אבישי דקל

ביוגרפיה

דקל נולד בירושלים וגדל באשקלון. נכד לאליהו דובקין, ממנהיגי התנועה הציונית והיישוב ומחותמי מגילת העצמאות, ולסטרה לבית ברבש - חב”ד. נכד לז'ק דקלו ובלה דוידוביץ', מראשוני הרצליה. בן לנחמה ויהודה דקל, לוחמי פלמ"ח וממקימי קיבוץ יראון. יהודה דקל היה מנכ"ל המחלקה להתיישבות של הסוכנות ויו"ר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. אחיו, בועז דקל, משמש כמנכ"ל P.M.I. אבישי דקל שרת בשריון, שימש כמ"פ ומג"ד במילואים, נפצע במלחמת יום הכיפורים, ועסק במחקר ופיתוח. נשוי מ-1971 לציפי, עורכת דין, ששימשה כיועצת המשפטית של IBM, ומשקיעה בהיי-טק. אב לשני בנים, עופר ואמיר.
בעל תואר בוגר בפיזיקה ומתמטיקה מהאוניברסיטה העברית (1975). עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטה העברית (1980), בהדרכת פרופסור יעקב שחם, עסקה בהיווצרות המבנה ביקום והייתה הראשונה בישראל בתחום הקוסמולוגיה. השתלם כפוסט-דוקטורנט במכון הטכנולוגי של קליפורניה (1980-82), ושימש כפרופסור באוניברסיטת ייל (1982-85). אחרי תקופה קצרה כחוקר בכיר במכון ויצמן (1985-6), מונה ב-1986 לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית, וב-1991 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. מוביל את קבוצת המחקר בקוסמולוגיה. מ-2007 אוחז בקתדרה ע"ש אנדרה אייזנשטדט לפיזיקה עיונית.
בין תפקידי הניהול המרכזיים שלו כיהן כראש ועדת המיחשוב האוניברסיטאית (1987-90), עמד בראש מכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית (1997–2001), היה חבר בוועד הפועל של חבר הנאמנים (2001-03), כיהן שתי קדנציות כראש הרשות לקהילה ונוער של האוניברסיטה העברית, שם עסק בחינוך מדעי לנוער, ניהל את מעבדות בלמונטה, וטיפח את קשרי האוניברסיטה עם הקהילה (2005-11). מ-2008 מכהן כחבר הוועדה המתמדת והוועדה למדיניות אקדמית של האוניברסיטה העברית.
מתארח ומשתף פעולה כחוקר באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. מבקר באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית ובאירופה, ובפרט התארח כפרופסור מילר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (2004), וכיהן בקתדרת המחקר הבינלאומית על שם בלז פסקל באקול נורמל סופרייר בפריז (2004-06). כיהן כנשיא האגודה הישראלית לפיזיקה (2008-11). משמש כעורך בכתבי עת מקצועיים באסטרופיזיקה.

מחקריו ופרסומיו

אבישי דקל עוסק בקוסמולוגיה, והוא בעל תרומות חשובות להבנת התהליכים של היווצרות הגלקסיות והמבנה ביקום בקנה-מידה גדול, במסגרת המודל הסטנדרטי של המפץ הגדול, חומר אפל ואנרגיה אפלה. מתמחה בשילוב של מודלים פיזיקאליים פשוטים וסימולציות מחשב מתקדמות באמצעות מחשבי-על, תוך השוואה לתצפיות מטלסקופים בארץ ובחלל.
פרסם כמאתיים מאמרים מקצועיים בכתבי העת המובילים באסטרופיזיקה, שלהם כ-15,000 ציטוטים – הוא אחד החוקרים המצוטטים ביותר בקוסמולוגיה, עם אינדקס ציטוטים H=63 . חיבר ספר לימוד מתקדם "היווצרות המבנה ביקום" בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.

היווצרות גלקסיות ננסיות והיזון חוזר מהתפוצציות סופר נובה

בשנות השמונים פרסם דקל את המודל הראשון שהסביר את היווצרות הגלקסיות הננסיות והדגיש את חשיבות האפקט של היזון חוזר מהתפוצצויות כוכבים כסופר נובה על היווצרות כוכבים חדשים בגלקסיה. מאמרו הקלאסי בנושא זה, עם ג'וזף סילק, זכה ליותר מ-1,300 ציטוטים עד עתה (2012).

זרימות קוסמיות בקנה-מידה גדול

בשנות התשעים הובילו דקל וקבוצת המחקר שלו את המחקר התאורטי של זרימות קוסמיות בקנה-מידה גדול. הכוונה היא לצבר גדול של גלקסיות בסביבתנו הקוסמולוגית, המשתתפות בתנועת זרימה רחבת ממדים בהשפעת כוח המשיכה הגרביטציוני שמפעילים עליהן האזורים בעלי צפיפות מסה גבוהה מהממוצע, ובפרט על-צביר הגלקסיות הגדול שמכונה "המושך הגדול", אשר התגלה תצפיתית באותה תקופה. המחקר איפשר לכמת את צפיפות החומר האפל ביקום, שהוא הגורם לזרימה באמצעות המשיכה הגרביטציונית. נעשה ניסיון להבין האם היקום סופי או אינסופי, והאם התפשטותו שהחלה במפץ הגדול תימשך לנצח או תיעצר והוא יעבור לקריסה. המסקנות הן שהתפשטות היקום תמשך כנראה לנצח, והיא אף מואצת בהשפעת אנרגיה אפלה.

היווצרות הילות כדוריות של חומר אפל

שותף למאמץ המחקרי הבינלאומי להבנת התפלגות החומר האפל במרחב, במארג הקוסמי וב"הילות" כדוריות שבתוכן נוצרות הגלקסיות המאירות.

היווצרות גלקסיות ביקום המוקדם

משנות האלפיים ואילך מתמקד דקל בהיווצרות הגלקסיות בתקופה הפעילה ביותר שלה, ביקום המוקדם, בין מיליארד לחמישה מיליארד שנה אחרי המפץ הגדול. דקל וקבוצתו מובילים מהפכה בתחום, שבמרכזה היווצרות הגלקסיות כחלק מהמארג הקוסמי גדול הממדים של החומר האפל ביקום, ובניית גלקסיות הדיסקה המוקדמות באמצעות זרמים קרים של גז, הזורמים לאורך קווי השלד של המארג הקוסמי. תהליכים של אי-יציבות גרוויטציונית בדיסקות הגלקטיות מסבירים את מבנה הגלקסיות המוקדמות כפי שנראה בטלסקופים, את היווצרות המרכיבים הכדוריים של כוכבים, ואת בנייתם של חורים שחורים מסיביים במרכזי הגלקסיות. המודל משמש כתחליף למודל שהיה מקובל, שבו ההנחה הייתה שהתהליך המשפיע ביותר על התפתחות הגלקסיות הן התנגשויות בין גלקסיות.