google/wiki40b huggingface dataset:
רי צ'אן-הי

ראשית חייה

רי נולדה ב-1943 למשפחה ענייה בנפת טונגצ'ון שבמחוז גנגוון, בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה. הסיבה לטיפוחה על ידי ממשלת קוריאה הצפונית הייתה בשל המעמד הכלכלי הנמוך שלה, שנחשב לסימן לנאמנות פוליטית במדינה. רי למדה אומנות בימתית באוניברסיטת פיונגיאנג לתיאטרון וקולנוע ולאחר מכן החלה לעבוד בטלוויזיה הממלכתית של קוריאה הצפונית.

קריירה

רי החלה להופיע בטלוויזיה בפברואר 1971. ב-1974 היא הייתה למגישה הראשית של התחנה והיא הופיעה בשידורים באופן רציף החל משנות השמונים. הקריירה שלה הייתה ארוכה באופן מיוחד. בעוד שרבים מעובדי התחנה הודחו מתפקידיהם או היו קורבן ל"טיהורים", הקריירה של רי מעולם לא נקטעה. לאחר פרישתה לגמלאות בינואר 2012, היא שבה לפעילות לאירועים מיוחדים כדי להכריז על טענותיה של קוריאה הצפונית על פיצוץ פצצת מימן בינואר 2016 ועל שיגור הטיל חודש לאחר מכן. היא גם הייתה זו שהכריזה על עריכת הניסויים בנשק גרעיני בספטמבר 2016 ובספטמבר 2017.
לאחר פרישתה לגמלאות סיפרה רי לרשת תקשורת ממשלתית סינית שהיא ממשיכה לעבוד מאחורי הקלעים ולאמן את הדור הבא של מגישי החדשות.

סגנון

רי זכתה לשבחים מהרשויות הצפון קוריאניות בשל קולה המהדהד, הלך נפשה המרשים וצחות לשונה היוצאת מן הכלל. היא ידועה בשל סגנון ההגשה המלודרמטי שלה. לעיתים תכופות היא מדברת בטון רועד וצוהל כאשר היא מהללת את מנהיג המדינה ולעומת זאת עם כעס מוחצן כאשר היא מגנה את המערב. לדבריו של בריאן ריינולדס מאייר, פרופסור באוניברסיטת דונסגו ומומחה לתעמולה צפון קוריאנית, הכשרתה התיאטרלית סייעה היטב לעבודתה, בהתייחס לראוותנות החזקה האופייניות לשידורים הצפון קוריאניים.
ב-1994, כאשר הודיעה רי על מותו של קים איל-סונג, היא בכתה בזמן השידור. באופן דומה, כאשר היא הודיעה על מותו של קים ג'ונג-איל ב-2011, היא נראתה כמי שכובשת את דמעותיה. סגנונה המלודרמטי הומחז כפרודיה בדמותה של "קים בונג צ'ה", כתבת צפון קוריאנית בתוכנית הטלוויזיה הסינגפורית בשפה האנגלית The Noose. סרטונים שלה עם כתוביות מסולפות הופיעו גם בפרק Put It Down בסדרה סאות' פארק ב-2017.
רי מופיעה בשידורים כאשר היא לובשת בדרך כלל חליפה בסגנון מערבי או תלבושת מסורתית קוריאנית בצבע ורוד.
עזה צבי

עזה (עַזְקָה) צבי (20 ביולי 1934 - 17 בנובמבר 2011) הייתה מבקרת ספרות, מסאית ומתרגמת ישראלית.

ביוגרפיה

עזה צבי, בתו של רפאל צבי, ממייסדי "הבימה", נולדה ב-20 ביולי 1934 ברכבת העמק בדרכה מחיפה לעפולה, זאת מכיוון שאמה, חיה אלפרוביץ', שהייתה ציירת ותפאורנית, לימדה ציור בתל יוסף והתגוררה בחיפה, אך העדיפה את בית היולדות במעיין חרוד המודרני, וכשנתקפה צירים עלתה לרכבת ובמהלך הנסיעה התרחשה הלידה.
צבי הייתה ידידתה של המשוררת זלדה מילדותה ושל המשוררת יונה וולך. הצטלמה בסרט "בירושלים" של דוד פרלוב, בשנת 1963 וסייעה להפקתו. עסקה בתרגום מחזות (בעיקר מחזותיהם של צ'כוב ולורקה, בכתיבת מסות (שראו אור בכתבי העת עיתון 77 וחדרים ובעריכה ספרותית. התגוררה שנים רבות ברחוב יואל 11 בשכונת כרם אברהם בירושלים. היא חיה בגפה, מיעטה לצאת מביתה ולא אירחה ידידים.
נפטרה בשנת 2011, ונקברה בבית העלמין בגבעת שאול בירושלים.
במלאת שנה לפטירתה יצא לזכרה ספר זיכרון בעריכת משה גנן (הוצאת עיתון 77), בספר משתתפים: אריאל הירשפלד, הלית ישורון, אילנה צוקרמן, אהרון שבתאי, משה גנן, מיכה כרמון, מאיה קדם, עדנה גבעון שלזניאק, אלישע פורת, אביבה מירום, אלחנן ניר, בלפור חקק, הרצל חקק, ניר חסון, ארז שוייצר, משה גנן, יונדב קפלון, סבינה מסג ואחרים.
ארכיונה מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
מידה סיגמא-סופית

בתורת המידה, ניתן לייחס למידה  על מרחב מדיד  מספר תכונות של "סופיות", אשר במובן מסוים מגבילות את גודל המרחב והופכות את הטיפול בו לנוח ומעשי יותר. אקסיומות המנייה בטופולוגיה הן תכונות דומות המיוחסות למרחבים טופולוגיים.

מידות הסתברות

כל מידת הסתברות היא סופית, שהרי מידת הסתברות  על מרחב  נדרשת לקיים .

מידת לבג

מידת לבג על  היא סיגמא-סופית אבל לא סופית. אכן, אם  אז הקבוצות  הן מדידות וממידה סופית ואיחודן הוא .

המידה הסופרת

ניתן גם לצייד את הישר הממשי  במידה הסופרת, אשר מוגדרת באופן הבא: המידה של כל קבוצה סופית היא מספר האיברים בה והמידה של קבוצה אינסופית היא . אז מידה זו אינה סיגמא-סופית, כי כל קבוצה ממידה סופית מכילה רק מספר סופי של נקודות ולכן יידרש מספר לא בן מניה של קבוצות כאלה כדי לכסות את כל הישר הממשי. עם זאת, זוהי מידה סמי-סופית, כי כל קבוצה שמידתה חיובית מכילה יחידון כלשהו ומידת יחידון במרחב מידה זה היא 1.

חבורות קומפקטיות מקומית

כל חבורה קומפקטית מקומית היא סמי-סופית ביחס למידת האר שלה, דבר אשר נובע מהקומפקטיות המקומית של החבורה ומהעובדה שמידת האר של קבוצה קומפקטית בעלת פנים לא ריק היא תמיד חיובית וסופית. אם החבורה היא בנוסף סיגמא-קומפקטיות, אז היא סיגמא-סופית ביחס למידת האר. משפט בסיסי בתורה של חבורות טופולוגיות אומר שכל חבורה קשירה קומפקטית מקומית היא סיגמא-קומפקטית ולכן כל חבורה כזו היא בעלת מידת האר סיגמא-סופית. מידת האר של חבורה קומפקטית מקומית היא סופית אם ורק אם החבורה היא קומפקטית.

דוגמאות שליליות

כל מידה (שאינה זהותית אפס) אשר מחזירה רק את הערכים 0 ו- היא בבירור לא סמי-סופית (שהרי לא קיימות במרחב שכזה קבוצות ממידה חיובית סופית). לכן מידה שכזו היא גם לא סיגמא-סופית ולא סופית. דוגמה אחת למידה כזו היא כדלקמן: לכל , נגדיר  אם  לא ריקה ו-. עוד מידה מסוג זה מוגדרת על ידי  אם ורק אם  אינה בת מניה.

תכונות של מידות סיגמא-סופיות

למחלקת המידות הסיגמא-סופיות יש מספר תכונות נוחות ביותר; מבחינה זו ניתן להשוות סיגמא-סופיות לתכונת הספרביליות של מרחבים טופולוגיים. משפטים מסוימים בתורת המידה דורשים סיגמא-סופיות בתור הנחה. לדוגמה, משפט רדון-ניקודים ומשפט פוביני אינם נכונים ללא הנחה מסוימת של סיגמא-סופיות (או משהו דומה) על המידות או על הקבוצות שעוסקים בהן.
אף על פי שלעיתים מתייחסים למידות שאינן סיגמא-סופיות כפתולוגיות, הן מופיעות בצורה טבעית למדי בתחומים שונים. למשל, אם  הוא מרחב מטרי עם מימד האוסדורף , אז כל מידות האוסדורף שממימד נמוך יותר אינן סיגמא-סופיות אם מתייחסים אליהן כאל מידות על . בנוסף, כפי שצוין לעיל, חבורה קומפקטית מקומית אינה חייבת להיות סיגמא-סופית ביחס למידת האר שלה.

הכללות

את המושגים של סופיות, סיגמא-סופיות וסמי-סופיות ניתן להכליל גם למידות לא חיוביות. אם  היא מידה מסומנת או מידה מרוכבת, נאמר ש- היא בעלת אחת מהתכונות הללו אם מידת ההשתנות הכוללת שלה  היא בעלת התכונה המתאימה.
פריקות של מידה היא תכונה אשר דומה לסיגמא-סופיות, אך כללית יותר.
איתמר וילנר

ביוגרפיה

וילנר נולד בשנת 1947 בבוקרשט, רומניה לאלברט ויוהנה, ועלה עם משפחתו לארץ ב-1950. גדל בנס ציונה ולמד בבית הספר "דה שליט" ברחובות. התגייס לחיל התותחנים ב-1968, והוא רס"ן במילואים.
בשנת 1968 קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בכימיה ובפיזיקה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1973 קיבל תואר מוסמך בכימיה מטעם אוניברסיטה זו. ב-1978 קיבל תואר דוקטור בכימיה.
ב-1997 התקבל כעמית האגודה האמריקנית לקידום המדע וב-2015 התמנה ליושב ראש החטיבה למדעי הטבע בהאקדמיה הישראלית למדעים.

מחקריו

רוב מחקריו מתמקדים באלקטרוניקה המולקולרית וביואלקטרוניקה. עבודתו המחקרית עוסקת בהרכבת מערכים מולקולריים, מאקרומולקולריים וביומולקולריים על-פני משטחים ובהפעלת המרכיבים הכימיים באמצעות אותות חשמליים ואותות אופטיים. הוא הצליח לפתח מערכות מולקולריות וביומולקולריות שהן כיום נדבך מרכזי של האלקטרוניקה והאופטואלקטרוניקה המולקולרית והביומולקולרית.]
וילנר ביצע מחקר חלוצי וביסס מושגים וגישות יסודיות בתחום הביואלקטרוניקה. מחקריו בהפעלה חשמלית ואופטית של אנזימים, נוגדנים ו-DNA משמשים כלים בפיתוחים שונים. מחקרים אלה הציגו פתרונות מדעיים מקוריים להכנת ביוסנסורים חדשים. הוא פיתח טכניקות ליצירת מבנים מולקולריים עם תכונות כימיות שימושיות, לדוגמה: חיישנים רגישים שיכולים לגלות את כל הסוגים של חומרי הנפץ הקיימים. כמו כן, הצליח ליצור ארכיטקטורות מולקולריות הפועלות כמערכי חישה, כמכונות מולקולריות, כהתקנים אופטואלקטרוניים וכמערכות פוטוסינתטיות מלאכותיות ליצירת דלקים באמצעות אור שמש על ידי פענוח מנגנוני ההתארגנות של החומרים וקביעת התכונות הכימיות שלהם.
וילנר פרסם מאמרים מדעיים רבים. הוא שימש יועץ למשרד האנרגיה של ארצות הברית לבקרת פרויקטים של המחקר הבסיסי בנושא האנרגיה, וייצג את ישראל בגופים מדעיים שונים באירופה ובעולם.
נשוי לבלהה ואבא לשתי בנות.
דיגוקסין

מנגנון פעולה

מנגנון הפעולה העיקרי של דיגוקסין הוא בעיכוב משאבת נתרן אשלגן, בעיקר בשריר הלב. עיכוב זה גורם לעלייה ברמות הנתרן התוך-תאית. במצב רגיל, סידן אמור לצאת מחוץ לתא ובמקומו אמור להיכנס נתרן. אולם כעת, בגלל העלייה ברמות הנתרן, פעולה זו אינה מתרחשת ובמקום זאת עולה רמת הסידן בתא שנגיש לתאים, כתוצאה מכך מתרחשת עלייה בכוח ההתכווצות של שריר הלב. התרופה ניתנת בדרך כלל במינון שגורם לעיכוב עדין של המשאבה (20–40 אחוז). אפקט אינוטרופי חיובי מתקבל במנה שהיא 50–60 אחוז מהמנה הטוקסית.
מהדי באזרגאן

טרם המהפכה

באזרגאן למד תרמודינמיקה והנדסה ב-École Centrale des Arts et Manufactures בפריז, בדומה לרבים מקרב האליטה שלמדו באירופה. לאחר שחזר מצרפת בסוף שנות ה-40, מונה לראש מחלקת ההנדסה באוניברסיטת טהראן. לאחר הלאמת תעשיית הנפט ב-1951 מידי בריטניה, בהנהגת ראש הממשלה מוחמד מוסאדק, מונה באזרגאן לעמוד בראש "חברת הנפט הלאומית האיראנית" . לאחר נפילת ממשלת מוסאדק בהפיכה בריטית ואמריקנית והשבת השאה על כסאו, היה באזרגאן ממקימי "תנועת השחרור האיראנית" ב-1961, תנועת אופוזיציה ליברלית בעלת נטייה אסלאמית. הוא נאסר פעמים מספר בידי השאה מוחמד רזה פהלווי. ביוני 1963, לאחר הפגנות ההמונים במספר ערים באיראן בעידוד ח'ומייני, באזארגאן נאסר ונידון לעשר שנות מאסר.

כראש ממשלה

לאחר המהפכה שימש באזרגאן כחבר הפרלמנט האיראני. ב-5 בפברואר 1979 הכריז האייתוללה ח'ומייני כי יבקש מבאזרגאן לעמוד בראשות הממשלה הזמנית הבאה, במקום ראש הממשלה הקודם הזמני, שאפור בח'תיאר, שמונה על ידי השאה. באזרגאן באותה העת ניסה לנהל משא ומתן בין ידידו משכבר הימים בח'תיאר לבין ח'ומייני, בדבר מעבר הדרגתי מהשלטון הקודם לחדש, אולם ח'ומייני דחה את ההצעות ודרש מבאזרגאן למנות את ממשלתו. באזרגאן נראה כבחירה טובה באותה עת עבור ח'ומייני, שרצה להראות לליברלים שתמכו במהפכה כי לא שכח את תרומתם וכי הוא אינו מתכוון להקים תאוקרטיה, ממנה חששו הליברלים והקומוניסטים.
במהרה ספג באזרגאן את מפלתו הראשונה לאחר שרמטכ"ל צבא איראן הכריז כי הכוחות הלוחמים ינקטו עמדה נייטרלית בסכסוך בין בח'תיאר לבין ח'ומייני. באזרגאן הצליח למצוא מקום מחסה לידידו המודח בח'תיאר, ולאחר מכן להבריחו לצרפת. במהרה פרצו סכסוכים בין באזרגאן וממשלתו לבין חכמי הדת ובכללם המנהיג העליון של איראן ח'ומייני. באזרגאן התנגד להקמת מועצת המומחים, המורכבת מחכמי דת, הגוף הבוחר את המנהיג והמפקח על פעולותיו. באזרגאן ושרי ממשלתו מחו נגד הטיהורים ההמוניים של הצבא מגורמים "לא-נאמנים" ונגד משפטי השדה ל"מתנגדי המהפכה", אולם מחאותיהם נפלו על אוזניים ערלות.
מפלה נוספת נחל באזרגאן במשאל העם במרץ 1979, בו הצביעו 98 אחוזים מהאיראנים בעד כינון רפובליקה אסלאמית באיראן.

התפטרות

באזרגאן התפטר יחד עם ממשלתו, שרבים ממנה תמכו בקשרים עם המערב וארצות הברית, שלושה ימים לאחר לקיחת עובדי השגרירות האמריקנית בשבי ב-4 בנובמבר. למרות שההתפטרות נחשבה כצעד מחאה נגד החטיפה, היה ברור גם כי בשל התנגדותם של חכמי הדת הוא לא יוכל לחולל את השינויים שרצה להנהיג באיראן. במכתב התפטרותו כתב לח'ומייני כי: 
"הפרעות חוזרות ונשנות, אי-נוחות, התנגדויות וויכוחים גרמו לכך שאני ועמיתיי איננו מסוגלים להמשיך (לבצע) את חובותינו".
באזרגאן נפטר ב-20 בינואר 1995 מהתקף לב בעת שנסע מטהראן לציריך.
בוקר טוב מיאמי

עלילה

מפיק הטלוויזיה הצעיר והכישרוני, ג'ייק סילבר, מגיע למיאמי לביקור אצל סבתו, וכדי לבדוק הצעת עבודה בתחנת הטלוויזיה המקומית המפיקה את תוכנית הבוקר. הוא מגיע לביקור בתחנה, ומגלה כי זוהי תוכנית הבוקר הכי פחות נצפית במדינה. לנוכח המצב, וחוסר יכולתו לתאר את עצמו בעבודה כזו, הוא מחליט לסרב. אך אז הוא פוגש את מעצבת השיער של התוכנית, דילן מסינג'ר, ומתאהב בה נואשות. באופן מקרי היא גם חברתו של מגיש התוכנית גאווין סטון, אלכוהוליסט בגמילה. ג'ייק מחליט להישאר ולנסות לכבוש את ליבה של דילן למרות שהמצב כולו לרעתו, כאשר הוא מגלה כי היא חברתו של המנחה. לצוות מצטרפים, בנוסף לסבתו של ג'ייק המכורה להימורים, גם מנהל התחנה פרנק, שנוטה לפתח תכונות רגשיות שונות ומשונות, לוסיה המנחה הספרדייה של התוכנית לצידו של גאווין, האחות ברנדה החזאית, ופני, מזכירתו האישית של ג'ייק. בעונה השנייה של הסדרה התחנה נקנית על ידי החברה המתחרה, מופיעה מנהלת חדשה ונקמנית, והיחסית בין העובדים משתנים במהרה.
מייה מרטינה

ביוגרפיה

מרטינה נולדה במוסטר למשפחה המשתייכת ללאום הקרואטי במדינה.
בגיל שלוש זכתה בתחרות זמרה לילדים ובגיל שש עשרה השתתפה בתחרות מוזיקה בסרייבו.
ב-2003 נבחרה לייצג את בוסניה והרצגובינה באירוויזיון עם השיר "Ne brini" שם הייתה במקום ה-16.
באירוויזיון 2004 מסרה את תוצאות הניקוד מבוסניה הרצגובינה.
ב-2005 ניסתה לייצג את מדינתה בפעם השנייה באירוויזיון אך בתחרות הלאומית לא זכתה והגיע למקום ה-5.
היא ארגנה מדי שנה אירוע מיוחד במהלך יריד שנערך במוסטר, עיר הולדתה.
בנוסף למוזיקה היא עבדה כעיתונאית ומגישת טלוויזיה במדינתה, היא שימשה תקופה גם כדוברת משרד התיירות של בוסניה והרצגובינה.
טופולה

היסטוריה

העיירה נוסדה ב-1781 על ידי קאראג'ורג'ה פטרוביץ', וב-1804, במהלך המרד הסרבי הראשון, חרבה. ב-1805 הוחל בבנייתה מחדש ובביצורה. ב-1813 הסתיימו עבודות הביצורים והעיירה הוקפה בחומת אבן ולאורכה מגדלי שמירה. ב-1814 הותקפה העיירה על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. העות'מאנים פרצו את החומות וגרמו לנזק רב. בתקופת שלטונו של אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', נסיך סרביה, עברה העיירה תנופת שיקום ופיתוח ושינתה את אופייה האורבני מעיירה מבוצרת ומאחז צבאי אסטרטגי לעיירת מגורים ומסחר פתוחה.
ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. הממלכה חולקה בין מדינות הציר, ואזור טופולה נותר בחזקת הגרמנים. ב-2 באוקטובר 1941 תקפו כוחות הפרטיזנים של טיטו יחידת צבא גרמנית בסמוך לטופולה. בהתקפה נהרגו 22 חיילים גרמנים ו-16 נפצעו. בתגובה הורה הפיקוד הגרמני להוציא להורג 2,000 יהודים ו-200 בני רומה. 2,000 היהודים נלקחו מקרב יהודי בלגרד העצורים בטופובסקה שופה ועצורי קלאדובו-שאבאץ, וההוצאות להורג בוצעו על ידי כיתות יורים בין 9 ל-11 באוקטובר.
לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה טופולה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ולאחר התפרקות יוגוסלביה בשטחי סרביה.
במנזר אופלנאץ אשר בעיירה שוכן מאוזוליאום משפחת המלוכה היוגוסלבית - קאראג'ורג'ביץ'.
מישל סבאח

מישל סבאח (בערבית: ميشيل صباح; נולד ב-1 במרץ 1933 בנצרת) היה הפטריארך הלטיני של ירושלים בין השנים 1987–2008, והפלסטיני הראשון בתפקיד זה.
מגיל צעיר למד סבאח בסמינר התאולוגי של הפטריארכיה הלטינית בבית ג'אלא, ובו עשה שנותיו כנער צעיר. הוא הוסמך לכמורה ביולי 1955 ומאז מילא שורה של תפקידי הוראה ומנהל במוסדות חינוך של הפטריארכיה הלטינית בירדן, בישראל ובתחומי הרשות הפלסטינית. בין היתר שימש כנשיא אוניברסיטת בית לחם בין השנים 1980–1988. הוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת הסורבון בתחום הפילולוגיה של השפה הערבית. 
ב-11 בדצמבר 1987 הוא מונה לפטריארך הלטיני של ירושלים, ומילא תפקיד זה עד לפרישתו לגמלאות ב-22 ביוני 2008, לאחר שהגיע לגיל 75. החליף אותו הארכיבישוף פואד טוואל. בין השנים 1999 ל-2007 שימש כנשיא ארגון השלום הקתולי Pax Christi.
סבאח עוטר באות לגיון הכבוד בדרגת "קצין בכיר" בסוף שנת 2006.
אובליסק הקיסר בחיפה

היסטוריה

ביקור הקיסר בשנת 1898 היה גורם מכונן בחיי הקהילה הטמפלרית בארץ ישראל. מטרתו המוצהרת של הביקור הייתה חנוכת כנסיית הגואל בירושלים. ב-1869 ביקר פרידריך וילהלם, יורש העצר הפרוסי (ולימים הקיסר פרידריך השלישי), אביו של וילהלם השני, בירושלים, בדרכו לחגיגות הפתיחה של תעלת סואץ. ב-7 בנובמבר 1869 הוא ניצח על העברת השטח במוריסטן לרשות פרוסיה. וילהלם הקים קרן למימון בניית הכנסייה ועקב בעניין רב אחרי הגשמת התוכנית. ב-11 באוקטובר 1898 עזבה הפמליה הקיסרית את ברלין בדרכה לקושטא, ולאחר קבלת פנים נלהבת ומספר ימי סיור המשיכה בדרכה לארץ ישראל.
הקיסר ביקש לדרוך בתחילה על אדמה גרמנית, ומשום כך בנה המהנדס הטמפלרי גוטליב שומאכר מזח מיוחד על החוף, סמוך למושבה הגרמנית בחיפה באורך 65 מטר וברוחב 6 מטר.
ב-25 באוקטובר 1898 הגיע הקיסר ופמלייתו על סיפון היאכטה הקיסרית "הוהנצולרן" לחיפה ונתקבל בהתלהבות על ידי אנשי המושבה הגרמנית והשלטונות הטורקיים. בו ביום הם ביקרו במושבה הגרמנית על הכרמל, כרמלהיים, ובדרך חזרה השקיפו ממרומי ההר על חיפה והמושבה הגרמנית.
למחרת נערכה לאורחים קבלת פנים רבת משתתפים בגן הקונסוליה הגרמנית. הקיסר השיב למברכיו ואמר כי הוא משבח את המתיישבים ששמרו על האופי הגרמני והצליחו להפריח אדמה שוממה והבטיח למסור על כך למלך מדינת וירטמברג. הוא הבטיח למתיישבים כי תמיד יוכלו לסמוך על חסותו ולפנות אליו בשעת הצורך.
פרדריך קלר, ממנהיגי הטמפלרים, החליט לתרום שטח על הכרמל כהוקרה על ביקור הקייזר. כשנה אחר כך הציגו הטמפלרים תוכנית לבניית פארק שישתרע מהדרך המובילה לכרמל עד למקום שממנו השקיפו הקיסר ואנשי פמלייתו על חיפה. בקצה הפארק (שכונה בתוכנית "מרפסת הקיסר" או Kaiserplatz (קייזרפלאץ)) תוכנן להיבנות אובליסק לכבוד הקיסר ואשתו אוגוסטה ויקטוריה.
ב-25 באוקטובר 1910 נחנך במרומי הכרמל האובליסק לכבוד הזוג הקיסרי בתחילת המורד של הכרמל אל הים. בתחילה תוכנן שאוניית מלחמה גרמנית תעגון בחיפה וצוות מלחים ישתתף בטקס, אולם בשל מתיחות בין טורקיה לגרמניה בעקבות פרשת רצח האיכר הטמפלרי פריץ אונגר בנויהרדטהוף, בוטלה תוכנית זו.
מדי שנה באוקטובר, עד מלחמת העולם הראשונה, נהגו הטמפלרים לערוך במקום חגיגה לכבוד הקיסר - Kaiserfest (קייזרפסט).
העמוד המקורי שפניו היו צפונה נהרס בחלקו עם כיבוש חיפה בידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה. על העמוד נחרטו שמותיהם של הקיסר ואשתו, אוגסטה ויקטוריה, וחתימה "קיסר ומלך" (JR=Imperator (et) Rex) ו"קיסרית ומלכה" (Imperatrix (et) Regina) כפי שהופיעה על מסמכי הקיסר. במלחמת העולם הראשונה מוקמה ליד האובליסק עמדת תותחים. הבריטים העפילו בהר, כבשו את העמדה והפקיעו את שטח הפארק ולימים נהרס האובליסק.
הגרמנים שחזרו את האובליסק, אולם עם גירוש הגרמנים הטמפלרים בימי מלחמת העולם השנייה והקמת מדינת ישראל, הוזנח המקום והאובליסק נעלם תחת צמחייה פראית.
המקום שופץ בביקור נכדו של הקיסר בחיפה ב-1982, בעידודו של פרופ' אלכס כרמל (ראשון חוקרי הטמפלרים בארץ). כיום נמצא במקום גם תותח ימי בלגי (שיוצר בלייז') ממודל צרפתי, בעל טעינת לוע שיוצר בשנת 1857., שהובא למקום מגן הזיכרון כ"משקל נגד" לצד הגרמני-טורקי שהפסיד במלחמה. במקום הונחו לוחות ועליהם ההיסטוריה של המקום בעברית ואנגלית.
מרסל לורס

ביוגרפיה

לורס נולד בדולז' ולמד באקדמיה לאומנויות התיאטרון והקולנוע בבוקרשט, ב-1975 הופיע לראשונה על הבמה בתיאטרון בולנדרה שבבוקרשט, מ-1978 עד 1981 שיחק בתיאטרון הלאומי בקלוז'-נאפוקה, בין הפקות התיאטרון ששיחק הם מחזותיו של שייקספיר המלט, הנרי הרביעי וריצ'רד השלישי.
ב-1978 הוא גילם את פרנץ ליסט בסרט הרומני "חלום ינואר", ב-1994 שיחק בסרט ראיון עם ערפד, ב-1996 שיחק את תפקיד אלכסנדר גוליטסין במשימה בלתי אפשרית ושנה לאחר מכן שיחק את דושן גבריס בפיסמייקר, ב-2002 גילם את פיוס השנים עשר בסרט אמן ובאותה שנה שיחק בסרט "בחירתו של הארט" לצד ברוס וויליס המבוסס על רומן ומתרחש במלחמת העולם השנייה, ב-2003 שיחק בסדרה הבריטית מרגלי קיימברידג', ב-2005 שיחק בהפקה של המחזה אנריקו הרביעי ובאותה שנה שיחק בסרט גול!, ב-2004 שיחק בסרט "לאייר קייק" לצד דניאל קרייג.
ב-2007 שיחק בסרט "נעורים ללא נעורים" של הבמאי פרנסיס פורד קופולה ומבוסס על רומן מאת הסופר הרומני מירצ'ה אליאדה.
ב-1995 הוא ייסד את "תיאטרון ACT", התיאטרון העצמאי הראשון ברומניה והוא משמש כנשיא התיאטרון.
קרן קשרי מדע בינלאומיים

קרן קשרי מדע בינלאומיים היא קרן העומדת לרשותם של חברי סגל אקדמי במוסדות להשכלה גבוהה בישראל, ומיועדת לכסות עלות השתתפות בפעילויות אקדמיות בישראל ומחוץ לה, במיוחד כנסים, ועידות מדעיות וחברות באגודות מקצועיות. לעיתים ניתן לעשות שימוש בכסף גם לשם רכישת ציוד מיחשוב או להעבירו לתקציב מחקר לצורך מימון פעילות מחקרית.
ההקצאה לקרן שנתית ומתבצעת בדולרים. הסכום נקבע בהתאם לדרגתו של איש הסגל ומתעדכן על ידי ועד ראשי האוניברסיטאות מדי שנה. הסכומים המוקצים לקרן בני צבירה, משמע סכום שלא נוצל בשנה מסוימת נותר בקרן לשימוש עתידי. עם פרישתו מהאוניברסיטה מקבל חבר הסגל את יתרת הסכום שנצבר בקרן בניכוי מס.
קיימת בקרה קפדנית על השימוש בכספי הקרן. איש סגל המעוניין להשתמש בכסף נדרש להגיש בקשה מפורטת ומנומקת, ואם השתמש בכספים לצורך נסיעה עליו להגיש דוח מפורט על הוצאותיו עם חזרתו לישראל.
החל משנת 1997 נהנים גם אנשי סגל זוטר (מדרגת אסיסטנט) מקרן קשרי מדע.
מוזיאון ברונל

היסטוריה

בית המנועים תוכנן על ידי סר מארק איזמבארד ברונל כחלק מהתשתית של תעלת התמזה. במבנה הותקנו מנועי קיטור שהפעילו משאבות על מנת לשאוב את המים מהמנהרה.
המוזיאון נפתח במבנה בשנת 1961 בשם "בית המנועים ברונל" (Brunel Engine House) על מנת להציג מידע על ההיסטוריה של המנהרה, וכן את עבודותיהם האחרות של מארק איזמבארד ברונל ושל איזמבארד קינגדום ברונל. בשנת 1975 שופץ המוזיאון בתרומת אגודת "תערוכת ברונל רות'רהיית'" (Brunel Exhibition Rotherhithe).
בשנת 2006 שונה שם המוזיאון, לשמו הנוכחי, והתערוכה הורחבה על מנת להציג עבודות נוספות של ברונל, וכן הותקן במוזיאון דגם של מגן המנהרה שתכננו מארק איזמבארד ברונל ואיזמבארד קינגדום ברונל.
בשנת 2007 שופץ המוזיאון והורחב. מנוע הקיטור הוצא מהמוזיאון (וכיום הוא מוצג במספנה ההיסטורית צ'טהאם), על מנת להרחיב את שטחי התצוגה של המוזיאון. עוד נבנו במוזיאון קפיטריה ושטחי שירותים. כמו כן פנה המוזיאון לחברת תחבורה עבור לונדון המפעילה את הרכבת התחתית של לונדון, לאור סגירת קו מזרח לונדון והפיכתו מקו רכבת תחתית לקו רכבת עילית, במטרה להרחיב את שטחי המוזיאון לתוך תחנות הרכבת התחתית ומנהרות הרכבת.
היום הבינלאומי למיגור העוני

היום הבינלאומי למיגור העוני הוא יום ציון בינלאומי של ארגון האומות המאוחדות למאבק ברעב, בעוני ובמחסור ברחבי העולם.
יום העוני מצוין בכל שנה ב-17 באוקטובר באירועים ברחבי העולם.

רקע

בשנת 1987 הכריזה "תנועת העולם הרביעי", התנועה הבינלאומית למען משפחות החיות בעוני קיצוני ובהדרה חברתית, על ה-17 באוקטובר כיום הבינלאומי למלחמה בעוני. ביום זה ערכו פעילי התנועה אירוע רב משתתפים בכיכר הטרוקדרו בפריז והציבו בו לוח שיש עליו נכתב: "בכל מקום בו אנשים נדונים לחיות במצוקה, שם זכויות האדם נרמסות. להתאחד על מנת לדרוש את כיבודן- זוהי אחריותנו וחובתנו ". 
בשנת 1992 הכריזה עצרת האו"ם על יום זה כיום כלל עולמי לציון המאמץ לביעור העוני. מאז, מדי שנה מתקיימות ביום זה ברחבי העולם פעולות הסברה והזדהות עם אנשים החיים בעוני. בנוסף,  האיחוד האירופאי הכריז על שנת 2010 כשנת המאבק בעוני. 
בשנת 2007 צוין היום לראשונה בישראל, ביוזמת פרופ' יונה רוזנפלד, חתן פרס ישראל לעבודה סוציאלית, בשותפות עם ארגונים, מוסדות ואנשים החיים בעוני. בהמשך הוקם "פורום לציון היום הבינלאומי למאבק בעוני" בו שותפים תושבים החיים בעוני, ארגונים לשינוי חברתי ומוסדות אחרים. הפורום יזם פנייה לכנסת, בעקבותיה הוכר יום זה כיום בינלאומי. החל משנת 2009 מצוין זה מדי שנה בכנסת בשיתוף הפורום לציון היום הבינלאומי למאבק בעוני. ביום זה מתקיימים אירועים ודיונים מיוחדים בנושא במטרה לדון ולקדם מדיניות שתביא לצמצום התופעה. בשנת 2010, בכנס שהתקיים במסגרת יום זה בכנסת, קראו המשתתפים לממשלה לקדם תוכנית רב מערכתית להתמודדות עם עוני.
המטרה: השרשת שיח חדש בין מעצבי המדיניות לאנשים המתמודדים עם  עוני
אנשים החיים בעוני חווים חסכים רבים בכלל תחומי החיים, מעל ומעבר לחסך כלכלי: העוני קשור לקשיים בתחום התעסוקה, התזונה והבריאות, הדיור, החינוך וההשכלה, חיי המשפחה, ההשתלבות בחברה ובילוי בשעות הפנאי. החיים בעוני מחייבים גיוס כוחות יומיומי לצורך התמודדות, כוחות אלו לא תמיד נראים ונשמעים בשיח הציבורי. איכות חייהם של החיים בעוני מושפעת מהחלטות הדרג המדיני, ואולם בשל הדרתם מהזירה הציבורית ומקרב מקבלי ההחלטות, קולם נשמע לעיתים רחוקות בקרב מקבלי ההחלטות.
אולם, הניסיון המקצועי בעולם הרחב מלמד כי אנשים החיים בעוני צוברים ידע רב, החיוני לקבלת ההחלטות נכונות בנוגע להם. מומחים הסיקו שמדיניות לשבירת מעגל העוני חייבת להתבסס על ידע זה. התעלמות ממנו היא לא רק בגדר התנשאות כלפי החיים בעוני ופגיעה בזכויותיהם - היא גם בלתי מקצועית ומובילה לכישלון. על כן באירועי היום המתקיימים מיד שנה בכנסת, מושם דגש על הגברת הקשב והדיאלוג בין רשויות השלטון לבין נציגי הקהילות החיות בעוני, מתוך תפיסה ואמונה כי אנשים החיים בעוני צריכים להיות שותפים בעיצוב המדיניות הנוגעת לחייהם. 
יום זה, המתקיים מדי שנה, מהווה הזדמנות לשיח חדש בין קובעי המדיניות לאנשים החיים בעוני ולארגונים הפועלים לסייע להם; שיח, המאפשר העצמת היכולות וההישגים של אנשים החיים בעוני והמבוסס על שותפות המכירה בזכויות האדם שלהם,  בצורכיהם ובקשייהם.

היום הבינלאומי למיגור העוני בישראל

בישראל מצוין יום העוני הבינלאומי עקב פעולתם של ארגונים לקידום צדק חברתי כסינגור קהילתי, המרכז הישראלי לקידום צדק חברתי, שתי"ל ודומיהם, ב-2010 עקב פעולת הארגונים אימצה הכנסת את היום וערכה ב-19.10 יום דיונים מיוחד במליאת הכנסת וועדותיה שהוקדש לעוני ולמאבק למגרו.
Ex's & Oh's

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אל קינג, ביחד עם דייב באסט שהיה גם למפיקו הראשי. תחילה, יצא השיר ב-23 בספטמבר 2014, ומאוחר יותר יצא פעמיים נוספות מחדש. כמו כן, איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה המשולשת, על מכירות של שלושה מיליון עותקים במדינה. 
בשל הצלחתו הבינלאומית, זכה השיר לשתי מועמדויות בטקס פרסי הגראמי, אך לא זכה באף קטגוריה.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, הועלה לערוץ היוטיוב של אל קינג ב-1 במאי 2015, כמה חודשים לאחר שיצא כסינגל. את הקליפ ביים מיכאל מקסיס. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את קינג ואת בן הזוג שלה בתוך רכב. בהמשך, היא אומרת לו לצאת החוצה ומשאירה אותו לבד במדבר.
בהמשך, חונה את רכבה, ונכנסת אל הקראוון שלה. כשהיא מתעוררת, ניתן לראות מסביבו גברים שונים, אותם מכנה קינג ה-"אקסים" שלה. אחד מהם מכין עבורה נקניקייה בלחמנייה, וזו ממשיכה לשיר את השיר. בסמוך לכך, ניתן לראות את בן זוגה לשעבר, מוריד את חולצתו, ומנסה לפלס דרכו במדבר בחזרה אליה.
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-134 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לנצפה ביותר של קינג.
קבר סית מנע

היסטוריה

סית מנע היא אחת מחמש השייח'יות הקבורות באזור. שאר הארבע: סית זהרה, סית חניה, סית פרחה וסית חוריה. האגדה מספרת שהן היו אחיותיו של שייח' מעין, שעל שמו נקרא כפר ביר-מעין, שעל שטחו נמצא רעות. כאשר השייח' מת היו אחיותיו בדרך ללוויה וכל אחת מתה באמצע הדרך. זהו אחד המקומות הבודדים בארץ שידוע שהוא מקום קבורה לאישה-שייח'ית.
מעריכים ששייח' מעין היה מנהיג ששלט על כפרי הסביבה. לפי גרסה אחרת שייח' מעין היה אחד מה"צחאבה", המצביאים של מוחמד שיצאו בפקודתו לכיבוש ארצות.