google/wiki40b huggingface dataset:
שוודיה החדשה

שוודיה החדשה (שוודית: Nya Sverige) הייתה התיישבות שוודית קטנה לאורך נהר הדלאוור על החוף האטלנטי של צפון אמריקה. מרכז ההתיישבות בה היה במבצר כריסטינה, עכשיו וילמינגטון, והיא כללה חלקים מהמדינות המודרניות, דלאוור, ניו ג'רזי ופנסילבניה. ההתיישבות הוקמה ב-29 במרץ 1638 ונכבשה על ידי הולנד החדשה ב-15 בספטמבר 1655. בנוסף לשוודים ופינים, כללו המתיישבים גם הולנדים וגרמנים.
אפרים מירוויס

קורות חייו

מירוויס נולד בקייפטאון, דרום אפריקה. ב-1973 עלה לישראל, בה למד בשנים 1973-1976 בישיבת כרם ביבנה ובשנים 1976-1978 בישיבת הר עציון. בין 1978 ל-1980 למד במכון אריאל, שם גם הוסמך לרבנות. במקביל ללימודיו התורניים למד לתואר ראשון בחינוך ועברית מקראית, מטעם אוניברסיטת דרום אפריקה. את תעודת ההוראה שלו קיבל ממכללת יעקב הרצוג. נוסף לעיסוקים אלה הוסמך כשוחט וכמוהל. מקום מושבו הנוכחי הוא בשכונת פינצ'לי שברובע בארנט, לונדון.

פעילותו והשקפותיו

ב-1982 מונה כרב אחת מקהילות דבלין וב-1985 החל לשמש כרב הראשי של אירלנד. בשנים 1985–1992 שימש גם כנשיא מועצת הנוצרים והיהודים באירלנד (Council of Christians and Jews). 
ב-1986 חבר לנוספים כנגד ניסיונו הכושל של פושע המלחמה ההולנדי הנאצי פיטר מנטן להתיישב באירלנד.
בתום כהונתו באירלנד כיהן כרב בכיר בבית הכנסת של פינצ'לי, שם נודע כמנהיג רוחני השם דגש על היהדות המסורתית. מירוויס יזם שיתוף פעולה בין בית הכנסת בפינצ'לי למסגד המקומי, במסגרתו נערכו ביקורים הדדיים והוחלט על קיום משותף של יום פעילות למען הציבור.
בדצמבר 2012 הכריזה ק"ק כנסת ישראל על מינויו הצפוי לתפקיד רבה הראשי של בריטניה, לאחר 22 שנות כהונה של הרב יונתן זקס. המינוי זכה לתגובות אוהדות בבריטניה ובתפוצה, אולם הזרמים הליברליים ביהדות בריטניה שהתנגדו לבחירתו טענו שאינם מכירים בו כמייצגם. בספטמבר 2013 נכנס לתפקידו בטקס שהתקיים בבית כנסת סנט ג'ונס ווד בלונדון, בהשתתפות כ-1400 אישים בהם הנסיך צ'ארלס, מנהיג האופוזיציה אד מיליבנד והארכיבישופ של וסטמינסטר וינסנט ניקולס. 
מירוויס נחשב לאוהד ישראל. כרב הראשי של אירלנד, בטרם נפתחה שגרירות ישראל במדינה, נהג לייצג אינטרסים ישראלים בפני התקשורת והממשל. ב-1999 הוביל משלחת רבנים בריטים לישראל, לאות סולידריות עימה.
ב-1990 הוענק לו פרס ירושלים לחינוך בתפוצות מטעם בתי-הספר היהודיים של סטרטפורד.
גנאיוס פולביוס קנטומלוס (קונסול בשנת 229 לפנה"ס)

גנאיוס פולביוס קנטומלוס (בלטינית: Gnaeus Fulvius Centumalus‏; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מגיסטראט רומאי, שהתבלט במהלך המלחמה האילירית הראשונה.

ביוגרפיה

הוא היה נצר למשפחת הפלביי. פרידריך מינצר מעריך שהוא היה נכדו של גנאיוס פולביוס מקסימוס קנטומלוס.
על הקריירה הפוליטית המוקדמת שלו לא ידוע דבר. הוא נבחר לתפקיד הקונסול בשנת 229 לפנה"ס יחד עם לוקיוס פוסטומיוס אלבינוס. אותה שנה הצטרפה רומא אל הליגה האכאית הליגה האיטולית ופולייס יווניות נוספות והכריזה מלחמה על האילירים בהנהגת המלכה טאוטה. קנטומלוס נבחר להנהיג את הצי הרומי ואלבינוס קיבל את הצבא הרומי תחת פיקודו. קנטומלוס יצא אל איליריה עם 200 ספינות, ותכנן לעגון באי קורקירה. אולם אז הובסו האכאים והאיטולים בקרב פאקסוי בידי האילירים, והאי נכבש בידי אלו האחרונים.
טאוטה מינתה את אחד מקציניה דמטריוס כמושל האי.‏ אולם מסיבה לא ברורה החליט דמטריוס לערוק לצד הרומאי. פוליביוס כותב שדמטריוס "נחשד בעיני טאוטה וחשש מפניה".‏ הוא יצר קשר עם קנטומלוס והסגיר לידיו את העיר הייתה זו למעשה המושבה היוונית הראשונה שנפלה בידי הרומאים. לאחר מכן תקף פולביוס מהים את אפולוניה תוך שיתוף פעולה עם אלבינוס מהיבשה.‏ לאחר עוד מספר קרבות נמלטה טאוטה עם מלווים מעטים אל עיר המבצר ריצון. הרומאים כרתו ברית שלום עם טאוטה, היא התחייבה לא לשוט באזורים יווניים או רומאיים ולסגת מכל אילריה למעט חלקים מעטים. הרומאים סיפחו לעצמם חלקים אחרים, ומינו את דמטריוס כמושל מטעמם על השטחים שלא כבשו.‏
לאחר מכן לא ידוע עליו דבר. הוא היה ככל הנראה אביו של מגיסטראט בעל אותו השם אשר שימש כקונסול בשנת 211 לפנה"ס.‏
קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן

ביוגרפיה

קרולינה נולדה ב-12 באוגוסט 1704 בזארבריקן, ללודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן ולפיליפינה הנרייטה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, בתם של היינריך פרידריך, רוזן הוהנלוהה-לאנגנבורג ויוליאנה דורותיאה מקסטל-רמלינגן.
ב-21 בספטמבר 1719 התחתנה קרולינה עם כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1735 מת בעלה כריסטיאן השלישי, ובנה כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן עלה לשלטון במקומו, תוך שקרולינה משמשת כעוצרת עד לבגרותו. בהמשך עברה קרולינה להתגורר בצרפת, שם היו ילדיה תחת חסותו של לואי החמישה עשר מלך צרפת.
במהלך מלחמת הירושה הפולנית נכבשה הרוזנות על ידי הצבא הצרפתי, ובעקבות כך הדרדר מצבה הכלכלי של הרוזנות. בשנת 1741 התחתנו בנותיה קרולינה וכריסטיאנה הנרייטה עם לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט וקרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט בהתאמה, ובשנת 1751 המירו בניה את דתם לקתולית.
בשנת 1767 מת בנה פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, ובעקבות כך גידלה קרולינה את ילדיו - נכדיה. במרץ 1774 נסעה קרולינה לדרמשטדט לבקר את בתה קרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ובמהלך הביקור מתה קרולינה ב-25 במרץ ונקברה בדרמשטדט בטקס צנוע.
המערכה על הגבולות

המערכה על הגבולות הייתה סדרה של קרבות אשר התרחשו באזור לורן והארדנים במזרח צרפת ובדרום בלגיה בין התאריכים 14–24 באוגוסט 1914, מיד עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בקרבות אלה לחמו כוחות גרמניים נגד כוחות צרפתיים, בריטיים ובלגיים לאורכה של החזית המערבית. הכוחות הלוחמים במערכה זו כללו כ-1,300,000 חיילים מכל צד והיו הביטוי בשטח של יישום תוכנית שליפן הגרמנית ו"תוכנית 17" הצרפתית.
הפסדי הכוחות הצרפתיים וכישלון ההתקפה הצרפתית בהתאם לתוכנית 17 גרמו לנסיגה עמוקה שלהם לצורך ארגון מחדש ביחד עם כוחות בריטיים קטנים על נהר מארן וסביב ורדן. 
סיכום המערכה על הגבולות בחודש הראשון למלחמה הותיר את צרפת עם 260,000 נפגעים כאשר 140,000 מתוכם נפגעו בארבעת ימי הלחימה העיקריים של המערכה על הגבולות.
אליזבת' מק'גוברן

ביוגרפיה

נולדה באוונסטון, אילינוי, בתם של קת'רין וולקוט, מורה בבית ספר תיכון ושל פרופסור ויליאם מונטגומרי מק'גוברן. אחותה היא הסופרת קאמי מק'גוברן. משפחתה עברה להתגורר בלוס אנג'לס לאחר קבלתו של אביה לעבודה ב"אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס".
החלה לשחק ב"תיכון צפון הוליווד" בו למדה, שם בעת הופעה במחזה "צבע השיניים שלנו" צדה את עינייה של הסוכנת ג'ואן סקוט שהתרשמה ממשחקה והמליצה לה ללמוד משחק באופן מקצועי. מק'גוברן שעתה לעצתה ולמדה משחק ב"בית הספר ג'וליארד" ובתיאטרון הקונסרבטוריון שבסן פרנסיסקו, את לימודיה במוסדות אלה סיימה בהצלחה ב-1982.
בזמן לימודיה בג'וליארד, קיבלה הצעה לשחק בסרטו של רוברט רדפורד "אנשים פשוטים", בו גילמה בתפקיד הבכורה שלה את ג'נין פראט, חברתו של הנער הבעייתי קונראד ג'ארט (טימותי האטון).
בשנה שלאחר מכן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לפריצת השנה על הופעתה בתור הדוגמנית האמריקאית אוולין נסביט, בסרטו של מילוש פורמן "רגטיים".
גילמה את דמותה של דבורה גלי הנאנסת בידי המאפיונר היהודי דייוויד "נודלס" אהרונסון (רוברט דה נירו) בדרמת הפשע התקופתית של סרג'יו ליאונה "היו זמנים באמריקה".
בשנות ה-90 שיחקה לסבית בשם מויירה בדרמה הבדיונית ספרותית "מעשיית עוזרת הבית" ובתור סוזן סטרינגהאם, חברתה למסע של מילי ט'ייל בדרמה הספרותית מאת הנרי ג'יימס "כנפי היונה".
בשנת 2001 שיחקה בקומדיה הצבאית "חייל מצטיין" כאשתו של קולונל ברמן (אד האריס). ב-2010 הופיעה בשוברי הקופות "התנגשות הטיטאנים" בתור מרמרה, אמו המאמצת של פרסאוס (סאם וורת'ינגטון) וב"קיק אס" בתור גברת ליזווסקי.
מק'גוברן הייתה מאורסת לשחקן הקולנוע שון פן. ב-1992 התחתנה עם המפיק האנגלי סיימון קורטיס, לזוג נולדו שתי בנות.
Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad

משחקיות

המשחק Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad הוא מסוג יריות ריאליסטי מגוף ראשון. הרובים מתנהגים בצורה ריאליסטית, עם יציאת כדורים ורתע של הרובה נלקחו בחשבון. המשחק גם משלב את האלמנט של ה-HUD המסורתי כמו שבקטע של הטענת הרובה, השחקנים צריכים ללחוץ עוד פעם על מקש הטעינה לאחר שהחליפו מחסנים, כדי לדרוך את הנשק. אחד האלמנטים הם שלא רואים כמה כדורים יש במחסנית הרובה, כך שהשחקן צריך לוודא עם המחסנית שלו כמעט ריקה או מלאה. מערכת חדשה של המשחק היא לשחקן יש אפשרות להסתתר בצורה מציאותית מאחורה קירות, מכוניות וכו', ותוך כדי הסתתרות לירות מעל הקיר כדי לוודא שאין מול הקיר אף אחד. כאשר השחקן מקבל פציעות בקרב, הבריאות לא מתחדשת, אלא נשארת כפי שהיא, ובמקרה של פציעה קטלנית מכדור, השחקן כבר מת מאובדן דם.
במשחק Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad גם יש אפשרות לעלות על טנקים (בדיוק כמו במשחק הקודם Red Orchestra: Ostfront 41-45), ועוד כלי רכב שנוספו לאחר יציאת המשחק, לשחקן יש אפשרות לשבת בכל מקום פנוי בטנק (נהג, תותחן או מקלען). בגלל העבודה הרבה שנדרשה למפתחים בשביל לשחזר את מראה הטנקים בדיוק כמו שהיו פעם במאה אחוזים, לקח למפתחים שלושה חודשים לעצב כל טנק. לגרמנים יש את הטנק Panzer IV, ולרוסים את הטנק T-34. עוד טנקים ונגמ"שים נוספים נוספו למשחק זמן קצר לאחר יציאתו.

פיתוח

בחודש יוני של שנת 2011, החברה Tripwire Interactive הודיעה שלמשחק תהיה הגנה ממש גבוהה נגד האקים וצ'יטים למיניהם, למשחק יש הגנת Valve Anti-Cheat והגנת Punkbuster שקשורים בשם PBBans.

חבילת הרחבה

המפתחים אישרו כי תהיה חבילת הרחבה למשחק בשם Rising Storm, שתצא במהלך 2013. המשחק יתרחש במערכה באוקיינוס השקט כאשר יהיה ניתן לשלוט על היפנים או על האמריקאים. החבילה תכיל 4 מפות חדשות בהם איוו ג'ימה, אי אשר בו התרחש קרב איוו ג'ימה.
כמו במשחק המקורי גם בחבילה יהיו מספר של תפקידים בהם השחקן יכול לשלוט. לכל תפקיד יש נשק שונה. במפות יהיו ליפנים בונקרים. כדי שהאמריקאים יוכלו לנקותם יהיה להם להביור. מלבד זאת ליפנים יש מוקשים וחרבות שבעזרתם היפנים יוכלו לשים מוקשים ולהסתער עם חרב חזקה מאוד.
מיכל הכהן

מיכְל יצחק אליהו הכהן (תקצ"ד, 1834, יאסווין, רוסיה (ליטא) – כ"ד באלול תרע"ד, ספטמבר 1914, ירושלים) היה מדפיס ועיתונאי בירושלים במאה התשע עשרה. ממייסדי שכונת נחלת שבעה.

ביוגרפיה

מיכל הכהן נולד בשנת תקצ"ד (1834) ביאסווין שבליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בן לבאדאנה ולאליעזר, רב הקהילה (שסבו היה רבו של הגאון מווילנה). בחורף שנת תר"ד (1844) החל עם הוריו ושלוש אחיותיו במסע לעלייה לארץ ישראל, והם הגיעו אליה כעבור תשעה חודשים, בחודש תשרי תר"ה. בגיל צעיר נתייתם מהוריו. זמן מה שהה באירופה ולמד תורה. לקראת סוף שהותו באירופה החליט ביחד עם יואל משה סלומון ללמוד את מלאכת הדפוס בעיר קניגסברג. כשחזרו לירושלים בשנת 1862 (תרכ"ב) פתחו השנים בית דפוס בירושלים. היה זה בית הדפוס העברי השני בירושלים, שֶכן את בית הדפוס העברי הראשון בעיר הקים ישראל ב"ק. העבודה הראשונה שהודפסה בבית הדפוס הייתה ה"שושנתא".
בשנת 1863, ביחד עם יואל משה סלומון ויחיאל ברי"ל השתתף בהוצאתו לאור של עיתון "הלבנון". עקב הלשנה על עיתון הלבנון ועורכיו לשלטונות העות'מאנים נסגר עיתון הלבנון. יואל משה סלומון ומיכל הכהן ברחו ביחד עם מכונת הדפוס לאלכסנדריה. בשנת 1865 חזרו השנים לארץ עקב מגפה שפרצה באלכסנדריה. בסיומה של תקופה זאת מכר מיכל הכהן את חלקו בבית הדפוס לשותפו יואל משה סלומון.
בשנת 1869 היה הכהן בין מייסדי שכונת נחלת שבעה. באותה שנה גם נבחר להיות מנציגי היהודים שקיבלו את פני הקיסר פרנץ יוזף במסעו בירושלים. כאות הוקרה על פגישה זו שלח לו הקיסר מכונת דפוס חדשה, אשר שימשה אותו להדפסת עיתון האריאל (להלן).
בשנת 1870, כמה שנים לאחר שנסגר עיתון הלבנון, חבר לישראל דב פרומקין והשתתף בהוצאה לאור של עיתון "החבצלת". מספר שנים פעל ביחד עם פרומקין בעיתון "החבצלת" אך בשנת 1874 פרש ובין השנים 1874–1877 הוציא לאור את העיתון 'האריאל', שהתנגד לחלוקה ועקב כך עורר עליו את זעמם של קנאי היישוב הישן בירושלים.
נשא את ליבה דבורה לבית קצורין, ואב לשני בנים ושתי בנות: ד"ר אליהו שאול כהן (ד"ר אליאס כהן), רופא המושבות בגליל ובצפת ובהמשך בפתח תקווה; באדאנה, אשתו של חיים מיכל מיכלין; מינה פאפו; וישראל כהן.
הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס

הפיגוע

ב-18 ביולי 2012, בשעה 17:30 בערב, מחבל מתאבד התפוצץ באוטובוס במגרש החנייה של נמל התעופה בורגס שבבולגריה ובו תיירים ישראלים.
האוטובוס ובו 42 ישראלים, רובם בני נוער, המתין להסעה משדה התעופה למלונות שלהם, לאחר שהגיעו לבולגריה בטיסה של אייר ויאה מתל אביב שנחתה בשעה 16:50. כדי לנהוג באוטובוס השתמש אל-חוסייני ברישיון נהיגה מזויף על שם ג'ק פיליפ מרטין. בפיגוע נרצחו שישה בני אדם - נהג האוטובוס מבולגריה וחמישה תיירים מישראל, ואושפזו 32 פצועים. שני אוטובוסים נוספים ניזוקו בפיצוץ ועלו באש, בנוסף למספר כלי רכב סמוכים אחרים.
לפי השלטונות הבולגריים, נגרם הפיצוץ על ידי מחבל מתאבד אשר תועד על ידי מצלמות האבטחה של שדה התעופה בעת שהוא חיכה במגרש החניה כשעה שלמה.
בעקבות הפיגוע שדה התעופה בורגס נסגר לתנועה. יורדנקה פנדקובה, ראש עיריית סופיה, בירת בולגריה, הורתה להגביר את הנוכחות המשטרתית בכל המקומות הציבוריים הקשורים לקהילה היהודית בעיר. 
למחרת הפיגוע הועברו מרבית הפצועים הישראלים לבתי חולים בישראל, לאחר שהוטסו מבולגריה במטוס של חיל האוויר הישראלי. שלושה פצועים קשה נותרו בבולגריה.

חקירת הפיגוע

אף אחד לא נטל אחריות לפיגוע, אך ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הצהיר כי "כל הסימנים מצביעים על איראן" כגורם האחראי לפיגוע. על פי עיתון "הארץ" טענה זו מגובה במידע מודיעיני מפורט, לפיו הגנרל קאסם סולימאני, ראש כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית האיראניים, עמד מאחורי הפיגוע וכי משמרות המהפכה האסלאמית האיראניים, המשרד למודיעין ולביטחון לאומי של איראן, וארגון חזבאללה סייעו להוציא לפועל את הפיגוע. הפיגוע התרחש ביום השנה ה-18 של הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה שכוון גם הוא נגד מטרות ישראליות ויהודיות, ויוחס אף הוא לאיראן ולחזבאללה. 
יום למחרת הפיגוע פורסם כי המחבל מבורגס היה אזרח שוודי, מהדי מוחמד רזאלי, איש "הג'יהאד האיסלאמי העולמי", שאומן בפקיסטן ובאפגניסטן, ונכלא במשך שנתיים בכלא גוואנטנמו.
חקירה של המועצה לביטחון לאומי בבולגריה מצאה כי חזבאללה היה אחראי לפיגוע. ביולי 2013 פרסמה בולגריה מידע על שני חשודים בפיגוע. כשלושה חודשים לאחר מכן, אמר גורם ביטחוני אמריקני למגזין ניו יורקר כי את הפיגוע ביצע ארגון חזבאללה לבדו, ללא ידיעה מוקדמת של סולימאני ואנשיו. באפריל 2014 פורסם שהמחבל המתאבד הוא אלג'יראי שאומן בלבנון.
ב-18 ביולי 2014, מלאת שנתיים לפיגוע, פורסם כי סוכנות הביון הבולגרית מצאה בבדיקת DNA שמוחמד חסן אל-חוסייני (25) לבנוני הוא שביצע את פיגוע ההתאבדות. אל-חוסייני שיתף פעולה עם חסן אל חאג'-חסן (25) בעל אזרחות קנדית ומליאד פרח (32) המחזיק באזרחות אוסטרלית.

ההליך המשפטי

בחודש יולי 2016, כארבע שנים לאחר קרות הפיגוע, נפתח הליך פלילי בבית המשפט המיוחד לפשעים בסופיה בירת בולגריה, במסגרתו הוגש כתב אישום כנגד שני המחבלים אשר היו שותפים בביצוע הפיגוע. הואיל והמחבלים לא נתפסו, נפתח המשפט בהיעדרם ומונו להם עורכי דין בולגרים מטעם הסניגוריה הציבורית הבולגרית.
בחודש מרץ 2017, הגישו קורבנות הפיגוע הישראליים, הן המשפחות השכולות והן פצועי הפיגוע, בקשה להצטרף להליך הפלילי כתובעים אזרחיים, אליה כרכו תביעת פיצויים.
רם שטראוס

קריירה

שטראוס התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וערך 12 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. בגיל 19 הצטרף שטראוס לקבוצה הבוגרת של מכבי עירוני בת ים מהליגה הלאומית, ובסוף העונה ירד עמה לליגה א'. בקיץ 2012 הצטרף למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ושנה לאחר מכן חתם בהפועל רמת-גן מאותה הליגה. ב-1 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במוקדמות הליגה האירופית, בתיקו 0–0 נגד אשטוריל. בתום העונה זומן לנבחרת הצעירה, ובמדיה ערך שתי הופעות.
ב-7 באוגוסט 2014 חתם שטראוס בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית. ב-3 בנובמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לאנורתוסיס פמגוסטה, ובסך הכל ערך בעונה זו 14 הופעות ליגה.
ב-11 בספטמבר 2015 חזר שטראוס לישראל וחתם בהפועל תל אביב כמחליפו של אריאל הרוש שנעדר בעקבות פציעה. ב-17 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, שהייתה להופעתו היחידה במדי הפועל תל אביב, בהפסד 0–4 לבני סכנין בו הורחק כבר בדקה השביעית של המשחק.
ב-21 בינואר 2016 חתם בעירוני קריית שמונה עד לסיום העונה, אך ערך רק הופעה אחת במדיה וכעבור שבועיים חתם בפולי טימישוארה מליגת העל הרומנית. ב-17 באוגוסט 2016 חתם בקבוצת לוון מליגת המשנה בבלגיה. בלוון לא זכה לדקות משחק וב-2 בפברואר 2017 חזר לישראל חתם בהפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית.
ב-25 ביוני 2017 חתם שטראוס בהפועל עכו, ולראשונה שימש כשוער ראשון בליגת העל, אך בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ועזב את המועדון.
ב-16 ביוני 2019, לאחר שנה שלא שיחק, חתם שטראוס בהפועל עפולה מהליגה הלאומית, אך שוחרר לפני תחילת העונה ובספטמבר 2019 חזר לקדנציה שנייה במכבי אחי נצרת.

חיים אישיים

רם שטראוס הוא אחיהם הצעיר של שוער העבר שגיא שטראוס והדוגמנית עלווית שטראוס הנשואה לכדורגלן רוברטו קולאוטי.
ספיד רייסר - הדור הבא

העלילה

הסדרה מתקדמת בספיד רייסר האב שנעלם לבנו ששמו גם ספיד רייסר לפני 100 שנה, ספיד וחבריו צריכים להתחרות במירוץ מכוניות כדי להתגבר על זל זזיק ועוזריו.
מרדכי אלגרבלי

ביוגרפיה

מרדכי אלגרבלי נולד במקנס שבמרוקו, למד בתלמוד תורה ובסמינר למורים של כל ישראל חברים ליד קזבלנקה. בשנת 1964 עלה לישראל עם משפחתו, שהתגוררה בשכונת שמואל הנביא. בעל תואר ראשון ושני במתמטיקה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית. היה מראשי תנועת "עודד" וכיהן כיו"ר שלה משנת 1969 והתנדב לסייע לבתי הספר בשכונת מגוריו, עיר גנים. שימש סגן מנהל מחלקת התכנון במשרד החינוך בשנים 1971–1977.
אלגרבלי הצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי יחד עם אנשי תנועת עודד, ומונה לראש ועדת חברה ורווחה של התנועה. הוא נבחר למקום ה-15 ברשימת התנועה לכנסת ונבחר לכנסת התשיעית מטעמה. עם התפרקותה הצטרף לתנועה הדמוקרטית, וכעבור מספר חודשים, בסוף 1979, פרש ממנה והקים סיעת יחיד. אלגרבלי היה פעיל מאוד בנושאי חינוך בכנסת. בעקבות פרישתו מהתנועה הדמוקרטית נותר ללא סיעה וסירב להצעתו של חיים קורפו שהליכוד יתמוך בבקשתו להכרה בסיעה עצמאית תמורת תמיכתו בקואליציה. מקומו בוועדת החינוך נמסר לחבר אחר בתנועה הדמוקרטית.
ביולי 1980 פעל להקמת מפלגה עדתית יחד עם הפנתרים השחורים בישראל בראשות סעדיה מרציאנו ותנועת האוהלים של ימין סוויסה, אך חבריו בתנועת עודד טרפדו את המהלך. לקראת הבחירות לכנסת העשירית הקים עם מרציאנו את מפלגת האיחוד. בבחירות לכנסת העשירית לא הצליחה מפלגת האיחוד לעבור את אחוז החסימה ובכך הסתיימה הקריירה הפוליטית של אלגרבלי.
אלגרבלי מכהן כיו"ר מועצת המנהלים של קבוצת רקח תעשיות פרמצבטיות.
אחיו הוא חבר בית הדין הרבני הגדול, הרב ציון אלגרבלי.
גיווי דידאווה

קריירה

את דרכו בכדורגל החל דידווה כמגן בטורפדו כותאיסי. בשנת 1994 הוא עבר לשחק בדינמו טביליסי עד לשנת 2000. כאשר בשנת 1998 הוא הושאל לק.ר.ס. מכלן, קבוצה בליגה השנייה בבלגיה, שם השתתף בארבעה משחקים בלבד והוחזר לדינמו. במהלך אותה תקופה זכה עם דינמו באליפות ליגת העל הגאורגית חמש פעמים.
בשנת 2000 רכשה מכבי תל אביב את הכרטיס של דידאווה, אולם הוא גילה יכולת חלשה שיחק ארבעה משחקים בלבד לפני שהמאמן שיחרר אותו. הוא חזר לשחק בקבוצתו המקורית טורפדו כותאיסי. מכבי החזיקה את הכרטיס שלו עד לשנת 2005 אולם השחקן לא גילה רצון לחזור ולשחק בישראל. ניסיון למכור את הכרטיס שלו לאלניה ולדיקווקז לא עלה יפה אף הוא והנושא הכספי בעניינו עבר לפסים משפטיים.
עם חזרתו לשחק בקבוצתו הראשונה, טורפדו כותאיסי, הוא השתלב בקבוצה ובאותה עונה, 2001/‏2000, הוא הבקיע שני שערים וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הגאורגית.
ב-29 בינואר 2003, באמצע עונת 2003/‏2002, חתם דידווה על חוזה בקוצ'אליספור שהייתה באותה תקופה בליגת העל הטורקית בכדורגל. הוא עבר לשחק בקבוצה הטורקית יחד עם חברו לקבוצה רוואז קמוקלידזה. בסיום אותה עונה ירדה הקבוצה ליגה. הוא המשיך לשחק בקבוצה עד לשנת 2006. לקראת סיום עונת 2006/‏2005 הוא עבר לשחק בונטספילס מהליגה השנייה בלטביה, אולם בסוף העונה חזר לגאורגיה לאחר שהשתתף בשלושה משחקים בלבד.
דידווה שיחק במדי הנבחרות הצעירות של גאורגיה, ובמדי נבחרת גאורגיה הבוגרת שיחק משנת 1996 ועד 2003, בה הופיע ב-21 משחקים.
The Songs That Got Away

רקע והוצאה

כל שירי האלבום פרט לרצועה העשירית שהופקה על ידי מייק באט, הופקו על ידי אנדרו לויד ובר ונייג'ל רייט. אלבום זה מהווה מעין אלבום המשך לאלבום The Andrew Lloyd Webber Collection, שיצא בשנת 1997.
פרק זמן מסוים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
אוטומפו אוסיי טוטו

אוטומפו נהנה אוסיי טוטו השני (נולד ב-6 במאי 1950) הוא מלך האשנטי, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בגאנה. הוא הומלך ב-26 באפריל 1999.
לאוטומפו היו כארבעה אחים. הוא למד בגאנה ואחר כך ב-kilburn polytechnic וב-Polytechnic of North London שבלונדון. בשנת 2012 ביקר בישראל.
נשוי ואב לשלושה.
ערן איוניר

בתיאטרון

ערן איוניר למד משחק בבית הספר בית צבי ברמת גן בין השנים 1986–1988 במסגרת לימודי המשחק שיחק בתפקיד טוביה החולב במחזמר "כנר על הגג", בבימוי מייקל דאונז, בתפקיד אלפי בהצגה אותה ביימה עדנה שביט. עם סיום לימודי המשחק הוזמן על ידי ציפי פינס לשחק בתיאטרון אורנה פורת במחזה "מעלה קרחות", בנוסף שיחק בתיאטרון הספרייה בהצגה "גוף להשכיר", בבימוי אסף גיל, "מורתנו היקרה" ו"קערת העץ". בהמשך הצטרף איוניר לשחקנים ספי ריבלין וששון גבאי בהצגה "קומיקאים" בתיאטרון בית ליסין בבימוי של אילן רונן. בשנת 1997 לקח איוניר חלק בפסטיבל עכו, במסגרת ההצגה "לאלו", שכתב וביים אסטבן גוטפריד. שנה אחר-כך הצטרף לאנסמבל תיאטרון חיפה, כאן השתתף בקומדיה "להיות או לא להיות", בבימויו של רוני פינקוביץ'. כמו כן שיחק ב"המלט" של סטיבן ברקוף, במחזה "גטו" של יהושע סובול ובהצגה "החתונה האחרונה" שכתבה וביימה שירה גפן למוזיקה של אביב גפן. החיבור עם עודד קוטלר במסגרת האקטור סטודיו הוביל למשחק באנסמבל תיאטרון הרצליה בהצגה "צרים" למחזה מאת יעקב איילי, בשנת 2015 שיחק בקומדיה "דרושה עוזרת", לצידה של ציפי שביט, דפנה דקל, עודד מנסטר, וליאת אזר. חבר אנסמבל אקטור סטודיו ע"ש אמנון מסקין בניהולו ובהובלתו של עודד קוטלר.

בקולנוע ובטלוויזיה

איוניר בוגר בית הספר לתסריטאות של עידית שחורי. שם כתב את תסריט הגמר פאטמורגנה וזכה בפרס הראשון. קומדיה על בחור שפוגש באהבת נעוריו ומחליט להגשים חלום של שניהם, מופע של להקת הפינק פלויד במכתש.
שיחק במספר סרטי קולנוע ישראליים, בהם "ערב בלי נעמה" (1992), "איזה מקום נפלא" (2005), "עץ לימון" (2007), "החוב" (2007), "שש פעמים" (2012), "ארץ פצועה" 2014, סרטו של ארז תדמור "הלומים" (2018) וסרטו של דניאל מן, "מוצא אל הים" (2018). "סלסול", סרטם של סיגלית ליפשיץ ושלום הגר, הוקרן בפסטיבל הסרטים בחיפה.
בטלוויזיה השתתף במספר סדרות, בשנת 2004 שיחק בסדרה "אסתי המכוערת" בתפקיד ישראל מארק, בנו של וויקטור בגילומו של אסי דיין. באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי ב"כל שבת שנייה" לצידו של מוטי כץ בבימוי אבי כהן (במאי). סדרות נוספות בהן השתתף, "מעורב ירושלמי", "המקום", "שירות חדרים", "אולי הפעם", "המשאית", "מבצע קיפוד", "ראש גדול", בערוץ הילדים, ב"אורים ותומים", "נבלות", "איש חשוב מאוד", "רמזור", "משפחה טובה", "כפולים", "ג'וני ואבירי הגליל", "מתים לרגע", "אלישע", "גאליס", "השוטר הטוב" ועוד. בשנת 2017 השתתף בסדרה "מקמאפיה", עם אושרי כהן ויובל שרף, בימים אלו מצטלם לסדרה "התחנה" בבימוי אמיל בן שמעון.

סרטי סטודנטים

במסגרת סרטי גמר של בית הספר לקולנוע סם שפיגל (2011) השתתף בסרט הגמר דרייבר בכתיבה ובימוי של יונתן אינדורסקי, בתפקיד נחמן, תפקיד שזכה לקבל עבורו את פרס המשחק ע"ש מוסקו אלקלעי.

אימפרוביזציה

בתוכנית הטלוויזיה "זאפ לראשון" לקח חלק בקבוצת האימפרוביזציה, כאן אילתרו השחקנים בשידור חי על פי נתונים שנזרקו מהמנחים. ההתנסות הבאה הייתה אלתור מול קהל במסגרת מופע של קבוצת השחקנים של תיאטרון חיפה במופע אימפרו ביזמתם של שירילי דשא ויואב ברלב. בשנת 2004 הקים את קבוצת פרוביזורי שעלתה למופע ראשון באולם צוותא תל אביב, המופע זכה לתגובות נלהבות מצד הקהל ועלה במסגרת זו כ-50 מופעים.

רדיו

בין השנים 2003–2005 כתב והגיש פינה אישית בשם "איווניר ומספריים" בתוכנית הערב של שי ודרור ברדיו תל אביב.
האמנה לכינון חוקה לאירופה

האמנה לכינון חוקה לאירופה (באנגלית: The Treaty establishing a Constitution for Europe או בראשי תיבות: TCE; מכונה על-פי רוב בקיצור אמנת החוקה) הייתה אמנה בינלאומית בלתי-מאושררת, שנועדה להוות תשתית לחוקה עתידית מאוחדת לכלל האיחוד האירופי. אמנה זו הייתה אמורה להחליף את האמנות הקיימות של האיחוד האירופי בטקסט אחד, תוך מתן תוקף חוקי לכתב זכויות היסוד והרחבת עקרון הרוב המיוחס לתחומי מדיניות שעד אז הוכרעו בקונצנזוס בלבד.
האמנה נחתמה ב-29 באוקטובר 2004, על ידי נציגי 25 המדינות החברות באיחוד האירופי. לאחר מכן, היא אף אושררה על ידי 18 מדינות, במהלך שכלל משאלי עם בספרד ובלוקסמבורג. ואולם, ההתנגדות למסמך במשאלי העם שנערכו בצרפת ובהולנד במאי וביוני 2005, הביאה את תהליך האשרור של החוקה לסיומו הכושל, והובילה לגניזת אמנת החוקה.
לאחר פרק זמן שבו נבחן מחדש עצם אשרור החוקה, נוסחה אמנה חדשה, אמנת ליסבון, כדי להחליף את אמנת החוקה. המסמך לא כונה עוד "חוקה" אלא "אמנה" בלבד, וסעיפים רבים מאמנת החוקה המקורית, שחיזקו את מוסדות האיחוד על חשבון הפרלמנטים והמוסדות המדינתיים, נמחקו. עם זאת, העקרונות המרכזיים נותרו במקומם: זכות הווטו הוחלפה בסעיפים רבים בשיטת הצבעה ברוב כפול וימונו נשיא למועצה האירופית ושר/ת חוץ לאיחוד האירופי במשרה מלאה.

מבנה מוסדי

אמנת החוקה מיסדה נוהגים מסוימים, שעד אז התקיימו לא פורמלי. כך למשל, לפי אמנת החוקה, מועצת האיחוד האירופי הייתה מכונה באופן רשמי "מועצת השרים", כפי שהיא מכונה ממילא באופן לא רשמי. גם הדגל, ההמנון והמוטו של האיחוד עמדו כולם בפני הכרה רשמית על-פי אמנת החוקה המוצעת, אך אף לא אחד מהם היה בגדר המצאה חדשה.

תהליך האשרור

ב-12 בינואר 2005 הצביע הפרלמנט האירופי בעד החלטה בלתי מחייבת מבחינה משפטית, לאשרר את אמנת החוקה ברוב של 500 קולות בעד, 137 נגד ו-40 נמנעים.
לפני כניסתה של אמנה כלשהי לתוקף באיחוד האירופי, יש לאשררה בכל אחת מן המדינות החברות בו. האשרור לובש צורות שונות בכל מדינה חברה, בהתאם לנורמות ולמסגרת המשפטית והפוליטית הנהוגות בה. רוב המדינות החברות מאשררות את אמנות האיחוד בהצבעה של הפרלמנט הלאומי, אך חלקן – ובפרט אירלנד ודנמרק – נוטות לערוך משאלי עם. בתגובה לאופייה של אמנה זו, שנתפש כמהפכני, רבים מהמצדדים ומהמתנגדים לאמנה טענו שיש לאשררה במשאלי עם ברחבי האיחוד האירופי.
ב-20 באפריל 2004, הודיע במפתיע ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, על כוונה לקיים משאל עם, רעיון שהוא עצמו דחה קודם לכן. בנוסף לבריטניה, שבע מדינות חברות נוספות הודיעו שתקיימנה משאל עם על החוקה: דנמרק, צרפת, אירלנד, לוקסמבורג, הולנד, ספרד ופורטוגל.
ב-29 במאי 2005, נדחתה החוקה על ידי 55% מהמצביעים במשאל העם שנערך בצרפת. שלושה ימים בלבד לאחר מכן, דחה הציבור ההולנדי את החוקה ברוב של 61%. על אף הדחייה בצרפת ובהולנד, קיימה לוקסמבורג משאל עם ב-10 ביולי 2005, אשר בו אושרה החוקה על ידי 57% מהמצביעים. זה היה משאל העם האחרון שהתקיים על אמנת החוקה, היות שכל המדינות החברות האחרות שתכננו לקיים משאלי עם ביטלו אותם בשל חוסר הרלוונטיות שלהם.
חנן שלזינגר

ביוגרפיה

חנן (האנס) שלזינגר נולד בהאטינגן (Hattingen) שבחבל הרוהר, במערב גרמניה.
בשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל והיה מנצחהּ הראשון של תזמורת שירות השידור הארץ ישראלי שייסד קראל שלמון בשנת 1938. שלזינגר כיהן בתפקידו זה עד פרישתו לגמלאות בשנת 1958.
כמלחין היה סגנון כתיבתו רומנטי, אך השפעות הסביבה הארץ-ישראלית, המוזיקה העממית ונופי הארץ ניכרו בה בבירור. בנוסף ליצירות שלהלן, עיבד שירים וריקודים – רובם להרכבים קטנים אך חלקם גם להרכבים גדולים.