קארל סאוור

שנים הראשונות

קארל אורטווין סאוור נולד בוורנטון, מיזורי. אביו לימד בסנטרל ווסליאן קולג', מכללה גרמנית מתודיסטית שמאז היא סגורה. בצעירותו שלחו אותו הוריו לבית הספר בגרמניה, אך מאוחר יותר הוא חזר לארצות הברית כדי ללמוד במכללת ווסליאן. הוא סיים בשנת 1908, זמן קצר לפני יום הולדתו התשע עשרה.
משם הלך קארל סאוור ללמוד באוניברסיטת נורת'ווסטרן באוונסטון, אילינוי. בנורת'ווסטרן למד סאוור גאולוגיה לאחר מכן עבר להתעניין בנושא הרחב של הגאוגרפיה. בתוך תחום זה הוא התעניין בעיקר בנוף הפיזי, בפעילויות התרבות האנושית בעבר. הוא עבר לאוניברסיטת שיקגו, שם למד אצל רולין סולסברי, וקיבל את הדוקטורט שלו בגאוגרפיה בשנת 1915. עבודת הדוקטורט שלו התמקדה בהרי אוזרק במיזורי וכללה מידע רגיונלי מלא - בתחומים הפיזיים והאנושיים.

באוניברסיטת מישיגן

לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת שיקגו, החל קארל סאוור ללמד גאוגרפיה באוניברסיטת מישיגן, שם נשאר עד 1923. בתקופה הראשונה באוניברסיטה לימד וחקר בכיוון דטרמיניזם סביבתי, היבט של הגאוגרפיה שטוען שהסביבה הפיזית היא האחראית הבלעדית על התפתחות תרבויות וחברות שונות. זו הייתה נקודת המבט הרווחת בגאוגרפיה באותה תקופה, וסאוור חקר על כך בהרחבה באוניברסיטת שיקגו.
לאחר שחקר את הרס יערות האורנים בחצי האי של מישיגן, דעותיו של סאוור על הדטרמיניזם הסביבתי השתנו, והוא השתכנע שבני האדם שולטים בטבע ומפתחים את התרבויות שלהם מתוך שליטה זו, ולא להפך. לאחר מכן הוא הפך למבקר חריף של דטרמיניזם סביבתי ונשא את הרעיונות האלה לאורך הקריירה שלו.
במהלך לימודיו בגאולוגיה ובגאוגרפיה למד סאוור גם את חשיבות תצפית השדה. לאחר מכן הוא הפך את התצפיות להיבט חשוב של ההוראה שלו באוניברסיטת מישיגן. במהלך השנים המאוחרות שלו שם, הוא יצר מיפוי השטח של הנוף הפיזי ושימושי קרקע במישיגן והסביבה. הוא גם פרסם בהרחבה על קרקעות האזור, הצמחייה, השימוש בקרקע ואיכות הקרקע.

באוניברסיטת קליפורניה

במהלך ראשית המאה העשרים, הגאוגרפיה בארצות הברית נחקרה בעיקר בחוף המזרחי ובמערב התיכון. בשנת 1923, קארל סאוור עזב את אוניברסיטת מישיגן כאשר הוא קיבל משרה באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי. שם הוא כיהן כראש המחלקה וקידם את רעיונותיו לגבי הגאוגרפיה. כאן הוא פיתח את אסכולת ברקלי במחשבה הגאוגרפית אשר התמקדה בגאוגרפיה אזורית מאורגנת סביב תרבות, נופים, היסטוריה.
תחום זה של המחקר היה חשוב עבור סאוור כי כל הזמן הביע את התנגדותו לדטרמיניזם סביבתי, על ידי הדגשת הדרך בה בני אדם מתקשרים עם מקומם ומשנים את הסביבה הפיזית שלהם. כמו כן, הוא העלה את החשיבות של ההיסטוריה כאשר הוא חיבר את המחלקה לגאוגרפיה של ברקלי עם מחלקות להיסטוריה ואנתרופולוגיה.
כבר בשנות העשרים, החל סאוור ליישם את רעיונותיו המחקריים גם לגבי מקסיקו וכך החל העניין שלו באמריקה הלטינית. במשך רוב שנות חייו הוא חקר את האזור ואת תרבותו ופרסם עבודות רבות על האינדיאנים באמריקה הלטינית, תרבותם והגאוגרפיה ההיסטורית שלהם.
בשנות השלושים עבד סאוור בוועדה הלאומית לשימוש בקרקע והחל לחקור את היחסים בין האקלים, הקרקע והמדרון עם אחד מתלמידי המחקר שלו, צ'ארלס וורן ת'ורנטווייט, כדי לאתר סחיפת קרקעות. אולם לאחר זמן קצר הפך סאוור למבקר של הממשל ועל כישלונו ליצור חקלאות בר-קיימא ורפורמות כלכליות ובשנת 1938 כתב שורה של מאמרים שהתמקדו בסוגיות סביבתיות וכלכליות.
נוסף על כך, סאוור התעניין גם בביוגאוגרפיה בשנות השלושים וכתב מאמרים המתמקדים בביות של צמחים ובעלי חיים.
לבסוף, סאוור ארגן את הכנס הבינלאומי, "תפקידו של האדם בשינוי פני כדור הארץ", בפרינסטון, ניו ג'רזי ב -1955 ותרם מאמר לספר באותו שם. בו הוא הסביר את הדרכים שבהן בני האדם השפיעו על נופי כדור הארץ, על האורגניזמים, על המים ועל האוויר.

תפיסת עולם

המאמר של קארל סאוור "המורפולוגיה של הנוף", היה ככל הנראה המאמר המשפיע ביותר בשפה האנגלית על הצגת רעיונות בנופי תרבות והוא מצוטט שנים רבות. למעשה המאמר של סאוור היה על חזונו עבור מקצוע הגאוגרפיה, שרצה לבנות אותו על בסיס פנומנולוגי, ולא התמקד רק בנושא נופי תרבות. "כל תחום ידע מאופיין בעיסוק המוצהר שלו עם קבוצה מסוימת של תופעות", אמר סאוור. הגאוגרפיה התייחדה בחקר הידע והנופים או הכורולוגיה - זאת בעקבות רעיונותיו של אלפרד הטנר. "בתוך כל נוף יש תופעות שאינן פשוט נמצאות שם, אלא קשורות או עצמאיות זו מזו". סאוור חשב כי המשימה של הגאוגרף היא לגלות את הקשר המרחבי בין תופעות. לפיכך, "משימת הגאוגרפיה נתפסת כקביעת מערכת רעיונות המאמצת את הפנומנולוגיה של הנוף, כדי לתפוס אותו בכל משמעותו וצבעיו המגוונים".
כאמור, סאוור היה מבקר חריף של הדטרמיניזם הסביבתי, שהייתה התאוריה הרווחת בגאוגרפיה כשהחל את הקריירה שלו. הוא הציע במקום זאת גישה בשם "מורפולוגיה נוף" או "היסטוריה תרבותית". גישה זו קשורה באיסוף של עובדות בנושא ההשפעה האנושית על הנוף לאורך זמן. סאוור דחה את הפוזיטיביזם, והעדיף את הפרטני ואת ההבנות ההיסטוריות של העולם. הוא צייר על עבודתו של האנתרופולוג אלפרד קרובר והושפע מגאוגרף גרמני אוסקר שמידר - תלמידו של הטנר. מאוחר יותר מבקריו טענו נגדו כי הכניס תפיסה תרבותית "סופר- אורגנית" לגאוגרפיה. מבחינה פוליטית, סאוור היה שמרן, אך הביע דאגה מהדרך בה הקפיטליזם המודרני והממשל המרכזי הורסים את המגוון התרבותי ואת בריאות הסביבה של העולם. הוא האמין שלחקלאות ולביות של צמחים ובעלי חיים יש השפעה על הסביבה הפיזית.
קרל סאואר פרש זמן קצר לאחר מכן בשנת 1957. לאחר פרישתו, התפתחה האסכולה של אקולוגיה תרבותית, אקולוגיה פוליטית ואקולוגיה היסטורית. האקולוגיה ההיסטורית שומרת על תפיסת העולם של סאוור בשינוי אנושי בנוף ובתרבויות הפרה-מודרניות.

פרסים

סאוור זכה במדליית ויקטוריה על ידי החברה הגאוגרפית המלכותית של בריטניה ב-1975
במדליית אלכסנדר פון הומבולדט מטעם החברה הגאוגרפית בברלין וועדת הומבולדט של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בשנת 1959.
במדליית וגה מהחברה השוודית לאנתרופולוגיה ולגאוגרפיה ב -1957.
הוענק לו דוקטור כבוד של אוניברסיטאות היידלברג, גלאזגו, סירקיוז, קליפורניה.
הוענקו לו אותות כבוד של האגודה הגאוגרפית האמריקאית בשנת 1935, ובשנת 1940.