקונסרבטיבית בבריטניה.
הרב קוסגרוב הוא פעיל מרכזי בדיאלוג הבין-דתי בין יהודים לנוצרים, אירח את האפיפיור פרנציסקוס בבית-הכנס שלו וערך יחד עמו תפילה משותפת לזכר קורבנות פיגועי 11 בספטמבר. בינואר 2012 מונה ליועץ לעניינים בין-דתיים של הליגה נגד השמצה.
הרב קוסגרוב מרבה להתבטא בנושאים שונים העומדים על הפרק ונוגעים לקהילה היהודית בארצות-הברית ולמדינת ישראל. בין השאר הוא פועל על-מנת לקרב בין הקהילה היהודית אמריקאית לקהילה הישראלית אמריקאית. בשנת 2013 הציע להפוך את הסדר של תהליך הגיור באופן בו ראשית יתקבלו הגרים ורק לאחר מכן יחלו בלימודי יהדות; הצעה זו שהובאה כחלק מביקורת מקיפה על הגישה הקונסרבטיבית ביחס לתהליך הגיור ולנישואי תערובת עוררה שיח ער בקרב רבנים והוגי דעות יהודים אמריקאים.
אדם מריוט

חייו

את רוב שנות חייו העביר מריוט בדיז'ון, בה כיהן כראש מנזר "מרטין סוס ביון". 
בשנת 1660 גילה את הכתם העיוור בעין האדם ובשנת 1676 קבע את חוק בויל-מריוט.
בשנת 1733 התפרסמה המהדורה הראשונה של כתביו (Histoire et memoires de l'Academie) שהכילו מגוון מאמרים בפיזיקה כגון: תנועת נוזלים, "טבע הצבעים", "צלילי החצוצרה", הברומטר, נפילה של גופים, מתיחות, נקודת הקיפאון של המים ועוד.

עבודותיו של אדם מריוט

עבודותיו של אדם מריוט (Oeuvres de Mariotte) יצאו בשני כרכים בשנת 1717 וכללו ארבעה מאמרים, שפורסמו בפריז (שלושת הראשונים פורסמו בין השנים: 1676–1679). 
במאמרו השני: De la nature de l'air ("טבע האוויר"), מתוך קובץ המאמרים בפיזיקה (Essais de physique), חקר מריוט את תורת הגזים והגיע לגילוי כי, מכפלת הנפח בלחץ של כמות קבועה של גז אידיאלי בטמפרטורה קבועה היא קבועה. זאת ידוע כחוק בויל-מריוט אשר התגלה על ידי רוברט בויל כ-16 שנים מוקדם יותר. אולם, מריוט הגיע לתוצאות מדויקות יותר בעקבות המצאת מכשיר הקרוי "בקבוק מריוט". 
במאמרו הרביעי, מריוט דן ומעלה סוגיות, שהתקבלו מתוך ניסוייו הרבים, במחקרים על הקשת בענן, הילות, החזרה ושבירה של קרני אור והסברים לתופעות פיזיולוגיות של צבע. כמו כן, במאמר זה פרסם מריוט את גילויו על הכתם העיוור שבעין האדם. 
שני מאמריו האחרים עסקו בחישובים של תופעות שונות במכניקה של גופים, תצפיות ומחקר בתחום המחזוריות של הטבע, לרבות חילופי החומרים שבטבע ופוטוסינתזה.
איור ודה

אַיוּר וֶדַה (מסנסקריט: Ayurveda ;आयुर्वेद, "ידע החיים הארוכים") היא שיטת טיפול של הרפואה ההוליסטית שמקורה בהודו. מטרת הטיפול היא להביא להבראת גוף והנפש והבאתו למצב של "הארה" - הרמוניה ושלמות נפשית גופנית. אין לשיטה ביסוס מדעי, ואין הוכחות לתפישת "כוחות היקום" המפורטת בהמשך.
שיטת איור ודה נפוצה בהודו, פקיסטן, סרי לנקה, נפאל, טיבט וחלקים מסין ואפגניסטן. הובאה למערב על ידי מהגרים ומרפאים שהגיעו ממדינות אלו ומטיילים שנחשפו אליה במהלך טיולם.

אבחון וטיפול

זיהוי קיומם וחוזקם של כוחות היקום הללו הוא תפקידו של מרפא האיור ודי. המטפל מבצע בדיקה גופנית יסודית, שכוללת מישוש הדופק, תשאול מפורט ומילוי שאלון. בעזרת הבדיקות מחליט המרפא על מצב הדושות ומסיק ממנו על בריאותו. בדיקת הדופק מסייעת גם לבחירת הטיפול.
תזונה, אורח חיים וצמחי מרפא הם הכלי העיקרי של האיור-ודה לשמירת הבריאות. הגישה של האיור ודה לתזונה מבוססת על ההנחה שלעיכול תפקיד מכריע בשמירה על הבריאות. על יכולת העיכול משפיעים גורמים חיצוניים ופנימיים, כגון השעה ביום, עונות השנה, מידת הרעב וגורמים נוספים. טיפול במחלות כולל שינוי דיאטה תוך כדי אימוץ הרעיון שהבאה לאיזון בעזרת צמחי מרפא ותזונה מתאימה יכולים לאפשר לגוף להתנגד למחלה ולסלק פתוגנים מעוררי מחלה מהגוף.

טיפול קאטי באסטי

קאטי באסטי (Kati Basti) הוא טיפול איורוודי קלאסי לגב התחתון. בגב התחתון נמצאת עצם העצה, המחברת בין עמוד השדרה לאגן. טיפול הקאטי באסטי בעצם עוזר בחימום והזנת האזור.

ביקורת

לטענת איור ודה, מחלות וחוליים הם תוצאה של חוסר איזון הכוחות, ה"דושות". טענה זו אינה זהה לגישת הרפואה המערבית, לפיה מחלות נגרמות כתוצאה מפתוגנים, גורמים מידבקים והפרעות גנטיות. שיטת איור ודה טוענת לקיומם של שלושת "כוחות היקום", אך לכוחות אלה אין כל ביסוס מדעי, וטענות אלה אינן מתיישבות עם התאוריות המקובלות והמוכחות.

מחקרים מדעים ותקנים

מבקרי השיטה מתלוננים על היעדר מחקרים מדעים קפדניים וניסויים קלינים עבור מוצרי איור ודה רבים. המרכז הלאומי לרפואה משלימה ואלטרנטיבית, סוכנות של ממשלת ארצות הברית, מציינת כי "רוב הניסויים הקליניים של גישת איור ודה היו מצומצמים בהיקפם, סבלו מבעיות בתכנון המחקר, חסרו קבוצות ביקורת ראויות, או סבלו מסוגיות אחרות שהשפיעו על מידת משמעות התוצאות".

בטיחות

קיימות עדויות לכך שחלק מתרופות איור ודה, במיוחד אלה הכוללות צמחי מרפא, מתכות, מינרלים או חומרים אחרים עשויות לגרום לסיכונים חמורים, ביניהם הרעלה.
מחקר שפורסם בכתב העת של האיגוד הרפואי האמריקאי ("Journal of the American Medical Association") מצא כמויות משמעותיות של מתכות כבדות רעילות כמו עופרת, כספית וארסן ב-20% מתכשירי איור ודה שהוכנו בדרום אסיה למכירה בארצות הברית. כתב העת מצא כי בנטילת מינונים התואמים להוראות היצרן, תכשירים אלה "עלולים לגרום לצריכת מתכות כבדות מעל התקנים". מחקרים דומים נערכו בהודו, ואישרו את המסקנות הללו. בתגובה למחקר, חלק מהעוסקים באיור ודה טענו כי "מתכות כבדות הן חלק בלתי נפרד מחלק מהתכשירים, ונמצאות בשימוש כבר מאות שנים. אין טעם לעשות מחקרים, כיוון שהם משמשים באופן בטוח, ומוזכרים בכתבים העתיקים שלנו". המבקרים מציינים כי שימוש ב"נוסחאות עתיקות" אינו מהווה תחליף לבחינה מסודרת ומדעית של הטענות.
.jp

jp. היא סיומת אינטרנט של שמות התחום של יפן. תחת סיומת זו פעלו באמצע 2012 כ-1.3 מיליון שמות תחום שונים. הסיומת הוגדרה כשייכת ליפן בשנת 1986 על ידי ארגון ה-JPNIC. עם הגידול בפעילות והחשיבות של רישום שמות המתחם ביפן, הוחלט בשנת 2000 להקים ארגון ייעודי אשר ינהל את הפעילות. ארגון JPRS אשר הוקם תפס באופן מלא את האחריות ב-30 ביוני 2003. רישום שמות תחום יכול להיעשות רק עבור גורמים שיש להם כתובת פיזית ביפן. שמות המתחם (ללא מקטע הסיומת) יכול להתבצע באותיות לטיניות, או בתווי קאטאקאנה, היראגאנה, או קאנג'י.
יוסי ביירלינג

חייו

ביירלינג נולד בבורלניה שבדלארנה. אביו, דויד, ווקאליסט מוכשר, לימד אותו שירה והופעתו הפומבית הראשונה נערכה כשהיה בן ארבע, עם רביעיית הגברים של ביירלינג. הקבוצה הופיעה בקונצרטים ברחבי שוודיה וארצות הברית במשך אחת-עשרה שנים וחצי.
ביירלינג הופיע לראשונה כזמר אופרה מקצועי בתפקיד המשני "מדליק הפנסים" ב"מאנון לסקו", באופרה המלכותית השוודית בסטוקהולם, בשנת 1930. בהמשך לכך באו הדמויות דון אוטאביו בדון ג'ובאני של מוצרט, ארנולדו ב"וילהלם טל" ואלמוויווה בהספר מסביליה, שתיהן של רוסיני. אלה הובילו להזמנות להופיע באירופה ובארצות הברית. ביירלינג הופיע לראשונה בקונצרט באמריקה בשנת 1937, בקרנגי הול; כעבור שנה הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בתפקיד רודולפו ב"לה בוהם" של פוצ'יני.
ביירלינג התקדם בשנות ה-40' וה-50' למעמד של אחד הזמרים הראשיים במטרופוליטן אופרה (עם הפסקה בשנות מלחמת העולם השנייה). הוא שר במספר רב של תפקידי טנור חשובים באופרות ברפרטואר הצרפתי והאיטלקי, ביניהן "הטרובדור", "ריגולטו", "אאידה", "נשף המסכות", "ליצנים", "אבירות כפרית", "פאוסט", "רומיאו ויוליה", "לה בוהם", "טוסקה" ו"מאנון לסקו". רבות מהקלטותיו לתפקידים אלה נחשבות עדיין כטובות יותר מכפי שהשיג כל טנור שהוא ברפרטואר הזה. בדצמבר 1940 הזמין אותו ארטורו טוסקניני לשיר את תפקיד הטנור במיסה סולמניס של בטהובן בניו יורק, ביצוע שהקלטה שלו עודנה בנמצא. כמו כן הופיע ברקוויאם של ורדי בניצוח טוסקניני בשנת 1939 בלוצרן, שווייץ, ובנובמבר 1940 בניו יורק. ביירלינג שר את תפקיד מריו בהקלטת הסטריאו המלאה של "טוסקה" בשנת 1957, הקלטה של חברת RCA ויקטור ברומא בניצוחו של אריך ליינסדורף. הוא קיבל את פרס גראמי לשנת 1959 על ביצוע קלאסי מצטיין - סולן ווקאלי (עם תזמורת או בלעדיה) על תקליטו "ביירלינג באופרה".
בשנת 1956 הופיע בפרק של האנתולוגיה הטלוויזיונית "חלון ראווה למפיקים" של NBC. הפרק היה אחת משתי תוכניות בשם "פסטיבל מוזיקה" בהנחיית צ'ארלס לוטון. ביירלינג מופיע שם עם הסופרן רנאטה טבאלדי בשתי אריות מתוך "לה בוהם". שתי תוכניות "פסטיבל מוזיקה" ששודרו במקורן בצבע, יצאו מאז בקינסקופ שחור-לבן על DVD.
ביירלינג זכה להערכה רבה על המוזיקליות הטבועה בו ועל הטכניקה שלו, חסרת המאמץ לכאורה. יכולת המשחק המוגבלת שלו נחשבה כנקודת התורפה העיקרית שלו. הוא נודע כ"קארוזו השוודי". בנו, רולף, טנור מצליח בזכות עצמו (אם כי לא ברמתו של אביו) ונכדו, ריימונד, ירשו את ה"צליל".
בביוגרפיה שכתבה אלמנתו, אנה-ליסה ביירלינג, לצד אנדרו פרקש, מתואר ביירלינג כאיש משפחה אוהב ועמית נדיב. עם זאת, אנה-ליזה אינה מתכחשת להשפעה ההרסנית של האלכוהוליזם על בעלה.
ב-15 במרץ 1960 עבר ביירלינג התקף לב לפני הופעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. אף על פי כן, לא ביטל את הופעתו ושר אותו לילה. הוא מת מבעיות לב כעבור חצי שנה בשוודיה, בגיל ארבעים ותשע.
שמו נקשר כיום במלגת המוזיקה היוקרתית על שם יוסי ביירלינג של מכללת גוסטבוס אדולפוס, מינסוטה.
ארכיון המכיל כמעט את כל הופעותיו המוקלטות של ביירלינג, תצלומיו, מכתביו, תוכניות מרסיטלים ואופרות שהופיע בהם, ביקורות, הספדים ושאר פריטים הקשורים בקריירה שלו, נמצא בבית ספר ג'ייקובס למוזיקה באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, אינדיאנה.