google/wiki40b huggingface dataset:
אלפרד יונגמן

אלפרד יונגמן - (1910 - 1990?) היה רדיולוג, מנהל מחלקת הרנטגן ב- בית החולים על שם שוויצר, מפקד ארגון ההגנה ב-בית החולים רמב"ם, מנהל מכון הרנטגן ב- בית החולים הלל יפה ב- חדרה (1964–1982)

ביוגרפיה

יונגמן נולד ב-ברלין שם סיים את לימודי הרפואה. בשנת 1936 עלה ל- ארץ-ישראל והתיישב ב- חיפה.
יונגמן עבד כ"רופא מתנדב" ב- בית החולים רוטשילד  במחלקה הכירורגית, ובמחלקה הגיניקולוגית. בשנת 1941 עבר יונגמן לבית החולים רמב"ם ושם התנדב במחלקה הכירורגית.
באפריל 1942 היה יונגמן קצין רפואה במנהל שירותי התגוננות אזרחית, ומנהל שירותי הרפואה ב- מחנה המעצר בעתלית.
מאפריל 1945 התמחה יונגמן ב- רנטגן בבית החולים רמב"ם, במחלקתו של הדוקטור א.מ. קליינהאוז, ובהמשך הד"ר יוליוס מונק.
במקביל, יונגמן מונה למפקד המחתרתי של "ההגנה" בבית החולים רמב"ם. בבית החולים נוהלה פעילות סדירה של ארגון ה"הגנה" באופן ממודר, עליה היה מופקד יונגמן מבלי שחבריו בבית החולים ידעו על כך, כולל רעייתו.
זכור המקרה שבו פברק ד"ר אלפרד יונגמן, שהיה הבכיר מאנשי ההגנה בבית החולים, יחד עם הרנטגנאי הראשי, ולטר פייזר, מסמכים וצילומים שהעידו כי לאחד מלוחמי המחתרות המאושפז בבית החולים יש שחפת כלייתית, וכך הצילו אותו מחבל התלייה.
בדצמבר 1952 מונה יונגמן למנהל מחלקת הרנטגן בבית החולים שוויצר ב- טבריה.
בינואר 1959 - ינואר 1960 השתלם יונגמן בארצות הברית ברדיולוגיה. כשסיים את ההשתלמות חזר יונגמן לבית החולים רמב"ם.
מאוקטובר שנת 1964 ועד 1982 ניהל את מכון הרנטגן בבית החולים הלל יפה בחדרה.
יונגמן נפטר בסוף שנת 1990 (או בתחילת 1991).
חיפוש (אלגוריתם)

במדעי המחשב, אלגוריתם חיפוש הוא אלגוריתם המשמש לחיפוש נתון נדרש במבנה נתונים. חיפוש הוא פעולה בסיסית בפיתוח תוכנה, למשל לשם אחזור מידע מבסיס נתונים, ולכן הושקע מאמץ בפיתוח אלגוריתמים יעילים לביצוע משימה זו. את האלגוריתמים ניתן לחלק לשני סוגים.

חיפוש ממצה

חיפוש ממצה הוא חיפוש המאפשר לקבוע שהנתון נמצא במערכת כמפתח לחיפוש. ובמקרה שהוא נמצא, ניתן לקבל את הנתונים שהוא מאנדקס.
החיפוש הבסיסי ביותר הוא חיפוש בכוח גס - מעבר על כל הנתונים לפי סדרם, עד למציאת הנתון המבוקש, אם הוא אכן נמצא. מקובל לכנותו חיפוש ממצה בסיסי, או אלגוריתם חיפוש נאיבי. זהו חיפוש בלתי יעיל, וכאשר מספר הנתונים שבהם יש לחפש הוא גדול, החיפוש נמשך זמן רב, במידה בלתי סבירה.
כאשר הנתונים ממוינים, ניתן לשפר משמעותית את החיפוש על ידי שימוש בחיפוש בינארי. הבעיתיות בשיטה זו היא הדרישה שהנתונים יהיו ממוינים מראש, והצורך לשוב ולמיינם בכל פעם שנתון חדש מוכנס למאגר או כשנתון קיים מוצא ממנו.
כדי לאפשר חיפוש מהיר מחד, ולהימנע מן הצורך למיין את הנתונים בכל פעם שחל בהם שינוי מאידך, פותחו מבני נתונים השומרים על הנתונים במצב ממוין.
מבנה נתונים בסיסי המאפשר זאת הוא עץ חיפוש, שהוא מבנה נתונים ממוין המאפשר הכנסה, הוצאה וחיפוש. עצי חיפוש משוכללים יותר כמו עץ אדום שחור ועץ AVL מאפשרים לבצע את הפעולות הללו במהירות (דהינו בסיבוכיות נמוכה).
לחיפוש בגרפים (כמו עצי החיפוש שהוזכרו לעיל) משמשים אלגוריתם חיפוש לעומק ואלגוריתם חיפוש לרוחב.

חיפוש הסתברותי

בחיפוש כזה מוסכם לפני תחילתו שבהסתברות ידועה, החיפוש לא יחשוף נתון שכן מצוי במערכת, ואף מפתח לנתון שכן מצוי.
נטע רבעי

מקור המצווה

נאמר בספר ויקרא: 
וְכִי תָבאוּ אֶל הָאָרֶץ וּנְטַעְתֶּם כָּל עֵץ מַאֲכָל וַעֲרַלְתֶּם עָרְלָתוֹ אֶת פִּרְיוֹ שָׁלשׁ שָׁנִים יִהְיֶה לָכֶם עֲרֵלִים לא יֵאָכֵל.

וּבַשָּׁנָה הָרְבִיעִת יִהְיֶה כָּל פִּרְיוֹ קדֶשׁ הִלּוּלִים לַאדני.

וּבַשָּׁנָה הַחֲמִישִׁת תֹּאכְלוּ אֶת פִּרְיוֹ לְהוֹסִיף לָכֶם תְּבוּאָתוֹ אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם.
— ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוקים כ"ג-כ"ה
דיני נטע רבעי מפורטים במשנה במסכת מעשר שני, פרק ה', משנה א'-פרק ה', משנה ה'.

דיני המצווה

על פי ההלכה, פירות האילן אסורים באכילה בשלוש-השנים הראשונות לנטיעתו והם נקראים ערלה. כאשר מסתיימות שלוש-השנים, עדיין אין הפירות מותרים באכילה; הם נחשבים לקדושים, ויש להתייחס אליהם כדרך שמתייחסים למעשר שני, כלומר, להעלות אותם לירושלים בין החומות ולאכול אותם שם בטהרה. אם לא ניתן לעלות לירושלים מיד, מותר להמיר את הפירות בכסף בשווי הפירות, ולאחר מכן לעלות לירושלים, לרכוש מוצרי מזון במעות אלו, ולאכול אותם שם בטהרה.
בימינו שאין אנשים טהורים ואי אפשר לעלות ולאכול את הפירות בטהרה בירושלים, נוהגים לפדות את כל הפירות בכסף, וכך מותרים הפירות באכילה. ולמרות שיש הרבה פירות, מותר לפדותם על שווה פרוטה. היות שאסור לנו לאכול את הפירות, אין להם שווי, ואפשר לפדותם על מטבע שווה פרוטה או על מאכל ששווה פרוטה.

באילו מינים נוהגת

נחלקו האמוראים האם נוהגת רק בכרם או בכל האילנות. ולהלכה, כתב השולחן ערוך שנוהגת בכל האילנות, אולם הרמ"א כתב שבחוץ לארץ יש להקל בפירות האילן.  
דיני נטע רבעי חלים גם על פירות שמיטה, ובמקרה כזה מותר לכולם לקטוף אותם ולאכול אותם בירושלים. ובימינו, מותר לכולם לקטוף ולחלל על פרוטה. ועל בעלי שדות לסמן את עצי נטע הרבעי בשמיטה, כדי שהקוטפים ידעו לפדות אותם. 
הדין בחוץ לארץ נמצא במחלוקת פוסקים יש אומרים שמצוות הערלה ונטע רבעי תלויים זה בזה ולכן כמו שערלה נוהגת בחוץ לארץ, כך גם נטע רבעי. הרמב"ם סובר שדין נטע רבעי הוא דווקא כמעשר שני שנוהג רק בארץ ישראל. 
להלכה כתב הש"ך שכדי לצאת ידי כולם פודים את נטע רבעי שבחוץ לארץ ללא ברכה.

ספירת השנים

למרות שגיל העץ נספר כל שנה ב-א' בתשרי, איסור ערלה ונטע רבעי נקבעים על פי ט"ו בשבט. על כן, גם כשהסתיימה השנה השלישית של העץ, הפירות שצומחים בעץ עדיין נחשבים לפירות של השנה הקודמת והם ערלה עד לט"ו בשבט. מט"ו בשבט הפרות שעל העץ נחשבים כבר לפרות של השנה הרביעית והם קדושים בקדושת נטע רבעי.

סדר הפדיון

לפני הפדיון מברכים: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם אשר קדשנו במצוותיו וצוונו על פדיון רבעי" ואז אומרים: "כל הפירות הללו פדויים בפרוטה זו/במאכל שווה פרוטה זה". את הפרוטה או המאכל – מאבדים כדי שלא ישתמשו בהם בטעות.
יחסי אלג'יריה–קטר

הסכמים

בין השתיים נחתמו הסכמים בתחומים: המלחמה בטרור ובפשעי הסמים, אוצר וכלכלה, חינוך ותרבות. ההסכמים נחתמו חלקם בשנת 2014 וחלקם בשנת 2016.
שרוול רוח

שרוול רוח הוא צינור בד בצורת חרוט קטום, המחובר בקצהו הרחב לתורן, ומשמש להערכת מהירות הרוח וכיוונה. שרוול רוח מותקן בדרך כלל במנחתים ושדות תעופה, וכן במפעלים כימיים שבהם יש סכנת דליפת גזים.
כיוון הרוח הוא הכיוון הנגדי לכיוון אליו מצביע שרוול הרוח (כיוון הרוח נקרא הכיוון ממנו באה הרוח, כך ששרוול רוח המצביע צפונה מעיד על רוח דרומית). מהירות הרוח משפיעה על זווית שרוול הרוח ביחס לתורן אליו הוא מחובר. ברוח חזקה שרוול הרוח מתנופף אופקית, ברוח חלשה הוא צונח כלפי מטה.
על פי תקנות מנהל התעופה האמריקאי (FAA - Federal Aviation Administration), רוח בעוצמה של 15 קשרים תפרוש לחלוטין שרוול רוח תקין, בעוד רוח בעוצמה של 3 קשרים תספיק כדי ששרוול רוח תקין יראה את כיוון הרוח הנכון. על שרוול הרוח לעמוד ברוחות של עד 75 קשרים.
בשדות תעופה רבים שרוול הרוח מואר בלילה, אם על ידי זרקור או על ידי מקור אור המותקן על התורן ומאיר אל תוך השרוול.
עמונית

השפה העמונית היא שפה שמית מהענף השמי הצפוני-מערבי שהייתה מדוברת בקרב העם העמוני. 
האזור בו דיברו את השפה ואשר בו ישבו העמונים הוא אזור רבת עמון (עמאן) של היום, הקרויה על שם העם העמוני. השרידים הארכאולוגיים העיקרים לשפה הם כתובת מצודת רבת עמון מהמאה ה-9 לפנה"ס, בקבוק ארד בתל סיראן מהמאות ה-7 - 6 לפנה"ס וכן כמה כתבי שירה. 
אף על פי שקשה להבדיל ולזהות את עיקרי השפה וייחודיה, ידוע לנו כיום שהשפה זהה כמעט לגמרי לשפה העברית המקראית עם השפעה קלה של ארמית. דוגמה להשפעה שכזו היא השימוש בפועל "לעבוד" בהוראתו הארמית במקום הפועל הנפוץ יותר בעברית המקראית "לעשות".
אזכורים בהקשר לעמונים ולשפה העמונית מופיעים אף במקרא, וידוע לנו מספר נחמיה שכחלק מתופעת הנשים הנוכריות בזמן שיבת ציון חלק מעם ישראל דיבר עמונית.
לני (סרט)

תקציר העלילה

בתחילת הסרט מופיע לני במועדון לילה כבדרן לא מוצלח. הוא נראה פתטי ומנסה להצחיק את הקהל בבדיחות קרש כמו: "אחד נכנס לחנות נעליים ומבקש נעלי אליגטור? המוכר שואל אותו איזה מספר נעליים נועל האליגטור". הקהל לא צוחק ולני מנסה להוסיף חיקויי חיות אך ללא תועלת.
במועדון מופיעה גם החשפנית היפהפייה האני (ולרי פרין), המתפשטת תוך כדי ריקוד ארוטי כמעט עד הסוף. לני פוגש אותה לאחר מכן במסעדה ועד מהרה מתפתח ביניהם רומן סוער. הוא מציג את ה"שיקסע" שלו לפני אימו ולאחר שהמבחן עובר בהצלחה הם מתחתנים ונוסעים להופעות בהרי הקטסקיל. לני לא נשמע לבקשות להימנע מניבולי פה והם נזרקים משם בגשם שוטף ונפצעים בתאונת דרכים.
לאחר השיקום הם עוברים ללוס אנג'לס ונולדת להם בת - קיטי. האני מתדרדרת לסמים ונאסרת ולני מגדל בעצמו את בתו. הוא מחליט שבדיחות קלילות ופאנצ'ים בלתי מזיקים לא עושים אותו מאושר ולא מעניינים את הקהל ולכן הוא מסיר את עניבת הפרפר, משחרר את הצווארון ואומר מה שבא לו. הוא תוקף את הצביעות של האנשים, העיתונים והממשל ולא חוסך במילים שהיו אז בגדר ניבולי פה כמו "ציצים ו"תחת" (tits and ass). כאשר הוא מובא למשפט בסן פרנסיסקו לאחר שהשתמש בהופעותיו במילה "Cocksucker", הוא מעלה לעדות שוטר שמודה שזו מילה נפוצה אצל השוטרים. לשופט הוא אומר כי "אילו היה העולם מושלם וכולם היו אוהבים את כולם, הוא היה מובטל".
הוא מדבר בסאטירה נוקבת על יחסי כושים ("ניגרס"), יהודים והומוסקסואלים לדבריו: "יהודי, על פי המילון, הוא צאצא של השבטים העתיקים של יהודה, או מי שנחשב צאצא של שבט זה. אמנם זה מה שכתוב במילון, אבל אני ואתם יודעים שיהודי הוא בסך הכל מי שהרג את ישו..."
לדבריו: "כל גבר רוצה שאשתו תהיה שילוב בין מורה ב"סנדיי סקול" וזונה הדורשת 500 דולר ללילה".
הוא מתדרדר לסמים קשים ובהופעתו האחרונה הוא מופיע מבולבל, יחף ברגל אחת, מפנה גבו לקהל ומדבר לעצמו עם הפסקות ארוכות כשחלק מהאנשים עוזבים.
הסרט מסתיים בתמונת גופתו העירומה של לני עם מזרק סמים לידו.
הפרקליט הגיס והכיס

עלילה

הארי הינקל (ג'ק למון) הוא צלם של ה-CBS אשר נפגע כאשר שחקן הכדורגל לותר "בום בום" ג'קסון (רון ריץ') של קליבלנד בראונס נתקל בו במהלך משחק ביתי באצטדיון העירוני. הפציעה של הארי היא זניחה, אך גיסו עו"ד ויליאם "וילי" גינגריץ' (וולטר מתאו) משכנע אותו להעמיד פנים שידו ורגליו השתתקו חלקית, כך שהוא יקבל שיפוי עצום מחברת הביטוח. הארי באי רצון זורם עם התוכנית משום שהוא עדיין מאוהב באשתו לשעבר, סנדי (ג'ודי ווסט), ופציעתו עלולה להחזיר אותה.
עורכי הדין של חברת הביטוח באוברן תומפסון וקינקייד (הארי הולקומב, לה טרמיין ולורן גילברט) חושדים כי הארי מזייף את השיתוק. אך עקב מניפולציות רפואיות שעושה הגיס, כל בדיקות הרופאים מעלות כי פציעתו אמיתית, מלבד אחד מהמומחים הרפואיים ששולחת חברת הביטוח שחושד ברמייה, אך גם הוא מרומה לבסוף.
ללא ראיות רפואיות לבסס את המקרה שלהם, באוברן תומפסון וקינקייד שוכרים את הבלש הפרטי הטוב ביותר של קליבלנד, צ'סטר פורקי (קליף אוסמונד), כדי לשים על הינקל מעקב מתמיד. אך גינגריץ' שמבחין במעקב, מזהיר את הינקל. ואחרי שסנדי חוזרת הוא מזהיר אותו לא להתמכר אליה. הוא ממשיך להכין את התרמית ומייסד את "קרן הינקל הארי", קרן צדקה ללא כוונת רווח אשר כל ההכנסות מהביטוח אמורות להיכנס אליה. כאשר סנדי שואל את גינגריץ' מדוע הוא עושה זאת, הוא מסביר לו שזהו רק מנוף להפעלת לחץ על חברת הביטוח להתקפל.
הינקל מתחיל ליהנות מחזרתה של סנדי, אבל הוא מרגיש רע כשהוא רואה ש"בום-בום" חש רגשות אשמה כבדים, הביצועים שלו במשחקים יורדים; הוא מבוזה על ידי האוהדים, מידרדר לאלכהוליזם, ואף נקלע לקטטה בבר. הינקל רוצה שג'ינגריץ' ייצג את בום-בום, אבל למורת רוחו של הינקל, גינגריץ' אומר שהוא עסוק מדי במשא ומתן עם חברת הביטוח וכי אין לו פנאי לכך. הינקל גם מגלה כי סנדי חזרה אליו אך ורק מתוך חמדנות ממון.
הינקל מקבל המחאה בסך $200,000 בהסדר עם חברת הביטוח. עם זאת, לפורקי יש תוכנית לחשיפת ההונאה. הוא מופיע בדירה לאסוף את המיקרופונים הנסתרים שלו. ומתחיל להעיר הערות גזעניות על בום בום. האירוע יוצא מכלל שליטה, והינקל המזועזע קופץ מכיסא הגלגלים ומכה את פורקי, פורקי שמח מאוד שהצליח להוכיח את הרמאות, אך העוזר של מקס (נועם פיטליק) שעדיין עומד בחלון בבית שממול אינו בטוח שהמסרטה תיעדה את המאורע מפני שהחדר היה "קצת חשוך". הינקל הזועם, שמלכתחילה לא רצה בתוכנית, מחליט להרוס אותה כליל. ומציע לפורקי לערוך שוב את הסיטואציה. הוא מדליק אור ומייעץ לצלם כיצד להגדיר את חשיפת המצלמה. ואז הוא מכה שוב את פורקי, ואף מתנדנד על מוטות הווילון וקופץ על המיטה. סנדי זוחלת על הרצפה ומחפשת את עדשת המגע שאבדה לה, והינקל, שמבין שכעת היא תיטוש אותו, דוחף אותה ברגלו בגסות אל הקרקע. גינגריץ' נותר קר רוח וטוען כי אין לו מושג כי מרשו מוליך אותו שולל, ומודיע על כוונתו לתבוע את חברת הביטוח עורכי דין עבור פלישה לפרטיות ולדווח הערות גזעניות של פורקי לארגונים שונים.
סיום הסרט הוא שהינקל נוסע לאצטדיון, שם הוא מוצא את בום בום מוכן לעזוב את הקבוצה ואולי להיות מתאבק בשם "המלאך האפל". הינקל מצליח לחלץ את בום-בום מיאושו, והשניים משחקים יחדיו בכדור.

פרסים

וולטר מתאו זכה באוסקר של 1966 בפרס השחקן המשנה הטוב ביותר עבור משחקו בסרט זה. הסרט היה מועמד גם לאוסקר על עיצוב ההפקה הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, והתסריט המקורי הטוב ביותר. וולטר מתאו היה מועמד גם עבור פרס גלובוס הזהב.
רבי יהודה בן בבא

ביוגרפיה

רבי יהודה בן בבא חי בתקופת מרד בר כוכבא, והיה חברו הטוב של רבי עקיבא. כשרבי עקיבא הוצא להורג על ידי הרומאים – אסר על שימוש בבשמים, לאות אבל.
הוא מוגדר בתלמוד כחסיד, בתלמוד מובאות מספר מעשיות המתחילות במילים "מעשה בחסיד אחד" ובמקום אחר מובא כי הכוונה היא תמיד לאחד מהשניים, או לרבי יהודה בן בבא או רבי יהודה ברבי אילעאי. בתלמוד מובא כי רצו לומר עליו "הי חסיד הי עניו" בהלוויתו, אלא שלא היו יכולים לומר זאת מפני הכלל ש"אין מספידין על הרוגי מלכות".

אחד מעשרת הרוגי מלכות

בסוף תקופת התנאים כששלטון הארץ היה ביד הרומאים הכירו הרומאים בחשיבות הסמיכה להמשכיות ההנהגה הרוחנית של עם ישראל, ואסרו אותה. רבי יהודה בן בבא, שהכיר בחשיבות זו, סמך חמישה רבנים בגליל, בניגוד לגזרת מלכות שגזר הקיסר אדריאנוס. בן בבא סמך את הרבנים בעמק שבין אושא לשפרעם. הוא בחר מקום זה משום שלא היה בתחום שיפוטו של אף יישוב. וסמך שם חמישה זקנים: רבי מאיר, ורבי יהודה, ורבי יוסי, ורבי שמעון, ורבי אלעזר בן שמוע  ורב אויא מוסיף: אף רבי נחמיה (בבלי, עבודה זרה-ח'). הוא נתפס על ידי הרומאים
וכך מסופר בתלמוד: "שגזרה מלכות הרשעה גזרה: כל הסומך, יהרג. וכל הנסמך, יהרג. ועיר שסומכין בה, תחרב. ותחום שסומכין בו, יעקר. מה עשה רבי יהודה בן בבא? הלך וישב בין שני הרים גדולים, ובין שתי עיירות גדולות, בין ב' תחומי שבת, בין אושא לשפרעם, וסמך שם חמשה זקנים: רבי מאיר ורבי יהודה ורבי יוסי ורבי שמעון ורבי אלעזר בן שמוע, ורב אויא מוסיף: אף (את) רבי נחמיה; כיון שהכירו בהם אויבים (הרומאים), אמר להם (רבי יהודה בן בבא): בני, רוצו! אמרו לו: רבי, ואתה מה תהא עליך? אמר להם: הריני מוטל לפניהם כאבן שאין לה הופכין; אמרו: לא זזו משם (חיילי רומי) עד שנעצו לגופו ג' מאות לולניאות (חניתות) של ברזל ועשאוהו לגופו ככברה".

חבריו

על חבריו נמנה שמעון התימני, אודות כך מסופר: "מעשה בשמעון התימני שלא בא אמש לבית המדרש בשחרית מצאו [ר'] יהודה בן בבא אמר לו מפני מה לא באת אמש לבית המדרש אמר לו בלשת באה לעירנו ובקשה לחטוף את כל העיר ושחטנו להם עגל והאכלנום ופטרנום לשלום אמר לו תמה אני אם לא יצא שכרכם בהפסדכם שהרי אמרה תורה לכם ולא לעובדי כוכבים".

תורתו

במשניות מובאות עדויות שמסר, הלכות שהיו מקובלות בידו מרבותיו. הוא גזר גזירות הלכתיות על בני דורו. פסקיו מופיעים פעמים בודדות בתלמוד, שנים מהם במסכת עירובין. אחד אודות דין פסי ביראות, בהם הוא קובע כי "אין עושין פסין אלא לבאר הרבים בלבד" (=היתר פסי ביראות, שכשר למרות שהוא פרוץ מרובה על העומד, נאמר רק בבאר מים חיים השייך לרבים), והשני הוא אודות קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה, בו הוא קובע את המידה המקסימלית בה מותר לטלטל בקרפף שלא הוקף לדירה - שבעים אמה ושיריים (=ומעט) על שבעים אמה ושיריים, וכן קובע שבקרפף צריך להיות "שומירה" (ביתן שמירה) או בית דירה, כדי שתחשב לכל הפחות במידה מסוימת כרשות היחיד שמותר לטלטל בה.
הוא נחלק עם רבי עקיבא בדין פירוט החטא, לאדם החוזר בתשובה על חטאיו: "צריך לפרוט את החטא שנאמר (שמות לב, לא) אנא חטא העם הזה חטאה גדולה ויעשו להם אלהי זהב דברי ר' יהודה בן בבא רבי עקיבא אומר אשרי נשוי פשע כסוי חטאה".

קברו

ציון קברו נמצא על יד שפרעם, והמחלף הסמוך, מחלף סומך, קרוי לציון הסמיכה שערך באזור.
ג'ון גאלבין

ביוגרפיה

קינארד נולד וגדל במסצ'וסטס. גאלבין החל את דרכו הצבאית כחייל במשמר הלאומי בשנת 1947. בשנת 1950 התגייס לצבא ארצות הברית ונרשם לאקדמיה הצבאית ווסט פוינט. בשנת 1954 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין חיל הרגלים. גאלבין לחם במלחמת וייטנאם ושימש כקצין מבצעים בדיוויזיית הרגלים ה-1. בשנים 1969–1970 שימש כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפרשים ה-8 שבדיוויזיית הפרשים הראשונה, על האופן שבו ניהג את גדודו בלחימה עוטר גאלבין בכוכב הכסף. לאחר מכן שירת בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) ובמגוון תפקידי מטה ופיקוד. בשנת 1980 מונה למפקד דיוויזיית החי"ר ממוכן ה-24. בהמשך שימש כמפקד פיקוד דרום של ארצות הברית כמפקד פיקוד אירופה וכמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה. הוא פרש מן השירות בשנת 1992.
תפוחים מן המדבר (סרט)

עלילה

עלילת הסרט מתמקדת ברבקה אברבנאל, בת יחידה להורים מבית חרדי ירושלמי שמקשים עליה במשך חייה. היא נחשפת בחשאי לעולם החילוני ומגיעה לערב ריקודי עם, בו היא מתיידדת עם דובי, קיבוצניק צעיר מדרום הארץ שלומד בירושלים. אביה, ראובן אברבנאל, לא רואה בעין יפה את המעשים של בתו, ומחליט לשדך אותה לשאלתיאל, אלמן ואב לילדים. אמה, ויקטוריה אברבנאל, אישה רגישה וחסרת ביטחון, אינה שלמה עם השידוך, אך אינה מעזה להתנגד לו. כשנודע לרבקה על השידוך היא בורחת אל הקיבוץ בו מתגורר דובי ולהתנדב לשירות לאומי. לאחר שרבקה מאמצת את אורח החיים החילוני, היא יוצרת קשר עם דודתה שרה, רווקה וחריגה בקהילה החרדית. ויקטוריה שומעת משרה על השינוי שעשתה רבקה בחייה ומגיעה לקיבוץ. ויקטוריה מחליטה למרוד בבעלה ולהישאר לצד בתה. רגע השיא של הסרט מגיע כשמשפחתה מגלה את מקום הימצאותה של רבקה. בחירתה ומעשיה של רבקה, שאינם מקובלים בסביבה החרדית, יוצרת כתם וניתוק של המשפחה מהסביבה בו היא נמצאת, אולם המשפחה מתחזקת בעצמה באמונה.

הקרנות בבתי קולנוע בארץ

על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 69,601 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.

מועמדויות ופרסים

הסרט היה מועמד ל-3 פרסי אופיר וזכה בתואר הסרט הטוב ביותר. כמו כן זכה הסרט בפרס חביב הקהל בפסטיבל הסרטים הישראלי ה-28 בלוס אנג'לס, בפרס "חזון גלובלי" בפסטיבל סינקווסט ה-25 בסן חוזה, קליפורניה, ובפרסים במסגרת הפסטיבלים היהודיים באטלנטה, בסן דייגו ובשיקגו.
האריס דיקינסון

ביוגרפיה

דיקינסון נולד וגדל בלייטונטון, שבמזרח לונדון. בגיל 17 הוא נשר מבית הספר, שם ניסה ללמוד קולנוע ותיאטרון. דיקינסון כמעט העדיף קריירה צבאית במרינס, לפני ששכנע אותו המאמן שלו ב-RAW Academy בלונדון לחזור אל התיאטרון. לדברי דיקינסון, אנשים רבים בוחרים שלא ללכת בעקבות התשוקות שלהם "כי הם מפחדים, או שאין להם רשת תמיכה".
בשנת 2016, דיקינסון לוהק לתפקיד הראשי של פרנקי בסרטה של אלייזה היטמן "עכברי החוף" (Beach Rats), על גבר צעיר הנאבק עם הזהות המינית על רקע הטיילת של קוני איילנד. על הופעתו, דיקינסון היה מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט, ל-London Film Critics Circle Awards ול-Gotham Independent Film Awards.‏
סרט דביק רפואי

סרט דביק רפואי הוא סוג של סרט דביק המותאם לשימוש ברפואה. הסרט הדביק מכיל דבק היפואלרגני המסוגל להיצמד לעור בחוזקה.
סרט דביק רפואי (הנקרא גם מיקרופור) הוא אחד הכלים המשמשים להגשת עזרה ראשונה.
ניתן להשתמש בסרט הדביק הרפואי לצורך חבישה של פצעים  שאגד מדבק אינו מתאים להם מבחינת מיקום, סוג או חומרת הפציעה. 
לאור מחירו הנמוך וקלות השימוש בו, זהו אמצעי הקיבוע הנפוץ ביותר של תחבושת.
הסרט הדביק הרפואי מאפשר לאוויר לחדור דרכו ולהגיע אל העור, כדי שיוכל להתאוורר ו"לנשום".
ישנם סוגים של סרטים דביקים רפואיים שבגלל המרקם המחוספס שלהם נעשה בהם שימוש גם בענף הספורט, כדי לשפר את האחיזה בציוד הנדרש. לדוגמה - מחבטי טניס ומקלות הוקי.
ונוס מווילנדורף

ונוס מווילנדורף הידועה גם בתור האשה מווילנדורף היא צלמית פרהיסטורית של אישה בגובה 11.1 ס"מ שנתגלה ב-1908 באתר מהתקופה הפלאוליתית העליונה סמוך לווילנדורף (Willendorf) בעמק הוואכאו שבאוסטריה, על ידי הארכאולוג יוזף סומבתי. הצלמית מגולפת באבן גיר אואוליטית מסוג שאינו מצוי באזור וצבועה באוכרה אדומה.
בבדיקה חוזרת של הסטרטיגרפיה באתר העריכו החוקרים שגיל השכבה הארכאולוגית שבה נמצאה הצלמית הוא כ-30,000 שנים לפני זמננו.
הצלמית לא נועדה כנראה להיות פורטרט ריאליסטי אלא אידיאליזציה של הגוף הנשי. הפות, השדיים והבטן התפוחה מודגשים מאד, דבר המרמז על קשר חזק לפוריות. זרועותיה הזעירות מקופלות מעל שדייה, ואין לה תווי פנים ברורים. ראשה מכוסה במה שנראה כצמות מלופפות, או סוג של כיסוי ראש.
הכינוי המשווה בין צלמית האישה השמנה למדי עם הדמות הקלאסית של "ונוס" עורר התנגדות בקרב חוקרים בני זמננו. כך לדוגמה העיר כריסטופר ויטקומב כי הוא מבטא באירוניה בוז לתפיסת היופי הקדומה והיכולת הטכנית המוגבלת הניכרות בפסל, כמו גם לחוסר הצניעות של הדמות, שלא תאם את תפיסת הנשיות של ראשית המאה ה-20 (קישור). חוקרים מסוימים דחו את ההשערה כי הצלמית היא איקונין של האלה האם, האלה של אירופה הקדומה הפלאוליתית. יש הסוברים כי בהיותה שמנה היא ייצגה מעמד נכבד בחברת הלקטים-ציידים, ומלבד פוריותה הבולטת, היא הייתה יכולה להיות גם סמל לביטחון והצלחה.
רגלי הצלמית לא עוצבו כך שהיא תוכל לעמוד בעצמה. עקב כך משערים כי הצלמית נועדה להיות מוחזקת בידיים ולא רק להביט בה בלבד. ארכאולוגים אחדים טוענים שהיא שמשה כקמע למזל. אחרים העלו את ההשערה כי הצלמית נועדה להחדרה לפות, כסוג של כישוף שנועד להגביר את הפוריות.
ונוס מווילנדורף היא חלק מאוסף המצוי במוזיאון לתולדות הטבע בווינה.
מאז שצלמית זו נתגלתה וקיבלה את שמה נתגלו צלמיות דומות נוספים וצורות אמנות אחרות מאותה תקופה. הם מכונים קבוצתית צלמיות ונוס.
מחלף גלילות

ביצת אחיה

במישור החוף עוברות דרכי האורך באבוסים שבין רכסי הכורכר, כביש 2 (דרך החוף) עוברת באבוס שבין רכס הכורכר הראשון (החופי) לרכס הכורכר השני ואילו כביש 20 (נתיבי איילון) עובר באבוס שבין רכס הכורכר השני לרכס הכורכר השלישי, דרכי הרוחב היו חוצות את הרכסים וכביש 5 חוצה את שלושתם, מחלף גלילות המקשר בניהם בנוי על רכב הכורכר השני.
בעבר היו נוצרות באבוסים שבין הרכסים ביצות ובריכות חורף.
הביצה שנקראה Burak Leil השתרעה בעבר מערב למחלף גלילות וביצת אחיה השתרעה בעבר ממזרח לו. 
את ביצת אחיה הזינו נחל אחיה ומי נגר ואת Burak Leil הזינו ערוצים מקומיים ומי גשם.
ב-1922‏ הוזכרה  Burak Leil   על ידי רשויות הבריאות של הצבא הבריטי כאחד ממוקדי המלאריה החמורים ביותר באזור, יחד עם הבאסה (הרצליה). מאחר שהאזור הפך לקו החזית מול הכוחות העות'מאניים נאלצו הבריטים לנקז את הביצה ולהדביר את היתושים כדי להילחם במחלה. ב-1937 הסתיימו פעולות השאיבה לאחר שנוקזו 1800 דונם. 
כיום כל שנותר מהביצה היא שלולית חורף (בריכת נאמן) מדרום מערב למחלף גלילות ושדה נרקיסים גדול בשדות ממזרח למתקן פי גלילות.
פנג הלבן

עלילה

הספר נפתח בלהקת זאבים המונהגת על ידי זאבה בת כלאיים, שתוקפת שני עוברי אורח, ביל והנרי. הדבר מתרחש בארצות הקור, בתקופת החורף - כשהרעב בעיצומו. הזאבים הרעבים טורפים את ביל ואת כלביהם של השניים, אך הנרי ניצל. הלהקה, שטרפה נלקח ממנה, מצליחה לבסוף להרוג אייל ולשרוד את הרעב.
כאשר מגיע האביב ואיתו גם עונת הייחום, ממליטה הזאבה חמישה גורים. רק אחד מהם, גור אפור, מצליח לשרוד את החורף הקשה. אותו גור מגיע במקרה למחנה האינדיאנים, שאמו ברחה ממנו שנתיים קודם לכן, ומתרגל לחייו החדשים עם אדונו, האינדיאני "בונה אפור", כזאב מבוית למחצה בשם "פנג הלבן" ("ניב לבן"), והוא נאלץ לחוות פרידה כואבת מאמו, כאשר "בונה אפור" נותן אותה לחברו בגלל חוב. שאר כלבי המחנה מתייחסים אל פנג, הזאב, כאל זר, ותוקפים אותו. פנג גדל כזאב בודד, פראי וקטלני. פנג לומד להיות שקט וזריז, וכך הופך ללוחם הטוב ביותר בלהקה.
כאשר מגיע פנג לבגרותו גם הוא בורח מן המחנה בתקופת הרעב, וחוזר אליו עם בוא האביב. לאחר מכן עוברים האינדיאנים לעיר, ושם מכיר פנג לראשונה את האדם הלבן. הוא נמכר לאדם בשם ביוטי סמית ("סמית היפה"), שמתעלל בו ומשתמש בו לקרבות כלבים להימורים. לאחר מכן הוא מגיע לידיו של וידון סקוט, שמחנך אותו מחדש, לוקח אותו עמו אל ארצות הדרום, ומגלה כלפיו, לראשונה בחייו של פנג, חום ואהבה. הוא מציל את בני משפחת וידון סקוט מפושע שברח מהכלא ורצה לחסל את סקוט ששפט אותו, ונחבל קשות הן מפגיעת שברים והן מפגיעת יריות כדור, אבל שורד.
בגדי פרווה

בגדי פרווה הם חלקי ביגוד העשויים בחלקם או ברובם מפרוות בעלי חיים. בגדי פרווה הם מאופני הביגוד העתיקים ביותר. הבגדים העיקריים המיוצרים מפרווה הם מעילים, צעיפים וכובעים. במקומות רבים נתפסים בגדי פרווה כסמל סטטוס יוקרתי. עם זאת, בתקופה האחרונה רבים דוחים את השימוש בבגדי פרווה מטעמי זכויות בעלי חיים ואתיקה. 
השימוש בביגוד מפרוות חיות אחרות עתיק מאוד. אף שאין הסכמה על תארוך מדויק על תחילת השימוש בפרוות כאמצעי ביגוד, שימוש כזה החל עם ההומינואידים עם נדידתם מיבשת אפריקה ליבשות אחרות; וידוע על ציד לשם שימוש בבגדי פרווה הן אצל האדם הניאנדרתלי והן אצל האדם הנבון. במאה ה-19 החלה להיווצר תעשיית הפרוות, שבמסגרתה מגדלים ומרבים בעלי חיים בחוות אך ורק למטרות טקסטיל. 
כיום, בשל הביקורת העזה בנושא שימוש בבגדי פרווה, קיימת עלייה בשימוש בפרוות מלאכותיות כלומר חומר סינתטי הדומה בתכונותיו לבדי פרווה, אך למעשה עשויים מפולימרים.
מארק די. קלי

ביוגרפיה

קלי למד לתואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת המדינה דרום-מערב טקסס במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית. 
ב-1986 התגייס לחיל האוויר ועבר קורס טיס בבסיס שפרד שבטקסס. שירת כטייס ומדריך טיסה על מטוסי T-37 בטייסת ההדרכה 80 במשך ארבע שנים. עבר הסבה למטוסי F-15 איגל ושירת בטייסת הקרב 90 באלסקה ובטייסת הקרב 492 באנגליה. בשנים 1998–2000 הוצב בחיל האוויר המלכותי האוסטרלי ושימש עוזר קצין המבצעים בטייסת אימונים להסבה למטוסי F/A-18 הורנט. על שירותו באוסטרליה עוטר במדליית הזהב של ראש מטה חיל האוויר האוסטרלי. בשנים 2002–2004 שירת כקצין המבצעים של טייסת הקרב 336 בקרוליינה הצפונית ובשנים 2004–2006 פיקד על טייסת הקרב 333 המפעילה מטוסי F-15E סטרייק איגל. 
לאחר לימודים במכללה הלאומית למלחמה מונה קלי ביולי 2007 לסגן מפקד כנף 366. במסגרת זו הוצב באפגניסטן כסגן מפקד כוח המשלוח האווירי 455. בספטמבר 2008 מונה למפקד כנף הקרב הרביעית. באפריל 2010 מונה לעוזר לסגן מפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית ושנה אחר כך מונה לראש מטה מפקד כוחות האוויר בפיקוד האוקיינוס השקט. 
ביולי 2012 מונה למפקד כנף הקרב 354 באלסקה. ביולי 2014 מונה למפקד כוח המשלוח האווירי 455 בבסיס באגראם שבאפגניסטן. ביולי 2015 מונה למפקד חיל האוויר התשיעי וביוני 2016 מונה לעוזר מפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר.
באוקטובר 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-12 של ארצות הברית ומפקד כוחות האוויר של פיקוד דרום. באוגוסט 2018 מונה לראש אגף מבצעים במטה חיל האוויר.
במהלך שירותו צבר למעלה מ-5,500 שעות טיסה, כולל למעלה מ-800 שעות טיסה מבצעיות, בעיראק, אפגניסטן, בוסניה. הוא עוטר פעמיים בצלב התעופה המצוינת כולל סימון V לאומץ לב, ו-10 פעמים במדליית האוויר. הטיס מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, F-15E סטרייק איגל, F/A-18 הורנט, F-16 פייטינג פלקון ו-F-35 לייטנינג II. 
קלי בעל תואר שני מהמכללה לפיקוד ומטה של אוניברסיטת חיל האוויר ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי מהמכללה הלאומית למלחמה. נשוי לטניה ואב לבן ובת.