פראנס דה ואל

הכשרה מקצועית

דה ואל נולד בעיר דן בוס ולמד באוניברסיטאות ניימכן, חרונינגן ואוטרכט. ב-1977 קיבל דוקטורט בביולוגיה מאוניברסיטת אוטרכט לאחר הכשרה כזואולוג ואתולוג תחת פרופסור יאן ואן הוף , מומחה להבעות רגש בפניהם של יונקים. מחקר הדוקטורט שלו עסק בהתנהגות תוקפנית ובביצור בריתות בקרב קופי מקוק. דה ואל הצהיר על עמיתו האתולוג ההולנדי ניקו טינברגן כמקור השראה.

קריירה

בשנת 1975 החל דה ואל בפרויקט בן שש שנים של מושבת שימפנזים בגן החיות בארנהם, הפרויקט הגדול בעולם מסוגו. מהמחקר נבעו מחקרים מדעיים רבים, בהם ספרו הראשון, הפוליטיקה של שימפנזים (Chimpanzee Politics), שפורסם ב-1982. ספר זה הציע תיאור ראשון של התנהגות יונקים במונחים של אסטרטגיות חברתיות מתוכננות. דה ואל היה הראשון להציע כי פרימטים מיישמים צורת חשיבה מקיאוולית וטבע את המונח "אינטליגנציה מקיאוולית". בכתביו לא נרתע דה ואל מייחוס רגשות וכוונות לפרימטים שחקר. עבודתו נתנה השראה למחקר הקוגניציה של הפרימטים , מחקר שעוסק מאז שנות השבעים המאוחרות בנושאי שיתוף פעולה, אלטרואיזם והגינות בקרב פרימטים בפרט, יונקים בכלל ובעלי חיים נוספים.
מחקריו המוקדמים של דה ואל עסקו במרמה ובסכסוך בקרב פרימטים, תחומי מחקר עיקריים כיום. בתחילה היו נושאי מחקריו שנויים במחלוקת. למשל, דה ואל כינה איחודים לאחר קרבות בתואר "פיוס". תווית זו נתקלה בספקנות, אבל בהדרגה, עם התפתחות המחקר על קוגניציה ורגשות של פרימטים, התקבל תואר זה. עבודתו של דה ואל חוקרת אמפתיה ומוסריות בקרב בעלי חיים. מחקרו המצוטט ביותר, שנכתב עם תלמידתו לשעבר סטפני פרסטון, עוסק במוצא האבולוציוני ובחקר הנוירולוגי של האמפתיה, לא רק בקרב פרימטים אלא בקרב יונקים בכלל.
מושא מחקר תכוף של דה ואל היא שימפנזת הבונובו והרגלי ההזדווגות שלה, כשסתום ביטחון לסכסוכים. דה ואל מתמקד במחקריו באופנים המגוונים שבהם חברות פרימטים נקשרות, ופחות באופנים שבהם יוצרת התחרות חברות אלה.
מחקרו המקורי של דה ואל עסק בהתנהגות אגרסיבית ובשליטה חברתית ומתמקד בהתנהגות פרימטים לא אנושיים (בעיקר שימפנזים, בונובו, קופי מקוק וקופי קפוצ'ין). ספריו הפופולריים משקפים תובנות שצבר, המאפשרות לו להשליך מהתנהגות הקופים להתנהגות החברה האנושית. עם תלמידיו עבד גם על פילים, אשר יותר ויותר מופיעים בכתביו.
המחקר על יכולתם המולדת של פרימטים לאמפתיה הובילה את דה ואל למסקנה שהן בקרב הקופים הגדולים והן בקרב בני האדם קיימות אמפתיה ושיתוף פעולה, במינונים שונים אך בלא הבדל איכותי אלא רק כמותי. את דעתו ממחיש הציטוט הבא, מתוך עידן האמפתיה (The Age of Empathy): 
אנחנו מתחילים בכך שאנו מניחים גבולות חד משמעיים, כגון בין בני אדם לבין קופי-אדם, או בין קופי אדם לקופים, אבל אנו למעשה מתמודדים עם טירות חול שמאבדות את רוב תצורתן כאשר ים של ידע שוטף אותן. הם הופכים לגבעות, ומשוטחות יותר ויותר, עד שאנו חוזרים למקום שאליו תורת האבולוציה תמיד מובילה אותנו: חוף משופע קלות.
 
גישה זו מנוגדת לגישתם של כלכלנים ואנתרופולוגים רבים, שמצהירים על הבדלים בין בני אדם לבין בעלי חיים אחרים. עם זאת, מחקרים עדכניים על נטיות חברתיות של קופי אדם וקופים תומכים בעמדתו של דה ואל. למשל, מחקר של פליקס וארנקן (Warneken), פסיכולוג במכון מקס פלנק לאנתרופולוגיה אבולוציונית בלייפציג, גרמניה. 
ב-2011, דה ואל ועמיתיו לעבודה היו הראשונים לדווח כי שימפנזים שניתנת להם בחירה חופשית בין מתן עזרה רק לעצמם לבין מתן עזרה גם לעצמם וגם לזולת, מעדיפים גם לעזור לזולת. דה ואל אינו מאמין שנטיות אלה מוגבלות לבני אדם וקופים בלבד, אלא רואה אמפתיה, הגינות ואהדה כתכונות שמאפיינות יונקים באופן כללי. בעשור האחרון צברה גישה זו תמיכה על ידי מחקרים על מכרסמים ויונקים אחרים, כגון כלבים. באחד ממחקריו נמצא שכאשר ניתנה לשימפנזים האפשרות לשחק את משחק האולטימטום, הם מגיבים באותו אופן כמו ילדים ובני אדם מבוגרים - על ידי העדפת תוצאה שוויונית.
ספרו הבונובו והאתאיסט בוחן התנהגות אנושית דרך עיני הקופים, ובוחן עד כמה אלוהים ודת דרושים למוסר האנושי. המסקנה העיקרית היא כי המוסר הוא חלק מהטבע האנושי. תפקיד הדת משני. 
אתאיזם יצטרך להיות משולב בדבר-מה אחר, משהו יותר חיובי ובונה מאשר התנגדות לדת, כדי להיות רלוונטי לחיינו. האפשרות היחידה היא לאמץ את המוסריות כיסוד טבעי למיננו.
ב-1981 עבר דה ואל לארצות הברית, לוויסקונסין, למרכז הלאומי לחקר יונקים, וב-1991 קיבל משרה באוניברסיטת אמורי, אטלנטה, ג'ורג'יה. כיום הוא מכהן כפרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באמורי וכמנהל במרכז מחקר במרכז המחקר הלאומי לחקר פרימטים בירקס . הוא הפך לאזרח אמריקאי ב-2008. מאז 2013 דה ואל הוא פרופסור באוניברסיטה של אוטרכט בנוסף לתפקידו באוניברסיטת אמורי.