google/wiki40b huggingface dataset:
האודיטוריום (חיפה)

היסטוריה

האודיטוריום תוכנן על ידי חתן פרס ישראל ויקיר העיר חיפה, האדריכל אל מנספלד והאדריכל דניאל חבקין, נחנך ב-1974 ושופץ על ידי משרד האדריכלים מנספלד-קהת בשנת 2000. הוא משמש כאולם הבית של התזמורת הסימפונית חיפה וכאולם הקבוע של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בעת הופעותיה בחיפה. מתקיימים בו מופעי מחול, מוזיקה ובידור. באולם 1,139 מקומות ישיבה, חדרים לשימוש האמנים והתפאורה, וטרקלין כניסה רחב המשמש גם לתערוכות.
האודיטוריום, השוכן בשדרות הנשיא, הוא חלק מקומפלקס תרבות בשם "מרכז רפפורט לתרבות". סמוך לו עומד "בית הכט" (לשעבר "בית רוטשילד"), שבו מתקיימים חוגים ופעילויות קהילתיות. למבנה האודיטוריום מקושרים שני אולמות נוספים קטנים יותר - סינמטק חיפה, ו"אולם רפפורט", המשמש בעיקר לקונצרטים. ב-2006 הוקם מתחת למבנה קניון בשם "כיכר האודיטוריום".
מדי שנה נערכים באודיטוריום טקס הפתיחה וטקס הנעילה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה, ומוקרנים בו ובאולמות הסמוכים לו סרטים רבים כחלק מהפסטיבל. המתחם מארח אירועים שנתיים נוספים, כ"פסטיבל יוצרים יוצאים" בחודש מרץ ו"ביכורי יין וגבינות" בחג השבועות.
בעת בנייתו חופה המבנה בפיסות אבן כבפסיפס. במהלך השנים נשר החיפוי והיה צורך להחליפו. בשנות ה-90 צופה הבניין מחדש בחיפוי מתכתי.
בשלהי 2010 פורסמה תוכנית להקמת בניין חדש עבור הסינמטק, אשר יבנה בצומת הצ'ק פוסט, לא הרחק מהמרכז המסחרי "סינמול".
המאה ה-13 לפנה"ס

תגליות והמצאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
איש לחם זנגביל

איש לחם זנגביל (אנגלית: Gingerbread man) הוא שמה של עוגייה או ביסקוויט העשויה מלחם זנגביל, בדרך כלל מיוצר בצורת אדם, למרות שלעיתים מגיע גם בצורות אחרות, בדרך כלל בתקופות החגים בארצות הברית ואנגליה (חג המולד, האלווין, חג הפסחא ועוד).

היסטוריה

לחם זנגביל הומצא לראשונה במהלך המאה ה-15, ויצירת צורות מן הבצק התחילה לראשונה במאה ה-16. התיעוד הראשון ללחם זנגביל מעוצב היה בבית המשפט של המלכה אליזבת הראשונה. צורות לחם הזנגביל אשר הביאה המלכה אליזבת היו בדמות האורחים החשובים.

בשיאי העולם

על פי ספר השיאים של גינס, איש לחם זנגביל הגדול ביותר בעולם יוצרה על ידי צוות סניף איקאה באוסלו, נורווגיה, בתאריך ה-9 בנובמבר 2009. איש לחם הזנגביל שקל 651 קילוגרמים.

בתרבות המודרנית


בסרטי שרק (זיכיון) ישנה דמות של איש לחם זנגביל שהוא מחבורתו של שרק.
איש לחם הג'ינג'ר (מבוסס על מעשיית הילדים "איש לחם הג'ינג'ר", Gingerbread Man), המכונה עקב כך "ג'ינג'י", הוא איש-עוגייה אמיץ, אשר לא מוותר לאף אויב. בסרט הראשון הוא נראה לראשונה כלוא בטירתו של הלורד פארקוואד כשהוא סובל עינויים אך לא מוכן לגלות פרטים סודיים. בסרט השני הוא משתלט על ביתו של שרק ביחד עם חבריו פינוקיו, 3 החזירונים והעכברים. בנוסף הוא אופה ביחד עם "איש המאפינס" (דמות משיר ילדים אנגלי) עוגייה גדולה שמסייעת לשרק להיכנס לארמון של פיונה ולהביס את הפיה הסנדקית. בסרט השלישי הוא מחפה על שרק כדי שהנסיך מקסים לא ידע שהוא הלך למצוא את היורש הבא.
מפגשים ברכס - הנוער הלאומי

להקת מפגשים ברכס - הנוער הלאומי היא להקת הייצוג של העיר חיפה ותנועת הנוער הלאומי. הלהקה היא תוצר של איחוד, שנעשה בשנת 2010, של שתי להקות נוער: מפגשים ברכס, הלהקה הייצוגית של עיריית חיפה; ולהקת הנוער הלאומי, להקת הייצוג של תנועת הנוער הלאומי. 
במאי 2013 התפרק איחוד הלהקות, וכל להקה חזרה לפעול לחוד.
המנהל המוזיקלי של הלהקה ה"מאוחדת" הוא הלל שטרית.

להקת מפגשים ברכס

להקת מפגשים ברכס הוא שמן של שלוש להקות הנוער הייצוגיות של העיר חיפה. היא הוקמה בשנת 1986.הלהקה הבוגרת הופיעה במשך מספר עונות בתוכנית "זהו זה!" בטלוויזיה החינוכית. הלהקה מורכבת משלוש קבוצות - הלהקה הבוגרת, כיתות י' עד יב'; הלהקה הצעירה, כיתות ז' עד ט'; ולהקת קטנטנים, כיתות ד' עד ו'. מנהלה המוזיקלי הוא הלל שטרית.

להקת הנוער הלאומי

להקת הנוער הלאומי היא הלהקה הייצוגית של תנועת הנוער הלאומי, העוסקת בשירה ומשחק. הלהקה הוקמה בשנת 1989 על ידי שלמה (מומי הרצוג), ומאז פועלת בחיפה ובבאר שבע. הלהקה נחשבת מהקמתה ועד היום לאחת מהלהקות המובילות והטובות בארץ, ומופיעה בכל רחבי הארץ באירועים וטקסים של תנועות הנוער. ידוענים שפעלו בעבר הלהקה: שירי מימון, אילנית לוי, הדס מורנו.
פט שופ

תקציר העלילה

הסדרה מתמקדת בנערה בשם בליית' בקסטר שמעצבת פריטי ובגדי אופנה. עקב קידום של אביה הטייס בעבודה, היא עברה איתו לעיר חדשה. מתחת לבניין שבו הם נמצאים בעיר החדשה יש חנות חיות קטנה. יום אחד, ממש במקרה, בלייט נכנסה לחנות החיות וגילתה שיש לה יכולת להבין ולדבר עם חיות. החיות סיפרו לבליית' שיש חנות חיות גדולה בעיר ושעומדים לסגור את חנות החיות שבה הם נמצאים. בשביל שהחנות לא תיסגר, בליית' החליטה לעבוד בחנות ולעצב בגדים לחיות המחמד. במהלך הסדרה רואים איך בליית' מסתדרת בעיר החדשה והרפתקאות שונות של חיות המחמד.
קבורה בישראל

קבורה במדינת ישראל נעשית ברובה על ידי גופים דתיים, וממומנת בבסיסה על ידי המוסד לביטוח לאומי. בתי העלמין מופעלים, בעיקר, על ידי ארגוני קבורה דתיים (חברה קדישא ליהודים והגופים המקבילים בעדות הדתיות האחרות), ומיעוטם על ידי חברות קבורה חילוניות אשר פועלות בבתי עלמין אזרחיים.
זפירוס

זפירוס, יקינתון ואפולו

יקינתון, בנם של המוזה קליאו ושל פיראוס מלך מקדוניה, היה נסיך נאה ומאהבו של האל אפולו וזפירוס. האגדה מספרת שיקינתון העדיף את אפולו. זפירוס נפגע עמוקות ונטר טינה לאפולו, אך הוא לא היה יכול לפגוע בו מפני שאפולו היה אל, יום אחד, כששני הנאהבים התאמנו בזריקת דיסקוס, נשף זפירוס רוח חזקה והטה את הדיסקוס ממסלולו. הדיסקוס פגע ביקינתון ופצע אותו אנושות. בסופו של דבר, יקינתון מת מפצעיו, ואפולו המתאבל יצר מדמו את פרח היקינתון.
הקרן לבריאות וסביבה

הקרן לבריאות וסביבה היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום המחקר הבין-תחומי, בעיקר בתחומים המשיקים בין איכות הסביבה לבריאות האדם.
הקרן נוסדה בשנת 2007. יו"ר הוועד המנהל שלה הוא פרופסור אילן חת.

פעילות

מטרות הקרן הן להרחיב ולהעמיק את המחקר וההכשרה המדעית בתחום של סביבה ובריאות, להעמיק את מומחיותם של אנשי ממשל וקובעי מדיניות בתחום וכן להעלות את המודעות ולהפיץ מידע מדעי חדשני ומעודכן בקרב הקהל הרחב. כדי להשיג את מטרותיה, הקרן תומכת במחקרים שנועדו להבין כיצד ניתן להפחית את הזיהום הסביבתי וכן תומכת במחקרים העוסקים בקשר בין בריאות וסביבה ובייחוד בין זיהום סביבתי ובריאות, מתוך מטרה לשפר את איכות בריאות האוכלוסייה בישראל. הקרן מעניקה מלגות לחוקרים, פוסט-דוקטורנטים, דוקטורנטים ומאסטרנטים חוקרים העוסקים בתחומי המטרה שלה ומארגנת קורסים, כנסים וימי עיון.
במסגרת פעילותה לקידום הבנת הקשר בין בריאות וסביבה בישראל, הקרן העניקה מענקים לאוניברסיטה העברית ולטכניון לפתיחת מרכזי מצוינות בתחומים של חקלאות, בריאות וסביבה ותחום של חשיפה סביבתית ובריאות.
הקרן עורכת מדי שנה כנס המכנס תחת קורת גג אחת את כל בעלי העניין בתחום של בריאות וסביבה ומוקדש לדיון בסוגיות הבוערות במחקר הבינלאומי הרלוונטיות במיוחד לאתגרים הישראלים. הקרן מוציאה לאור מדי שנה עלון בנושאי בריאות וסביבה, ובו מגוון מאמרים הבוחנים סוגיות רלוונטיות בתחום עיסוקה.
הקרן מפתחת מרכז ידע המציג את המחלות העיקריות המושפעות מהסביבה המזוהמת (כגון אסתמה, פרקינסון, וסרטן השד) ואת הגורמים הסביבתיים העיקריים המשפיעים על הבריאות (חשיפה לאוזון, חלקיקים עדינים וחומרי הדברה).
אישוש

בפילוסופיה של המדע, אישוש (או בלשון הלוגיקה התלמודית: סייעתא = סיוע; הפועל: לאַשש ולא לאושש) הוא חיזוקה של תאוריה (במיוחד תאוריה מדעית) באמצעות ניסוי שאינו מפריך אותה או תצפית מדעית, שאינה מפריכה אותה.
את רעיון האישוש ביסס הפילוסוף קרל המפל. לפי המפל, לא ניתן לאמת תאוריה, משום שעל מנת לעשות זאת יש לבצע אינסוף ניסויים. בעוד שלא ניתן לאמת תאוריה, הרי ניתן להפריכה - לשם כך די בניסוי יחיד שתוצאותיו סותרות את התאוריה. בנסיבות אלה ניתן לאשש את התאוריה ("אישוש" הוא מושג חלש יותר מ"אימות"), באמצעות עריכת ניסויים שמטרתם להפריך אותה - כישלון חוזר ונשנה בניסויים כאלה מגדיל את הסבירות לנכונותה של התאוריה.
דוגמה לשימוש במושגים אלו נמצאת בספרו של המפל "פילוסופיה של מדעי הטבע". בספר זה מציג המפל מקרה שבו מנסה הרופא איגנץ זמלווייס לפתור בעיית תמותת יולדות במחלקה שבה עבד, באמצעות הגדרת היפותזה. זו קובעת כי תמותת היולדות נגרמת ממעבר של חומר מן המת. להיפותזה זו ניתן לנסח מסקנת בחינה: אם הרופאים יחטאו טוב יותר את ידיהם, תמותת הילדות תפחת. את מסקנת בחינה זו ניתן לבחון על ידי ניסוי, שתוצאתו יכולה להיות אחת משתיים: או שהתמותה תפחת, או שלא. כעת מגיע שלב האישוש. אם התמותה תישאר כמות שהיא, אזי התאוריה נכשלה והיא בטלה. אך אם התמותה אכן תפחת, נמצא אישוש לתאוריה, וכעת היא קרובה יותר להיות נכונה ואמיתית.
מדוע לא אומתה התאוריה, אלא רק "אוששה"? משום שייתכן שחיטוי הידיים הוא רק סיבה אחת מני רבות לתמותת היולדות, או יותר מזה - ביצוע החיטוי וירידת התמותה קרו בסמיכות באופן מקרי, וייתכן כי אין ביניהם שום קשר. לכן, טוען המפל, לעולם לא ניתן להפוך תאוריה לוודאית, אלא רק לקרובה יותר ויותר לאמת. נלסון גודמן ניסח דוגמה הממחישה את הבעייתיות של תהליך האימות של תאוריה.
לואיז סגין

הגעת סגין לאנטארקטיקה

סגין בת השש עשרה, הפליגה כשהיא מחופשת לנער במסע המחקר לאנטאראקטיקה של איב-ז'וזף דה קרגלן שהתקיים בין השנים 1773–1772. סגין השתתפה בחקר איי קרגולין עם צוות הספינה של קרגלן - רולאן (Roland).
לפי מקור אחר הייתה סגין קורטזנה של קרגלן.

לקריאה נוספת

• Gabriela Roldan, Changes in the contributions of Women to Antarctic National Programmes, December 2010, P 13
• Jay Ruzesky, In Antarctica: An Amundsen Pilgrimage
אלעד פלד

חייו

פלד נולד בשם אלעד רייספלד בירושלים בשנת 1927, ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לתל אביב והתחנך בבית החינוך לילדי עובדים. בגיל עשר הצטרף לתנועת "המחנות העולים", ובהגיעו לגיל תיכון הצטרף לארגון "ההגנה", מטעמו יצא בשנת 1944 להכשרת "חיות הערבה" והתגייס עם גרעין ההכשרה לפלמ"ח.
במסגרת הפלמ"ח היה פלד חבר פלוגה ח', ובשנת 1945, לאחר הפילוג בתנועת המחנות העולים, הצטרף להכשרת "אפיקים" של הצופים העבריים. כעבור שנה יצא לקורס מפקדי כיתות, וכעבור שנה נוספת לקורס מפקדי מחלקות. בסיום הקורס, בשנת 1947, הוצב פלד כמפקד מחלקת אשדות יעקב ולאחר מכן פיקד על מחלקה חדשה שהקים במשגב עם וברמות נפתלי. עם פרוץ מלחמת העצמאות מוּנה למפקד מחלקה בגדוד השלישי של חטיבת יפתח, מונה לפקד על העיר צפת וניהל את קרבות שחרור העיר. 
במבצע יואב מונה לסגן מפקד הגדוד.
בתום המלחמה המשיך פלד בשירות בצה"ל, תחילה כמפקד קורס מפקדים ולאחר מכן כסגן מפקד חטיבה 9. הוא מילא תפקידים נוספים כקצין מבצעים של חטיבה 16 ומפקד גדוד 910 של הנח"ל, בטרם מונה בשנת 1952 להקמת חטיבת המודיעין הקרבי בחיל המודיעין. באותה עת נמנה גם עם מקימי המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם).
משנת 1956, לאחר שובו מלימודים מטעם הצבא בבית הספר הגבוה למלחמה בפריז, החזיק פלד בשורת תפקידים ובהם קצין אג"ם בפיקוד הדרום בתקופת מלחמת סיני, מדריך ראשי בפו"ם, ובשנת 1958 מונה למפקד חטיבת גולני. פלד הוביל את כוחות החטיבה במבצע חרגול, פשיטה כנגד הכפר הסורי תאופיק. לאחר מכן שימש כראש מחלקת מבצעים ועוזר ראש אג"ם במטה הכללי, מפקד המכללה לביטחון לאומי ומפקד עוצבת געש במלחמת ששת הימים. במהלך המלחמה הייתה האוגדה תחת פיקוד פיקוד הצפון, כבשה את השומרון הצפוני כולל הערים שכם וג'נין, ויחידות שלה היו מעורבות בקרב הקשה שהתחולל בעמק דותן. ביום האחרון של המלחמה פיקד על כיבוש דרום רמת הגולן. בשנת 1968 סיים פלד את שירותו, בדרגת אלוף. במהלך שירותו הצבאי הוא השלים תארים בכלכלה ובפילוסופיה באוניברסיטה העברית.
בתום שירותו מונה פלד בשנת 1968 לסמנכ"ל חברת החשמל עם הבטחה שבקרוב יצא יעקב חושי לגמלאות ופלד יירש את מקומו כמנכ"ל. אולם לאחר שעברו שנתיים וחושי לא פרש, עזב פלד את חברת החשמל וקיבל את ההצעה להיות מנכ"ל משרד החינוך.
בשנת 1970 מונה למנכ"ל משרד החינוך והתרבות. כמנכ"ל משרד החינוך הציע רפורמה על פיה המורים יעבדו רק חמישה ימים בשבוע אך ישהו בבית הספר במהלך כל יום הלימודים. תוכנית אופק חדש שאומצה מעל 30 שנים מאוחר יותר דומה במידת מה תוכנית זו.
בשנת 1976 יצא ללימודי דוקטורט בחינוך באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית, במימון מלגה של קרן ון-ליר ולצורך כך נטל חופשה של שנה ממשרד החינוך שלאחריה הוסכם מראש שלא ישוב לתפקידו. בשובו לישראל הוצב במקום בכיר ברשימת ירושלים אחת לעיריית ירושלים בראשות טדי קולק ואחרי הבחירות מונה לסגן ראש עיריית ירושלים, האחראי על תיקי השיקום, שיפור פני העיר ותברואה. באוגוסט 1981 הודיע על פרישה מתפקיד סגן ראש העיר כדי להתרכז בעבודתו כמרצה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון.
פלד גם עבד כיועץ בנושאי חינוך למוסדות בישראל ובעולם, בהם הבנק העולמי.
אלעד פלד הוא אביו של האמן יובל פלד.
אלסנדרו לונגו

חייו

לונגו נולד באמנטיאה. הוא החל לנגן בהדרכת אביו, הפסנתרן והמלחין אכילה לונגו ומשנת 1878 עד 1885 למד בקונסרבטוריון של נאפולי, פסנתר אצל בנימינו צ'זי, הלחנה אצל פאולו סראו ועוגב. בשנת 1887 התחיל ללמד פסנתר באלמה מאטר שלו, כעוזרו של צ'זי ותפס את מקומו כפרופסור לפסנתר בשנת 1897. בשנת 1934 פרש מעבודתו בקונסרבטוריון אך חזר ב-1944 כמנהל לתקופת ביניים. כפסנתרן, הרבה לונגו לנגן בהרכב קאמרי עם רביעיית פרני ועם רביעיית נפוליאון. הוא ייסד מוסדות מוזיקה שונים בנאפולי וקנה לו מוניטין נכבדים כפסנתרן קונצרטים. ב-1914 החל לערוך את כתב העת L'Arte Pianistica ("אמנות הפסנתרנות"), שנקרא בהמשך Vita musicale italiana ("חיי המוזיקה באיטליה"). כתב העת פעל עד שנת 1926.

לונגו ודומניקו סקרלטי

כיום לונגו זכור בעיקר כמי שהתקין וערך קטלוג כמעט מלא של יצירות המקלדת של דומניקו סקרלטי. במשך שנים רבות היה מקובל לזהות את הסונאטות לכלי מקלדת של סקרלטי באמצעות מספרי לונגו, אך במשך הזמן תפסו את מקומם מספרי הקטלוג של ראלף קירקפטריק. מקור הקטלוג של לונגו בפרסום המלא של יצירות סקרלטי ב-11 כרכים, ציון דרך חשוב, שבו אורגנו הסונאטות בהקבצות שרירותיות על פי סולמות. עבודתו זו, Domenico Scarlatti: Opere complete per clavicembalo, (מילאנו, 1906-10) הכילה 544 סונאטות ויצירות מקלדת אחרות של סקרלטי ובמשך זמן רב הייתה המקיפה ביותר בנושא ועוררה עניין מחודש במלחין. המחקר קירקפטריק לסקרלטי משנת 1953 ארגן וערך מחדש הקבצות אלה באופן שונה לחלוטין. נוסף לקטלוג יצירותיו של סקרלטי, נתן לונגו ביטוי לעניינו במלחין בייסוד "אגודת דומניקו סקרלטי" בנאפולי בסביבות 1893. כן חיבר את Domenico Scarlatti e la sua figura nella storia della musica (נאפולי,1913). 
לונגו ערך גם יצירות משל דומניקו גאלו.

המוזיקה שלו

יצירותיו של לונגו כוללות, בין השאר, שתי יצירות לפסנתר בארבע ידיים, סרנדה וסוויטה; סוויטות לפסנתר ובסון, פסנתר ואבוב, פסנתר וחליל ופסנתר וקלרנית. סגנונן האינסטרומנטאלי מתואר כגרמני עם מאפיינים ווקאליים איטלקיים.
לונגו היה חבר ב"אקדמיה פונטאניאנה" וב"אגודה לארכאולוגיה, ספרות ואמנויות יפות". הוא מת בנאפולי.
סמליל

סַמְלִיל (בלועזית, לוֹגוֹ) הוא אלמנט גרפי, איור או עיבוד טקסט שנוצר או עובד במטרה לסמל ולייצג גורם מסוים (בדרך כלל, ארגון או מוצר) ולהיות מזוהה עמו בתודעת הציבור.
ברוב המקרים, ילווה הסמליל במלל. לעיתים, ישולב המלל כחלק מהאלמנט הגרפי ולעיתים הסמליל יכיל טקסט בלבד, ללא אובייקט גרפי נלווה.
הסמליל יכול להופיע על נייר המכתבים של הארגון, על המוצרים שלו, על המבנים שבהם הוא שוכן, על מדי עובדיו ובמקומות נוספים שבהם יש לזהות את הארגון.
פלורנטיו מסקרה

ביוגרפיה

פלורנטיו מסקרה נולד בעיר ברשה. הוא למד כנראה מאביו ברתולומאו מסקרה, שהועסק כמורה ללטינית לנערים ששרו במקהלת הקתדרלה של ברשה. מסקרה קיבל שיעורי מוזיקה מקלאודיו מרולו בוונציה. בהמשך, בשנת 1557, התמודדו פלורנטיו מסקרה, אנדראה גבריאלי וקלאודיו מרולו על משרת נגן העוגב בכנסיית סנט מארק בוונציה. לבסוף זכה במשרה זו קלאודיו מרולו. 
כתוצאה מכך, פנה מסקרה למציאת תפקיד חדש, ועבודתו הראשונה הייתה כנגן עוגב במנזר "סנטו ספיריטו אין איזולה" בוונציה, שם החל לעבוד (בגיל 17 בלבד) ב-22 באוגוסט 1557 בשכר התחלתי של 180 לירטות. בתקופה זו המשיך ללמוד אצל מרולו. בתחילת המאה ה-17 נבנה עוגב חדש בסגנון הבארוק בקתדרלה של ברשה. ומסקרה נתמנה לנגן העוגב בקתדרלה זו. בתפקיד זה כיהן למשך כל חייו. בונה כלי הנגינה גספארו דה סאלו, תושב ברשה בעצמו, ציין כי מסקרה היה נגן ויולה דה גמבה מעולה. באותה תקופה הייתה ברשה מרכז לבניית כלי נגינה, במיוחד כלי קשת, בדומה גם לעיר מנטואה. מסקרה נחשב לנגן עוגב מחונן ומוכשר, שני רק לקלאודיו מרולו. 
בשנת 1584 מת מסקרה בעיר ברשה. את תפקידו בקתדרלה של ברשה תפס אחריו קונסטנצו אטנייטי, המלחין, נגן העוגב ובונה העוגבים, אשר העיד כי מסקרה הצטיין בצליל יפה ומתוק. יוהאן גוטפריד ולתר אף ציין ב"לקסיקון המוזיקלי" שלו (בגרמנית: Musicalisches Lexicon; לייפציג 1732), כי מסקרה היה נגן כלי קשת (כינור, ויולה וויולה דה) גמבה יוצא מהכלל, אשר ניגן לעיתים קרובות בערים רבות בצפון איטליה.

יצירותיו

מסקרה ידוע בעיקר ב-21 הקנצונות הכליות שלו תחת הכותרת "Il primo libro de canzoni da sonar". קנצונות אלה, לארבעה כלים, כתובות בעיקר במרקם פוליפוני עם מעט מאד מרקם הומופוני. הן כוללות גם קטעי דואטים המופיעים לסירוגין בין זוגות הקולות. האוסף פורסם לראשונה בשנת 1582 אבל לא שרדו ממהדורה זו עותקים. המהדורה הראשונה ששרדה היא משנת 1584. נדפסו בסך הכל שש מהדורות: מ 1582, 1584, 1588, 1593, 1596, 1607 ו 1621. זהו האוסף המוקדם ביותר של קנצונות שיש בידינו (פרט לאלה של וינצ'נטי) ואשר נכתבו במיוחד להרכב כלי ולא עיבודים של יצירות קוליות קודמות. 
ברנרד תומאס, במאמרו למהדורה של 5 קנצונות של מסקרה (לונדון, 1977), אף משער שמסקרה המציא את ז'נר הקנצונה. 2 קנצונות נוספות לארבעה כלים מאת מסקרה נדפסו באנתולוגיה של אלסנדרו ראוורי מ 1608, הכוללת 36 יצירות מאת מבחר מלחינים כגון: ג'ובאני גבריאלי, ג'ירולמו פרסקובלדי, קלאודיו מרולו ועוד. מוקדם יותר פורסמו קנצונות של מסקרה בעיבוד לכלי הפריטה ציטרן בספרו של Paolo Virchi בשם "Citthara tabolatura" וזאת כבר בשנת 1574 עוד לפני המהדורה המודפסת הראשונה של מסקרה עצמו משנת 1582. 12 מיצירות מסקרה הופיעו בעיבודים עתירי קישוטים בספריו של ג'ובני טרצי ללאוטה משנת 1593 ומשנת 1599. יצירות נוספו נדפסו באנתולוגיות שונות באיטליה ובגרמניה. וכן בעיבודים לכלי מקלדת, כמו למשל בטבלטורה של יוהאן וולץ (Johann Woltz) משנת 1607. במהדורה מ 1590 של מסקרה עצמו אף צויין כי היצירות מתאימות לנגינה בעוגב, אף על פי שהן מתאימות לנגינה גם בלאוטה או בהרכבים כליים (של ויולים, חליליות וכו').

הקלטות

נגן העוגב Liuwe Tamminga הקליט מבחר מהקנצונות של מסקרה בנוסח לעוגב יחד עם יצירות לעוגב של מלחינים אחרים בחברת Passacaille records
http://www.passacaille.be/CD.aspx?ID=69
בורו ממפ

גאולוגיה

גובה הגבעה הוא 24 מטרים, והיא ניצבת במיקום אסטרטגי המשקיף אל הנקודה שבה הנהרות טון (נהר, אנגליה) (River Tone) והמסלול העתיק של הנהר קרי (River Cary) נשפכים לנהר פארט (River Parrett), מעל השדות במישורים הקרויים סאמרסט לוולס (Somerset Levels). היא בנויה מאבן חול מהטריאס כשבפסגתה חוואר קאופר (Keuper marl) המיוחס לחבורת אבן הבוץ מרסיה (Mercia Mudstone Group).

שימוש מוקדם

בורו ממפ ידועה גם כ"סנט מייקל בורו" (St Michael's Borough) או "טטיאט" (Tutteyate). שתי המילים "בורו" (burrow) ו"ממפ" (mump) פירושן גבעה.
סקרים ארכאולוגיים חשפו מעט עדויות לתקופה הרומית בבריטניה, כולל שבר חרס ומטבעות שנמצאו בסמוך, שקשורים כנראה למיקום הגבעה במפגש הנהרות, ששימשה כנראה כאתר למסחר. במהלך החפירות אותרו בורות רבועים, שייתכן שאחד מהם היה באר, וחורים לעמודים מימי הביניים, אלו היו כנראה ממבצר נואף. סביר להניח כי היה זה תל, (motte) נורמני, כאשר חמשת המטרים האחרונים של הגבעה עוצבו כתל תלול ונסלל שביל ספירלי סביב הגבעה כדי להגיע אליו. מידות המשטח הישר בפסגת הגבעה הם 45 מטרים אורך על 25 מטרים רוחב ויחד עם החלק המעוצב האחרון התלול של הגבעה הם מהווים את חלק התל (motte) במבצר, שייתכן שהוכן בתקופת האנרכיה בין 1135 ל-1153. האתר היה קרוי מבצר המלך אלפרד (King Alfred's Fort), אבל אין כל ההוכחה כי שימש כמבצר. או שהיה לו קשר כלשהו לאלפרד הגדול, פרט להיותו בבעלות מנזר אתלני (Athelney Abbey), שאותו יסד אלפרד הגדול והיה קשור בסוללה לבורו ממפ. ייתכן ששימש כמבצר טבעי חיצוני לאי המלכותי המוגן של אתלני בשלהי המאה ה-9.
חפירות ארכאולוגיות חשפו עדויות לבניין אבן מהמאה ה-12 על פסגת הגבעה, שעשוי להיות ממבצר נואף אפשרי. בצדדים של הגבעה הוכנו טרסות לצורכי חקלאות משום ששטחי הקרקע סביב הגבעה הוצפו דרך קבע בימי הביניים.
התיעוד הכתוב הראשון המזכיר את האתר הוא של ויליאם ווסטר (William Worcester), סביב שנת 1480 שבו הוא מתייחס לאתר כ"מייגל-בורו" (Myghell-borough). כנסייה מימי הביניים המוקדשת למיכאל הקדוש (סנט מייקל באנגלית), השייכת למנזר אתלני מתוארכת לפחות מאמצע המאה ה-15. היא שימשה מחסה לכוחות הנאמנים למלך ב-1642 וב-1645 בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית, כשיחידה מצבא המלך השתלטה עליה ב-1685 במהלך מרד מונמות'.

בנייה מחדש במאה ה-18

ב-1793 נבנתה הכנסייה מחדש עם מגדל מערבי וספינה ובה שני עמודים מכל צד ושער דרומי, בנויה מאבנים מסותתות בצורה גסה עם לבנים אדומות וחיפוי מאבן גיר בגוון דבש המכונה "המסטון" (Hamstone). הניסיון להשלים את הבנייה נכשל הסתיים בכישלון לאסוף את המימון הנדרש, למרות תרומות מוויליאם פיט הבן וסר סמואל הוד (Sir Samuel Hood) והכנסייה עבור הקהילה נבנתה במקום זאת למרגלות הגבעה (בורוברידג') ב-1838. באמצע המאה ה-20 בוצעו תיקונים לפינה הצפון-מערבית.
הכנסייה החרבה היא אחת הכנסיות המוקדשות לסנט מייקל הנמצאות על קו ליי (ley line) המכונה "קו סנט מייקל" (St. Michael's Ley) שעליו הצביע הסופר ג'ון מיצ'ל. מבנים נוספים הקשורות לסנט מייקל על קו זה הם הכנסיות באותרי (Othery), גלסטונברי טור וגבעת סנט מייקל.

מצבת זיכרון

שטח בן 36 דונם הכולל את הגבעה והכנסייה ההרוסה הוענקו ב-1946 על ידי המייג'ור אלכסנדר בארט (Alexander Gould Barrett)‏, לקרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי ומשמשת כמצבת זיכרון ל-11,281 בני סאמרסט שנהרגו במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה. כנגד הקרן הלאומית הוגשה תביעת נזיקין בבית המשפט לאחר שאדמה מבורו ממפ גלשה לשטחי חקלאות שכנים. החורבות הוגדרו כבניין רשום מדרגה II ב-1963. הגבעה היא מונומנט רשום מ-1949.
מענק פרישה

מיסוי מענק הפרישה בישראל

בהתאם לפסיקה של בית המשפט העליון, פיצויי פיטורים אינם בגדר הכנסת עבודה. רשות המסים בישראל מחילה פרשנות זו על כל מרכיביו של מענק הפרישה. בהתאם לכך, מענק הפרישה פטור מדמי ביטוח לאומי ומדמי ביטוח בריאות.
פקודת מס הכנסה מעניקה פטור ממס הכנסה למענק פרישה. פטור זה מוגבל לתקרה בגובה משכורת חודש (אך לא יותר מ-12,230 ש"ח בשנת 2018) לכל שנת עבודה. כאשר מענק הפרישה משולם עקב מות העובד, מוכפל הסכום הפטור. 
קיימות דרכים נוספות להקטנת מס ההכנסה על מענק הפרישה באמצעות רצף קצבה או רצף פיצויים. לצורך בחירה באפשרות הרצויה על העובד למלא טופס 161א ולהעבירו לידי פקיד השומה.
ניצול הפטור ממס למענק הפרישה עלול לפגוע בזכות לפטור ממס על פנסיה בגיל פרישה.
כאשר בית הדין לעבודה פוסק פיצויי פיטורים לפרילנסר שדיווח למס הכנסה כעצמאי, וקובע שלמפרע היו בין הצדדים יחסי עובד ומעביד, ככלל יוכר מענק הפרישה כפטור ממס, אולם הדבר נתון לבחינה של נציבות מס הכנסה.
גדילים

גדילים או פרנזים הם קישוט בד או עור המעטר את השוליים של חפצים, לרוב ביגוד ושטיחים. 
השימוש בגדילים כאמצעי דקורטיבי בבגדים החל כנראה באזור מסופוטמיה. עדויות לכך אפשר למצוא בפסלים, תגליפים וכתב המתוארך עד מ-3000 לפני הספירה. הגדילים כנראה שימשו את כל המעמדות גברים ונשים כאחד אך היו נפוצים יותר בבגדי נשים, לרוב בחצאיות או צעיפים. הגדילים היו ארוגים מצמר או פשתן ובתקופות מאוחרות יותר מכותנה ומשי. שולי החצאית או הצעיף היו מעוטרים בגדילים ישרים או קלועים בדוגמאות מורכבות. לעיתים הגדילים היו חלק מהבגד שנגזר לרצועות ולעיתים בד שנוסף על הבגד המקורי.
תרבות נוספת שעשה שימוש בגדילים הם האינדיאנים ביבשת אמריקה. ההיסטוריה של סוג ביגוד זה לא ידועה אך כנראה שבטים מסוימים נהגו להשתמש בגדילים מעור צבי בלבוש הטקסי. לאחר התפשטות האירופאים ביבשת נדחקו האינדיאנים מאדמותיהם וקשר המסחר בין השבטים גדלו. בתקופה זו הפופולריות של לבוד עם גדילי עור גדלה מאד ואף אומצה על ידי הבוקרים של אותה תקופה עד שבסביבות 1980 כל פריט ביגוד בעל גדילים נחשב כבגד עם מאפיינים אינידאנים.
בובו (קבוצה אתנית)

בובו הם קבוצה אתנית המתגוררת בעיקר במדינת בורקינה פאסו שבמערב יבשת אפריקה, וחלקם בצפון מאלי. בובו הוא גם שם מקוצר של העיר השנייה בגודלה בבורקינה פאסו, בובו-דיולאסו (עיר בה הם מהווים את רוב האוכלוסייה), הקבוצה המתגוררת באזור בובו-דיולאסו נקראת גם בובו-פינג (Bobo-Fing), שמשמעו "בובו שחור". אנשים אלה קוראים לעצמם בובו ומדברים את שפת בובו , מקבוצת שפות המאנד .
אנשי במברה  קוראים לקבוצה אתנית אחרת "בובו", בובו-אולה / וולה, או הבווה . בעוד הבואה מדברים את שפות הבווה  מקבוצת שפות גור ,קבוצה זו ידועה גם בשם "הבובו האמיתי" (בשפתם "בובו מאדרה" או "בובו פינג").
הבובו אינם קבוצה אתנית הומוגנית, אלא אוסף של כמה עמים שהתכנסו סביב מספר שבטים. שפתם ותרבותם קשורות קשר הדוק יותר לשכניהם המנדטים מצפון וממערב, לבאמאנה (כמו גם למיניאנקה, הידועה גם בשם " מאמארה סנופו", ואנשי גור) מאשר לשכניהם הוולטאיים של גורונסי ומוסי, אבל הם צריכים להיחשב כתוספת דרומית של אנשי מאנדה שחיים כיום בבורקינה פאסו, במקום בקבוצת פולשים מאנדית שחדרה באחרונה לאזור.

דת

בדת הבובו האל הבורא נקרא "וורו", והוא אינו יכול להיות מתואר ולא מיוצג על ידי פסלים. הקוסמוגוניה של הבובו מתארת את בריאת העולם על ידי "וורו" ואת הציווי של יצירותה. הוא אחראי על יצירת כל הדברים בעולם לתוך זוגות מנוגדים: אדם / רוחות, זכר / נקבה, כפר / בוש, תרבות / טבע וכן הלאה. המאזנים בין הכוחות כפי שהם נוצרו על ידי וורו הם מסוכנים, וקל לגברים לזרוק את הכוחות מתוך איזון. חקלאות, למשל, יכולה לאזן את שיווי המשקל האינסופי בין תרבות / טבע לכפר / שיח כאשר הגידולים נאספים בסבך ומובאים לכפר. עבור אנשים בובו יש שתי תקופות חשובות. הזמן של וורו, כאשר היקום נוצר ואת הזמן ההיסטורי, כאשר וורו נתן לעולם את בנו "דוו".

כלכלה

החקלאות בקרב בובו הוא בעל חשיבות עליונה. פעילות חקלאית היא לא רק דרך לספק מזון, אלא היא מרכיב חיוני של הקיום היומיומי שלהם. גידולי המזון העיקריים הם דורה אדומה, דוחן פנינה, בטטות ותירס. הבובו גם מגדלים כותנה, שנמכרת למפעלי טקסטיל בבעיר קודוגו (Koudougou ). השלטון הקולוניאלי שהקים את מפעלי טקסטיל, גרם להתפרקותן של מערכות העבודה השיתופיות המקומיות, שקישרו בין אנשי הבובו.

בובו - כיסוי ראש

אביזר כיסוי הראש שאותו נוהגים בני הקבוצה לחבוש (גברים ונשים כאחד). הפך את המילה "בובו" לשם כללי לכיסוי ראש שנוהגים לחבוש רבים מתושבי מערב אפריקה.