google/wiki40b huggingface dataset:
דוד הרטמן

קורות חייו

דוד הרטמן נולד בברוקלין שבניו יורק, למשפחה חרדית מהיישוב הישן ממוצא ירושלמי. הוא גדל בארצות הברית, למד בישיבת רבי חיים ברלין ובישיבת תומכי תמימים, ולאחר מכן בישיבת לייקווד הליטאית-חרדית. בהמשך עבר לישיבת רבי יצחק אלחנן בישיבה יוניברסיטי, והיה לתלמידו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק שהסמיכו לרבנות ב-1953. הוא המשיך ללמוד בישיבה יוניברסיטי עד 1960, ובמקביל למד לתואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת פורדהם . כיהן כרבהּ של קהילה אורתודוקסיות בברונקס בשנים 1955 עד 1960, ולאחר מכן כרב קהילת תפארת בית דוד ירושלים (Tiferet Beit David Jerusalem) במונטריאול. בו בזמן כתב דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול שבקנדה, וכן הרצה במוסד זה.
בשנת 1971 עלה לישראל עם משפחתו ובשנת 1976 הקים בירושלים את "מכון שלום הרטמן" (על שם אביו), מרכז חינוכי שלאחר מכן נפתח לידו תיכון לבנים ולבנות.
הרטמן שימש במשך שנים רבות פרופסור למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. בשנת הלימודים 1986/1987 שימש פרופסור אורח למחשבה יהודית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובשנת הלימודים 1997/1998 באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
דוד הרטמן נפטר בירושלים בל' בשבט תשע"ג. ונטמן בהר המנוחות.

הגותו

הרטמן היה מבכירי ההוגים של האורתודוקסיה המודרנית המתונה, והוא ראה עצמו כשייך לזרם הליברלי יותר של תלמידי הרב יוסף דב סולובייצ'יק. עקב עמדותיו ספג ביקורת מצד תלמידים אחרים של הרב סולובייצ'יק. כמו כן, הרטמן הגדיר את עצמו כתלמיד של אברהם יהושע השל. הרטמן העיד ששלושה הוגים בעולמה של היהדות השפיעו עליו יותר מכל: רבו הרב סולובייצ'יק, הרמב"ם, וישעיהו ליבוביץ. הוגה נוסף שהרטמן קרוב לדעותיו הוא אליעזר גולדמן.
בניגוד לליבוביץ', הרטמן אינו פוסל טעמים מוסריים כמניע לקיום מצוות, ומודע ואף מאשר את המימד התרבותי-חברתי שקיים ביהדות. השקפתו לגבי דתות אחרות ולגבי הימנעות מקיום מצוות הדת - פלורליסטית ביותר. הוא סבור שישנן דרכים שונות לפרש את ההתגלות האלוהית בבריאה, והדרך ההולכת בעקבות ההתגלות במעמד הר סיני אינה הדרך הלגיטימית היחידה.
הרטמן היה ציוני נלהב. בואו לישראל נבע מאמונתו שבישראל ניתן לעצב חברה יהודית מוסרית, בניגוד לגולה, שבה מימוש היעוד היהודי-מוסרי רלוונטי לחיי הפרט אך לא לחיי הקהילה.
על דו השיח של הרטמן עם האל כתב בנו, דניאל הרטמן:
נוכחותו של אלוהים בחייו של אבי היא אחד ההיבטים המרכזיים בחייו כיהודי. כפי שסיפר לי, חייו כוללים שיחות פרטיות עם אלוהים. ברם, תוכנם ואופיים המיוחד של היחסים והשיחות האלו נותרו בגדר מסתורין לתלמידיו. בתשובה לשאלה מדוע אלוהים חשוב לך, נהג לענות כמעט בכעס: "מה אתה מתכוון במדוע? הרי אלוהים קיים!"
פרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש

פרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש (ביידיש: פרייז פון ראש הממשלה פאר ליטערארישער שאפונג אין יידיש) הוא פרס ספרותי ישראלי ליצירה ביידיש שחולק החל בשנת 1973.
הפרס נקבע בשנת תשל"ג-1973 כפרס שנתי על ידי ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר ביוזמת הוועד לתרבות יהודית בישראל (קאָמיטעט פאר יִידישער קולטור אין ישראל; ועד לתרבות יידיש), וחולק לראשונה באותה שנה.
חברי ועדת השיפוט הראשונה היו הסופרים דב סדן, אברהם סוצקבר ויודל מארק, ובשנתו השנייה של הפרס – סוצקבר, סדן וב"י מיכלי.
יצחק אוחנה

תולדות חייו

נולד במקנס שבמרוקו. אביו הרב אברהם היה אב”ד מקנס. למד אצל הרב רפאל ברוך טולדנו בישיבת מקנס. 
בהיותו בן 25 שנה מינהו רבי רפאל בירדוגו כדיין בבית דינו במקנס, בהמשך הקים בה גם ישיבה לצעירים. עלה לארץ ישראל בשנת ה'תש"ח (1948) התגורר במושבה הגרמנית בירושלים שם עסק בהרבצת תורה והקים בתי כנסת. שנתיים אחר כך שב למרוקו לשם עידוד עליית יהודי מקנס. בשנת ה'תשי"ד (1954) נתמנה לרבה של קריית שמונה. 
בניו: הרב יוסף אוחנה שהיה רבה של קריית מוצקין במשך 35 שנים (נפטר ב-2018); הרב שמעון, ראש ישיבת “יגדיל תורה” בחיפה; הרב אברהם, ראש ישיבת “עץ החיים”; והרב מאיר. חתניו: הרב יעקב משה הלל ראש ישיבת אהבת שלום; הרב צבי סימן טוב, מהרבנים של יוצאי אפגניסטן בישראל, וראש ישיבת “אור התורה” בבני ברק.
יונדב קפלון

ביוגרפיה

קפלון נולד בשנת 1963 במלבורן, אוסטרליה לעליגל ואורי קפלון. עלה לישראל עם משפחתו ב-1970. למד בישיבות חב"ד שונות באוסטרליה ובישראל, ובישיבת ירושלים לצעירים. רבותיו הם הרבנים עדין שטיינזלץ ויצחק גינזבורג (שהוא גם קרוב משפחתו) המזוהים עם חסידות חב"ד. 
קפלון החל לכתוב שירה מגיל צעיר, וכנער נתקל בשירתה של זלדה שהייתה בעיניו מופת אמונתי ואף הזדהותי: שניהם חסידי חב"ד שלא נטשו את אמונתם וכותבים שירה. ביום הולדתו השש-עשרה טלפן קפלון לזלדה והזמין את עצמו אליה. השניים שמרו על קשר עמוק שהגיע לשיאו בבקשתה של זלדה לאחר נישואיו של קפלון לרעייתו יונה שישכור דירה מול ביתה, כדי שיוכל לערוך בעבורה קידוש בלילי שבתות. 
את מחזור השירים הראשון שלו 'עיר ימים ספורים' פרסם קפלון בחדרים (בעריכת הלית ישורון, אותה פגש אצל זלדה) והוא נכתב בעקבות שהותו בעיר ימית בשבועות שלפני פינויה. 
קפלון נחשב אחד ממובילי הפריחה התרבותית בציבור הדתי-לאומי, וכאחד ממבשרי הרנסאנס הלירי-רליגיוזי.   
שימש כמנחה סדנאות כתיבה יוצרת בישיבות תיכוניות רבות, פעילות בה החל בישיבה תיכונית חיספין ברמת הגולן. 
כיום, מנחה סדנאות לצוותי הוראה, רבנים, רופאים, פסיכולוגים ולציבור הרחב.
קרן - רשת מרכזי אבחון ושיקום מקצועי

אוכלוסיות היעד

הקרן מטפלת באנשים עם נכות בגיל העבודה, דורשי הבטחת הכנסה ואבטלה, עולים חדשים עם מוגבלות או חסמים תעסוקתיים, נוער חריג, אנשים בעלי מוגבלות וצרכים מיוחדים.

סכנת סגירה

ב-2012 הגיע גירעון הקרן ל-23 מיליון שקלים. במאי 2013 נחתם הסכם הבראה שבמסגרתו יפוטרו 150 מתוך 600 העובדים בתמורה לכיסוי הגירעון. באוקטובר הודיעה הקרן כי היא עומדת לפני סגירה, עקב אי העברת כספים ממשרד הרווחה. בהסתדרות טוענים כי מטרת משרדי הרווחה והאוצר היא לפרק את הקרן.
SVT24

היסטוריה

ב -15 במרץ 1999 בשעה 13:15 החל השידור של SVT24. זה התחיל עם סיכום חדשות ואחריו פתיחה רשמית של מנכ"ל SVT.
הערוץ משדר חדשות מדי רבע שעה במשך כל ימי השבוע. עם זאת, לא היו שידורים בסופי שבוע והשידור הלילי התחיל כמה חודשים מאוחר יותר. הערוץ משדר גם חדשות כלכליות פעמיים בכל שעה, תחזיות מזג אוויר, דיווחים ממדינות נורדיות וסיפורים נוספים. החומר נלקח בעיקר מתוכניות חדשות אחרות.
בסוף שנת 2002 הכריזו ב-SVT כי בכוונתם להשיק שני ערוצים חדשים. פירוש הדבר כי SVT24 עתיד להתמזג עם SVT Extra לערוץ חדש, הנקרא רק 24. 24 יכלול מגוון רחב יותר של תוכניות מאשר SVT24 עשה, כולל גם תכנות רכשה, אירועי ספורט ושידורי סוף השבוע.
הערוץ החדש הושק ב-24 בספטמבר 2003. הוא כלל מבזקים קצרים של 3 דקות מדי חצי שעה. בין אלו שודרו תוכניות רבות. ביניהן תוכניות בשידור חוזר מערוצים אחרים, התוכנית "24 דקות" בשעה 8 בערב, מופע יומי בהנחיית קלאס אלפרסברג. תוכניות אחרות בפריים טיים כללו את "שוודיה עכשיו", "בידור 24", ותוכניות רכש כמו סאטרדיי נייט לייב, סרטים תיעודיים, וחדשות עולמיות מ-BBC.
בסתיו 2003 הוחלט לחסוך בעלויות ועקב כך נפגעו שידורי הערוץ. מבזקים שודרו אחת לשעה, והופסקו שידורי תוכניות רכש שונות.
הרייטינג של הערוץ היה נמוך מאוד בתחילה, עם זאת ב-2006 הייתה עלייה משמעותית בצפייה. במשך כל שנת 2005 שוודי צפה בממוצע 0.7 דקות בערוץ מדי יום. בחודש נובמבר 2006 הנתון הוכפל ל-1.4 דקות. בדצמבר 2006 הוכפל שוב הממוצע ל-2.8 דקות ביום, ובכך הפך לראשונה הערוץ לאחד מעשרת הערוצים הנצפים ביותר.

שם הערוץ

שם הערוץ היה בתחילה SVT24, אך שונה ב-2003 ל-24. כשנה לאחר מכן שב להופיע השם SVT24 בערוץ ובלוחות השידורים.

הפצת שידורי הערוץ

הערוץ משודר חינם ברשת הטלוויזיה הדיגיטלית הארצית של שוודיה ובאולנד. כמו כן שידורי הערוץ מועברים דרך הלווין ת'ור וסיריוס, אך הם מוצפנים. על מנת להציג את שידורי הערוץ נדרש כרטיס פענוח של Viasat. שתי רשתות הכבלים הגדולות (Com Hem ו-UPC) משדרות את הגרסה האנלוגית של הערוץ.
M117

פצצת סימן 117 היא פצצת שימוש כללי אמריקנית.
משקלה הנומינלי הוא 750 ליברות (343 ק"ג), אך משקלה האמיתי תלוי במרעום ובהתקני העיכוב והוא נע סביב ה-820 ליברות (373 ק"ג). הסימן 117 מכילה חומר הנפץ מסוג מינול 2 או טריטונל במשקל של 403 ליברות (183 ק"ג). קוטר גוף הפצצה הוא 408 מ"מ.
קיימים שני דגמים של הסימן 117: הסימן 117 עם יחידת הזנב MAU-103 בעלת גרר נמוך שאורכה 2.16 מטר ומוטת הסנפירים שלה הוא 520 מ"מ, והסימן 117R עם יחידת הזנב MAU-91 בעלת גרר גבוה שאורכה 2.06 מטר ומוטת הסנפירים שלה הוא 570 מ"מ.
משנות החמישים ועד לשנות השבעים המוקדמות היא הייתה הנשק התקני שנישא על ידי מטוסי הקרב F-100 סופר סייבר, F-104 סטארפייטר, F-105 ת'אנדרצ'יף, F-111 וה-F-4 פנטום, אך כיום היא נמצא רק בשימוש מפציצים כבדים של חיל האוויר האמריקני כגון ה-B-52 סטרטופורטרס.
מטוסי קרב טקטיים משתמשים בדרך-כלל בפצצות מסדרת סימן 80 (בעיקר הסימן 82 והסימן 83 והגרסאות המונחות שלהן). במהלך מלחמת המפרץ ב-1991 הטילו מפציצי B-52 כ-44,600 פצצות סימן 117.
הסימן 117 הייתה הבסיס לפצצה הכימית MC-1, שהכילה גז עצבים מסוג סארין. ארצות הברית מעולם לא עשתה שימוש ב-MC-1 בלחימה, אך פצצות אלו נותרו ככל הנראה בארסנל שלה.
חמישיית הפסנתר של שומאן

חמישיית הפסנתר במי-במול מז'ור, אופ' 44 לפסנתר ורביעיית מיתרים מאת רוברט שומאן היא אחת מיצירותיו המוכרות ביותר של המלחין, והחמישייה היחידה שכתב. היא נכתבה ב-1842 ונועדה, כמו רבות מיצירותיו לפסנתר, לביצוע בידי אשתו קלרה. כיום היא נחשבת, לצד חמישיות הפסנתר של דבוז'אק ובראהמס, כאחת היצירות הגדולות בז'אנר. 
שנת 1842 נחשבת "שנת המוזיקה הקאמרית" של שומאן - עד אז כמעט ולא התנסה בכתיבת מוזיקה קאמרית, אך בשנה זו, מלבד חמישיית הפסנתר, כתב גם שלוש רביעיות מיתרים, שלישיית פסנתר ורביעיית פסנתר. שומאן הוא המלחין החשוב הראשון שכתב חמישיית פסנתר בהרכב זה (פסנתר ורביעיית מיתרים), ובעקבותיו הפך ההרכב הזה להרכב הסטנדרטי של חמישיית פסנתר, ויצירות רבות נכתבו אחריו להרכב זהה. 
קלרה שומאן ביצעה את החמישייה לראשונה ב-1843 באולם הקונצרטים גוואנדהאוס בלייפציג, ולאורך חייה שבה וביצעה אותה פעמים רבות. היצירה זכתה לפופולריות רבה, אף כי פרנץ ליסט הסתייג ממנה כששמע אותה לראשונה, וקבע כי היא "לייפציגאית מדי" - כוונתו הייתה לכך שהיא שמרנית מדי, בניגוד לנטיותיו של ליסט עצמו, ההולך בגדולות. מעט אחרי צאתה של החמישייה לאור הציע שומאן למו"ל שלו, ברייטקופף את הרטל, להוציא לאור גם עיבוד לפסנתר בארבע ידיים, אך הצעתו לא התקבלה. רק ב-1854 חיבר יוהנס בראהמס, חברם הקרוב של שני בני הזוג, עיבוד כזה כמתנת יום-הולדת לקלרה שומאן.
הנול של ז'אקאר

הנול של ז'אקאר (בעברית נקרא גם: הנול של ג'אקארד או נול ג'אקארד) הוא נול מכני שהומצא על ידי ז'וזף מארי ז'אקאר, טווה משי צרפתי, בשנת 1801. המכונה נשלטה על ידי כרטיסי ניקוב. הנול התבסס על המצאתו של בזיל בושון משנת 1725 ושל ז'אק דה ווקאנסון מ-1745.
המכונה אפשרה את אריגת בדים מורכבים יותר ובמהירות רבה יותר - ובזול. המכונה, שניתנה לתכנות, יכלה לארוג בדים הארוגים בצורה מורכבת, מצבעים שונים וללא טעויות.
סוג הבד ג'קארד שיוצר על ידי המכונה נקרא על שמו. למעשה, עקרונותיו של הנול משמשים גם כיום בתעשייה, כשהמכונה מתוכנתת על ידי מחשב.
למרות שהמצאתו של ז'אקאר לא נועדה למטרת חישוב, היא נחשבת כצעד פורץ דרך בהיסטוריה של המחשוב. הרעיון כי ניתן לשנות את פעולתה של המכונה ללא כל שינוי במכונה עצמה, אלא רק בשינוי הכרטיס, שינה את תפיסת העולם בקשר מכונה-מידע, ולמה שיוביל בהמשך הדרך לתכנות מחשבים. צ'ארלס בבג' תיכנן לאחסן מידע על כרטיסי ניקוב עבור מנוע אנליטי שתיכנן. אולם הרעיון הוגשם לראשונה על ידי הרמן הולרית' בשנת 1889, במכונה ששימשה עבור מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 1890. חברתו של הולרית', עם תהפוכות הזמן, הפכה לחברת IBM, הגדולה בחברות טכנולוגיית המידע גם כיום.
חשיבות ההמצאה הוכרה מיד עם פרסומה. הקיסר נפוליאון בונפרטה והקיסרית ז'וזפין דה בוארנה, בעת ביקורם בליון בשנת 1805, ביקרו בבית המלאכה של ז'אקאר, והוענקה לו פנסיה בסך 3,000 פרנקים ומענקים על כל מכונה שייצר.
בריס פון מינכהאוזן

תולדות חייו

פון מינכהאוזן נולד בהילדסהיים למשפחת אצולה מסקסוניה התחתונה. למד משפטים ומדע המדינה במינכן, ברלין וגטינגן וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לייפציג. כבר כסטודנט גילה יחס אוהד ויוצא דופן, על רקע האנטישמיות של בני גילו ומעמדו, כלפי היהודים ואף ביקר בבית כנסת בתפילות השבת.
במלחמת העולם הראשונה שירת כסגן במשמר הפרשים של סכסוניה.

יחסו ליהדות

פון מינכהאוזן תפס תמיד את היהודים כגזע זר ושונה בתכלית מן הגזע הארי. היהודי הוא שמי, אסיאתי וקדמון, בעוד הארי הוא אירופאי וחדור חדשנות. אך בראשית חייו ראה בכך פון מינכהאוזן, על רקע האוריינטליזם, יופי רומנטי. הוא נתפס לציונות כדרך נאותה לאפשר בידול בין היהודים, שישובו למכורתם, לבין הארים. מאז ומתמיד התנגד לנישואין בין ארים ליהודים.

קובץ השירים "יהודה"

ב-1900 ראה אור ספר שיריו של פון מינכהאוזן, Juda ("יהודה"), שכלל שירים שקישרו בין העם היהודי לבין ארץ ישראל הקדומה ובני ישראל בנופך אוריינטליסטי-רומנטי. את הספר אייר, בעבודתו הראשונה עבור התנועה הציונית, אמן האר נובו אפרים משה ליליין.

מעבר לאנטישמיות פעילה

כבר ב-1903 החל פון מינכהאוזן להתבטא נגד ה"אוסט-יודן", היהודים ממזרח אירופה, יהודי השטעטלך של פולין ותחום המושב, שהיו מנוגדים לגמרי לתדמית האצילה של היהדות כגזע שמי עתיק ומכובד. בהמשך, ובמיוחד בשנות העשרים הלכו רעיונותיו בדבר השונות בין הגזעים וקיבלו צורה שניזונה מרעיונות הפולקיזם הגרמני שהציב את הגזע הארי כנעלה ואת היהודי כחסר-ערך (כיוון שהוא חסר אדמה).
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 התמנה לאקדמיה לספרות גרמנית (ממנה פרשו רבים יהודים ושאינם-יהודים במחאה על הפיכתה לנאצית) וחתם על מסמך "88 הסופרים" שהביעו נאמנות לאדולף היטלר. לאחר מות פאול פון הינדנבורג ב-1934 חתם על מסמך הקורא להכריז על היטלר כעל פיהרר. בהמשך היה יחסו להתנהלות המדינה הנאצית אמביוולנטי, אך הוא נותר חדור אמונה בדרך הנאצית. שמו נכלל ב"רשימת המבורכים" (Gottbegnadeten-Liste), יוצרים שסגנון עבודתם תאם את השקפתו של המשטר אשר שוחררו מחובת השירות הצבאי אך התגייסו למערך התעמולה הממשלתי ליצירת אמנות מגוייסת.
כאשר הגיעו כוחות בעלות הברית לאחוזתו ב-Windischleuba, נטל מנת יתר של גלולות שינה והתאבד.

כתביו

פון מינכהאוזן פרסם פואמות בכתבי עת ובקבצים ספרותיים מאז 1897. נושאי שיריו היו בדרך כלל מעולם ימי הביניים כגון אבירים ומעשיות עם.
באנתולוגיה לשירה וספרות גרמנית "Der Kanon" שערך ב-2002, כלל מרסל רייך-רניצקי שני שירים מאת פון מינכהאוזן, בכרך החמישי: "מעבר" (מעבר הירדן) - Jenseits (Jenseits des Tales) ו"מרד איכרים" (הפעמונים הסתערו) - Bauernaufstand (Die Glocken stürmten).
משתלת הזיכרון הלאומית

הקמת המשתלה

הוגה רעיון המשתלה הוא דייוויד צ'יילדס (David Childs), אשר העלה את הרעיון בשנת 1988. הפעילות להקמת המשתלה החלה ב-1994 והנטיעות בה החלו בשנת 1997. בראשית שנות האלפיים הוחלט כי אנדרטת הכוחות המזוינים (ראו להלן) תיבנה בשטח המשתלה.
המשתלה היא ארגון צדקה ללא כוונת רווח, המסונף ללגיון הבריטי המלכותי. היא הוקמה בסיוע כספי תרומות ומענקים ממשרד ההגנה של בריטניה ונציבות המילניום של בריטניה ונפתחה ב-16 במאי 2001.

המשתלה

המשתלה ממוקמת כשמונה קילומטרים מצפון לעיר ליצ'פילד שבמחוז סטפורדשייר, בשוליו המערביים של היער הלאומי. היא משתרעת על פני שטח של 600 דונם על גדת הנהר טיים (Tame), בשטח שהיה בעבר בשימושה של מחצבה. שטחה אמור לגדול בעתיד.
עד כה (2014) ניטעו בשטח המשתלה למעלה מ-50,000 עצים מעשרות מינים שונים, וכן מינים רבים אחרים של צמחים. היא מהווה בית לסוגים שונים של בעלי חיים. 
עד 2014 מוקמו במשתלה למעלה מ-300 אנדרטאות שונות. כ-60% מהן הוקמו לכבוד אנשי הכוחות המזוינים, והיתר לכבוד ארגונים אזרחיים והתנדבותיים שונים, לרבות שירותי החירום ואנשיהם, ששירתו את האומה הבריטית.
במשתלה ניצבים בניינים מעטים וביניהם מרכז המבקרים ובית תפילה - קפלת המילניום של השלום והמחילה. מדי יום בשעה 11:00 נערך בקפלה מעמד זיכרון: לאחר שתי דקות דומייה והשמעת מנגינות אבל נערכת שיחת מבוא אודות המשתלה.
מדי שנה מבקרים במשתלה כ-300,000 איש, לרבות כ-5,000 תלמידי בתי ספר, המשתתפים בה בפעילות חינוכית. בכל שנה נערכים בה כ-200 אירועי הוקרה וזיכרון שונים.
באתר נקבעו מסלולי הליכה שונים ונערכים סיורים סדירים לקהל.
במשתלה משרתים כ-50 עובדים בשכר וכ-200 מתנדבים. בשנת 2010 הוענק למתנדבים המשרתים בה אות כבוד קולקטיבי - אות המלכה לשירות התנדבותי, השקול במעמדו לאות חבר מסדר האימפריה הבריטית.
המשתלה מגייסת כספים למימוש תוכנית פיתוח בשווי של 8 מיליון לירות שטרלינג. בין השאר כוללת התוכנית הקמת כיכר מרכזית - "כיכר הגיבורים" - שתשמש כאתר לטקסים העיקריים שייערכו במשתלה.
שמחה גולן

שמחה גולן (גולדברג) (8 באוגוסט 1899 - 25 בינואר 1964) היה איש העלייה השלישית ואיש ציבור.

ראשית דרכו

שמחה גולן (גולדברג) נולד בבריסק בליטא. בילדותו קיבל חינוך מסורתי בחדר וכללי בבית-ספר תיכון. בנעוריו נאלץ לנדוד בעקבות הכיבוש הגרמני באזור מגוריו. בנדודיו הגיע לאוקראינה (זלוטופול ואודיסה) ושם החל לפעול בתנועת צעירי ציון ובהחלוץ. הוא הגיע לישראל בשנת 1922 (בעלייה בלתי לגלית דרך פולין).

בארץ ישראל

בארץ החל בעבודה כפועל בניין בחיפה ובתל אביב והשתתף בבנין דפוס הפועל הצעיר.
בשנת 1927 עבר לחיפה כטייח מומחה, עבד במקצועו והיה פעיל בהנהלת קופת מלווה וחיסכון המקומית. היה חבר במועצת פועלי חיפה ובין מייסדי המשרד הקבלני הקואופרטיבי של מועצת פועלי חיפה וחבר הנהלתו.
עם פרישתו של יוסף צבי מילסון, בשנת 1933, נתמנה למנהל המשרד וכיהן בתפקיד זה עד למיזוגו של המשרד עם סולל בונה בע"מ בשנת 1937.

סולל בונה

משנת 1937 היה חבר הנהלת סולל בונה, אחראי לענפי פעולה רבים (בניין, כספים, אדמיניסטרציה, עבודות נמל ולבסוף עבודות חוץ), והשקיע מאמצים רבים בפיתוח המוסד וביצירת יחסים תקינים בקרבו.
בשנת 1956, לבקשתו של שר האוצר, כיהן זמן מה (דצמבר 1955 - אפריל 1956) כמנהלו של משרד האוצר.
בשנת 1958 גולן היה מהתומכים בארגון מחדש של סולל בונה ופיצולה לשלוש חטיבות. הוא צוטט כאומר: "נתהווה מצב בסולל בונה בו דברים מבלי שחברי הנהלה נשאלים ויודעים עליהם. מצב זה אינו יכול להמשך." עם התארגנותו המחודשת של סולל בונה נתמנה למנהל כללי של החברה לעבודות חוץ ונמלים. במשך תקופת כהונתו התפתחה פעילות חברה זו באסיה ובאפריקה ובביקוריו הרבים בכל הארצות המתפתחות הצליח ליצור קשרים אישיים טובים אשר סייעו לקידום היחסים עם ארצות אלו. כמו כן, השקיע שמחה גולן מאמצים מיוחדים לקידום נמל חיפה ולפיתוחה של חברת שרותי נמל מאוחדים שהייתה משותפת לסולל בונה ולקבוצת רוקח.

פעילות ציבורית

פעילותו הציבורית הייתה רבה וענפה: היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר מועצת המנהלים של בנק הפועלים, חבר הנהלת עם עובד, חבר המוסדות העליונים של מפא"י, חבר מועצת פועלי חיפה וחבר בהנהלותיהן של חברות משקיות וכלכליות רבות. כמו כן כיהן כחבר הקורטוריום והוועד המנהל של הטכניון העברי וכחבר מועצת המנהלים של בית הספר הריאלי העברי בחיפה. 
גולן נשא לאישה את סוניה ברינשטיין. לזוג נולדו 3 ילדים, אילנה (ברסלר), דוד וזאב. הוא נפטר בביתו בחיפה. על שמו רחוב בחיפה.
הר סמיית' (קולומביה הבריטית)

גאוגרפיה

גובהו של ההר 2,750 מטרים מעל פני הים (ההר ה-861 בגובהו בקולומביה הבריטית).
ההר מתנשא לגובה של 625 מטרים מעל סביבתו.
רוחבו של ההר 7.1 קילומטרים.
ההר ממוקם 4.5 קילומטרים צפונית מערבית להר וולש; 4 קילומטרים צפונית מזרחת לרכס בארדסיי; 7 קילומטרים מזרחית להר לויד ג'ורג'; 2.5 קילומטרים דרומית מזרחית לקרחון לויד ג'ורג', ודרומית לרכס מוסקווא.

מקור השם

ההר נקרא על שם פרנסיס סידני סמיית', מטפס ההרים שטיפס על הרי ההימלאיה, האלפים והרי הרוקי הקנדיים; הר נוסף באותו שם נקרא גם הוא על שמו של סמיית'.

לקריאה נוספת

• U.S. Geological Survey Professional Paper, Satelite Image Atlas of Glaciers of the World: North America, P 277
לחיות עם דרק

עלילה

לאחר חתונתם של נורה מקדונלד וג'ורג' ונטורי, נאלצים ילדיהם לעבור לגור יחד קורת גג אחת. לנורה שתי ילדות מנישואיה הקודמים - ליזי וקייסי, ולג'ורג' שלושה ילדים מנישואיו הקודמים - דרק, אדווין ומרטי. דרק וקייסי לומדים באותה שכבה בבית הספר, אך בשל ההבדלים האישיותיים ביניהם לא מצליחים להסתדר. בעונה הראשונה קייסי יוצאת עם סם, חברו של דרק.

נופש עם דרק

נופש עם דרק הוא סרט טלוויזיה המבוסס על הסדרה. בסרט, דרק וקייסי חוזרים וממשיכים לריב במהלך חופשה משפחתית, בה מבקרת המשפחה את הסבתא המתגוררת על שפת האגם. העניינים מתחממים כאשר קייסי פוגשת את ג'סי, הרקדן הצעיר. דרק פוגש את רוקסי, הילדה העשירה המתגוררת ליד האגם. כאשר אביה של רוקסי מאיים להרוס את האגם, המשפחה מתאחדת כדי להציל אותו. הסרט צולם בקנדה בין 14 בספטמבר ל-7 באוקטובר 2009, ושודר לראשונה ביוני 2010.
יני יוהנסון

ביוגרפיה

יוהנסון נולדה בהדמורה במחוז דלרנה.

סגנית אלופת אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2010, זכתה יוהנסון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.36 דקות ביחד עם ריקה מילר פדרסן מדנמרק, אחרי יוליה יפימובה מרוסיה (1:06.32 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.24 שניות, אחרי יוליה יפימובה שקבעה שיא אליפות חדש של 30.29 שניות וקייט הייווד מבריטניה (31.12 שניות).

2011

באליפות העולם בשחייה שנערכה בשנגחאי, סין בשנת 2011 סיימה יוהנסון במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 30.89 שניות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.02 דקות.

2012

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, במאי 2012 זכתה יוהנסון פעם שנייה ברציפות במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.85 דקות, אחרי שרה פווה מגרמניה (1:07.33 דקות) ולפני מרינה גרסיה אורסיינקי מספרד (1:07.91 דקות).
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה יוהנסון פעמיים במקום עשירי, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.57 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:07.14 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.76 דקות, היא שחתה את סגנון החזה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:06.94 דקות.

2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 סיימה יוהנסון במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 30.23 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.41 דקות. בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 1:06.96 דקות ועלתה מהמקום השביעי.

2014

באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט זכתה יוהנסון ב-3 מדליות כסף. במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.52 שניות, אחרי רותה מיילוטיטה מליטא (29.89 שניות) ולפני מוניק ניהאוז מהולנד (30.64 שניות), פעם שלישית ברציפות במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.04 דקות, אחרי ריקה מילר פדרסן שקבעה שיא אליפות חדש של 1:06.23 דקות ולפני אריאנה קסטיליוני מאיטליה (1:07.36 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.04 דקות אחרי דנמרק שקבעה שיא אירופה חדש של 3:55.62 דקות ולפני בריטניה (3:57.97 דקות).

אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכתה יוהנסון בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 30.05 שניות, לפני אליה אטקינסון מג'מייקה שקבעה שיא לאומי חדש של 30.11 שניות ויוליה יפימובה (30.13 שניות) ומדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.24 דקות, אחרי סין (3:54.41 דקות) ולפני אוסטרליה (3:55.56 דקות). כשחיינית שנייה היא שחתה את סגנון החזה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:05.63 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.17 דקות.
גייזר

מקור השם

גייזיר, גייזר הנמצא בעמק האוקאדאלור שבדרום-מערב איסלנד, היה הראשון שתואר במקור מודפס, ושמו הושאל לשפות אחרות והפך לשם גנרי לתופעה כולה.
חתול סיאמי

החתול הסיאמי (בתאילנדית: วิเชียรมาศ (מידע • עזרה); מילולית יהלומי ירח) הוא גזע של חתול הבית. מוצאו בממלכת סיאם, הידועה כיום כממלכת תאילנד. במהלך המאה ה-20, החתול הסיאמי נהפך לאחד מזני החתול הנפוצים באירופה ובצפון אמריקה. החתול הסיאמי מאופיין בפרווה לבקנית למחצה - לבנה בכל הגוף, למעט בזנב ובפנים, ובעיניים כחולות.

היסטוריה של הגזע הסיאמי

החתול הסיאמי הגיע מהמזרח הרחוק, שם גידלו וטיפחו אותו במקדשים הבודהיסטיים. חתולים אלו נחשבו כקדושים ואף האמינו כי הם גלגול של נשמות אדם. בתחילת המאה ה-20 הוא הובא לאנגליה, שם גידלו את הגזע בבתי גידול מיוחדים.

אופי

הסיאמי הוא חתול מאוד נוח ונעים לגידול, בעלים של חתול סיאמי לעיתים ישוו אותו לכלב, החתול מאוד חברותי, איננו תוקפן, "דברן" גדול ולא פעם יבוא מידית ברגע שהבעלים יקרא בשמו, הנקבות לעומת זאת יותר "סנוביות" ופחות מפגינות חיבה ויותר חשדניות.
סיאמים נוטים להיות פעילים יותר יחסית לחתולים אחרים, סקרנים יותר ואינטליגנטים.
רומן אריך פטשה

רומן אריך פטשה (בגרמנית: Roman Erich Petsche; ‏1907, קוצ'ביה  שבסלובניה - 1993, ריד אים אינקרייס  שבצפון אוסטריה) הוא חסיד אומות העולם מאוסטריה.

קורות חיים

פטשה היה בן לאב גרמני ולאם ממוצא פולני, דוברת גרמנית. בשנת 1919 היגר עם הוריו לזלצבורג ומשם היגר לחבל טירול שבמערב אוסטריה. הוא היה צייר במקצועו, בנוסף לעיסוקו כמורה ומפקח בבית ספר.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

במרס 1944 היה פטשה קצין בצבא הגרמני ונמנה עם החיילים שכבשו את העיר נובי סאד, שמאז 1941 הייתה בשלטון הונגריה. בתור קצין קיבל דירה שהשתייכה ליהודי בשם טיבור צ'רני, עורך דין במקצועו, שנשלח למחנה עבודה ושם נספה. בדירה התגוררו שישה מבני משפחתו של צ'רני, בהם נמנו קשישים, נשים, ושתי ילדות תאומות בנות חמש – אשר איתם התגורר פטשה. 
ב-24 במרס 1944 יועדו יהודי העיר לגירוש למחנות ריכוז. ובכדי להציל את שתי התאומות היהודיות שבדירה, לקח אותן פטשה לתחנת הרכבת ועלה איתן על רכבת לבודפשט, שם הביא אותן לדודתן, שהסתירה אותן במנזר. באותו לילה שב פטשה לנובי סאד. הוא נתן לבני משפחת צ'רני את כתובתה של אשתו ואמר להם לקפוץ מרכבת הגירוש ולהגיע לאוסטריה, שם תחפש אותם אשתו. כל בני המשפחה גורשו לאושוויץ מלבד הסבתא, אשר הושארה בבית עקב מצבה הבריאותי הקשה. בני המשפחה לא קפצו מהרכבת אלא הגיעו לאושוויץ, ושם שרדה רק אחת מהן. פטשה טיפל בסבתא בנובי סאד והעביר אותה לבית חולים. הוא ביקר אותה בקביעות עד פטירתה שם. שתי התאומות שהציל שרדו בשואה והיגרו לישראל.

אחרי המלחמה

אחרי המלחמה היה פטשה מורה ומפקח הוראה בלינץ. הוא היה מפקח על הוראת האמנות ופרש בשנת 1972. יצירותיו מוצגות במוזיאונים לאמנות בגראץ ובריד אים אינקרייס ואף הוצגו בתערוכת האמנות "Braunauer Zeitgeschichte-Tage"  בבראונאו אם אין.

הנצחה

בשנת 1982 הכיר יד ושם ברומן אריך פטשה כחסיד אומות העולם.
אמה, נסיכת ולדק ופירמונט

ביוגרפיה

אמה נולדה ב-2 באוגוסט 1858 בארולזן לגאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט ואשתו הלנה, נסיכת נסאו, והייתה אחותם של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת ולדק ופירמונט.
בשנת 1877 מתה סופיה, נסיכת וירטמברג -  אשתו של וילם השלישי, מלך הולנד. זמן קצר לאחר מותה הודיע וילם על כוונתו להתחתן עם אלאונור ד'אמבר - זמרת אופרה צרפתית, אולם בעקבות התנגדות הממשלה והעם נאלץ לבטל את תוכניתו. לאחר מכן ניסה וילם לחזר אחר כמה נסיכות, ולבסוף התחתן ב-7 בינואר 1879 עם אמה, שהייתה צעירה ממנו ב-41 שנים.
נישואיו של וילם לאמה השפיעו עליו לטובה, והוא הפסיק להפריע לניהול התקין של הממשלה, ובשנת 1880 נולדה להם בתם היחידה וילהלמינה, מלכת הולנד.
בשנת 1887 חלה וילם במחלת כליות קשה, ובשנת 1888 הפך למטורף, ובעקבות כך מונתה אמה לעוצרת במקומו.
ב-23 בנובמבר 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד בארמון הט לו, אפלדורן, ובתם וילהלמינה עלתה לשלטון במקומו בהולנד, תוך שאמה משמשת כעוצרת עד הגיעה לבגרות. אמנם בלוקסמבורג שנהג בה החוק הסאלי לא יכלה וילהלמינה לעלות לשלטון, ובשל כך עלה לשלטון אדולף, דוכס נסאו, ובוטלה האוניה פרסונלית עם הולנד.
ב-20 במרץ 1934 מתה אמה בהאג, כתוצאה מהסתבכות של דלקת סימפונות.