google/wiki40b huggingface dataset:
אנטון סוחינסקי

חייו

סוחינסקי נולד באוקראינה בעיר זבורוב. הוא גדל בתנאי עוני קשים, ובילדותו סבל מתת-תזונה, שהזיקה מאוד לבריאותו. הוא לא ידע לקרוא או לכתוב, ולא התחתן מעולם. סוחינסקי נחשב בעיני שכניו כאדם תמהוני ומוזר בגלל התנהגותו העדינה ואהבתו לכל היצורים החיים, שהתעצמה בהצטרפותו לזרם הבפטיסטי והתבטאה, בין היתר, בכך שהיה צמחוני.

בזמן המלחמה

לקראת סוף שנת 1942, פונתה משפחת צייגר (Zeiger) היהודית, ביחד עם שאר יהודי זבורוב, לגטו בעיר. ב-23 ביוני 1943, נענתה המשפחה להפצרותיו של אנטון להסתיר אותם בביתו. בני משפחת צייגר - האב יצחק, האם סוניה ושני בניהם שלי (נקרא גם מילק - Milek) ומיכאל (נקרא גם מוניו - Munio), הגיעו לביתו של אנטון, יחד עם אווה הלפרין (לימים אדלר) שמשפחתה נרצחה באקציות ואשה מבוגרת נוספת שהייתה חברה של המשפחה. בביתו של אנטון, גילו הנמלטים מזרועות הנאצים, נערה בת 16 בשם ציפורה שטוק (לימים שנדלהיים), שהוסתרה על ידי אנטון קודם לכן.
במהרה גילו השכנים את נוכחות היהודים אצל אנטון. הם בקשו כופר כסף ומכיוון שמצבו הכלכלי של אנטון היה קשה, את כספי השוחד שלמו בני משפחת צייגר, בתמורה לשתיקתם של השכנים. באוקטובר 1943 סירב אב המשפחה יצחק להמשיך לתת לסוחטים כסף. בעקבות כך התפתח קרב יריות במהלכו נהרגה האשה הזקנה שהתחבאה במסתור ואווה הלפרין נפצעה קלות.
בחשש מנקמת השכנים ומתגובה של הגרמנים ליריות, המסתתרים החליטו לברוח. הם יצאו בשעה חמש בבוקר. סוחינסקי ליווה אותם במשך שלוש שעות, ולפני שחזר לביתו ביקש מהם להיעזר בו שוב אם יהיו שוב נתונים במצב של סכנה. הם הלכו במשך אותו יום בבגדים קרועים ובנעליים בלויות בתנאים קשים, עד שמצאו איכר שבעבר חכר את אדמתם של משפחת צייגר. הוא חשש להסתיר אותם, אבל אפשר להם לישון במשך לילה אחד באסם שברשותו. הוא גם נתן להם לחם וחלב חם.
ביום למחרת, הנמלטים החליטו לחזור לביתו של אנטון. הוא קיבל אותם בשמחה, ושיכן אותם בעליית הגג של ביתו. בשלושת הימים הבאים חפרו הוא ויצחק צייגר מסתור חדש באדמה, שמידותיו היו 0.8x1.2x2.5 מטרים. במחבוא זה הסתתרו שש נפשות למשך כתשעה חודשים, בלי יכולת לצאת, לזוז או לעמוד. סוחינסקי סיפק למסתתרים מדי יום אוכל ומים. מציאת אוכל עבור שש נפשות הייתה משימה כמעט בלתי אפשרית עבור אדם עני כמו אנטון. אחיו וגיסתו שחיו בעיר, נרתמו לסייע בידו ובישלו עבור המסתתרים מדי ערב. אנטון דאג גם לפנות את הסיר בו עשו את צורכיהם.
כאשר ברית המועצות כבשה את אזור זבורוב ב-24 ביולי 1944, פתח אנטון את דלתות המחבוא. תחילה המסתתרים נחרדו, כי חשבו שהגרמנים מצאו אותם, אך נרגעו כשראו את אנטון. אחרי שלא זזו במשך תשעה חודשים, בקושי הצליחו ללכת והסתנוורו מאור השמש שלא ראו במשך שהותם במסתור.

לאחר המלחמה

משפחת צייגר, שעברה לארצות הברית, התכתבה עם אנטון עד לשנות השישים. הם שלחו לו חבילות עם אוכל, כסף ובגדים. ב-10 בספטמבר 1974 הוכר אנטון כחסיד אומות העולם. בשנת 1989, נסעו שלי, מיכאל ואמם סוניה (אב המשפחה, יצחק, נפטר בשנת 1971 ) לזבורוב לבקר את אנטון. ב-27 ביוני 1994 נערך טקס ביד ושם לכבוד אנטון. בשנת 2012, הסופרת הקנדית רבקה אפג'ון כתבה ספר לילדים על הסיפור בשם: "The Secret of The Village Fool".
ספייק לי

צעירותו ולימודיו

לי נולד באטלנטה שבג'ורג'יה לנגן ג'אז ומורה. המשפחה עברה לברוקלין בילדותו, ואימו כינתה אותו "ספייק" כיוון שהיה קשוח יחסית לגודל גופו קטן הממדים. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בברוקלין, התחיל ללמוד בקולג', שם צילם את סרט הסטודנטים הראשון שלו "המפלט האחרון בברוקלין". לי למד קולנוע באוניברסיטה, שם סיים לימודים לתואר ראשון בתקשורת המונים. לאחר מכן נרשם לאוניברסיטת ניו יורק, וסיים את הלימודים בהצטיינות לאחר שיצר מספר סרטים. 
סרט התזה שלו, שגם הופק לטלוויזיה ולקולנוע, נקרא "המספרה של ג'ו המופרע: אנחנו מורידים ראשים" וזכה להצלחה בקרב סרטי הסטודנטים, ובפרס הסרט הטוב ביותר בפרסי האקדמיה לסטודנטים.

סרטיו הראשונים

אחרי "המספרה של ג'ו המופרע" קיבל לי תקציב של 160,000 דולר להפקת סרט הקולנוע הראשון שלו. עם התקציב הזעום סיים לי את סרטו "לא יכולה בלי זה" בשבועיים בלבד, וגרף בקופות בארצות הברית 7 מיליון דולר, סכום גדול לסרט באותם ימים, ובמיוחד לסרט עם תקציב כה מצומצם. עד לסרטו הבא, "School daze", אסף לי קטעי וידאו מחיי היומיום בניו יורק, תוך התמקדות בשכונות הארלם וברוקלין, תוך שילוב מוזיקת ג'אז ייחודית. הסרט התמקד בזכרונותיו של לי מבית ספרו.
לי זכה להכרה רחבה בסרטו הרביעי שהופק לקולנוע: "עשה את הדבר הנכון". בסרט, שעוסק בנקודות רגישות ברחובות ניו יורק, הציג לי לראשונה את יכולות הבימוי והכתיבה שלו לעולם הרחב. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר על הכתיבה (לי) ועל שחקן המשנה (דני איילו). כמו כן היה הסרט מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן וקיבל 4 מועמדויות: על הבימוי ועל הכתיבה (לי), על שחקן המשנה (דני איילו) ועל סרט הדרמה הטוב ביותר.
בסרטו השישי, מלקולם אקס, על חייו, בשורתו ופועלו של המנהיג השחור מלקולם אקס, יצר לי ז'אנר ביוגרפי קולנועי חדש. אורך הסרט היה שלוש שעות ועשרים דקות. בתפקיד הראשי כיכב דנזל וושינגטון.

ביקורת חברתית ופוליטית

כמעט בכל סרטיו של לי מופיעות ביקורות חברתיות ופוליטיות נוקבות. לי ידוע בביקורת החברתית והפוליטית שהוא מעביר על כלל המהגרים לארצות הברית, בין אם הם שחורים, איטלקים, פורטוריקנים או אירים ועל הלאומיות הלבנה. ספייק לי בוחן את החברה האמריקאית דרך שאלות של זיהוי גזעי, גזענות, שאלות מעמדיות ועוד. הביקורת הפוליטית בסרטיו באה כחלק מהעלילה, ונראית כמובן מאליו, אך לעיתים הוא חושף אותה בהתבטאויות בכלי התקשורת בארצות הברית, בעיקר כנגד הממשל, ולעיתים "נותן לצופים" להבין את המסר בעצמם. 
לי בחר לתקוף את המתח הגזעי, מעמדי, חברתי הן מתוך נקודת המבט של האפריקאים האמריקאים והן דרך נקודת המבט של האירים ועוד. למשל, בסרטו "השעה ה-25" אודות סוחר סמים אירי שעומד להישלח לכלא לשבע שנים, ומבלה את הלילה האחרון שלו בחופשי בחברת שני חברים ותיקים שלו ואהובתו. הסרט מעביר ביקורת על האדם וטבעו לרדוף בצע, על מושג החברות, על אמון ובגידה, על החוקים האמריקניים ועל משטרת ארצות הברית.
ניטרוי

היסטוריה

העיר נוסדה ב-22 בנובמבר 1573, על ידי ראש אחד משבטי הטופי, בשם אראריבויאה (שלאחר מכן התנצר וקיבל את השם הנוצרי 'מרטין אפונסו', לזכר מרטין אפונסו דה סוזה). ניטרוי היא העיר היחידה בברזיל שנוסדה על ידי אינדיאני מקומי לא-נוצרי ולא מתבולל.
לאחר הניצחון המשותף על צרפת במפרץ גואנברה, אראריבויאה ביקש מ-מאם דה סאה (Mem de Sá), מושל ברזיל הפורטוגזי, חלקת אדמה. השטח שקיבל נקרא "Banda D'Além" (הרצועה שמעבר). הכפר "São Lourenço dos Índios" הוקם בשטח זה. 
במאי 1819 ביקר בכפר מלך פורטוגל, יון ה-6, הכיר בו רשמית וקרא לו בשם "Vila Real da Praia Grande" (השביל המלכותי של רצועת החוף), בשטח המהווה כיום את מרכז העיר. במאה ה-19 ניטרוי התחילה להתרחב אל מחוץ לגבולות אלה, חלה התפתחות עירונית, נסללו כבישים והונחו מסילות רכבת.
ב-1834 הייתה ריו דה ז'ניירו בירת האימפריה הברזילאית, מנותקת ממדינת ריו; בתקופה זו ניטרוי שימשה בירת המדינה, בעוד ריו הפכה לאזור נייטרלי. ניטרוי שימשה כבירת המדינה עד שנת 1975, פרט לשנים 1894 - 1903, כשתפקיד זה עבר באופן זמני לפטרופוליס. ב-1960 עברה בירת ברזיל לברזיליה, והעיר ריו הפכה למדינה בברזיל בשם מדינת גואנברה. ב-15 במרץ 1975 אוחדו המדינות ריו דה ז'ניירו וגואנברה, והעיר ריו חזרה להיות בירת המדינה, במקום ניטרוי.
השם ניטרוי ניתן לעיר באופן רשמי ב-6 במרץ 1835, לאחר שהשבט טופי (tupi) גדל, והסטטוס של היישוב הפך מכפר לעיר. משמעות השם בטופי עתיקה - מים חבויים. עם זאת, שם העיר החדש לא נתפס בשפתם של תושביה, עד לאמצע המאה ה-20.

אתרים בעיר

העיר מרוחקת כ-13 ק"מ מריו דה ז'ניירו והחיבור אליה נעשה באמצעות גשר ריו-ניטרוי או במעבורת.
איכות חייהם של תושבי העיר, היא מבין הגבוהות (מקום שלישי) בקרב 5,600 ערים ברזילאיות, על פי הסטנדרטים של האו"ם.
מוזיאון האומנות של העיר, המהווה אחד מסמליה המרכזיים של העיר, עוצב על ידי האדריכל הברזילאי המפורסם אוסקר נימאייר.
בעיר פועלת אחת האוניברסיטאות החשובות בברזיל, האוניברסיטה הפדרלית פלומיננס.
אלפרד ברינקמן

שחקן השחמט

ברינקמן היה חבר כל חייו במועדון השחמט Kieler SG 1884. בין השנים 1921 ו-1949 השתתף שמונה פעמים באליפויות שחמט של גרמניה. הצלחתו השחמטאית הגדולה ביותר הייתה בשנת 1927 כאשר ניצח בתחרות ברלין, והקדים אמני שחמט חזקים כאהרון נימצוביץ', יפים בוגוליובוב ופרידריך זמיש.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר ארהרדט פוסט היה נשיא התאחדות השחמט הגרמנית, ברינקמן הגיע למקום ה-16 בתחרות באד אוינהאוזן בשנת 1940 (אליפות גרמניה השביעית, ניצח גאורג קינינגר),
 הגיע למקום השלישי בתחרות המבורג 1941 (ניצחו: קלאוס יונגה והרברט הייניקה,  הגיע למקום השביעי בתחרות ורשה/לובלין/קרקוב בשנת 1942 (ניצח: אלכסנדר אלכין), והגיע שלישי בתחרות מדריד 1943 (ניצח: פאול קרס).  
בשנת 1953 זכה ברינקמן לדרגת אמן בינלאומי מארגון פיד"ה. בשנת 1965 מונה לחבר כבוד במועדון השחמט SG Kiel.
ברינקמן כתב ספרים רבים, בין היתר מספר ביוגרפיות, אחת מהן על יפים בוגוליובוב. כמו כן פרסם ספרים על תחרויות שחמט.  
לאחר מלחמת העולם השנייה עמל ברינקמן רבות על שיקום התאחדות השחמט הגרמנית. משנת 1950 ועד 1967 הוא כיהן כמזכיר איגוד FCB (התאחדות השחמט הגרמנית). בין השנים 1953 ו-1955 הוא ניהל את התחרויות בגרמניה ומשנת 1962 ועד 1967 כיהן כשופט שחמט. על תרומותיו אלו קיבל בשנת 1966 עיטור זהב מהתאחדות השחמט הגרמנית.
פליצ'יטה סרטורי

קורות חייה

פליצ'יטה נולדה בפורדנונה, כנראה בשנת 1714, אביה היה נוטריון. הדוד שלה אנטוניו דלאגטה (Antonio dall'Agata) שהיה אמן תחריטים היה המורה הראשון שלה. הוא גם קישר אותה לסדנה של רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה בוונציה, לשם עברה כנראה ב-1728.
ב-1741 סרטורי הוזמנה על ידי פרנץ יוזף הופמן, שהיה שר בממשלתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין, לשמש ציירת החצר של המלך. כעבור שנה  נישאה להופמן.
הופמן נפטר ב-1749. קורותיה של סרטורי לאחר מכן לוטות בערפל, הדעה המקובלת היא שנשארה בדרזדן ונפטרה שם ב-1760.

יצירתה

סרטורי למדה לעבוד בצבעי פסטל בשנותיה כשוליה בסדנה של קַרִיאֶרָה. שם עסקה בהכנת העתקים של הדיוקנאות המקוריות של קַרִיאֶרָה עצמה, חלקן גם בצבעי שמן.
כיום ידועות רק מיניאטורות שלה, 19 מהן במוזיאון בדרזדן. בנוסף לכך, חוקרים משערים, שחלק מהעתקי הדיוקנאות שהוזמנו בסדנה של קַרִיאֶרָה  ששרדו כיום הוכנו על ידי סרטורי.
דונלד בירד

קריירה מוזיקלית

בירד נולד בדטרויט אשר במישיגן והחל לנגן בחצוצרה כבר בגיל צעיר. הוא הופיע מעט עם ליונל המפטון לפני שסיים את בית הספר התיכון. הוא ניגן תקופת מה בחיל האוויר האמריקני, ולאחר מכן עבר ללמוד מוזיקה באופן מקצועי ואף השיג תארים.
בעודו לומד בבית הספר למוזיקה של מנהטן, החליף את קליפורד בראון בלהקת שליחי הג'אז של ארט בלייקי והוראס סילבר. בתקופתו בהרכב הספיק לנגן עם מוזיקאים מוכרים ומוכשרים ובכך עלה שמו לתודעה. לאחר שעזב את ההרכב ב-1956 המשיך לנגן הארד בופ ועבד עם מוזיקאים מהשורה הראשונה, כגון ג'ון קולטריין, ת'לוניוס מונק, סוני רולינס, והרבי האנקוק. ביוני 1964 היה מהאחרונים שניגנו עם אריק דולפי, חודשיים בלבד לפני מותו הטרגי מהלם אינסולין.
בין השנים 1958-1961 הנהיג ביחד עם פפר אדמס, נגן הבריטון סקסופון, הרכב מוערך ומצליח שהקליט אלבומים רבים. ההקלטות הללו נחשבות בין ההקלטות הטובות ביותר של בירד. 
בשנות השבעים נטש את סוגת ההארד בופ והחל להתעסק בפיוז'ן. סגנונות דוגמת פאנק, מוזיקת נשמה ורית'ם אנד בלוז החלו להופיע יותר ויותר באלבומיו. בשנת 1972 אסף רשימה ארוכה ומרשימה של מוזיקאים, ביניהם צמד המפיקים המוזיקליים האחים לארי ופונס מייזל  והקליט את האלבום "Black byrd", האלבום הצליח מסחרית בצורה יוצאת מן הכלל והוא בין האלבומים הנמכרים ביותר של חברת בלו נוט.
באמצע שנות השבעים פנה בירד ללימודי משפטים ועבד כעורך דין בעיקר בתחום של זכויות אדם וזכויות השחורים. לאחר מכן המשיך, לצד הנגינה, גם במחקר אקדמי ובהוראת משפטים. משנות התשעים כיהן בירד כפרופסור למשפטים.
ב-1993 ניגן בירד באחד הקטעים בפרויקט הג'אזסמיט, פיוז'ן בין ג'אז להיפ הופ.

כמחנך

בירד לימד מוזיקה לאורך השנים בחמש אוניברסיטאות, כולל אוניברסיטת ניו יורק. בשנות השבעים הוא אסף את תלמידיו הטובים ביותר ואלו החלו לנגן כבלקבירד, ואף זכו להצלחה. דונלד בירד חי עד מותו בטינק שבניו ג'רזי.
רפאל קובליק

קורות חיים

קובליק היה בנו של הכנר יאן קובליק. נולד בביצ'ורי, אוסטרו-הונגריה, כיום בצ'כיה. למד בקונסרבטוריון בפראג. משנת 1936 עד 1939 ושוב משנת 1942 עד 1948 היה מנצח התזמורת הפילהרמונית הצ'כית. עם עליית הקומוניסטים אחרי מלחמת העולם השנייה, גמלה בלבו ההחלטה לעזוב את צ'כוסלובקיה.
ההזדמנות נקרתה בדרכו כאשר נסע לבריטניה להופיע בפסטיבל אדינבורו. קובליק ורעייתו הורשעו בעריקה במשפט שהתנהל בהיעדרם. בשנת 1967 קיבל אזרחות שווייצרית.
קובליק היה מנצח התזמורת הסימפונית של שיקגו משנת 1950 עד 1953 (לפי השמועה, ניסיון מתסכל הן לו והן לתזמורת), מנהל מוזיקלי של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן משנת 1955 עד 1958, של תזמורת רדיו בוואריה משנת 1961 עד 1979 ושל המטרופוליטן אופרה, ניו יורק, משנת 1972 עד 1974. כמנצח, הקליט את מחזור הסימפוניות של רוברט שומאן בשתי הזדמנויות (בשביל דויטשה גרמופון ב-1963-4 ולסוני קלאסיקל ב-1979). המחזור השלם של סימפוניות מאהלר (שהוקלט בין השנים 1967 - 1970) עודנו זוכה להערכה רבה. 
בין יצירותיו חמש אופרות, כמה סימפוניות ומוזיקה קאמרית.
לאחר מותו בשנת 1996 בלוצרן, שווייץ, נקבר קובליק בבית הקברות וישהראד בפראג.
אפולו 5

יעדים

מטרתה של משימת אפולו 5, הייתה בדיקת תקינותו של מודול הירח בתנאי חלל, במיוחד תקינותם של מערכת המנועים להמראה ונחיתה ויכולת ההתנתקות של שלבי ההמראה והנחיתה בשלב בו סיימו את תפקידם. מנוע הנחיתה, היה המנוע הרקטי הראשון שהופעל בחלל באמצעות מצערת.
במהלך המשימה נערך גם ניסוי "אש בחור" (Fire in the Hole - המאוייר ב'סמל המשימה'), בו הובער שלב ההמראה של המנוע, כשהוא עדיין מחובר לשלב הנחיתה. הדבר נועד לדמות ביטול של הנחיתה על פני הירח עוד בטרם השלמתה.

הטיסה

ההכנות למשימת החלל אפולו 5, התאפיינו באיחורים רבים, הגורם העיקרי לכך היה בעיות ועיכובים שונים בהכנת 'מודול הירח' לשיגור. בין היתר, במהלך בדיקות העמידות בלחץ, התפוצצו חלונות מודול הירח (LM-1) שהיו עשויות ‫זכוכית אקרילית, בשל כך הוחלפו החלונות בלוחות אלומניום אטום.
טיל השיגור של אפולו 5 היה הסטורן IB, טיל קטן מסטורן V, אבל כזה שביכולתו לשגר את החללית למסלול סביב כדור הארץ. כדי לזרז את השיגור, הוחלט שלא לצרף את הרגליות של מודול הירח. כמו כן בהיעדר אנשי צוות, לא הותקנה מערכת מילוט. כתוצאה מכך היה גובהו של הטיל הטעון 55 מטר במקום גובה 69 מטר בחלליות אפולו אחרות.
ב-22 בינואר המריאה אפולו 5, זמן קצר לפני השקיעה. טיל הסטורן IB פעל באופן מושלם והכניס את השלב השני ואת רכב הנחיתה על הירח (LM) למסלול של 167×222 ק"מ. לאחר שתי הקפות, אמור היה המחשב להפעיל את מנוע הנחיתה, אך בשל תקלת תכנות, נאלץ צוות הבקרה הקרקעי לעבור לתוכנית אלטרנטיבית, והפעיל את המנוע ידנית פעמיים כדי להביא את החללית למסלול המתוכנן. לאחר מכן בוצע בהצלחה הניסוי 'אש בחור'.
לאחר 11 שעות ו-10 דקות הסתיים הניסוי. השלבים היו ממוקמים במסלול נמוך מספיק עד כדי לגרום להם לצנוח באטיות ולהיכנס חזרה לאטמוספירת כדור הארץ, והשליטה על שני השלבים הושבתה. שלב ההמראה (1968-007A), נכנס לאטמוספירה כעבור יומיים (24 בינואר) ונשרף מהחיכוך האטמוספירי, שלב הנחיתה (1968-007B) נכנס לאטמוספירה כעבור 20 יום (12 בפברואר) ונפל לאוקיינוס השקט.
למרות התקלה בתכנות של מנוע הנחיתה, הוגדרה המשימה על ידי נאס"א כמוצלחת, בכך שניסתה בהצלחה את מערכות מודול הירח (LM). בשל כך בוטלה התוכנית לשלוח חללית בלתי מאוישת נוספת (LM-2) ונסללה הדרך לשיגור חללית מאוישת (LM-3) באפולו 9.
אואי

היסטוריה

כפר התקיים במקום מן התקופה הרומית, סביב מצודת-משמר (castrum). העיר נזכרת לראשונה במאה ה-7 כשייכת לבישופות לייז'. העיר הייתה מרכז לתעשיית עץ, מתכת, בורסקאות ויין. ב-1066 הכרזה העיר במגילת הזכויות הקדומה ביותר המוכרת מצפון לאלפים, זמן קצר לאחר מכן היא מוזכרת בין הערים מהן יצאו אבירים למסע הצלב הראשון.
בתחילת ימי הביניים, אואי הייתה אחת הערים המשגשגות ביותר על נהר המז, עם כלכלה פורחת המבוססת בעיקר על מטלורגיה, בורסקאות, פיסול, עיבוד עץ, וייצור יין. במאה העשירית, אואי הועלתה למעמד של מחוז, אך במהרה הפך לחלק מבישופות לייז', מצב שנמשך יותר משמונה מאות שנה. בערך באותו זמן פטרוס הנזיר הרצה בפני המקומיים ושכנע אותם להשתתף במסע הצלב הראשון.
במאות ה-13 וה-14 שגשגה העיר הודות לתעשיית הטקסטיל וצביעת הבדים. על גבעה במרכז העיר הוקמה מצודה, הנמצאת על סמל העיר מאז המאה ה-15. במאות הבאות ידעה העיר תקופת שקיעה. במסגרת מלחמת הירושה הספרדית, בתקופת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת נקלעה העיר למתקפות חוזרות ונשנות עקב מעמדה האסטרטגית של המצודה שלה. ב-1715 פירקו תושבי העיר במו ידיהם את המצודה כדי שעירם לא תהיה עוד אתר אסטרטגי חשוב ותוכל להמלט מגורלה כבסיס לצבאות.
ב-1818 הקימו ההולנדים מצודה צבאית חדשה סמוך לעיר. במאה ה-19 התקיימה בעיר תעשיית נייר. מראשית ועד אמצע המאה ה-20 הייתה העיר כלולה ב"עמק התעשייה" (Sillon Industriel), חבל ארץ שהיווה את עמוד השדרה התעשייתי של בלגיה והוקמו בה מפעלי תעשייה כבדה. שקיעת התעשייה הכבדה בבלגיה באמצע המאה ה-20 גרמה לשקיעה כלכלית ממנה נחלצה העיר הודות לתעשיית התיירות.
בריאן תיסן-איטון

ביוגרפיה

תיסן-איטון נולדה בססקטון וגדלה בהומבולדט שססקצ'ואן. ב-2007 היא זכתה במדליית זהב בקרב שבע במשחקים הפאן-אמריקאיים לנוער שהתקיימו בסאו פאולו שבברזיל. באותה שנה החלה ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת אורגון, במהלך לימודיה זכתה שלוש פעמים באליפות ה-NCAA בקרב שבע, שלוש פעמים בקרב חמש ופעם אחת עם נבחרת השליחות 4x100 מטר, הישגיה ב-NCAA הובילו לבחירתה כאחת הפיינליסטיות לזכייה בגביע באוורמן. 
באליפות העולם באתלטיקה 2009 סיימה במקום ה-15 עם 5,949 נקודות. באליפות שיפרה את שיאיה האישים בריצת 100 מטר משוכות, קפיצה לגובה וריצת 800 מטר. באולימפיאדת לונדון סיימה במקום ה-10 בתוצאה של 6,383 נקודות עם שיאים אישים בהדיפת כדור ברזל, קפיצה למרחק, הטלת כידון וריצת 800 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה 2013 זכתה במדליית כסף עם שיא אישי של 6,530 נקודות לאחר האלופה האנה מלינצ'נקו (6,586 נקודות). ב-2014 זכתה במדליית כסף באליפות העולם באתלטיקה באולם בשיא קנדי של 4,768 נקודות בקרב חמש, לאחר נדין ברוארסן מהולנד. בהמשך השנה זכתה במדליית זהב במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בגלאזגו בתוצאה של 6,597 בקרב שבע. במאי 2015 שיפרה את שיאה האישי בקרב שבע כשהשיגה 6,808 נקודות כשניצחה בתחרות ההייפו באוסטריה. בהמשך השנה זכתה במדליית כסף באליפות העולם בתוצאה של 6,554 נקודות לאחר האלופה ג'סיקה אניס-היל שהשיגה 6,669 נקודות.
במרץ 2016 זכתה במדליית זהב בקרב חמש באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד בשיא צפון אמריקה חדש של 4,881 נקודות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6,653 נקודות לאחר המנצחת נפיסטו ת'יאם מבלגיה (6,810 נקודות) וג'סיקה אניס-היל מבריטניה (6,775 נקודות).

חייה האישיים

תיסן-איטון נישאה ב-2013 לאתלט האמריקאי אשטון איטון, אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם בקרב עשר. השניים התאמנו יחדיו עד פרישתם המשותפת.
נעלי אולסטאר

צ'אק טיילור אולסטאר (Chuck Taylor All star) הן נעלי בד המיוצרות על ידי חברת קונברס.
הנעליים יוצרו לראשונה ב-1917 כנעלי כדורסל, ושמן הראשון היה "אול סטאר".
נעלי האולסטאר לא היו פופולריות מתחילת ייצורן עד תחילת שנות העשרים. בשנת 1922 שחקן הכדורסל צ'ארלס ("צ'אק") טיילור "אימץ" אותן כנעליו האהובות ביותר. הוא התרשם מאוד מאופן העיצוב של הנעליים, והפך למקדם מכירות של המוצר. לאחר מספר שינויים קלים בעיצוב הנעליים הוטבעה עליהן חתימתו של צ'אק טיילור, ושמן שונה לשם הנוכחי - צ'אק טיילור אולסטאר.
עד שנת 1966 נעלי האולסטאר יוצרו ונמכרו רק בצבעי שחור-לבן. לאחר מכן, באמצע אותה שנה עד היום, החלה חברת קונברס לשווק את הנעליים בשלל צבעים, בגזרות גבוהות ונמוכות ולאחר מכן גם בגזרה גבוהה עד הברך. בנוסף, חל גיוון גם בחומרים מהם עשויה הנעל.
בשנות ה-70 המאוחרות התחבבו הנעליים במיוחד על קהילת הפאנק, שאימצה אותן כטרנד אופנתי.
בשנת 2003 קנתה חברת נייק את חברת קונברס בסכום של 305 מיליון דולר.
עם מכירות של 750 מיליון זוגות נעליים עד ראשית המאה ה-21, אולסטאר היא הנעל הנמכרת ביותר בהיסטוריה עד היום.]
בלדווין השישי, רוזן פלנדריה

היסטוריה

בלדווין השישי היה בנו הבכור של בולדווין החמישי, רוזן פלנדריה ושל אדלה מצרפת, בתו של רובר השני, מלך צרפת. הוא היה גם האח של מתילדה מפלנדריה, אשתו של וויליאם הכובש, מלך אנגליה. בלדווין נשא אל ריצלדה מאנו, יורשת העצר של רוזנות אנו. כתוצאה מהנישאין הכריז היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מלחמה על בלדווין כדי לספח את רוזנות אנו אך הובס ונכשל.
רבות הדרכים

סינגלים

לקראת צאת האלבום ב-2005 הופץ הסינגל "אהבה" שזכה להצלחה בתחנות הרדיו והטלוויזיה, ואף היה לאחר כמה שנים שיר נושא בקמפיין של החברה הסלולרית סלקום. עם השיר יצא קליפ לערוץ המוזיקה. קרוב לצאת האלבום יצא לרדיו הסינגל "רבות הדרכים", בו שר סלומון יחד עם דנה עדיני, שגרף הצלחה במצעדי השירים של גלי צה"ל ורשת ג', ויחד איתו יצא גם קליפ לשיר זה. שני סינגלים נוספים, "אין כמו האהבה שלך", ו"מיתר קרוע" (שנכתב לזכרה של ענבל פרלמוטר), זכו להשמעות מועטות.
ברקלדו

היסטוריה

לפי אנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911, ברקלדו היא אחת הערים שהתפתחו בקצב הכי מהיר בספרד, וכמעט הכפילה את אוכלוסייתה בין השנים 1880 ו-1900. מהגרים רבים הגיעו להתיישב בעיר בתקופה זו, ועבדו במפעלי הברזל והדינמיט. באותו זמן שגשגו המכרות של מחוז ביסקאיה, הוארכו מסילות הברזל באזור, והקרקע החקלאית באזור נוצלה לגידולי תירס וגפנים. 
לאחר תקופה זו, ברקלדו היוותה תחנת סיום לקו הרכבת למכרות הברזל, ותעשיית הפלדה פרחה עד לשנות ה-80 של המאה ה-20. בתקופה זו החל מיתון כלכלי, ותעשיית הברזל והפלדה נפגעה בצורה משמעותית. בעשורים האחרונים עברה ברקלדו שינויים באופי העיר, כאשר נסגרו מפעלי תעשייה מרכזיים (כמו סניף של המפעל האמריקאי לייצור חשמל באבקוק אנד וילקוקס). נשארו בברקלדו מספר מפעלי תעשייה, אך רוב השטחים הוסבו לשטחי מגורים, קניונים ופארקים. מפעל אחד בברקלדו הוסב לסניף של איקאה, ומפעל אחר משמש כיום את מרכז התערוכה והירידים של העיר בילבאו הסמוכה.

אוכלוסייה

בתקופת השיא של התעשייה בברקלדו, האוכלוסייה הגיעה למעל מאה אלף תושבים בתחילת שנות ה-90. עם עזיבת מפעלי התעשייה, נטשו את העיר תושבים רבים, ובשנת 2002 העיר מנתה 95 אלף תושבים בלבד. בשנים האחרונות ברקלדו נהנית מהגירה חיובית, ובשנת 2013 כללה 100 אלף תושבים.

תחבורה

ברקלדו נהנית מחיבור למערכי הרכבת התחתית של בילבאו והרכבת הפרברית, ובתחומה ארבע תחנות של הרכבת התחתית ועוד שתי תחנות של הרכבת הפרברית. ברקלדו מחוברת בקווי אוטובוס לשאר חלקי מחוז ביסקאיה, וקרובה מאוד לבילבאו, ממנה אפשר להגיע לכל חלקי ספרד. בתוך ברקלדו יש מערכת עצמאית של קווי אוטובוס פנימיים, ובתכנון קו רכבת חשמלית נוסף, שיחבר את ברקלדו עם שאר הפרברים של בילבאו. 
ברקלדו שוכנת קרוב מאוד לכביש המהיר A8, המחבר אותה עם ערים בחלק הצפון מערבי של ספרד, כמו סנטאנדר, חיחון, באאמונדה ואוביידו.
ישנם שירותי מעבורת, המקשרת את ברקלדו עם העיר ארנדיו שנמצאת בצד המזרחי של אסטואר בילבאו.
ברקלדו רחוקה 15 קילומטר מנמל התעופה בילבאו, המשמש לטיסות בינלאומיות.

תיירות

אתרי התיירות העיקריים של ברקלדו הם הגן הבוטני המקומי, מרכז התערוכה והירידים של בילבאו, וגשר קסטרצ'נה שנבנה בימי הביניים. בעיר פסלי רחוב רבים. 
בכל חודש יולי נחגג בברקלדו פסטיבל "המסיבות של כרמן", הכולל הופעות חיות תחת כיפת השמיים, ירידים שונים ומסיבות עד אור הבוקר.
בעיר ממוקמת לשכת תיירות.

ספורט

קבוצת הכדורגל העיקרית של ברקלדו היא מועדון כדורגל ברקלדו, המשחקת בליגה הספרדית השלישית נכון לעונת 2016/17. הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני, קאמפו דה לאססארה, המכיל 8000 מקומות ישיבה.
בעיר ישנו אולם כדורסל עצום בגודלו המכונה ביסקאיה ארנה, ומכיל 18640 מקומות. האולם הוא חלק ממרכז התערוכה והירידים של בילבאו. אולם זה אירח משחקים במסגרת גביע העולם בכדורסל 2014 שנערך בספרד כולה. 
ספורטאים מפורסמים שהגיעו מברקלדו הם מאמן הכדורגל חבייר קלמנטה והכדורגלן אסייר דל הורנו.
HOTOL

HOTOL (ראשי תיבות באנגלית של HOrizontal Take Off and Laning) היה מיזם בריטי לפיתוח מעבורת חלל לשימוש חוזר, המצוידת במערכת הנעה העושה שימוש בחמצן אטמוספירי בשלב ההמראה והטיפוס אל החלל. מטוס חלל זה תוכנן על ידי שתי חברות בריטיות גדולות - רולס רויס ובריטיש איירוספייס (כיום BAE סיסטמס). מטוס החלל הוטול אמור היה לטוס לחלל ללא השלכת שלבים או טילי עזר, תפיסה המכונה SSTO - Single Stage To Orbit.
המיזם החל במימון ממשלת בריטניה בשנת 1986, אולם בעקבות בעיות רבות בתכנונו, וחריגות בלוחות הזמנים, הופסק המימון בשנת 1988 ניסיונות לגיוס הון ממקורות אחרים נערכו, והכלי שתכנונו שונה באופן קיצוני - מטוס החלל אמור היה להמריא לאוויר על גבו של מטוס התובלה הענק אנטונוב An-225 כונה HOTOL 2, אולם גם מיזם זה נזנח.
קרוב לוודאי (סדרת טלוויזיה)

עלילת הסדרה

הסדרה המוקומנטרית עוקבת אחר מאיר סויסה, המשחק במסגרתה את עצמו, שחקן עבר שלא מצליח בתקופה הנוכחית. הכסף כבר לא נופל מהשמים, הצעות הפסיקו להגיע, וההצגה האחרונה לא ממש מצליחה. בוקר אחד מגלה השחקן כי בנוסף לכל אלה, אשתו עזבה עם הילדים ללוס אנג'לס, ובייאושו מסתגר בבית ומסרב לצאת. סויסה לוקח תקופה ארוכה לעצמו, וכעת מנסה לחזור לעבוד, ומקבל הצעה מוצלחת לשחק בסדרת טלוויזיה והצעה לא-מוצלחת לשחק בהצגה כושלת, שהיתרון הרווחי היחיד בה הוא השתתפותה הצפויה של הדוגמנית מירי בוהדנה (אזכור להצגה הלא-מצליחה של השניים: "אני עם אשתך גמרתי"). פגישה מקרית של ג'רבי, הסוכן החלקלק של סויסה, עם כוכבת העל מירי בוהדנה, משנה את פני המצב. ג'רבי מציע ללהק את בוהדנה לתפקיד ראשי בהצגה הכושלת. אך כבר בהיכרותם הראשונה היחסים עולים על שרטון, כשסויסה ובוהדנה מתנגחים ומתקוטטים כמו חתול ועכבר. כבוד ואגו, יכולות המשחק המפוקפקות של בוהדנה, סיפורי אהבה מזדמנים – כל אלה הם הרקע לתחילתה של ידידות מופלאה, וגם תחילתה של הסדרה "קרוב לוודאי". יחסיהם של בוהדנה וסויסה עולים על שרטון, כשהשניים רבים בקביעות במהלך החזרות על ענייני כבוד ואגו, בעוד בוהדנה מזלזלת בקריירה הלא-עדכנית של סויסה, והוא מזלזל ביכולות המשחק המפוקפקות שלה. אולם במהרה יחסיהם מקבלים מפנה בלתי-צפוי, והשניים מתחילים לפתח חברות ייחודית.