google/wiki40b huggingface dataset:
לוי בנימין

לוי בנימין (שמו האנגלי: ארנסט פרנק בנג'מין (Ernest Frank Benjamin);‏ 5 בפברואר 1900 – 14 במרץ 1969) היה יהודי קנדי שהגיע לדרגת בריגדיר (המקבילה לדרגת תת-אלוף בצה"ל) בצבא הבריטי ומפקד הבריגדה היהודית.

ביוגרפיה

לוי בנימין  נולד בטורונטו שבקנדה. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ' שבאנגליה, ולאחר מכן במכללה לפיקוד ומטה בקמברלי. בנימין הוסמך לקצונה ב-1919 ושירת שנים רבות בחיל ההנדסה הבריטי בטורקיה, הודו, מלאיה, סינגפור ומדגסקר.
במהלך מלחמת העולם השנייה פיקד על חטיבת ההנדסה הימית. לאחר מכן פיקד על מרכז האימונים המשולב למזרח התיכון ולאיטליה, והגיע לדרגת רב-סרן. כאשר הוקמה הבריגדה היהודית בשנת 1944 החליטו הבריטים, במחווה כלפי הנהגת היישוב וההנהלה הציונית, למנות קצין יהודי משורות הצבא הבריטי להיות מפקד החטיבה. התפקיד הוטל על לוי בנימין. בנימין קיבל עליו ברצון את התפקיד, למרות שלא היה מקורב לחוגים היהודיים והציוניים. בקבלו את הפיקוד על החטיבה נערך לכבודו מסדר של כל החטיבה. בדבריו ללוחמים אמר להם:
הופקדתי עליכם מטעם האומה היהודית, וכל העולם היהודי צופה עליכם
— לוי בנימין, 25 באוקטובר 1944
.

יחסו לטיפולם של חיילי הבריגדה בשארית הפליטה

אחריותו ותפקידו כקצין בכיר בצבא הבריטי, אסרו עליו להיות מעורב, ואפילו לדעת, על המתרחש בתחום העברת הפליטים היהודים מגרמניה ואוסטריה לאיטליה. עם זאת הוא ידע, אישר ואהד את המבצע הזה ונתן יד חופשית בפעולה זו.
משרדי הרבנים הצבאיים שתפקידם היה לספק שרותי דת לחיילים היו גם שותפים לטיפול בפליטים: חינוך יהודי לילדים בקהילות וסיוע בארגון העפלתם לארץ ישראל. הרב ד"ר משה א. יפה, רב צבאי ראשי בבריגדה, מספר כי הוא בקש מהבריגדיר הגדלת הצוות כדי שיוכל לטפל בכל הנושאים, אשר הגיעו לטיפולו. הבריגדיר השיב לו: "הבט יפה יקירי, ידוע לך שאני מרכיב מונוקל כדי לראות את הדברים בצורה יותר טוב, אולם קורה שהמונקל שלי נשמט".
עוד מספר הרב, כאשר חיילי הבריגדה חזרו לארץ ישראל, אחדים מהם נשארו באירופה לסייע בהעפלה. במקומם חזרו ארצה חלק מהעקורים הצעירים. בנימין בא להפרד מהחיילים ושם לב כי אחדים מהם, אינם חיילים. בנימין היפנה את מבטו לרב כאשר המונוקל שלו שמוט. בסיום תפקידו הוא הכריז כי: "חיילי הבריגדה פעלו הרבה למען אחיהם הסובלים באירופה, הרבה יותר מאשר סופר כאן (בעצרת פרידה בה'תש"ו) ויותר ממה שידוע לי. אני גאה על כך, שהם מילאו את חובתם לעמם".
בריגדיר לוי פיקד על הבריגדה שפעלה בצפון איטליה בשנת 1945 כחלק מהארמייה השמינית, עד לפירוקה ב-1946.
לאחר המלחמה שירת בהונג קונג עד לפרישתו ב-1950, אז הועלה לדרגת בריגדיר כדרגה אישית. נפטר באנגליה בשנת 1969.
כתר המלכה מרי

כתר המלכה מרי (באנגלית: Crown of Queen Mary) היה כתר הרעיה של המלכה הרעיה מרי מטק, רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי. הכתר יוצר עבר טקס ההכתרה של ג'ורג' ומרי בשנת 1911.
אנליזה ממדית

אנליזה ממדית היא כלי שימושי במדעים מדויקים ובהנדסה לצורך חישובים. בהקשר זה, ממד מוגדר כגודל פיזיקלי, כמו: מסה, אורך או זמן. אנליזה ממדית משמשת בעיקר ככלי עזר ובקרה בפיתוח משוואות ובהבנת משמעותן.

שימושים

מקובל לבחור את הממדים בתור הגדלים הבסיסיים של מערכת היחידות אשר נמצאת בשימוש. כך למשל, במכניקה אם נשתמש במערכת SI אז הגדלים הבסיסיים (הממדים) הם מסה, אורך וזמן, אשר מסומנים בעזרת האותיות \,T,L,M, בהתאמה. גדלים נוספים יכולים להיות מוגדרים באמצעות הגדלים הבסיסיים. כך למשל מהירות מוגדרת על ידי: \,v=\frac{dx}{dt}, כאשר \,v היא המהירות, \,x הוא האורך ו-\,t הוא הזמן. ממשוואה זו ניתן להסיק שהמהירות היא גודל בעל ממדים של \frac{L}{T}.
בצורה דומה, כוח מוגדר באמצעות החוק השני של ניוטון: F=ma=m\frac{dv}{dt} , כאשר \,F הוא הכוח, \,m המסה ו-\,a התאוצה. מכאן ניתן לראות שלכוח יש ממדים של: \frac{ML}{T^2}.
אנליזה ממדית, מהווה בדרך-כלל את השלב הראשון בבדיקת נכונותם של חישובים. לדוגמה, פעולות חיבור או חיסור בעת עריכת חישובים יבוצעו תמיד על גדלים בעלי אותם ממדים, כך שאם התקבל ביטוי שהתבצע בו חיבור של גדלים בעלי ממדים שונים אז הוא מצביע על שגיאה. כלל זה לא חל על פעולות כפל וחילוק, ומותר לכפול ולחלק גדלים בעלי ממדים שונים. אם במהלך החישובים מופיע ביטוי הכולל פונקציות כמו: \ \log(x), \sin(x), \cos(x), e^{x}, אז הארגומנט של הפונקציה יהיה בהכרח חסר ממדים.
בכל משוואה ניתן לבצע העברת אגף, או במילים אחרות, המשוואה \,a=b שקולה למשוואה \,a-b=0. על-כן, שיקולי האנליזה הממדית דורשים שהממדים של שני האגפים יהיו זהים. בצורה זו ניתן לוודא באופן ראשוני את היתכנותן של משוואות, ולבדוק ביטויים המתארים גדלים. כך למשל, אם נקבל משוואה שבה הכוח מקבל ממדים שאינם \frac{ML}{T^2}, אז תוצאה זו מקורה בטעות.
אנליזה ממדית משמשת גם ככלי עזר לבחינת כיווני התקדמות תאורטיים, ולמציאת סדרי גודל של תופעות.
אחת הדוגמאות היפות והאפקטיביות לשימוש באנליזה ממדית היא החוק של קולמוגורוב לפיזור האנרגיה בנוזל הנמצא בתנועה טורבולנטית תחת לחץ קבוע (למשל, תנועת הגלים בסערה). נסמן ב-\ \epsilon הוא זרימת האנרגיה (השינוי באנרגיה האצורה ביחידת מסה, לאורך יחידת זמן). קולמוגורוב הראה שמן ההנחה (הלא מוכחת) שזרימת האנרגיה אינה תלויה בגודל הגל, נובע שהתפלגות האנרגיה מתאימה לנוסחה \ E(k) \approx C \epsilon^{2/3}k^{-5/3}, כאשר C קבוע, ו-k הוא גודל הגל.
כשרות משפטית

כשרות משפטית היא יכולתו של כל אדם, מיום לידתו ועד מותו, ליהנות מזכויות ולשאת בחובות, אשר טומנות בחובן משמעות משפטי כלשהי. החוק אשר מסדיר את נושא הכשרות המשפטית בישראל הוא חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (להלן: "חוק הכשרות המשפטית").

הגבלת הכשרות המשפטית בחוק

על אף העובדה כי כל אדם זכאי לבצע פעולות משפטיות, קיימות אוכלוסיות מסוימות אשר החוק הישראלי או בית המשפט (באמצעות פסק דין) מגבילים את יכולתן לבצע פעולות משפטיות מסוימות. במקרים כאלו, ימונה אפוטרופוס.
אפוטרופוס הוא אדם שממונה על ידי בית המשפט על מנת שידאג לאדם (קטין או בגיר), אשר בשל מצבו אינו מסוגל לדאוג לעצמו. ההגדרה המשפטית לאדם זה הינה "חסוי".

פסול דין

אדם שמגיע לגיל 18, הופך מבחינה משפטית מקטין לבגיר. מרגע זה, הוריו מסיימים את תפקידם כאפוטרופסים (הטבעיים) שלו והם מנועים מלבצע במקומו כל פעולה או לקבל החלטות בעבורו.
עם זאת, במקרים בהם אדם בגיר אינו מסוגל לדאוג לענייניו, בשל מחלת נפש או ליקוי כלשהו בשכלו, רשאי בית המשפט, לבקשת בן זוגו או קרובו (או היועץ המשפטי לממשלה ובא כוחו), להכריז עליו כפסול דין ולמנות לו אפוטרופוס, אך זאת רק לאחר ששמע את אותו אדם או נציגו.
על מנת לענות על דרישות החוק, נדרש כי אותו אדם לא יהיה מסוגל לשלוט ולנהל היבטים בסיסיים רבים בחייו, דוגמת טיפול בבריאותו, בעניינו הכספיים. לעניין זה, אין זה מספיק שלאותו אדם יהיה קושי בניהול אספקט מסוים בחייו, אלא נדרשת אי יכולת כללית. 
ההחלטה של בית המשפט לפסול את כשירותו המשפטית של אדם בוגר אינה סופית, וניתן לבטל החלטה זו, במקרה ובו בית המשפט סבר שההכרזה על הפסלות הייתה לא מוצדקת או כי חדלו להתקיים התנאים שהצדיקו את ההכרזה.

הליך ההכרזה על פסול דין

פירוט בנוגע להליך הפורמלי להכרזה על אדם כפסול דין ניתן למצוא בתקנות הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (סדרי דין וביצוע)

חובותיו של האפוטרופוס

בדומה לאחריות החלה על הורי קטין (המתפקדים כאפוטרופסים הטבעיים שלו), חייב האפוטרופוס למלא את תפקידו כאשר טובת החסוי עומדת מול עיניו בכל שלב, וזאת "כדרך שאדם מסור היה נוהג בנסיבות העניין". חובה זו אינה רלוונטית רק לאפוטרופסים טבעיים או לאפוטרופוסים שמונו על ידי בית משפט, אלא על כל אפוטרופוס באשר הוא, אף אם פוטר, התפטר, נפל פגם במינויו או מכל סיבה אחרת. המטרה היא להכיר באפוטרופוס הלכה למעשה מחד, אך להדגיש כי כל חובותיו של אפוטרופוס חלות אף עליו וזאת על מנת שלא לפגוע בטובתו של החסוי מאידך.
לעיתים נוצר מצב בו על האפוטרופוס להיות נאמן לשני צדדים בו זמנית, או שאינטרס אישי של האפוטרופוס עלול להתנגש באינטרס של החסוי. במקרים כאלו ועל מנת למנוע מצב בו עלולה להיפגם טובת החסוי בשל חשש לניגוד אינטרסים נקבע בחוק כי:
בפעולה משפטית בין החסוי לבין האפוטרופוס, בן זוגו או קרוביו של האפוטרופוס (חוץ ממתנות הניתנות לחסוי), ובפעולה משפטית בין החסוי לבין חסוי אחר של אותו אפוטרופוס, אין האפוטרופוס מוסמך לייצג את החסוי מבלי שבית המשפט או אפוטרופוס אחר שנתמנה למטרה זו אישר זאת מראש.

סמכויותיו של האפוטרופוס

האפוטרופוס מוסמך לעשות ככל הדרוש לשם מילוי תפקידו. עם זאת, סמכות זאת אינה בלתי מוגבלת וקיימים מקרים בהם יזדקק האפוטרופוס לאישור בית המשפט על מנת לבצע פעולות מסוימות. לדוגמה - השכרת דירה, נתינת ערבות וכיוצ"ב.
מיכאל זייפרט

מיכאל זייפרט (בגרמנית: Michael Seifert;‏ 16 במרץ 1924 - 6 בנובמבר 2010), היה פושע מלחמה נאצי ששימש שומר במחנה הריכוז בולצאנו באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

זייפרט נולד בעיירה לנדאו (בימינו שירוקולניבקה באוקראינה), שהוקמה על ידי מהגרים גרמנים במהלך המאה ה-19. היה בנם השני של מיכאל שעבד כפקיד בסניף הדואר המקומי וברטה. ב-1933 פוטר אביו מעבודתו מאחר שנחשד בתמיכה בתנועה הנאצית והמשפחה נאלצה להגר לבית קרובים בחצי האי קרים. ב-1939 חזר זייפרט לאזור אוקראינה ועבד כחקלאי שכיר. בהמשך עבר למיקולאייב ועבד כפועל במפעל ליצור כלי עבודה.

במלחמת העולם השנייה

בשלהי יוני 1941, לאחר תחילתו של מבצע ברברוסה ועם הגעתם לאזור של יחידות איינזצגרופן שנקראו איינזצגרופה ד' ונלוו לארמייה ה-11 הגרמנית, גייסו הגרמנים מתנדבים מקרב האוכלוסייה המקומית ממוצא גרמני, לכוחות שיטור מקומיים. זייפרט גויס לכוח עזר, הועסק בתחילה כשומר במספנה המקומית וב-1943 לאחר שנסגרה, גויס לאס אס, בדרגת רוטנפיהרר, במיקולאייב. באפריל 1944 נכבשה מיקולאייב בידי הצבא האדום וזייפרט הוצב על ידי מפקדת האס דה בוורונה ובהמשך הוצב כשומר במחנה הריכוז פוסולי. בשלהי 1944 הורשע בידי בית משפט צבאי באונס, הועבר מתפקידו והוצב ביחידת השיטור של מחנה המעבר בולצנו. יעודו הראשוני של מחנה בולצנו היה לקלוט אסירים שהועברו ממחנה הריכוז פוסולי, שננטש באוגוסט עקב התקדמות צבאות בעלות הברית. לפי ההערכות כמות האסירים במחנה בולצנו נעה מ-9,500 ועד 11,000, חלקם אסירים פוליטיים, חלקם פרטיזנים וחלקם נרדפי גזע כגון יהודים וצוענים. 3,405 מתוכם גורשו בהמשך למחנות השמדה. טרום גירושם הועסקו האסירים בעבודות כפייה. במחנה בולצנו הוקמו תאי כליאה וצינוק וזייפרט היה אחד מסגל שומרי תאי הכליאה. במסגרת זו רצח זייפרט אסירים והתעלל ברבים אחרים.

לאחר המלחמה

ב-1951 ביקש וקיבל אשרת הגירה לקנדה תוך ציון עובדות כוזבות על עברו. ב-10 ביוני 1954 הוציאה איטליה צווי מעצר בינלאומיים נגד סגל מחנה בולצנו ובכלל זה זייפרט. ב-1999 חשף העיתון האיטלקי לה סטאמפה את מקום מגוריו של זייפרט והוגש נגדו כתב אישום בגין פשעיו. זייפרט החליט שלא להגיע למשפט. ב-24 בנובמבר 2000 הורשע זייפרט ב-15 מעשי רצח וזוכה מ-6 אחרים מחמת הספק. במהלך המשפט נשמעו עדויות על כך שזייפרט הרעיב אסיר למוות, אנס ורצח אישה הרה ועקר את עיני אסיר אחר. מעשים אילו הובילו לכינויו "החיה מבולצנו". זייפרט נידון שלא בפניו למאסר עולם. ב-26 באפריל 2002 הגישה איטליה לקנדה בקשת הסגרה רשמית של זייפרט. באוקטובר 2002 אושר גזר הדין לאחר שנדחה ערעורו של זייפרט בערכאות עליונות. באמצע פברואר 2008 הוסגר זייפרט לאיטליה לאחר שנשללה אזרחותו הקנדית והוא נכלא בכלא צבאי בסנטה מריה קפואה וטרה שבדרום איטליה. ב-2010 הלך זייפרט לעולמו בבית חולים בקזרטה והוא בן 86 שנים
מדיניות הכלב האחד

מדיניות הכלב האחד היא מדיניות של הממשל בסין, לפיה כל משפחה יכולה לגדל לכל היותר כלב אחד. המדיניות גם מגבילה את גובה הכלבים - עד 35.5 סנטימטרים, ואוסרת על גידול כלבים פראיים ומסוכנים. בנוסף נאסר על נטישת הכלבים, ועל טיול עימם במקומות ציבוריים כגון שווקים ופארקים.
המדיניות מיושמת משנת 2006 בבייג'ינג. בהמשך הורחבה גם לערים גואנגג'ואו (מ-2009), צ'נגדו, ושנגחאי (מ-2011).
המדיניות יושמה לראשונה ב-2006, לאחר שחלה עלייה במקרי המוות בעקבות הידבקות במחלת הכלבת - 2,651 מקרי מוות מהמחלה דווחו בשנת 2004; רק 3% מהכלבים בסין היו מחוסנים מפני המחלה. באזורים אחרים בסין, המדיניות הקיימת לרוב היא הטלת קנסות שונים על בעלי כלבים. ב-2006 נערך מבצע ממשלתי בו נטבחו בתוך חמישה ימים 50 אלף כלבים באזור יונאן לאחר מספר מקרי הידבקות בכלבת.
הטלת המגבלות הובילה למספר הפגנות מחאה מצומצמות בבייג'ינג. כן עלו תגובות מעורבות מצד ארגוני בעלי חיים שונים ברחבי העולם, כגון התנגדות מצד הארגון האמריקאי "Humane society" (שאנשיו טענו כי הפתרון להתפשטות הכלבת בסין הוא הגברת החיסונים לכלבים ולא הגבלת מספרם), לעומת הבעת תמיכה במדיניות מצד ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" (שאנשיו טענו כי הדבר אולי ימנע מאנשים לנסות לגדל יותר כלבים ממה שהם מסוגלים).
המנדלוריאן

תקציר עלילת הסדרה

המאנדאלוריאן מתרחש "לאחר נפילתה של האימפריה, לפני הופעת המסדר הראשון" ומספרת על "אקדוחן בודד בדרגים החיצוניים של הגלקסיה הרחק מתחומי השיפוט של הרפובליקה החדשה."
טבלת שכיחות

טבלת שכיחויות היא טבלה שמציגה את השכיחויות של התוצאות השונות במדגם.
כל רשומה בטבלה מכילה את השכיחות או המנייה של הופעתם של ערכים בתוך קבוצה או מרווח מסוימים. בדרך זו הטבלה מסכמת את ההתפלגות של הערכים במדגם.

יישומים

ניהול ועיבוד של מידע בטבלת שכיחויות פשוט יותר מהעבודה עם מידע גולמי. ישנם אלגוריתמים פשוטים לחישוב של ממוצע, חציון וסטיית תקן מטבלאות אלו.
בדיקת השערות מתבססת על הבדלים ונקודות דמיון בין טבלאות שכיחויות. הערכה זו מתבססת על מדידה של נטייה מרכזית או ממוצע ומדידה של שונות כמו סטיית תקן.
טבלת השכיחויות נחשבת למצודדת כאשר קיים הפרש בין החציון ולבין הממוצע שלה.
הגבנוניות של הטבלה מתייחסת למידת הריכוז של הנתונים סביב הממוצע, או על פי השיא של התצוגה הגרפית שלה.
קברנה פראן

קברנה פרנק (באנגלית ובצרפתית: Cabernet Franc) הוא זן ענבים אדום. הזן נפוץ ביינות ממסכים בסגנון בורדו בהם הוא מתווסף למרכיבים העיקריים קברנה סוביניון ומרלו. בנוסף, הזן מופיע גם ביינות זניים - למשל בעמק הלואר שבצרפת, ואף ביינות קרח בקנדה ובארצות הברית.
קברנה פרנק, לצד הזן הלבן סוביניון בלאן הם ההורים הגנטיים של זן הקברנה סוביניון.

אחד המאפיינים הנפוצים ביינות המכילים קברנה פרנק הוא ארומות של פלפל שחור, ובמקרים מסוימים היינות מאופיינים בארומות של פירות יער, טבק וסיגליות.

קברנה פרנק בישראל

בישראל, במסגרת חיפושים אחרי זני ענבים המתאימים לאקלים המקומי, מספר היקבים המתנסים ביינות מבוססי קברנה פראן עולה בשנים האחרונות. החל משנת 2001 מספר יקבים אף מייצרים יינות זניים מקברנה פראן, בהם: יקב מרגלית, יקב ויתקין, יקב גבעות, יקב תניא, יקב טוליפ, יקבי רקנאטי, יקב בן חנה, יקבי כרמל, יקב כרם אביתר, ויקבים נוספים.
נושא כלים

נושא כלים הוא עוזר או משרת המסייע לאדם בעל מעמד חשוב משלו.
במקרא הוזכרו נושאי כליהם של מנהיגים, כדוגמת אבימלך בן גדעון (שופטים, ט', נ"ד), שאול המלך (ספר שמואל א', פרק ל"א) ובנו יהונתן (שם, פרק י"ד), וכן יואב בן צרויה (שמואל ב', י"ח, ט"ו). גם דוד המלך שימש תקופה מסוימת כנושא כליו של שאול (שמואל א', ט"ז, כ"א). נושא הכלים נשא את כלי המלחמה עבור אדונו, ובכמה מקרים מתואר שנושא הכלים היה מצויד גם בנשק אישי עבורו, והשתתף באופן פעיל בלחימה (שמואל א', י"ד).
בימי הביניים היה נושא הכלים האדם שנשא את כלי המלחמה של האציל הלוחם, ובעיקר את המגן, וסייע לו בלבישת שריון הגוף. נושאי הכלים היו בעלי מעמד נחות משל הלוחם ששירתו ושאפו ללמוד ממנו את מלאכת הלחימה ולהתקדם אל מעמד גבוה יותר. כשאבירים נלחמו ביניהם, בדרך כלל גם נושאי הכלים נאבקו ביניהם.
בשפות רבות נגזר שמו של נושא הכלים מהמילה מגן, משום שנושא הכלים נשא, לפני הקרב, את המגן הכבד של אבירי ימי הביניים
נושאי כלים מסוימים, שהופיעו ביצירות ספרות מפורסמות, דוגמת: סנצ'ו פנשה ב"דון קיחוטה", גורט ב"אייבנהו" ונושאי הכלים של המוסקטרים בספרי אלכסנדר דיומא האב, היו בעצמם לדמויות מפורסמות.
בתרבות המודרנית, חסרת האבירים, נושאי כלים נושאים את תיק מקלות החבטה של שחקני הגולף או פריטים אחרים המכבידים על בעל המעמד או שזה לא מכבודו לשאת אותם בעצמו.
הרמב"ם כותב על רבי עקיבא שהוא היה נושא כליו של בר כוכבא. על כך כותב רבי יוסף קארו שזה לא ברור כיצד זה אפשרי ועל כן יש שפירשו שרבי עקיבא היה נושא כלים במובן שהוא תמך במרד. לעומת זאת, היו שמצאו רמז לכך שרבי עקיבא בעצמו יצא למלחמה.
הביטוי נושא כלים משמש גם לציין יחסי גומלין לא שיוויוניים בין שותפים לדרך, כך מתואר לעיתים פוליטיקאי אחד כנושא הכלים של פוליטיקאי אחר.

בספרות התורנית

בספרות התורנית משמש הביטוי בהשאלה כתואר לפרשנות- כביכול המפרש נושא את כליו של הספר המתפרש. במיוחד ידועים נושאי כליו של הרמב"ם, שמרבים לצדד בדעתו ב"מלחמתו" עם השגות הראב"ד כנגדו.
קגושימה (מחוז)

היסטוריה

מחוז קגושימה הייתה מרכז הטריטוריה של הסמוראים של משפחת שימאזו מסוף המאה ה-12 כאשר מינאמוטו נו יוריטומו השתלט על יפן. בירת המחוז קגושימה הייתה נמל מסחרי פעיל כבר עם תחילת תקופת אדו, שעה שהפכה רשמית לבירת ההאן של שימאזו, האן סצומה. המגע הראשון בין יפנים לאירופאים התחולל כאשר סוחרים פורטוגזים הגיעו לאי טנגשימה שבשטח המחוז ב-1543. הנצרות חדרה לראשונה ליפן דרך קגושימה, הנמל הראשון ביפן אליו הגיע המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר באוגוסט 1549, והמחוז היה מרכז חשוב של הפעילות הנוצרית ביפן לפני שדת זו נאסרה ביפן בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17.
למרות האיסור על סחר בינלאומי (סאקוקו) שכפתה שוגונות טוקוגאווה המשיך המסחר במחוז לפרוח והאן סצומה הפך להיות בין ההאנים החזקים והעשירים ביותר ביפן. בירת המחוז לא שמשה רק כמרכז הפוליטי של סצומה אלא גם של ממלכת ריוקיו (שמרכזה באוקינאווה) שהייתה ואסאל של סצומה והקימה בעיר מבנה שגרירות שנועד לטפל ביחסים שבין שתי הישויות הפוליטיות ולשכן מבקרים ונציגים מטעם הממלכה. 
קגושימה הופגזה על ידי הצי המלכותי הבריטי באוגוסט 1863 על מנת להעניש את הדאימיו של סצומה בשל חלקו ברצח צ'ארלס לנוקס ריצ'רדסון בדרך טוקאידו (דרך עתיקה שחיברה בין אדו (כיום טוקיו) לקיוטו) וסירובו לשלם פיצויים.
קגושימה הוא מחוז הולדתם של שני מצביאים ידועים בתולדות יפן המודרנית: טקמורי סאיגו, מנהיג מרד סצומה בתקופת מייג'י שאף נהרג בבירה קגושימה ב-1877 בקרב האחרון של המרד, והיהאצ'ירו טוגו, אדמירל ששירת כמפקד הכוחות הכללי של הצי היפני המשולב והצי הראשון של יפן שהביסו את הצי הרוסי הקיסרי במלחמת רוסיה-יפן.

גאוגרפיה

מחוז קגושימה שוכן בקצה הדרום-מערבי של האי קיושו, ובשטח המחוז נכללת שרשרת איים הנמתחת מאות קילומטרים לדרום-מערב. המחוז גובל במחוזות אוקינאווה בדרום, קוממוטו, מיאזקי במזרח, ובים הצהוב במערב. 
במחוז שוכנים מספר הרי געש פעילים ורדומים, ובהם סקורג'ימה, המתנשא אל מול העיר קגושימה. בשנת 1914 התפרץ סקורג'ימה, והייתה זאת ההתפרצות הגעשית העזה ביותר ביפן במהלך המאה ה-20. זרמי לבה מלאו את המצר הימי בין האי שעליו שוכן ההר לבין האי קיושו, והאי הפך לחצי אי. 9% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.

כלכלה

כלכלת מחוז קגושימה מתרכזת בעיר הבירה קגושימה וסביבתה, כהמשך למעמדה ההיסטורי כבירת האן סצומה. החלק המזרחי של המחוז, שהיה בעבר האן אוסומי, נותר כפרי ברובו. 
למחוז שורשים חקלאיים עמוקים, והוא ידוע במספר גידולי יצוא, כגון תה ירוק, בטטה, צנון, אורז וחזירים.
באי טנגשימה, השוכן בשטח המחוז, שוכן מטה הסוכנות היפנית לחקר החלל.
קא' פזארו

היסטוריה

הארמון, הבנוי בסגנון הבארוק ומעוטר שיש, נבנה על פי תכנונו של האדריכל באלדאסארה לונגנה באמצע המאה ה-17 עבור משפחת פזארו. בשנת 1659 נבנו חלקיו האחוריים של המבנה; חצר המבנה הושלמה בשנת 1676 והעבודה על חזית המבנה החלה בשנת 1679. בשל מותו של לונגנה בשנת 1682 הופסקו עבודות הבנייה (ולמעשה נבנתה רק הקומה הראשונה של חזית המבנה) . עבודת הבנייה הושלמה על ידי האדריכל ג'יאן אנטוניו גאספארי בשנת 1710. גאספארי המשיך את הבניה במידה רבה על פי תכנונו של לונגנה.
בשנת 1830 עם מותו של אחרון בני משפחת פזארו נמכר המבנה במכירה פומבית למשפחת גראדיניו, ולאחר מכן למסדר ארמני אשר השתמש במבנה כמכללה. לאחר מכן נרכש המבנה על ידי משפחת בווילקה. בשנת 1898 העניקה הדוכסית פליסיטה בווליקה לה מאסה את המבנה לעיר ונציה במטרה שישמש כמוזיאון.
כיום משמשת הקומה הראשונה של המבנה להצגת תצוגות מתחלפות של אמנות מודרנית, בקומה השנייה נמצא המוזיאון לאמנות מודרנית של ונציה, ובקומה השלישית ממוקם המוזיאון לאמנות אוריינטלית (אמנות מזרח אסיה).

המוזיאון לאמנות מודרנית

המוזיאון לאמנות מודרנית של העיר ונציה, הממוקם בקומה השנייה של המבנה, מציג יצירות מהמאה ה-20 של אמנים ונציאניים, אמנים איטלקיים, וכן אמנים ידועים ובהם גוסטב קלימט, פייר בונאר, מארק שאגאל, וסילי קנדינסקי, פול קלי, ג'ורג' מין, אנרי מאטיס, הנרי מור, ג'ורג'ו מוראנדי, ג'ורג'ו דה קיריקו ואומברטו בוצ'וני.

המוזיאון לאמנות אוריינטלית

המוזיאון לאמנות אוריינטלית, הממוקם בקומה השלישית של המבנה, מציג יצירות רבות שמקורם במזרח אסיה (בעיקר מיפן אך גם מסין ואינדונזיה). כ-30,000 יצירות ובהם כלי נשק, שריון, כלי חרס, ציורים ורהיטים וכן יצירות של קוריוסאי, הארונובו והוקוסאי.
מקורם של אוספי המוזיאון באוספיו של הנסיך הנרי, רוזן בארדי, אשר בסוף המאה ה-19 הוריש את אוספיו לממשלת איטליה.
במוזיאון אוסף ייחודי של דמויות שחורות מאינדונזיה אשר שימשו בתיאטרון בובות.
דב הוז

ביוגרפיה

הוז נולד בעיר אורשה (Орша) שבפלך מוגילב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום במחוז ויטבסק בבלארוס) לברוך ושרה, ועלה לארץ ישראל עם משפחתו באלול תרס"ו, קיץ 1906. אביו ברוך שהיה מחנך במקצועו החל ללמד בבאר טוביה ואילו אמו שרה פתחה את ביתה ביפו ועשתה אותו "פנסיון שרה הוז", אשר שימש כמקום מגורים לאחדים מתלמידי גמנסיה הרצליה, אשר נשלחו על ידי משפחותיהן הציוניות ללמוד בא"י. יותר מאוחר קיבל אביו משרת הוראה בבית ספר תחכמוני.
הוז היה בוגר המחזור הראשון של גימנסיה "הרצליה". החל משנת 1909 היה חלק מחבורה שארגנה את השמירה על העיר תל אביב. לחבורה זו שכונתה "ארבעת הגיסים" השתייכו גם: שאול אביגור, אליהו גולומב ומשה שרת.
בין השנים 1913–1914 עבד כפועל בקבוצת דגניה (לימים דגניה א'). במלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא העות'מאני, נשלח לבית הספר לקצינים באיסטנבול, סיים את הקורס ושירת כקצין. במהלך הלחימה שהה בדמשק שם פגש את אביו, שבא לבקרו. לאחר אותה פגישה נפטר אביו בדרכו חזרה הביתה. הוז קיבל חופשת אבל אך לא שב ממנה אל יחידתו ובחר לפעול בקרב היישוב היהודי בארץ. על מעשהו זה נידון למוות. הוז נמלט שוב, בתחילה לתל אביב הנטושה ואחר כך לדרום הארץ, שכבר נכבש על ידי הבריטים, וכך ניצל מעונשו. היה ממארגני ההתנדבות לגדוד הארצישראלי.
בשנים 1920 עד 1930 היה חבר הוועד המרכזי של ההגנה. בשנים 1931 עד 1940 היה חבר המפקדה הארצית של ההגנה. במהלך תקופה זו היה אחד מראשי תנועת העבודה, נשלח כציר לקונגרס הציוני, והיה חלק מהקבוצה שהקימה את מפלגת אחדות העבודה. בשנת 1935 התמנה לתפקיד סגן ראש עיריית תל אביב ולאחר מכן היה ראש המחלקה המדינית בהסתדרות.
יחד עם יצחק בן יעקב, הקים הוז וניהל את חברת "אווירון", שמטרתה הייתה להקים תעופה עברית בארץ ישראל, בעיקר לצורכי ביטחון, על ידי הכשרת טייסים, הקמת קווי תעופה בארץ ומחוץ לה. חברה זו שימשה כיסוי ל"שירות האוויר" של ההגנה.
בתו, תמר, נישאה למשה גדרון.

תאונת הדרכים

הוז נהרג בתאונת דרכים ב-29 בדצמבר 1940 (חנוכה כ"ט בכסלו ה'תש"א) בשעה 11:30 לערך, בכביש חיפה-תל אביב ("הישן") בדרכו חזרה מהצפון, בו ביקר את מ"ג אסירי ההגנה בכלא עכו לפני יציאתו לשליחות בלונדון, ולאחר מכן נכנס לקיבוץ גינוסר ואסף משם את אשתו רבקה שרתוק-הוז (בת 45, אחותו של משה שרת), ואת בת אחותו אורה בורודובסקי (בת 12). עוד במכונית היו בתו תרצה הוז (בת 17); גיסתו צִבְיה שרתוק (בת 37, אשת יהודה שרת); אחותו חוה בורודובסקי, וכן שותפו לרעיון ולחברה, יצחק בן יעקב. דב הוז, שהיה הנהג, איבד את השליטה על ההגה. הרכב סטה לתעלה בצד הדרך ונחבט בעוצמה בקיר בטון של גשר שהיה במקום. דב הוז, צביה שרתוק ויצחק בן יעקב נהרגו במקום. רבקה שרתוק-הוז, תרצה הוז, חוה בורודובסקי ובתה אורה פונו לבית החולים, אך מלבד חוה, שנפצעה קשה אך החלימה מפצעיה, מתו כולן כעבור שעה. במקום התאונה, ליד צומת פרדסיה, הוקמה בשנת 1950 אנדרטה לזכר הנספים.

הנצחתו

דב הוז (ומשפחתו) הונצחו במספר אתרים בישראל וביניהם: קיבוץ דורות בנגב (ראשי התיבות של דב ורבקה ותרצה), רחובות ברחבי ישראל, נמל התעופה דב הוז (שדה דב), בית ספר תיכון בתל אביב, מחלף בכביש 20 (איילון) ואנדרטה סמוך ליישוב פרדסיה בשרון. בנוסף ניתן שמו לאוניית מעפילים ולשלוש סירות פלי"ם (דב, רבקה ותרצה).
אייר מולדובה

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1993 על בסיס החטיבה המקומית של חברת אארופלוט (חברת התעופה של ברית המועצות) במדינה.

פעילות החברה בישראל

במרץ 2018 הודיעה החברה על פתיחת קו בין נמל התעופה קישינב לנמל התעופה בן-גוריון. הקו החל לפעול ב-6 במאי של אותה השנה והוא פועל בתדירות של טיסה יומית .
איל דשא

ביוגרפיה

אייל דשא הוא בעל תואר ראשון בכלכלה (סיים בשנת 1978), ותואר שני במנהל עסקים במימון (מ-1981), שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

החל לעבוד בבנק הפועלים בשנת 1977. היה יועץ השקעות ומנהל מחלקת השקעות בסניף הראשי של הבנק בירושלים. בין השנים 1981–1987 עבד בסניף של הבנק בניו יורק, שבארצות הברית ובתפקידו האחרון שימש כסגן נשיא הסניף.

בשנים 1989–1996 כיהן כמשנה לסמנכ"ל הכספים בטבע, בין השנים 1996–2000 שימש כמנהל כספים ראשי של סאיטקס ובשנים 2000–2008 כיהן כסמנכ"ל בכיר ומנהל הכספים הראשי של צ'קפוינט.

בשנים 2008–2012 כיהן כסמנכ"ל הכספים של טבע. בשנת 2012 הפך לסגן נשיא בכיר בחברה ובין אוקטובר 2013 לפברואר 2014 כיהן כנשיא ומנכ"ל החברה בפועל. לאחר מכן חזר לתפקידו הקודם כסגן נשיא בכיר וסמנכ"ל הכספים של טבע, בו שימש עד יולי 2017, אז מונה לתפקיד יו"ר ישראכרט.
כיהן כחבר דירקטוריון בסטרטסיס, המפתחת מדפסות תלת ממד; במובילאיי; וב-ECI Telecom.
מתגורר במבשרת ציון עם אשתו, ד"ר יעל דשא, פסיכולוגית קלינית ופסיכואנליטיקאית.
בולי העץ של לינקולן

בולי העץ של לינקולן הוא משחק הרכבה מארצות הברית המכיל בולי עץ מיניאטוריים שבעזרתם בונים מבצרים ומבנים קטנים. המשחק הומצא על ידי ג'ון לויד רייט, בנו השני של האדריכל פרנק לויד רייט. בולי העץ של לינקולן נכנסו להיכל התהילה הלאומי של הצעצועים בשנת 1999. משנת 2014 בולי העץ של לינקולן מיוצרים על ידי חברת קונקס.

עיצוב בולי העץ

הקוטר של בולי העץ הוא 3/4 אינץ' (בערך 2 ס"מ). בדומה לבולי עץ אמיתיים שמשמשים לבניית בקתות עץ, לבולי העץ של לינקולן ישנם חריצים כך שניתן להרכיבם אחד על גבי השני ליצירה של מבנים הדומים לבקתות עץ. חלקים נוספים של הסט כוללים גגות, ארובות, חלונות ודלתות אשר מביאים מראה ריאליסטי ליצירה הסופית.
במקור בולי העץ יוצרו מעץ הסקויה, עם צבעים שונים של חתיכות גג. בשנת 1970 החברה החליפה חלק מבולי העץ לחלקים מפלסטיק, אך במהרה רובם חזרו להיות עשויים מעץ אמיתי.

היסטוריה

בולי העץ של לינקולן הומצאו בסביבות שנת 1916 כאשר ג'ון לויד רייט עבד ביפן עם אביו. העיצוב של הצעצוע התבסס על הארכיטקטורה של מלון אימפריאל בטוקיו, שתוכנן על ידי אביו של הממציא. היסודות של המלון תוכננו עם קורות עץ משתלבים, מה שהפך את המבנה להיות חסין מפני רעידות אדמה.
כשחזר רייט לארצות הברית הוא הקים חברת צעצועים שנקראה "חברת הצעצועים הריבוע האדום" והחלה לשווק צעצועים בשנת 1918. רייט רשם את הצעצוע כפטנט ב 31 באוגוסט 1920 וקרא לו "צעצוע לבניית בקתות עץ", אך זמן קצר לאחר מכן שינה את שם הצעצוע ל"ג. ל. רייט ייצור". סט בולי העץ של לינקולן הגיעו בהתחלה עם הוראות בנייה של בקתת העץ של הדוד תום והבית של אברהם לינקולן. הסטים הבאים אחריהם היו גדולים יותר ומשוכללים יותר.
קונקט, המפיץ הנוכחי של הצעצוע קובע כי הוא נקרא על שמו של הנשיא ה-16 של ארצות הברית, אברהם לינקולן, שנולד בבקתת עץ, בשל הפטריוטיות שהייתה באותם זמנים במהלך מלחמת העולם הראשונה. אחרים טוענים כי השם של הצעצוע הוא על שמו של אביו של הממציא, פרנק לויד רייט שהיה במקור פרנק לינקולן רייט אך שינה את שמו.
בשנת 1999 בולי העץ של לינקולן נכנסו להיכל התהילה הלאומי של הצעצועים. בחודש דצמבר 2014 קונקט הודיע על כך שכל הייצור של המוצר יהיה בארצות הברית ולא בסין.