google/wiki40b huggingface dataset:
האכסדרה הגדולה בתדמור

השדרה

שדרת העמודים מחולקת משלושה חלקים שנבנו בנפרד במהלך המאה ה-2 והמאה ה-3. החלק המערבי של השדרה הוא העתיק ביותר והוא מתחיל בשער המערבי ליד מקדש הקבורה. החלק המזרחי נבנה שני והתחיל בקשת המונומנטלית במרכז העיר העתיקה עד לכניסה למקדש בל. החלק המרכזי בשדרה נבנה האחרון במטרה לקשר בין שתי שדרות העמודים האחרות, הוא מתחבר עם החלק המערבי בטטרפילון הגדול ואל החלק המזרחי בקשת המונומנטלית.
שדרת העמודים מורכבת מעמודים קורינתיים שנבנו מ-6–8 גלילי אבן. על העמודים עוטרו בחלקם האמצעי במדף מדורג מאבן שנשאו כתובות הקדשה. המדפים שימשו להנחת פסלוני ברונזה של דמויות חשובות. על עמוד בחזית התיאטרון הרומי נמצאה כתובת ארמית ויוונית, המוקדשת לג'וליוס אורליוס זנוביוס (Julius Aurelius Zenobius) אביה של המלכה זנוביה, הכתובת מתוארכת לשנים 257–267 לספירה.

השדרה המערבית

שדרת העמודים המערבית היא השדרה הראשונה שנבנתה. כתובות שנמצאו על חלק מהעמודים אישרו שהעבודות על שדרה זאת התחילו לפני 158 לספירה. העמודים בשדרה הונחו בקו ישר מכיוון צפון-מערב לכיוון דרום-מזרח ואורכה 500 מטר, זאת השדרה הארוכה ביותר מכל השלוש. הרוחב של השדרה אינו אחיד. החלק המרכזי הוא ברוחב של 11.7 מטר, ואילו שני צידי השדרה (המדרכות) הם ברוחב 7 מטר כל אחד. השער המערבי, ששימש כיציאה המערבית של השדרה, נבנה בסוף המאה ה-2. שדרה זאת מחוברת גם בזווית ישרה לשדרה רוחבית נוספת אשר מגיעה לשער דמשק בדרום.

השדרה המזרחית

שדרת העמודים המזרחית התחילה בקשת המונומנטלית והיא נמתחת מכיוון צפון-מערב לכיוון דרום-מזרח לכיוון הפרופילאה של מקדש בל. בניית השדרה החלה לאחר סיום הפרופילאה ב-175 לספירה והיא נמשכה עד תחילת המאה ה-3 לספירה. חלק זה הוא הרחב ביותר באכסדרת העמודים הגדולה. רוחב החלק המרכזי הוא 22.7 מטר, ורוחב המדרכות הוא 6.7 מטר. פינת הטמנוס (תחום מקודש המובדל באמצעות קיר) של מקדש נבו נהרס כדי לאפשר תצפית ישירה על הקשת המונומנטלית מתוך החלק המערבי וגישה רחבה ונוחה יותר לחלק המוביל למקדש בל. בשלב מאוחר יותר הוסף לחלק זה נימפאום בחלק שבין מקדש בל למקדש נבו. הקשת נבנתה בתקופת מלכותו של הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס שמלך בין השנים 193–211 לספירה.

השדרה המרכזית

שדרת העמודים המרכזית משתרעת ממזרח למערב. היא נבנתה כדי לקשר בין שתי השדרות הקדומות יותר. העבודה על הקמת השדרה החלה באזור הקשת המונומנטלית בחלקה הראשון של המאה ה-3 לספירה. השדרה מגיעה עד לטטרפילון ששם הוא מתחבר לשדרה המערבית ברחבה סגלגלה. השדרה המרכזית היא חלק חשוב בעיר יחד עם מספר מבני ציבור סביבו כמו התיאטרון הרומי, המרחצאות של דיוקלטיאנוס ומקדש נבו. רוחב השדרה המרכזית נע בין 14 מטר ליד הטטרפילון ל-10 מטר כשהיא מגיעה לקשת המונומנטלית. רוחב המדרכות גם משתנה בין 7-6.3 מטר במדרכה הצפונית ל-8.95-6.8 מטר למדרכה הדרומית.
זיגוטה

זיגוטה היא מונח בביולוגיה התפתחותית המתאר את השלב הראשון ביצירת אורגניזם חדש, כאשר הוא מכיל תא יחיד. 
המונח משמש גם לתיאור של קבוצת התאים שנוצרת לאחר מספר חלוקות, למרות שהמונח המדויק יותר לשלב זה הוא בלסטומר. זיגוטה בדרך כלל נוצרת על ידי אירוע הפריה של שני הפלואידים - ביצית של הנקבה ותא זרע של הזכר - אשר מתאחדים כדי ליצור תא דיפלואידי יחיד. לכן הזיגוטה מכילה את החומר הגנטי (DNA) של האם והאב ומספקת את כל המידע הגנטי הדרוש ליצירת אורגניזם חדש.
ברביית יונקים, לאחר אירוע ההפריה, הזיגוטה נודדת במורד השחלה, תוך כדי התחלקות אך ללא שינוי בגודל, בתהליך של מיטוזה. כל היונקים עוברים בחייהם את שלב הזיגוטה,  והשלב הבא הוא העובר. זיגוטה אנושית קיימת כארבעה ימים, וביום החמישי היא הופכת לבלסטוציט.

הטרוזיגוט

יצור הוא הטרוזיגוט (או הטרוזיגוטה) לגן מסוים, אם לו שני אללים שונים באותו לוקוס בכרומוזום מסוים. לפי הגנטיקה הקלאסית או המנדליאנית, האלל הדומיננטי הוא זה שהתכונה אליה הוא מקודד מתבטאת. למשל, גן שיש לו 3 אללים אפשריים: B ,A, ו-C. בפרט מסוים יכולים להיות צירופים שונים של אללים אלה, כולל חזרה על אותו אלל. אם שני האללים זהים, פרט זה יכונה הומוזיגוט לגן זה, למשל, Bו-B. לחלופין, פרט מסוים גם יכול להיות הטרוזיגוט לגן זה, למשל, A ו-C, או A ו-B.

הומוזיגוט

פרט הוא הומוזיגוט (או הומוזיגוטה) לגן כלשהו אם שני האללים של הגן המצויים בו זהים. כלומר, הוא נושא שני עותקים של אותו אלל, האחד מקורו באב, והשני - באם. פרטים שהם הומוזיגוטים בכל הגנום נקראים זן טהור. ניתן לקבוע אם פרט הוא הומוזיגוט בכל אתר בגנום (לוקוס) שהוא פולימורפי, כלומר בעל יותר ממופע יחיד של האלל, ולאו דווקא באזורים המקודדים המכונים גנים.

נוליזיגוט

יצור הוא נוליזיגוט בעל אלל אפס (או נוליזיגוטה) לתכונה מסוימת, אם שני האללים לאותה התכונה מוטנטים. מעצם היות שני האללים מוטנטים, נגזר השם "נול" ("null") שמשמעו "אפס". מכאן נובע שהומוזיגוט אפס ונוליזיגוט הם מושגים זהים.

המיזיגוט

המיזיגוטה ביצור דיפלואידי הוא כאשר יש כרומוזום שקיים רק עותק אחד שלו, כלומר אין לו כרומוזום הומולוג. במצב כזה, התא או האורגניזם השלם נקראים "המיזיגוטים". ניתן לראות תופעה זו כאשר עותק אחד של הגן נמחק, או כאשר מודבר בגן הנמצא על כרומוזומי המין במין הטרוזיגוטי (שיש בו כרומוזומי מין שונים, כמו X וY). באורגניזמים בהם הזכר הוא הטרוזיגוטי, כמו אצל בני אדם, כמעט כל הגנים שיש להם תאחיזה ל-X הם המיזיגוטים בזכרים, מכיוון שיש להם רק כרומוזום X אחד, ורק מספר מועט של גנים זהים על כרומוזום ה-Y. כדוגמה קיצונית ניתן להסתכל על דבורת הדבש, בהם הזכר הוא המיזיגוטי לחלוטין. הם מתפתחים מביצה שלא עברה הפריה, והגנום שלהם האפלואידי לגמרי, בשונה מנקבות הדבורה, שהן דיפלואידיות. 
עכברים טרנסגנים שהחדירו להם DNA חיצוני מעובר גם כן נחשבים ליצורים המיזיגוטים, מכיוון שהאלל שהוחדר צפוי להשתלב בעותק אחד בלבד של כל לוקוס. עכבר מהונדס כזה יכול לגדול מאוחר יותר להומוזיגוטה, ומתוחזק כקו מולד כדי להפחית את הצורך לאשר את גנוטיפים של כל המלטה.
רפי גברון

ביוגרפיה

גברון נולד בלונדון שבאנגליה למרטה ולסימון גברון. אמו נולדה בארצות הברית ואביו היה ממשפחה יהודית מצפון לונדון. סבו וסבתו היו המיליונרים הפילנתרופים רוברט גברון וחנה פיבל שנולדו בתל אביב.
לגברון שני אחים צעירים: בנג'מין (נולד ב-1992) ומוזס (משה) (נולד ב-1996).

קריירה

ראשית דרכו של גברון הייתה בשנת 2006 בסרט הקולנוע "הסגת גבול" (Breaking and Entering) בו גילם את דמותו של מירו, פורץ צעיר המשתמש בטכניקות מפארקור כדי לפרוץ לבניין המשרדים שבו עובד אדריכל נוף אורבני. על ביצועיו בסרט, היה גברון מועמד לפרס הקולנוע העצמאי הבריטי בקטגוריית השחקן החדש המבטיח.
בשנת 2007 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "רומא" של רשת HBO. בשנת 2008 שיחק בסרט "הלילה של ניק ונורה", שם גילם את גב, הסולן בלהקה עם ניק. לאחר מכן התארח במספר פרקים בסדרה "24". 
הוא היה המועמד הנבחר לתפקיד בסרט "השיר האחרון" (משנת 2010) של מיילי סיירוס, אך לאחר מכן התפקיד ניתן לשחקן ליאם המסוורת'.
בשנת 2018 שיחק בדרמה המוזיקלית "כוכב נולד" שביים בראדלי קופר.
גאליס - מתחילים מחדש

עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
הכישוף (סרט)

פרטי עלילה

שרה ביילי היא נערה מתבגרת שבעבר ניסתה להתאבד. היא עוברת מסן פרנסיסקו להתגורר בלוס אנג'לס עם אביה ואימה החורגת. בבית ספרה החדש, היא מתחברת לקבוצת בנות שהשמועה נפוצה כי הן מכשפות - בוני, ננסי ורושל. באותו זמן, שרה נמשכת לכוכב הפוטבול העולה כריס.
שרה מתחילה להציג יכולות על-טבעיות, וחברותיה החדשות מאמינות כי היא תשלים את מעגל המכשפות, מה שיהפוך אותן לחזקות ביותר. בשעה שלשרה עבר מסתורי והיא בעלת נטיות אובדניות, גם שאר הבנות סובלות מחוסר ביטחון משלהן - בוני סובלת ממום גופני שמאלץ אותה להסתיר את גופה ולהתבייש במראה שלה, רושל מאוימת על ידי לורה ליזי הגזענית בשל מוצאה האפרו-אמריקני, ואילו ננסי מבקשת לשווא לקבל לידיה כוח רב. כאשר אלמוני מטריד את שרה, הוא נפגע ממכונית נוסעת והבנות מאמינות כי הן ביקשו שכך יקרה. לאחר דייט עם כריס, שרה מגלה כי הוא מפיץ את השמועה כי השניים קיימו יחסי מין, והוא מתייחס אליה כעת בזלזול. כתגובה, שרה מטילה עליו כישוף אהבה, ואילו רושל מטילה לחש נקמה על לורה, בוני מטילה לחש ליופי על עצמה וננסי מטילה לחש לכוח.
עד מהרה הבנות מגלות כי לחשיהן הצליחו - כריס החל לחזר אחר שרה, הצלקות שבגבה של בוני נעלמו בדרך נס, ואויבתה של רושל החלה מאבדת את שיער ראשה. היחידה שנדמה כי משאלתה לא התגשמה היא ננסי, שנותרת מתוסכלת. אולם, לאחר שאביה החורג מתעלל באימה, ננסי גורמת למותו על ידי התקף לב. חמדנותה של ננסי לכוח מתגברת, והיא מבקשת מהבנות להתאגד יחדיו לריטואל ולזמן את הרוחות. עם השלמת הכישוף, ננסי נפגעת ממכת ברק ומאבדת כל אמפתיה לזולת מלבד רצונה בשליטה ובכוח.
הלחשים אותם הטילו הבנות מתחילים להראות סימני לוואי: בוני הופכת ליותר ויותר מלאת חשיבות בעצמה, רושל מתחילה לרחם על לורה כשהיא רואה אותה מתקרחת, וכריס מנסה לאנוס את שרה. ננסי משתמשת בכוחה כדי להרוג את כריס.
שרה מבצעת לחש כבילה מתוך מטרה למנוע מננסי לפגוע שוב באחרים, אך ניסיונה נכשל ומעגל המכשפות פונה כנגדה, פולש לחלומותיה, מאיים עליה ומשתמש בכוח האשליה כדי לגרום לשרה להאמין שהוריה מתו בתאונה. מעגל המכשפות מתעמר בה על ידי השימוש בחזיונות של תולעים, חרקים ונחשים בניסיון לשכנע אותה להתאבד, עד אשר ננסי חותכת את מפרקי ידיה. שרה מצליחה לזמן את הרוחות, לרפא את עצמה ולהלחם חזרה. היא מבריחה את בוני ורושל, ומביסה את ננסי על ידי השימוש בלחש הכבילה עליה. בסיום הסרט נראית ננסי בבית חולים פסיכיאטרי.

הפקה

דאגלס וויק נפגש עם פיטר פילרדי, ואנדרו פלמינג כדי לכתוב סיפור על נערות בית ספר, וכישוף. השלושה הסבירו כי השימוש בכישוף הוא מטאפורה לכוח של נשים, המגלות את נשיותן. לארבעה התפקידים הראשיים ניגשו שמונים וחמש שחקניות, ביניהן אנג'לינה ג'ולי, ואלישיה סילברסטון. לבסוף נבחרו טאני, קמפבל טרו, ובאלק, כאשר באלק עסקה בוויקה בחייה הפרטיים. ההפקה שכרה את הוויקה פאט דווין כדי לוודא כי הסרט לא פוגעני בשום צורה. הצילומים התקיימו בכל רחבי לוס אנג'לס, כולל שדה התעופה, שדרות סאן סט, וברודוויי.
טום דה-לונג'

חייו

דה-לונג נולד וגדל בקליפורניה. בתיכון הוא פגש לראשונה את סקוט ריינור ומאוחר יותר את מארק הופוס. השלושה הקימו את להקת בלינק 182, בה שימש דה-לונג' כגיטריסט וזמר. 
ב-2002 ייסד דה-לונג בצוותא עם טרוויס בארקר, אשר הצטרף לבלינק 182, את להקת בוקס קאר רייסר, לדבריו כדי לנסות שירים אשר לא התאימו ללהקתו הראשית. 
לאחר התפרקותה של בלינק 182 ב-2005 ייסד דה-לונג להקה חדשה בשם איינג'לס אנד איירוויבס אשר עוסקת ברוק אלטרנטיבי.
מאוחר יותר חזר ללהקת בלינק 182, ובסוף ינואר 2015, בעקבות מחלוקות תקשורתיות שהתנהלו בקשר למצבו של דה-לונג בתור חבר בלהקה, הוחלט מגורם שאינו ידוע רשמית כי דה-לונג סיים את תפקידו בלהקה.
בפברואר 2015 התראיין דה-לונג למגזין "Paper" בקשר לאמונה שלו בקיומם של חייזרים.
טום היינסון

קריירה ככדורסלן

היינסון נולד בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי, והתבלט ככדורסלן כשרוני במסגרת משחקיו ב"בית ספר תיכון סנט מייקל" שליד יוניון סיטי. מאוחר יותר הוא קיבל מלגת כדורסל מאוניברסיטת הולי קרוס. הוא שיחק בנבחרת האוניברסיטה עד שנת 1956 והפך לקולע המצטיין שלה בכל הזמנים עם 1,789 נקודות בסך הכול, ממוצע של 22.1 נקודות למשחק. במהלך שנתו האחרונה בהולי קרוס קבע היינסון שיא של האוניברסיטה כאשר קלע 51 נקודות במשחק מול נבחרתה של בוסטון קולג'.
בשנת 1956 נבחר היינסון על ידי קבוצת בוסטון סלטיקס בדראפט ה-NBA, בתור בחירה טריטוריאלית. כבר בעונתו הראשונה ב-NBA, עונת 1956/1957, נבחר היינסון להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה, ובנוסף זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA. באותה עונה הוא סייע לבוסטון לזכות באליפות הליגה לאחר ניצחון על סנט לואיס הוקס בסדרת הגמר.
במהלך הקריירה שלו בבוסטון היה היינסון שותף מרכזי לזכיית הקבוצה בשמונה אליפויות בתוך תשע עונות, כולל שבע רצופות בין עונות 1958/1959 ו-1964/1965. הוא השתתף בשישה משחקי אולסטאר בסך הכול ונבחר ארבע פעמים לחמישיית העונה השנייה, בין השנים 1961 ו-1964. הוא שיתף פעולה מוצלחת בבוסטון יחד עם שחקנים כמו ביל ראסל, סם ג'ונס, בוב קוזי ואחרים, כאשר ראסל וג'ונס הם היחידים שזכו במספר גבוה יותר של אליפויות מהיינסון במהלך קריירת המשחק שלהם. הוא סיים את הקריירה שלו עם ממוצעים של 18.6 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק, לאחר שקלע למעלה מ-12,000 נקודות בסך הכול. מספר חולצתו (15) נתלה באולמה של בוסטון ב-1965, אותה שנה בה פרש ממשחק.
מחוץ למגרש היה היינסון מעורב באופן מרכזי בפעולות ארגון שחקני ה-NBA. הוא היה השני שכיהן כנשיא הארגון, אחרי בוב קוזי, ולקח חלק מרכזי בקידום ההחלטה על אפשרות למעמד של שחקן חופשי, זאת לאחר שהמשתתפים במשחק האולסטאר של 1964, בהובלתו של היינסון, איימו לשבות אם לא תתקבל ההחלטה.

קריירה כמאמן וכשדרן

בשנת 1966 החל היינסון בקריירה הטלוויזיונית שלו כאשר שידר דיווחים חיים (play-by-play) ממשחקיה של בוסטון ברשת הטלוויזיה WLVI. הוא שימש בתפקיד במשך שלוש שנים לפני שהפך למאמן.
ב-1969 מונה היינסון לתפקיד המאמן של בוסטון סלטיקס. בעונת 1973/1974 הוא הוביל את הקבוצה למאזן של 68 ניצחונות ו-14 הפסדים בעונה הסדירה, המאזן הטוב ביותר בליגה, וזכה בתואר מאמן השנה ב-NBA. למרות זאת, הקבוצה הודחה בסיבוב הפלייאוף השני על ידי ניו יורק ניקס. בעונה שלאחר מכן הוליך היינסון את הקבוצה לאליפותו הראשונה כמאמן, וזכה עמה באליפות נוספת ב-1976. ב-1978 הוא עזב את תפקיד מאמן הקבוצה, וסיים את קריירת האימון שלו עם מאזן של 427 ניצחונות ו-263 הפסדים.
ב-1981 הצטרף היינסון למייק גורמן כאחד מהשדרנים במשחקים ברשת הטלוויזיה של בוסטון. השניים מכהנים בתפקיד עד היום, ומהווים את אחד מהצמדים ששיתפו פעולה תקופה ארוכה ביותר בתולדות שידורי הספורט. עד 1999 הם שידרו יחד רק במשחקי הבית של בוסטון, אך לאחר מכן עברו לשדר גם במשחקי החוץ. בנוסף, בין השנים 1990 ו-1999 היינסון היה שדר play-by-play במשחקי חוץ של בוסטון במספר רשתות טלוויזיה שונות. במהלך שנות ה-80 שימש היינסון כשדר של רשת CBS בסדרת הגמר של ה-NBA - הוא שידר ארבע סדרות גמר בין השנים 1984 ו-1987, אשר שלוש מהן הפגישו את בוסטון סלטיקס ואת לוס אנג'לס לייקרס במה שפתח יריבות ארוכת-שנים בין הקבוצות.
סינקרטיזם (בלשנות)

סינקריטיזם היא תופעה בלשנית בתחום המורפלוגיה של הנטייה, שבה צורה אחת (מילה) משרתת יותר מערך תכונית  אחד. למשל  ערכי התכוניות של המין: זכר ונקבה, ערכי התכוניות של מספר: יחיד, זוגי ורבים, ערכי התכוניות של הגוף: ראשון, שני ושלישי וערכי התכוניות של הזמן: עבר, הווה ועתיד.
תופעת הסינקרטיזם יכולה לנבוע מתהליכים דיאכרוניים, פונולוגיים או מורפולוגים, שחלים בשפה.
פרנק קלוג

ביוגרפיה

קלוג נולד בפוטסדאם שבניו יורק ובשנת 1865 עבר עם משפחתו למינסוטה. בשנת 1877 החל לעסוק בעריכת דין בעיר רוצ'סטר ובשנים 1878–1881 שימש היועץ המשפטי של העיר. בשנים 1882–1887 שימש קלוג כפרקליט מחוזי של מחוז אולמסטד. בסיום תפקידו הוא עבר להתגורר בסיינט פול.
בראשית המאה העשרים מונה קלוג על ידי תאודור רוזוולט לפרקליט במשרד המשפטים. הוא שימש תובע במשפט של המדינה כנגד חברת "Standard Oil" מניו ג'רזי בגין היותה מונופול. התביעה הסתיימה בהצלחה בשנת 1911. בשנים 1912–1913 נבחר קלוג לנשיא לשכת עורכי הדין האמריקנית.
קלוג הרפובליקני כיהן בין השנים 1917–1923 כסנאטור מטעם מדינת מינסוטה. הוא נודע כתומך עיקרי, כנגד הדעה הרווחת במפלגתו, באשרור חוזה ורסאי. לאחר שכשל בהתמודדותו להמשך כהונתו בסנאט הוא מונה לשגריר ארצות הברית בבריטניה (1923–1925).
בקבינט של נשיא ארצות הברית קלווין קולידג' שימש קלוג מזכיר המדינה (1925–1929). בתקופתו שופרו יחסי ארצות הברית-מקסיקו והגיעה על פתרונה מחלוקת הגבולות בין פרו לצ'ילה. בתחילת שנת 1928 הוא עסק בגיבוש ברית שלום עם צרפת.
תרומתו העיקרית היא בחתימת הסכם קלוג בריאן (1928), שבו הוכרז על אי חוקיותה של מלחמה במסגרת המשפט הבינלאומי. בשנת 1929 הוענק לו פרס נובל לשלום בגין תרומתו להסכם. כמו כן הוענק לו אות לגיון הכבוד.
בשנים 1930–1935 היה קלוג שופט בבית המשפט הבינלאומי לצדק. בשנת 1937 הושקה על ידו קרן מלגות לחינוך בתחום יחסים בינלאומיים בקולג' קרלטון.
בערוב ימיו סבל קלוג משבץ ונפטר לאחר דלקת ריאות.
מילת קוד

מילת קוד או שם קוד היא מילה (או צירוף מילים קצר) המשמשים להעברת מסר סודי באמצעי תקשורת גלויים, כגון שידורי רדיו וטלוויזיה, שקל לצותת להם, כגון קשר רדיו בלתי מוצפן. מי שאינו שותף בסוד עשוי לדעת שהועבר מסר סודי, אך אינו יודע את משמעותו המדויקת. מילות קוד משמשות גם בתקשורת שאינה גלויה, אך יש חשש סביר שתיורט על ידי מודיעין אותות של האויב.
על מנת שלא לתת להן משמעות שתקל על פענוח הקוד, מילות הקוד נבחרות בדרך כלל באופן אקראי מתוך מאגר של מילות קוד. כאשר מילות הקוד נועדו לשמש כשמו של מבצע צבאי חורגים לעיתים מגישה זו, ועם חשיפתו של המבצע לציבור ניתן לו שם קוד משמעותי, שבא לתרום ליחסי הציבור של המבצע.

העברת מידע סודי בתקשורת גלויה

כאשר יש צורך להעביר מידע סודי בתקשורת גלויה, או בתקשורת שיש חשש סביר שתיורט על ידי מודיעין אותות של האויב, משמשות מילות קוד להעברת מידע שמשעותו ידועה רק לצדדים המתקשרים, על פי הסכמה מראש ביניהם. 
בצה"ל משמשות מילות קוד לגיוס פומבי של חיילי מילואים, בשעת חירום שבה נדרשת התייצבות מיידית לשירות, ואין זמן לגיוס סמוי (המצריך פנייה אישית לכל מגויס). במקרה של גיוס פומבי, ידוע לכל שומע שמדובר בגיוס פומבי, אך מילת הקוד (הקרויה בהקשר זה "סיסמה", אף שאיננה סיסמה) מסתירה את שמות היחידות המגויסות ואת היקף הגיוס. בהלה רבה נגרמה, בישראל ובמדינות ערב, ב"ליל הברווזים", שהיה תרגיל לגיוס מילואים, אך שומעיו סברו שהוא גיוס אמיתי (הסיסמאות ששודרו בתרגיל הן "להקת אמנים", "ארשת חשיבות" ו"ברווזי מים"). 
מילת קוד נודעת בהיסטוריה של צה"ל היא "סדין אדום", שהשמעתה ברשת הקשר הצה"לית הייתה האות לתחילת המתקפה של כוחות הקרקע במלחמת ששת הימים. 
לשמירה על סודיות משמעותה של מילת הקוד, יש להפעילה כפנקס חד-פעמי, כלומר פעם אחת בלבד, משום ששימוש חוזר עשוי לחשוף את משמעותה. בתחילתה של מלחמת המפרץ הופתעו תושבי ישראל לשמוע את מילות הקוד "נחש צפע" ו"שרב כבד" ברדיו ובטלוויזיה, אך לאחר שימוש חוזר ונשנה בהן הוברר שהן משמשות להודעה על הפעלתה של אזעקה עקב מתקפת טילים ולסיומה של אזעקה זו.
דוגמה לשימוש חד-פעמי במילות קוד מופיעה במסר ששלח משה סנה אל מנחם בגין ב-1 ביולי 1946:
א. עליכם לבצע בהקדם האפשרי את הצ'יק ואת הבית של עבדך משיחך. הודיעני על המועד. מוטב בבת אחת. אין לפרסם זהות הגוף המבצע - לא בפרסום מפורש ואף לא ברמיזה.
"הצ'יק" פירושו "מלונצ'יק" - מלון המלך דוד, "הבית של עבדך משיחך" פירושו בניין "האחים דוד", שתי מטרות לפעולות של האצ"ל והלח"י במסגרת תנועת המרי העברי.
לעיתים גולש השימוש הצבאי במילות קוד למגע עם של הצבא עם אזרחים, ובמקרה זה מילת הקוד משמשת להעברת מסר גלוי, שמשמעותו ידועה לכל. דוגמה לכך היא מילת הקוד "שחר אדום" (שהוחלפה במילת הקוד "צבע אדום") כאזעקה על שיגור רקטות מרצועת עזה לעבר ישראל.

שימושים אזרחיים

מילות קוד משמשות גם חבורות של ילדים להעברת מסרים בין בני החבורה, ולעיתים משמשות גם מבוגרים.
לעיתים משמשת מחווה גופנית מסוימת, כגון קריצה, העוויה או רקיעה ברגל, כתחליף למילת קוד.
בעת פיתוח של מערכת תוכנה ניתן לה לעיתים שם קוד, המשמש את המפתחים לזיהויה. עם סיום הפיתוח מוחלף שם זה בשם מסחרי, בהתאם להחלטת אנשי השיווק.
מיון (אלגוריתם)

אלגוריתמי מיון מבוססי השוואות

ישנם אלגוריתמי מיון רבים, הנבדלים זה מזה בסיבוכיות הזמן והזיכרון שלהם, בפשטות מימושם ובהנחה על הפעולות הבסיסיות. חלוקה מקובלת היא בין אלגוריתמי המיון המבוססים על פעולת השוואה בין האיברים הנתונים לבין אלה המאפשרים פעולות כלליות על האיברים. כל אלגוריתמי המיון המבוססים על פעולת השוואה דורשים לפחות  פעולות השוואה במקרה הגרוע על-מנת לבצעם.
ניתן להגיע למסקנה זו על ידי התבוננות ב"עץ השוואות" המתאר מיון כללי, בו כל קודקוד מסמן השוואה בין שני איברים, כל קשת מסמלת תוצאה אחרת של אותה השוואה וכל עלה מייצג את סיום פעילות האלגוריתם ואת הסדר בו יש לסדר את הנתונים.
מאחר שקיימות לכל  איברים  דרכים לסדרם, הרי שמספר העלים בעץ יהיה , ומכיוון שדרגת העץ חסומה, לפי משפט מתורת הגרפים גובה העץ (מספר ההשוואות שהאלגוריתם יאלץ לעשות לפני שיגיע לעלה) יהיה . ניתן לראות ש- (באמצעות נוסחת סטירלינג) ומכאן נובע החסם.

דוגמה

מימוש ב-#C למיון בועות (Bubble sort) עבור מערך b:
for (int i = 0; i < b.Length; i++){
   for (int j = i + 1; j < b.Length; j++)
   {
       if (b[i] > b[j])
      {
            t = b[i];
            b[i] = b[j];
            b[j] = t;
      }
   }}
Circle of Life

גרסת הסרט

בפתיח של גרסת הסרט השיר בוצע על ידי קריין, בפתיח כל החיות נאספו בצוק התקווה כדי לראות את בנו הקטן של מופאסה וסאראבי, סימבה, כאשר ראפיקי מרים את סימבה למעלה, כל החיות השתחוו בפניו. השיר נשמע גם בסוף הסרט כאשר אדמות התקווה חזרו להיות עם צמחייה ומעיינות וכל החיות השתחוו לסימבה ונלה ולשניהם נולדה גורת אריות קטנה.

גרסת המחזמר

בגרסת המחזמר, הפתיח היה שונה מפתיח הסרט. השיר בוצע על ידי ראפיקי ולא על ידי הקריין.
כאשר השמש זורחת מעל אדמות התקווה, ראפיקי מתחיל את ההפקה בשיר ומזמין את כל החיות כדי לראות את לידתו של סימבה. בשתי הגרסאות כאשר השיר נגמר, צוק התקווה מוצג ושם רואים את המלך מופאסה ואת המלכה סאראבי אשר מחזיקה בידה בובה קטנה המייצגת סימבה הקטן שנולד. כאשר המקהלה שרה ברקע, ראפיקי מצרף אותם מעל לצוק התקווה על מנת להשתחוות לנסיך ולמלך העתידי החדש לפני שהוא עולה למעלה לאוויר, שרים יחד בשמחה לפני הנסיך החדש.
השיר נשמע שוב בסוף המערכה השנייה, חבריו של סימבה ומשפחתו מיידעים את סימבה שהוא המלך החוקי לאחר שסימבה ותושבי צוק התקווה הביסו את סקאר והצבועים. לאחר שראפיקי המליך את סימבה בתור המלך החוקי של אדמות התקווה, נתן סימבה שאגה אדירה וכל החיות לצוק התקווה והשתחוו לסימבה. האריות חגגו את המשך מעגל החיים כאשר סימבה ונלה קיבלו גור חדש שנולד להם.
TheAngelcy

תחילת הדרך

הלהקה נוסדה על ידי בר אור בקיץ 2011, לאחר שנדד כחצי שנה באירופה כנגן-נווד וחסר בית, שם גם גילה את יכולתו לשיר ואת גוון קולו הייחודי. הופעתה הראשונה של הלהקה התקיימה בתל אביב בספטמבר 2011 ומאז התמקדה הלהקה בעיקר בהופעות חיות וצבירת קהל. במסגרת אחת מההופעות הראשונות, בהן נמכרו לקהל תקליטורים בלתי-מקצועיים, רכש את אחד התקליטורים איש גלגלצ. שירי הלהקה "Dreamer" ו-"My Baby Boy", בתצורתם הראשונית, נכנסו לפלייליסט של גלגלצ ללא צורך ביחסי ציבור, באופן חסר-תקדים. עוד לפני שהלהקה הוציאה אלבום בכורה שולב שירה "Giant Heart" כשיר הנושא בסרט "לא בתל אביב" וערוץ המוזיקה ARTE שילב את "My Baby Boy" ברצועת הפולק שלו.

Exit inside

במאי 2014 ראה אור אלבום הבכורה של הלהקה, Exit inside‏ ובו 13 שירים, בהם "My Baby Boy", שנכתב מנקודת מבט של אם לחייל בעת מבצע עופרת יצוקה; "Dreamer"; ‏"People of the Heavens" התיאטרלי המשלב רגאיי עם מוזיקת קברט ומוזיקה חסידית; "Secret Room"; "The Call" במקצב לטיני; "Angel Gets High" ועוד. 
למרות שכל שירי האלבום הם באנגלית, התכנים של רבים מהם מקומיים-ישראליים ודנים רבות בנושאים וחוויות המעסיקים חיילים בצבא כגון חרדות של אם שבנה התגייס ("My baby boy is in the army"), פחד ממוות בפיגועים או בצבא ("Freedom fighters killed my only child") ותחושת חידלון ("Exit inside when life itself is a dying moment"). השירים באלבום עוסקים גם בקיומם של מלאכים.
בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג

היסטוריה

פליקס מנדלסון, המלחין והמנהל המוזיקלי של תזמורת הגוונדהאוס, ייסד קונסרבטוריון בלייפציג ב-2 באפריל 1843. מימון למוסד העניק משרת ציבור בכיר של ממלכת סקסוניה, יועץ החצר הבכיר לענייני משפט, היינריך בלימר (Heinrich Blümner)‏ (1765 - 1839), שהעביר למלך פרידריך אוגוסטוס השני, מסקסוניה 20,000 טאלר.
בית הספר למוזיקה שכן בגוונדהאוס הראשון במרכז העיר. חברי התזמורת חויבו לכהן כסגל הוראה, מסורת שלא הופרה עד איחוד גרמניה בשנת 1990.
בשנת 1876 ניתן לבית הספר היתר לשנות את שמו ל"קונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בלייפציג" (Königliches Konservatorium der Musik zu Leipzig). המשכן החדש ברחוב גראסי 8 נחנך ב-5 בדצמבר 1887. האדריכל שבנה אותו בשנים 1885-87 היה הוגו ליכט (Hugo Licht ) ‏ (1841 - 1923), ומיקומו היה ברובע המוזיקה של לייפציג, דרומית-מערבית למרכז העיר. תורם הבניין היה הפתולוג יוסטוס רדיוס (Justus Radius) ‏ (1797 - 1884).
רק בשנת 1924, שש שנים לאחר נפילתה של מלכות סקסוניה, שונה שם הקונסרבטוריון המלכותי ל"קונסרבטוריון הארצי למוזיקה של לייפציג" (Landeskonservatorium der Musik zu Leipzig).
בסמסטר הקיץ של 1938 היו 343 סטודנטים (גברים בלבד) רשומים לקונסרבטוריון, שתפס אפוא את המקום הרביעי בין בתי הספר למוזיקה ברייך הגרמני, אחרי האוניברסיטה לאמנויות בברלין (633 סטודנטים), בית הספר למוזיקה של קלן (406 סטודנטים) ובית הספר למוזיקה ותיאטרון של מינכן (404 סטודנטים).
המלחין האוסטרי יוהאן נפומוק דויד (1977-1895) ניהל את בית הספר מ-1939 עד 1945. 
שם בית הספר שונה שוב ב-8 ביוני 1941 ל"בית הספר הממלכתי הגבוה למוזיקה, חינוך מוזיקלי ואמנויות הבמה" (Staatliche Hochschule für Musik, Musikerziehung und darstellende Kunst). ב-1944 נסגר בית הספר עד תום מלחמת העולם השנייה.
ב-10 באפריל 1992 סופח לבית הספר למוזיקה קולג' הנס אוטו לתיאטרון (המכללה הגרמנית הראשונה לתיאטרון) ותוצאת המיזוג היה "בית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון על שם פליקס מנדלסון ברתולדי" (Hochschule für Musik und Theater Felix Mendelssohn Bartholdy).
הבניין החדש נחנך בשנת 2001 וב-2004 זכה בפרס התאחדות האדריכלים הגרמנית. אקדמיה לתזמורת עובדת מאז 2004 בשיתוף פעולה עם תזמורת הגוונדהאוס, במטרה לעודד נגנים מן השורה הראשונה.
פרוקופיי איוואנוב

פרוקופיי איוואנוב (Prokofiy Ivanov, נולד ב-1888) היה מורה בבית ספר בכפר קוסצ׳בקה ברוסיה, והוכר כחסיד אומות העולם ב-13 בדצמבר 1995 על הצלת הילד היהודי לב מרדיפות הנאצים.

פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים

איוואנוב חיי עם אשתו ושתי בנותיו, ליובה ולוסיה. בשנת 1941 פלשו הנאצים לברית המועצות. בתו ליובה גויסה לצבא האדום ונפלה בקרב. ביולי 1941, נכבש הכפר קוסצ'בקה, אך הזוג איוואנוב המשיכו ללמד בבית הספר, וגם עזרו לפרטיזנים במזון, מידע ותחמושת. בתם לוסיה קישרה בינם לפרטיזנים.
בסוף יולי של 1942 הביאו הפרטיזנים לבית איוואנוב את לב, יהודי שניצל עם אחיו ועוד ניצולים מהטבח בפטרוביצ'י. זמן קצר לאחר הצטרפותו לפרטיזנים, לב נפצע ברגלו, והתבקש מהאיוואנובים לטפל בוא. לב הוחבא בביתם בעליית הגג, בסככה ולסיום בבור שנחפר במיוחד בשבילו.
בפברואר 1943, כאשר אלמוני הלשין על לידיה ולוסיה לגרמנים, שתיהן נהרגו. לידיה הוצאה להורג במקום ולוסיה עונתה למוות. לאחר זמן מה, עזרה לאיוואנוב השכנה בענייני הבית ובטיפול בנער, יליזבטה קונדרטייבה. מדי פעם המשטרה הייתה מחפשת בביתו של איוואנוב, הייתה קונדרטייבה לוקחת את לב למקום מסתור ביער, ומסתתרים שם עד שחיפוש הסתיים. איוואנוב נשא את קונדרטייבה לאישה מאוחר יותר.

לאחר המלחמה

בספטמבר 1943 שוחרר מחוז סמולנסק, ולב עזב את קוסצ'בקה, והמשיך להתכתב עם מציליו זמן רב לאחר מכן. בשנת 1991 לב עלה לישראל והגיש בקשה להכיר באיוואנוב כחסיד אומות העולם.
ב-1995, הוכרו איוואנוב ולידיה אשתו כחסידי אומות העולם. ב-1999, הוענק האות גם לקונדרטייבה.
מאוחר יותר התגלה שאחותה של לידיה, אקרטינה, עלתה לארץ ישראל עקב בעלה שהתגייר.