google/wiki40b huggingface dataset:
מסקרנאוס רמוטוס

תפוצה

מדובר במין שתפוצתו מוגבלת מאוד, והוא אנדמי לאי הנחשים במאוריציוס שבאוקיינוס ההודי. שמו, רמוטוס, בא מהמילה הלטינית המתארת מרחק, עקב בידודו של המין.

התנהגות

הרמוטוס חיה בנקיקים שבסלעים געשיים הפזורים באי. עיקר מזונה הוא כפי הנראה לטאות קטנות.
בניגוד ליתר המינים בתת-המשפחה Eumenophorinae, לרמוטוס אין איברים יוצרי קול הנמצאים בדרך כלל בבסיס הרגליים. ההשערה היא כי על האי אין יונקים שהם טורפים טבעיים של הרמוטוס, ולכן איברים אלה התנוונו.
Faber-Castell

היסטוריה

החברה הוקמה על ידי קספר פאבר, ובשמה הוא ייצר את העפרונות הראשונים, תחת השם "Bleyweißsteffte", למכירה בשוק נירנברג. בנו ארתור-וילהלם פאבר שינה את שם המפעל ל-A.W.Faber, ותחת שם זה ייצר את עפרונותיו. שם זה הפך לסימן רשום רק אחרי שנכדו של ארתור וילהלם, לותר פון פאבר, הרחיב את המפעל ורשם את השם. לותר היה אחראי למספר פיתוחי יסוד בייצור עפרונות, כגון העפרון המשושה הראשון. 
עפרונות תקניים בשם A.W.Faber נמכרו לראשונה בניו יורק ב-1843, ובכך פתחו את הדרך לייצוא עפרונות המפעל לשווקים בחו"ל. ב-1849 נפתח בניו יורק המפעל הראשון של Faber-Castell לייצור עפרונות מחוץ לגרמניה, ואחריו מגיעים ענפים ונקודות מכירה בלונדון, פריז, סנקט פטרבורג ווינה.
ב-1851 קובע לותר פון פאבר את התקן הרשמי הראשון לעפרונות כתיבה. בהמשך הדרך התעשייה מטמיעה את מרבית עקרונות תקן זה בתקנים המצויים עד היום בשימוש.
קו היורשים הזכרים מסתיים עם בנו של לותר, וילהלם פון פאבר. וילהלם שוכל שני בנים בצעירותם, ונפטר ב-1893 בגיל 42, כשהוא מותיר בנות בלבד. אביו נפטר מספר שנים אחריו, ומוריש לאלמנתו את השם הרשום של A.W.Faber. בשנת 1900, חתנו של וילהלם פון פאבר, הרוזן אלכסנדר גראף פון פאבר-קסטל מצטרף לצוות הניהול. שילוב שמות המשפחה (שם נעוריו של החתן היה קסטל בלבד) הפך במהרה לשמו החדש של המפעל. ב-1905 יוצא המוצר המזוהה ביותר עם החברה עד אז, העפרון הירוק Castell, ואיתו נוסף ללוגו זוג האבירים הנלחמים. 
בנו של הרוזן, רולנד פון פאבר-קסטל, ממשיך את המפעל ופותח בתחילת שנות השלושים מפעל ייצור בסאו קרלוס, ברזיל, ובשנת 1967 משלים את הרכישה ובונה במקום את המפעל הגדול בעולם (נכון ל-2008) של עפרונות ועפרונות צבעוניים. הדור השמיני, החל משנת 1978, הוא הרוזן אנטון וולפגנג פון פאבר-קסטל.
המפעל בסאו קרלוס דורש עוד ועוד חומר גלם, והחברה מקימה במקום חוות אורניים בעיר פראטה על מנת לספק את הצרכים. במקביל, החברה פותחת מפעל נוסף באינדונזיה, שצרכי העץ שלו מסופקים מקומית, ומפעל במלזיה שמייצר מחקים. מכשירי המדידה עוברים לקולומביה, שם מפתח מפעל נוסף בשנת 1997. ב-2001, מתרחבת החברה למפעל (ה-15 במספר) בסין, המתמחה בעטים כדוריים ונובעים.

השפעה על הסביבה

חברת Faber-Castell מייצרת כ-1.8 מיליארד עפרונות עץ, עם ליבות שונות, במפעלים בברזיל (סאו קרלוס ופראטה) בכך היא חברת ייצור העפרונות הגדולה בעולם. על מנת לחדש את רישיונה לעסוק בתחום בברזיל, תארה החברה במסמך כיצד צורכי העץ (ולטענתה כלל צורכי חומר הגלם) מושגים בחוות האורניים הגדולה בפראטה, ללא פגיעה יתרה בסביבה. לטענת ארגונים סביבתיים מסוימים, מדובר בהוכחה כי חברות יכולות למצוא פתרונות סביבתיים שבטווח הארוך יסייעו ליציבותן ולרווחיותן.

על הלוגו

הלוגו של Faber-Castell כולל שני אבירים רכובים, הנלחמים בקרב רומח. איור זה נראה על אריזת העפרונות הירוקים שיצאו לראשונה ב-1905, והפך עם הזמן לסמל חוזר במוצרי החברה, עד שהשתרש כלוגו. משמעות האיור לטענת החברה הוא התגברות אגרסיבית על תחרות בעזרת איכות, ואין קשר לאירוע משפחתי כלשהו. כיום איור האבירים מופיע על כלל מוצרי החברה, כולל גרסה אמנותית שלו בערכות העפרונות הצבעוניים.
מסיבת קוקטייל

מסיבת קוקטייל היא מסיבה בה מגישים קוקטיילים ומשקאות חריפים אחרים לצד מתאבנים וכיבוד קל. מסיבות קוקטייל מאורגנות לרוב לצורך יצירת קשרים בין-אישיים ורישות עסקי.
לעיתים מסיבות קוקטייל מתרחשות ב"האפי האור", ויש שהן משמשות כאירוע מעבר בין שני אירועים חשובים יותר ומאפשרות למשתתפי האירוע להתארגן לקראת האירוע הבא.
למרות שיש שייחסו את המצאת הרעיון לסופר הבריטי אלק וו (אחיו הגדול של אוולין וו) באביב 1924, מקורות מוקדמים יותר מדווחים על מסיבת קוקטייל שארגנה גב' יוליוס ס. וולס ב-1917 בסנט לואיס, מיזורי.
תרמה

תֶרְמָה או תֶרְמֵה (ביוונית: Θέρμα, Θέρμη) הייתה עיר יוונית עתיקה, שהוקמה בסוף המאה ה-7 לפנה"ס על ידי מתיישבים מארטריה או מקורינתוס בחופו הצפון-מזרחי של מפרץ בצפון הים האגאי הנושא אותו שם. ב-316 לפנה"ס הקים קסאנדרוס מלך מוקדון בסמיכות מקום עיר חדשה ושמה תסאלוניקיאה (Thessalonikeia), היא סלוניקי של ימינו.
בתרמה חנו הצבא והצי של קסרקסס מלך פרס, בעת מסע המלחמה ליוון שערך ב-480 לפנה"ס, לפני קרבות תרמופילאי וארטמיסיון.
אלברט אנקר

תולדות חייו

אלברט אנקר נולד באינס בקנטון ברן, בנו של הווטרינר סמואל אנקר (שהיה אז חבר האספה המכוננת של קנטון ברן). קיבל שיעורי ציור ראשונים בין השנים 1845–1848. בין השנים 1849–1851 למד בגימנסיה בברן וסיים עם תעודת בגרות. בהמשך למד לימודי תאולוגיה באוניברסיטה של האלה בגרמניה. בגרמניה ספג השראה מאוספי האמנות הגדולים וב-1854 שכנע את אביו להסכים לבחירתו בקריירה של אמן. הוא עבר לפריז, ובין 1855–1860 למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות.
אנקר התקין סטודיו בעליית הגג בבית הוריו והשתתף בקביעות בתערוכות בשווייץ ובפריז. בשנת  1864 התחתן עם אנה רויפלי, נולדו להם שישה ילדים מתוכם שרדו ארבעה - לואיז, מארי, מוריס וססיל - אשר מופיעים בכמה מציוריו של אנקר. ב-1866 עוטר במדליית זהב ב"סלון פריז" על ציוריו "ילדה ישנה ביער" (1865) ו"הכנת שיעורים" (1865). 
ב-1878 עוטר כאביר לגיון הכבוד. בין 1870–1874 היה חבר מועצת קנטון ברן, בה צידד בהקמת מוזיאון ברן לאמנויות.
בחורפים נהג לשהות בפריז ובנוסף נסע לעיתים קרובות לאיטליה ולמדינות נוספות באירופה. בין 1889–1893 ובין 1895–1898 היה חבר הוועד השווייצרי הפדרלי לאמנות. בשנת 1900 קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת ברן.
ב-1901 סבל משבץ אשר פגע ביכולתו לעבוד. רק לאחר מותו ב-1910 הוצגה תערוכה שהוקדשה לו, במוזיאון לאמנות והיסטוריה בנשאטל.

עבודתו

במהלך לימודיו יצר אנקר סדרת עבודות בנושאים היסטוריים ותנ"כיים, ביניהן דיוקנאות של מרטין לותר וז'אן קלווין. אולם זמן קצר לאחר שחזר לאינס, הוא פנה לנושא שעתיד להיות מזוהה עמו: חיי היום-יום של אנשי הקהילות הכפריות. ציוריו מציגים את האנשים באופן פשוט ובלתי יומרני, ללא אידיאליזציה של חיי הכפר, אך גם ללא הבחינה הביקורתית של התנאים החברתיים שניתן למצוא בעבודות של בני זמנו כגון אונורה דומיה, גוסטב קורבה, ז'אן-פרנסואה מילה. למרות שאנקר צייר כמה סצינות בעלות חשיבות חברתית, כגון ביקורי מלווים בריבית או שרלטנים בכפר, בשל השקפת העולם הנוצרית החיובית והאידיאליסטית שלו, לא נטה בדרך כלל להבליט סוגיות מאתגרות. 
מקום נכבד ביצירתו תופסים 30 ציורי טבע דומם. מוצגים בהם שולחנות ערוכים, כפריים או עירוניים, על פי המסורת של ז'אן-בטיסט סימאון שארדן. המוצקות המציאותית של החפצים המצוירים משקפת את חזונו של אנקר על סדר-עולם יציב והרמוני. בנוסף יצר אנקר מאות ציורים בצבעי מים ורישומים מוזמנים, רובם פורטרטים ואיורים, בין השאר עבור מהדורת אוסף כתבי ירמיאס גוטהלף. על מנת להבטיח לעצמו הכנסה קבועה, אנקר אף עיטר למעלה מ-500 צלחות פיאנסה (חרס מעוטר) עבור הקדר האלזסי תאודור דק.
אנקר השיג במהרה את יעדיו האמנותיים ומעולם לא סטה מהדרך שהתווה לעצמו. עבודותיו מביעות פיוס והבנה ואמון שקט בדמוקרטיה השווייצרית. יצירותיו נעשו בכשרון רב ובהקניית ברק לסצינות יומיומיות על ידי שימוש מעודן בצבע ותאורה. הוא היה לצייר השווייצרי הפופולרי ביותר במאה ה-19 ועבודותיו זכו לפופולריות מתמשכת בזכות נגישותן לכל.כבר בהיותו סטודנט סיכם אנקר את יחסו לאמנות: "על האמן לעצב אידאל בדמיונו, ולאחר מכן להנגיש את האידאל לעם".
בולי דואר רבים ואמצעי מדיה אחרים בשווייץ מאזכרים את עבודתו של אנקר. הסטודיו שלו באינס שומר כמוזיאון על ידי קרן אלברט אנקר.
הנרי קלווין

ביוגרפיה

נולד ב-1918 בדאלאס, טקסס, כילד שר במקהלת הכנסייה המקומית ולאחר לימודיו התיכוניים למד שירה משחק באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית בטקסס.
בשנת 1950 התארח לראשונה בתוכנית רדיו מוזיקלית, ב-1952 הופיע בברודוויי וארבע שנים מאוחר יותר השתתף לראשונה בהפקה קולנועית - פשע נגד ג'ו.
קלווין מת בשנת 1975 מסרטן הגרון ונקבר בדאלאס.
GDebi

GDebi היא תוכנה למערכות מבוססות לינוקס המתקינה קבצים בפורמט deb. התוכנה נכתבה במקור על ידי מיכאל ווגט בשפת פייתון, ומופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. התוכנה בפיתוח פעיל וגרסתה היציבה האחרונה היא 0.8.5. זמינה הן בממשק משתמש גרפי, והן בממשק שורת פקודה, ובנוסף קיים ממשק גרפי מיוחד ל-KDE.
התוכנה מתקינה חבילות .deb מקומיות, ומשלימה באופן אוטומטי את התלויות שלהן, על ידי הורדת החבילות המתאימות משרתים ברשת. APT יכול לבצע את אותן פעולות אבל רק בחבילות מרוחקות באמצעות פרוטוקולי http, ו-ftp.
אצטדיון לה רומרדה

עתיד האצטדיון

מזה מספר שנים קיימות תוכניות שונות להקמת אצטדיון חדש בעיר שיחליף את לה רומרדה, אך מרבית התוכניות להקמת אצטדיון חדש, הן במיקום חדש בפאתי העיר והן באותו המיקום, הוקפאו ובוטלו עקב תביעות או אילוצים פוליטיים. בפברואר 2008, לאחר חילופים בקואליציה העירונית, אושרה תוכנית להקמת אצטדיון חדש בעיר. על-פי התוכנית אמורה הייתה בניית האצטדיון להתחיל באמצע 2009, אך הקמתו בפועל טרם החלה.
רוסי דה פלמה

ביוגרפיה

רוסי דה פלמה נולדה בשם רוסה אלנה גרסיה אצ'ווה בפלמה דה מיורקה בשנת 1964.
בשנות ה-80 החלה להופיע כזמרת ורקדנית בלהקה בשם Peor Impossible. בשנת 1986 גילה אותה הבמאי פדרו אלמודובר בבית קפה במדריד, שבו עבדה כמלצרית, והחליט ללהק אותה בסרטיו, בזכות מראה פניה המיוחד במינו, שבו אף בולט במיוחד ("האישה שנראית כאילו נלקחה מציור של פיקאסו. כיעורה הייחודי הוא למעשה יופי שאין דומה לו" כתב על אודותיה פבלו אוטין). מאז הופיעה באחדים מסרטיו של אלמודובר: "חוק התשוקה" (1987), "נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988), "קשור אותי! אהוב אותי!" (1990), "קיקה" (1993), "פרח הסוד שלי" (1995), "חיבוקים שבורים" (2009) ו"חולייטה" (2016). בשל הופעותיה החוזרות בסרטים של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (Chica Almodóvar). ב-2016 שיחקה בנוסף בסרט "סוכן חשאי" (Spy Time), וב-2017 שיחקה בקומדיה הצרפתית "הגברת" (Madame).
הופיעה גם בסדרות טלוויזיה ובסרטי קולנוע רבים של במאים נוספים. שיתפה פעולה עם השחקנית ויקטוריה אבריל, והופיעה אתה בסרט "אשת האסטרונאוט".
בתחילת המאה ה-21 עברה פעילותה העיקרית כשחקנית לצרפת.
היא פועלת גם כדוגמנית. בשנת 2007 הושק בושם הנושא את שמה, על ידי חברת Etat Libre d'Orange הצרפתית.
רוסי דה פלמה מתגוררת בפריז ולה שני ילדים.
קירילוס מסקיתופוליס

חייו

קירילוס נולד בשנת 525 לספירה לערך בסקיתופוליס, היא בית שאן, למשפחה נוצרית בעלת מעמד, אביו היה עוזרו המשפטי של הארכיבישוף המטרופוליטני. קירילוס התחנך לנזירות מגיל צעיר. בגיל 18 הצטרף למנזר "באלה" בעמק בית שאן,  המזוהה כיום עם עין-בלה ליד קיבוץ מעוז חיים. שנה לאחר מכן הצטרף לקוינוביון של אותימיוס במישור אדומים (חאן אל אחמר), ושם שהה כעשר שנים, כחלק מהכשרתו לחיים בלאורה.
לאחר שעבר ללאורה שמדרום לתקוע שהוקמה על ידי חריטון, החל בכתיבת ביוגרפיות של נזירים מפורסמים, בסוגת כתיבה המכונה הגיוגרפיה (ביוונית הגיוס - קדוש, גרפיה - רישום). שתי הביוגרפיות הגדולות שלו הן: "חיי אותימיוס" ו"חיי סבאס", והאחרות הן - "חיי יוהנס המתבודד" ו"חיי קיריאקוס", "חיי תיאודוסיוס", "חיי תיאוגניוס", ו"חיי אברמיוס". חוקרים ובראשם גרגואר (Gregoire), סבורים שהיצירה "חיי גרסימוס" שיוחסה לקירילוס לא נכתבה על ידו, אלא על ידי נזיר אחר מן הלאורה של גרסימוס. נראה שקירילוס שילב בכתביו סיפורים על גרסימוס, ומכאן הטעות.
קירילוס הכיר את רוב הנזירים עליהם כתב, ועל אלו שלא הכיר - למד מפי נזירים שחיו בקרבתו. הוא נפטר בסביבות שנת 559, כנראה במנזר מר סבא.
כתיבתו מאופינת בשפה עשירה בביטויים וברמזים מדברי השליחים, וכן בדיוק בפרטים היסטוריים, הגם שסוגת ההגיוגרפיה מתאפיינת בסיפורי ניסים על הקדושים. קירילוס, בהיותו אחד הביוגרפים הראשונים של הנזירות הנוצרית ושל הנצרות, השפיע על הכתיבה ההגיוגרפית והנוצרית, והוא מצוטט בה רבות. סיפור תולדות חייו של חריטון נכתב כנראה בהשפעת כתיבתו של קירילוס.
זכרני נא

פרסום השיר

השיר הולחן על ידי דב שורין בעקבות רציחתם של ירון ואפי אונגר על ידי מחבלים פלסטינים, לא הרחק מקבר שמשון. הוא הלחין פסוק מדבריו של שמשון, שהתפלל לאל, לאחר שהפלשתים עקרו את עיניו, שייתן לו כוח לנקום באויביו בפעם האחרונה, ואז הפיל את הבניין על עצמו ועל שוביו.
"זָכְרֵנִי נָא וְחַזְּקֵנִי נָא אַךְ הַפַּעַם הַזֶּה, הָאֱלֹהִים, וְאִנָּקְמָה נְקַם אַחַת מִשְּׁתֵי עֵינַי, מִפְּלִשְׁתִּים" (שופטים, ט"ז כח) 
מילות השיר מבוססות על פסוק אחד בספר שופטים (למעט 7 המילים הראשונות בפסוק). 
בריאיון אמר שורין שהוא לא אהב את השיר, כי הוא אינו בסגנון שלו, המשלב ביטלס וקרליבך, והוא חשב כי הוא מתאים יותר לסגנונו של מרדכי בן דוד. השיר הוקלט לראשונה על ידי שורין ולהקת כיכר ציון ב-1999 באלבומו "אוהב ה'" (Madly In Love With The One Above Album), אך זכה לפרסום רב יותר לאחר שתזמורת שלהבת עשתה לו קאבר. עמנואל שילה סיפר כי השמיע את השיר בתוכניתו בערוץ 7 לאחר פיגועים במהלך האינתיפאדה השנייה כמעין תגובה לשיר "דרכנו" של דני בסן ששודר אז ברשתות אחרות לאחר פיגועים. עם זאת, כתב שילה שהמסר של שמשון אינו מתאים לתקופתנו, שבה הממשלה צריכה לנקום, וגם אינו מתאים לחתונות. 
גרסאות כיסוי נוספות של השיר כוללות ביצוע של דדי גראוכר ויונתן פורת באלבומם המשותף "דדי ויונתן" (2004) וביצוע של אריאל זילבר בדיסק "ימים כתומים : שירי תקווה ואמונה" שיצא ב-2005 בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות. מילות השיר היוו את המקור לשם הסרט התיעודי נקם אחת משתי עיני (גר') של אבי מוגרבי מאותה שנה ושכלל, בין השאר, ביצוע של שורין לשיר באירוע של מפלגת כהנא חי ובו הוא מחליף את המילה פלשתים בפלסטין.
השיר זכה לתשומת לב בדצמבר 2015, אז פרסם רועי שרון מערוץ 10 תיעוד של חתונה של אנשי ימין קיצוני שבה רקדו לקול השיר כשבידי מקצת הרוקדים כלי נשק ואחד הנוכחים דקר תמונה של הפעוט עלי דוואבשה שנרצח בעיירה דומא.

הפולמוס אודות השיר

אנשי ימין קיצוני שרים שיר זה עם המילה "פלסטין", לצד שירי נקמה נוספים. 
מספר רבנים התייחסו לתופעת שירי הנקמה. הרב יובל שרלו אסר על תלמידיו לשיר שירי נקמה וטען שהם משחיתים את הנשמה. הרב חיים דרוקמן אמר שלמרות שהוא אינו מתלהב מהשיר הוא אינו רואה בו פסול כל עוד ברור שמעשי נקמה אסורים. הרב זלמן מלמד ענה שהשיר מבוסס על פסוק מהנביאים ויש בהחלט מקום לנקמה ברוצחים כמו הנאצים ודומיהם. סולן שלהבת, גלעד פוטולסקי, כתב כי השיר הוא מוזיקה חסידית לגיטימית, והבעייתיות היא כאשר משתמשים בשיר זה למעשים חסרי אחריות.
יחסי הממלכה המאוחדת–עומאן

היסטוריה

טיב היחסים בין שתי המדינות בא לידי ביטוי באמצעות הקשרים הצבאיים. בחודשים ספטמבר ואוקטובר 2001 פתחו עומאן והממלכה המאוחדת בתרגיל צבאי משותף. המבצע היה הפריסה הגדולה ביותר של הצבא הבריטי מאז מלחמת סיני. באפריל 2010 הצהירה ממשלת עומאן כי מעוניינת לקנות מטוס יורופייטר טייפון מממשלת בריטניה. חברת BAE סיסטמס ועומאן חתמו בשלהי 2012 על הסכם בשווי של 2.5 מיליארד לירות שטרלינג עבור משלוח של 12 מטוסי יורופייטר טייפון יחד עם 8 מטוסי אימון הוק. עומאן היא המדינה היחידה אשר רכשה את טנק צ'אלנג'ר 2, הטנק העיקרי של צבא בריטניה.
בנובמבר 2010 הגיעה לעומאן המלכה אליזבת השנייה כדי להשתתף בחגיגות היום הלאומי של עומאן. זהו הביקור השני שלה בעומאן (הביקור הראשון שלה היה בשנת 1979).
אברהם חיים עדס

ביוגרפיה

נולד בסביבות שנת 1859 (ה'תר"ך) בחלב שבסוריה לרב יצחק ורחל. בצעירותו למד בישיבות אצל הרב מרדכי עבאדי והרב עזרא טוויל הכהן. כשהגיע לגיל 20 נישא לצלחה בת הרב משה סוויד (רבה של חלב). לאחר נישואיו למד כחברותא עם הרב יצחק שרים, והחל ללמד תלמידים, כשרובם הפכו בתקופה שלאחר מכן לרבני העיר. 
בשנת 1889 (ה'תר"ן) ביקר בישראל והתאכסן בביתו של הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר. בשנת 1891 (ה'תרנ"ו) עלה לישראל והשתכן בשכונת הבוכרים שבירושלים, שם קיבל דירה מהרב שלמה מוסיוף. בתקופה זו ריכז סביבו מקובלים יוצאי חלב ללימוד תורת הקבלה, ובהמשך נמנה עם מייסדי ישיבת המקובלים "רחובות הנהר". כשעלה הרב יהודה פתיה לירושלים, שידלו להוציא את ספרו על האדרא רבא. בשנת ה'תרפ"ד חתם עם הרב עזרא הררי רפול והרב יוסף ידיד הלוי על כרוז נגד "לשכת בני ברית" שנפתחה באותו הזמן, אליה צורפה דעתו בעניין של הרב יוסף חיים זוננפלד, שהיה מקורב אליו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, נעצר בידי הצבא הטורקי למשך כחודש, לאחר שסירב לחשוף את מקום מסתורם של שני בניו, שהשתמטו מגיוס לצבא.
בעת שהלך באחד מרחובות ירושלים, נדרס על ידי אוטובוס שנשלט בידי נהג חדש, שעלה על המדרכה. הוא אושפז כשלושה ימים, עד לפטירתו ב-18 באוגוסט 1925 (כ"ח באב ה'תרפ"ה). נקבר בבית הקברות בהר הזיתים, מול יד אבשלום. בשנות השלטון הירדני נעקרו מרבית המצבות סביב קברו, אולם הוא נותר שלם ושימש כנקודת ציון לפיה שחזרו את מצבות שאר החלקה, כשהוחל בשיקום בית העלמין.
על פי דבריו ודברי הרב בן ציון חזן, גופתו של הרב יוסף חיים הועלתה לירושלים באורח פלא, ונטמנה בבית הקברות בהר הזיתים, בחלקה שעל יד הרש"ש.
מכון אורות הירושלמי

על המכון

"מכון אורות הירושלמי - תלמודה של ארץ ישראל" נוסד בקיץ תש"ס 2000 ביוזמה משותפת של הרב שאר ישוב כהן, רבה של חיפה וראש מוסדות אריאל, ששימש גם כנשיא המכון עד יום פטירתו, והרב (ד"ר) אברהם בלס, המשמש כראש המכון. המכון החל את פעולתו בבית אריאל בירושלים. בקיץ תשס"א 2001 עבר המכון לפעול ביישוב מבואות יריחו כהמשך לישיבת יריחו שבנשיאות הרב חנן פורת ובהנהלת נחי אייל. לאחר ארבע שנות פעילות, בתשס"ה 2005 חזר המכון לבית אריאל. באותה שנה זכה המכון למימון של משרד החינוך כמכון בעל חשיבות לאומית. בשנת תשע"א 2011 הקימו הרב אברהם בלס והרב חגי ניר עמותה בשם בשורת הארץ ע"ש יוסף, נפתלי ודבורה בלס אשר נתנה את הגב הכלכלי למכון. בשנה זו עבר המכון לפעול בהיכל שלמה שם הוא פועל עד היום.
בשנת תשע"ז 2017 שינה המכון את שמו למכון אורות הירושלמי. משנת תשע"ז 2017 המכון הוכר רשמית כמכון מחקר ומתוקצב על ידי משרד התרבות.

חזון המכון

חזונו של המכון הוא להרחיב את לימוד התלמוד הירושלמי מתוך תפיסה כי לימוד תלמוד זה, שהוא המקור לציונות הדתית, יקדם חיים ציבורים תקינים בארץ ישראל.
JimJam

היסטוריה

ערוץ JimJam הושק ב-1 באוקטובר 2006 באיטליה. הערוץ תוכנן להיות בינלאומי, עם תוכניות להתחיל את שידורי הערוץ בכבלים ובלוויין ברחבי אירופה, ולאחר מכן להרחיב את שידוריו לכל רחבי העולם (למעט ארצות הברית ובריטניה). בנובמבר 2007 אכן החל הערוץ לשדר גם במרכז ומזרח אירופה ובמאי 2008 הושקו שידוריו גם בהולנד ובשווייץ. עד 2010 הורחבו שידורי JimJam ל-50 רשתות שונות באירופה, המזרח התיכון, אסיה ואפריקה.
ב-1 במרץ 2018 נסגרו שידורי הערוץ בהולנד.

בישראל

בישראל משודר הערוץ החל מדצמבר 2009 ב- yes באפיק 88 בעברית ובאנגלית (לפי בחירה) ובאפיק 223 ברוסית. יותר מאוחר הערוץ עלה ב-HOT באפיק 74 באנגלית ו-118 ברוסית.כמו כן, לאחר ששודר במשך חודשים בגרסת ערוץ מרתון בסלקום tv התווסף הערוץ לשירות עם דיבוב מלא לעברית לכל תכניו.
הערוץ עלה לראשונה במרץ 2017 בחברת yes בדיבוב מלא לעברית (הערוץ זמין גם באנגלית וברוסית) ולאחר מכן עלה בדיבוב גם לסלקום tv.
במאי 2019 עלה הערוץ גם לשירות פרטנר tv.
Believe Tour

ביקורות

רוב מבקרי המוזיקה הפנו כלפי סיבוב ההופעות שבחים רבים, כאשר תיארו אותו כשונה לגמרי מן סיבוב ההופעות הראשון של ביבר, "My World Tour". בנוסף, מעריציו של ביבר רכשו כמעט את כל הכרטיסים שהוצעו למכירה בין רגע, דבר אשר עזר לקידום סיבוב ההופעות.
ביבר אף התראיין מספר פעמים רבות, וברוב הראיונות הוא פירט על רקע צאתו של סיבוב ההופעות, ועל כל מה שעומד מאחוריו.
תעודה (בית ספר)

תעודה היא מסמך המופק במסגרת החינוך הפורמלי, אשר בו מפורטים ציוני התלמיד במקצועות הלימוד השונים ואופן התנהגותו במהלך הלימודים.
התעודה היא חלק ממנגנון המדידה והערכה בחינוך פורמלי.
לכל תלמיד נמסרת תעודה מעודכנת מספר פעמים במהלך שנת הלימודים, כאשר התעודה הסופית נמסרת בתום השנה לקראת החופש הגדול.
בתי ספר שונים מחלקים תעודות בתדירות שונה, על פי רוב 2-3 פעמים.

המידע הכלול בתעודה

התעודה מורכבת מתיאור איכותני וכמותי.
התיאור הכמותי נעשה באמצעות קביעת הציון עבור כל מקצוע.
סולם המדידה בו נעשה שימוש לתיאור רמת הביצוע של התלמיד יכול להשתנות בהתאם למוסד החינוכי, שכבת הגיל והנורמות המקובלות בכל מדינה. 
כמו כן, נהוג לצרף נתונים כמותיים על מספר ההיעדרויות והאיחורים של כל תלמיד במהלך הלימודים. 
על פי רוב בכל תעודה מוקדש מקום להערות המורה שבו הוא יכול לתאר את התנהגות והתקדמות התלמיד באופן איכותני.

אופן הפקת התעודה

באופן מסורתי התעודה ממולאת על ידי המורה המחנך בכתב יד, כאשר הוא מרכז בה את כל הנתונים שקיבל מהמורים המקצועיים המלמדים את הכיתה שהוא מחנך. אולם עם התפתחות הטכנולוגיה ישנה אפשרות גם להפיק תעודות באופן ממוחשב.
חוות הנוי

חוות הנוי הוקמה על ידי משרד החקלאות המינהל למחקר חקלאי ב־1949 בעמק חפר, כמרכז הדגמה והדרכה לגננות צמחי נוי.
החווה ממוקמת בצמוד למדרשת רופין, בין צומת בית ליד לחדרה, מול הכניסה לכפר מונש, ובתחום שיפוטה של המועצה האזורית עמק חפר. חוות הנוי משתרעת על שטח של 46 דונם ובו גן הדגמה לצמחי נוי ומשתלה. בגן כ-2,500 מינים של עצים, שיחים, מטפסים, צמחי כיסוי וכדומה מכל העולם המיועדים למגוון שימושים בגן הנוי.
חוות הנוי נוסדה ביוזמת דוד צפריר צירקין כתחנה לפיתוח צמחיית התרבות, ריבוי צמחים והדגמה. עוסקת באקלום צמחי נוי חדשים לארץ ישראל ופיתחה את יצוא ענפי הקישוט הירוקים.
ב-1951, השתלבה רות בנימין כטכנאית בכירה בחוות הנוי ובהמשך הייתה למנהלת עד לפטירתה בשנת 1976. בתקופת פעילותה הופצו צמחים רבים שגודלו וטופחו בחווה לראשונה לכל אזורי הארץ.
מבחינה ניהולית, הייתה קשורה בתחילה למשרד החקלאות הראשי. ב-1963 עבר ניהולה למשרד האזורי בחדרה וב-1973 סופחה למינהל המחקר החקלאי, עם הכוונה מקצועית על ידי המחלקה לפרחים ולצמחי נוי של המינהל.
בשנת 1984, בשל אילוצים תקציביים העביר ראש מינהל המחקר החקלאי את חוות הנוי לידי הארגון לגננות ולנוף בישראל. כגוף ציבורי המייצג את ענף הגינון והנוי בישראל, ראה הארגון חשיבות רבה בשימורה של חוות הנוי ועל-כן קיבל על עצמו לשמרה ולטפחה. הארגון פועל לשימור ולטיפוח אוסף הצמחייה הקיים, מקיים בו מרכז ארצי ללימודי גננות-נוי ומעמיד את הגן לרשות הציבור הרחב.
עם הזמן הפכה החווה למוקד ארצי של תצפיות, ניסיונות איקלום, ריבוי ותצוגה של צמחי נוי, מילאה תפקיד חשוב בהפצת ידע לגננים מקצועיים, אדריכלי-נוף וחובבים. חוות הנוי משמשת כיום כגן הדגמה לצמחי נוי בעל ערך היסטורי גנני רב שבחובו מינים שונים של צמחים ייחודיים, צמחים אשר הובאו מכל קצוות תבל, אוקלמו והופצו במשתלות השונות בישראל, וחלקם אף ייחודים לגן זה בלבד. בגן נמצאים כיום כ-300 עצים ותיקים בעלי ערך היסטורי ובוטני חשוב, המהווים את הפרטים הראשונים בישראל שמהם נאסף חומר ריבוי והופץ ברחבי המדינה, ועל-כן קיימת חשיבות רבה לשימור הגן והנכס הצמחי שבו. 
המאבק על חוות הנוי:
האיום על קיומה של החווה החל עם מכירתה של מדרשת רופין לחברה פרטית בשנת 1999. בשנת 2007 החלו היזמים לטעון, כי שטח חוות הנוי כלול בתחום המדרשה, והגישו תביעה לפינויה. במסגרת המאמצים למנוע זאת הכריז שר החקלאות דאז, שלום שמחון, על החווה כ"גן בוטני מוכר" על-פי חוק, אך האיום המשפטי עליה לא הוסר. עקב זאת קמה קבוצת תמיכה, ששמה לה למטרה להגן על  המקום. הקבוצה פרסמה עצומה למען שימור החווה -  עליה חתמו למעלה מ-10,000 איש –  ובעקבות פעילותה הוקם ב-2012  "הוועד הציבורי להצלת חוות הנוי". 
בשנה הראשונה פעילות הוועד לא נחלה הצלחה. ביולי 2013 הורה בית המשפט על פינוי חלקי של חוות הנוי בתאריך 10.11.2013, ובחינת המשך פינוי כל יתרת השטח ביוני 2014. בעקבות פסק הדין הגביר הוועד את פעילותו, ופנה לכל הגורמים הרלוונטיים, ביניהם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. המועצה, לאחר בדיקת האתר, התגייסה למאבק, וגם פרסמה מחויבות לשיקום החווה. ההד הציבורי גרם לראש המועצה של עמק חפר, רני אידן, להיכנס לעובי הקורה. אידן פעל להגיע להסכמות עם היזמים, ובמקביל הוגשה מטעם הוועד לשימור אתרים של המועצה האזורית בקשה, להכריז על החווה כשטח לשימור. ימים ספורים לפני מועד הפינוי הושגה הסכמה, לפיה במועד זה בדיוק תועבר החווה לידי המועצה, וכך היה. 
המאבק העיקרי הושלם בהצלחה, אך נשארו נושאים לא סגורים, שעדין מאפשרים לגורמים שונים לפגוע בשימור חוות הנוי ושיקומה. לכן, הוועד הציבורי התחייב להמשיך בפעולות ההגנה, עד שיוסר מעליה כל איום.
רגשון

רִגְשׁוֹן (על פי האקדמיה ללשון העברית: פרצוּפוֹן; בלועזית: אֵמוֹטִיקוֹן (Emoticon) ולעיתים סמיילי, כ"שם גנרי") הוא חלק משפת האינטרנט. הרגשון משמש להבעת רגשות בעת שיחה בכתב.
הרגשונים הם חלק בלתי נפרד מתרבות האינטרנט. מטרתם להביע רגשות, הבעות פנים ומסרים מופשטים (כגון הטון בו נאמר המשפט), שבשיחת פנים אל פנים מועברים באופן לא מילולי. הדבר נעשה על ידי הצגת פרצוף בעל הבעת הפנים הרצויה, המורכב מצירופים של תווי מחשב.

היסטוריה

בשנת 1912, בעידן מכונות הכתיבה, הציע הסופר אמברוז בירס את הסימן /__\!, לצורך סימול של בדיחות.
האזכור הראשון הידוע לרגשונים בעידן המחשוב מיוחס לסקוט פאלמן, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קרנגי מלון, ומתוארך לספטמבר 1982. ההצעה הועלתה לאחר שבדיחה על מעליות שפורסמה, פורשה כאזהרה בטיחותית.

סגנונות שונים של רגשונים

ישנם מספר סגנונות לכתיבת רגשונים. למשל, קאומוג'י הוא סגנון יפני, הנכתב באופן אנכי ומאופיין בהדגשת העיניים.
רבי אבא בר פפא

רבי אבא בר פפא היה אמורא בבלי, ואחר כך ארץ ישראלי, בדור השלישי.
רבי אבא היה חברו של רבי זירא, הוא עלה לפניו לארץ ישראל ונשלח על ידו לרבי יעקב בר אידי שישב בצור כדי לברר אצלו שמועה בהלכה. כנראה הספיק להגיע לארץ ישראל עוד בחייו של רבי יוחנן ולקבל תורה מפיו, והוא מוסר דברים בשמו במסכת עירובין.
לפי הרב יעקב צבי יאליש, אפשר שיש לזהותו עם אבא מר בריה דרב פפא. אך לדעת אהרן הימן, האחרון מאוחר בהרבה וחי בתקופה שלאחר חורבן ישיבות אמוראי ארץ ישראל ומעבר המרכז התורני כולו לבבל.
חוק דרסי

חוק דָרְסִי הוא חוק בהידרודינמיקה ובהידרולוגיה אודות זרימת נוזל במצע נקבובי, המתאר קשר בין ספיקת המים במצע נקבובי לבין גרדיאנט העומד והמוליכות ההידראולית של המצע.  
החוק התגלה לראשונה על ידי המהנדס הצרפתי אנרי דרסי (Darcy) בשנים 1855-1856, שעסק בפתרון בעיות סינון מים. בדומה לחוקים אחרים בפיזיקה (למשל חוק אוהם, חוק הדיפוזיה של פיק וכדומה) חוק דרסי הוא חוק שטף הקושר את גרדיאנט העומדים לשטף המים באמצעות קבוע (במקרה זה המוליכות ההידראולית).

תיאור מתמטי

כאשר  מתאר את ספיקת המים,  הנו שטח החתך הפנוי לזרימה,  מתאר את המוליכות ההידרולית של הקרקע, ו- הוא העומד (אנרגיה ליחידת משקל) של המים בקרקע.