google/wiki40b huggingface dataset:
שמעון רומח

רב טפסר שמעון רומח (נולד בשנת 1948) כיהן כנציב כבאות והצלה, ועמד בראש הרשות הארצית לכבאות והצלה בישראל. כמו כן שימש בתפקידים בכירים בשב"כ.

ביוגרפיה

רומח נולד כשמעון רחמים, בכורדיסטן שבעיראק. ב-1951 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר במעברת הקסטל (כיום מבשרת ציון). רומח שירת בצה"ל כקצין בחיל השריון ונלחם במלחמת ששת הימים בגזרת סיני. במלחמת יום הכיפורים שירת במילואים כמפקד פלוגת שריון בחזית הסורית. לאחר שחרורו ב-1969 התגייס לשב"כ, שם עשה את רוב שירותו במחלקה המופקדת על המגזר הערבי. הוא נודע בכינויו "קפטן סמיר". הוא שימש כרכז נפה בעזה והמשיך בתפקידים שונים ביהודה ושומרון, והגיע לתפקיד סגן מרחב ירושלים יהודה ושומרון. באוקטובר 1982 מונה למפקד השב"כ בלבנון. ב-1992 פרש מהשב"כ ועסק ביזמות ותיווך עסקי בין ישראל ומדינות ערב. ב-2001 החל לנהל חברת כוח אדם. 
ב-2002 מונה על ידי שר הפנים אלי ישי לנציב כבאות והצלה והחליף את משה ורדי. באפריל 2011 סיים את תפקידו ושחר איילון החליף אותו.
פטיפון

הפָּטֵיפוֹן (מצרפתית: Pathéphone, ובעברית: מָקוֹל) הוא מכשיר לנגינת תקליטים. בשפות רבות נקרא המכשיר פוֹנוֹגְרָף.
מקור השם הגנרי "פטיפון" הוא במותג של דגמי פונוגרפים שיוצרו בצרפת על ידי החברה של האחים אמיל ושארל פָּטֵה (Pathé). בקטלוג החברה משנת 1912 יש עשרה דגמים שונים של פטיפונים. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 נעשו ניסיונות לייצר פטיפון למכונית.
המילה "פטיפון" הגיעה ככל הנראה לשפה העברית מן השפה הרוסית, שם התקבל המותג בתקופה מסוימת כשמו של המכשיר.

הגרמופון

גרמופון הוא מכשיר לנגינת תקליטים שטוחים. הגרמופונים הראשונים כללו מנגנון מכני לסיבוב התקליט וכן זרוע שעקבה אחרי חריצי התקליט. הזרוע הגבירה בצורה מכנית אקוסטית את הצליל על ידי שופר (מעין חצוצרה) וכך שמעו את הצלילים שהוטבעו בתקליט. טכנולוגיה זו לייצור תקליטים ולהשמעתם הומצאה בארצות הברית בשנת 1887 על ידי הממציא היהודי אמיל ברלינר יליד העיר הנובר בגרמניה, אשר היגר לארצות הברית בגיל 19. פטנט נרשם על ההמצאה בשנת 1888.
אמיל ברלינר הקים את חברת גרמופון האמריקאית שהיו לה חברות בנות ברחבי העולם מה שהפך את שם חברתו לשם הגנרי למוצר בארצות רבות. בדצמבר 1898 ייסד אמיל ברלינר יחד עם אחיו יוסף ברלינר, את דויטשה גרמופון (Deutsche Grammophon Gesellschaft) בעיר הולדתם הנובר, כענף הגרמני של חברת Berliner Gramophon האמריקאית שאמיל הקים. זאת לאחר שבשנת 1897 ייסד אמיל ברלינר את הענף הבריטי, The Gramophone Company בלונדון. בית החרושת של דויטשה גרמופון בהנובר היה המפעל הראשון בעולם שהוקם במיוחד לייצור תקליטים ותוך עשור ייצר מספר מיליוני תקליטים בשנה.
הגרמופון של ברלינר התחרה שנים רבות בפונוגרף של תומאס אדיסון. ייצור המוני ושכפול של תקליטים שטוחים עבור הגרמופון היה יעיל משמעותית מייצור של גלילים (צילינדרים) עבור הפונוגרף. עם חלוף הזמן גבר התקליט על הצילינדר, עד שאדיסון נאלץ לייצר תקליטים שטוחים משל עצמו, ב-1913. עד היום משמשות דסקות שטוחות לאכסון מידע (לאורך ספירלה או בלעדיה) במגוון מדיות המאופיינות ביכולת גישה ישירה, למשל תקליטור או דיסק קשיח.
ייצור מסחרי של גרמופונים החל בשנת 1893. הם היו בתחילה מעין צעצוע שכלל מנגנון מכני עם ידית ותמסורת ישירה ופשוטה שסובבה את התקליט ידנית. החל משנת 1896 הוכנס לשימוש מנגנון "מנוע" של קפיץ לסיבוב התקליט. הקפיץ נדרך על ידי סיבוב של ידית מחוץ למכשיר ואגר בתוכו אנרגיה, תמסורת מבוקרת על ידי וסת צנטריפוגלי שחררה את הקפיץ שחרור מבוקר וסובבה את התקליט במהירות קבועה לאורך זמן.
החל מאמצע המאה ה-20 שולבו במכשיר מנוע חשמלי לסיבוב התקליט, זרוע עם מחט העוקבת אחרי חריצי התקליט, מגבר להגברת אותות חשמליים ורמקול להשמעת הקול. מכשירים כאלה יוצרו ונמכרו בצורה של מזוודה שהכילה את כל הרכיבים. לגרסאות אחרות של המכשיר אין מערכת הגברה מובנית, והם תלויים בחיבור למערכת הגברה חיצונית.
בשנות השמונים של המאה ה-20, עם התפתחות התקליטורים, ירדה בהדרגה קרנם של תקליטי הוויניל, ועימם מכשירי הגרמופון. אבל בשנות האלפיים שב הגרמופון ותפס את מקומו כאמצעי השמעה מוערך. חברות רבות מייצרות פטיפונים ברמה גבוהה המגיעים למחירים של אלפי שקלים. הגרמופון מיועדים בין היתר לקהל הולך וגדל של חובבי מוזיקה המעדיפים לשמוע את הצליל האותנטי והייחודי הבוקע מן התקליטים, מאשר זה של אמצעי השמע החדישים יותר, קלטות ותקליטורים. תקליטנים רבים עדיין משתמשים כיום בגרמופונים, בעיקר במיקסים ובצורות של מוזיקה אלקטרונית הנוצרת על ידי התקליטן.
בתחילת המאה ה-21 החלו לייצר פטיפונים עם יציאת USB ועם אפשרות לחברם למחשב ובו תוכנת הקלטה
קיריל חנקין

חייו

קיריל חנקין נולד בפטרוגרד למשפחת שחקני תיאטרון ממוצא יהודי. בהיותו ילד הוא עבר עם הוריו לפראג, לברלין ובסופו של דבר לפריז.
בהיותו סטודנט באוניברסיטה קיריל חנקין התנדב והשתתף במלחמת האזרחים בספרד, הוא לחם בשורות יחידה שהורכבה בעיקר מפולנים. באותה תקופה הוא גויס לשורות הנ.ק.וו.ד. ושיתף פעולה עם אלכסנדר אורלוב, ראש שרותי הביון הסובייטי בספרד.
לאחר סיום הלחימה הוא חזר לצרפת וסיים את לימודיו באוניברסיטת פריז. באותה תקופה אביו שהיה בסדרת הופעות בארצות הברית חלה וקיריל חנקין עבר לארצות הברית.
בשנת 1940 כל המשפחה חזרה לברית המועצות. בשנת 1941, לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות, חנקין חזר לפעילות בשרות הביון הסובייטי. לאחר סיום קורס, הוא היה צריך לעבור ליוגוסלביה. בהיותו חולה הוא נותר בברית המועצות, יתר חברי המשלחת נתפסו על ידי הגרמנים ונהרגו.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה קיריל חנקין עבד במשרד למתרגמים צבאיים ופעל במסגרת שרות רדיו מוסקבה בשפה הצרפתית. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא ואשתו נשלחו לפראג. בעקבות השתתפות בהפגנות לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה הם הוחזרו למוסקבה.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 קיריל חנקין ביקש אישור לעזוב את ברית המועצות, אך סורב. הוא התחיל לשתף פעולה עם אנדריי סחרוב ומתנגדי משטר נוספים. בשנת 1973 הוא קיבל אישור לעזוב לישראל. לאחר סיור של חצי שנה בארצות הברית, קיריל חנקין חזר לישראל והיה כותב של רדיו אירופה החופשית בישראל.
בהמשך הוא עבר למינכן בנוסף לעבודה רדיו הוא כתב מספר ספרים לנושאים פוליטיים שזכו להצלחה ותורגמו למספר שפות.
אקלזיה וסינגוגה

אקלזיה וסינגוגה (לטינית: Ecclesia et Synagoga, "כנסייה ובית כנסת") היה מוטיב חזותי באמנות ימי הביניים הכנסייתית. היהדות והנצרות תוארו בצורת שני פסלים או ציורים של נשים שהן בו-בזמן יריבות ואחיות. אקלזיה מסמלת את ניצחון הנצרות, המחזיקה באמת האלוהית, וכניגוד לה מוצגת סינגוגה כדמות מובסת.
התיאור מייצג את ההשקפה הנוצרית לפיה בחירת עם ישראל היא עתה בחזקתה הבלעדית של הכנסייה, והנצרות מהווה את עם ישראל האמיתי והיחיד, בעוד היהודים, שלא קיבלו את ישו, איבדו את מעמדם לפני האל.

סמליות

אקלזיה, המסמלת את הנצרות, מתוארת כאישה עטורה בכתר מלכות, ואוחזת בידה האחת צלב ובידה השנייה גביע. הגביע מסמל את דמו של ישו, שנשפך כדי לכפר על חטאי בני האדם, ואת הקומוניון המבוסס על האלגוריה בין היין ודמו של ישו. 
סינגוגה, המסמלת את היהדות, מוצגת כאשר עיניה מכוסות וכתרה נופל, ואוחזת בידה האחת במטה שבור ובידה האחרת את לוחות הברית המטים לנפול. לוחות הברית המושפלים מסמלים את הברית הישנה שכרת אלוהים עם היהודים, שהושלמה, פקעה ותמה והברית החדשה באה על מקומה, כשדמו של ישו מחליף את עבודת הקורבנות בבית המקדש. עיניה המכוסות של סינגוגה לעומת עיניה הגלויות של אקלזיה מקורם באלגוריה של פאולוס באיגרת השנייה אל הקורינתים:
וְלֹא כְמשֶׁה אֲשֶׁר נָתַן מַסְוֶה עַל־פָּנָיו פֶּן־יַבִּיטוּ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אֶל־סוֹף מַה־שֶּׁסּוֹפוֹ לְהִבָּטֵל׃ אֲבָל נִטַּמְטְמוּ דֵעוֹתֵיהֶם כִּי עַד־הַיּוֹם הַזֶּה בְּקָרְאָם הַבְּרִית הַיְשָׁנָה נִשְׁאָר הַמַּסְוֶה הַהוּא וְלֹא־גֻלָּה עָלֶיהָ כִּי לֹא יוּסַר כִּי אִם־בַּמָּשִׁיחַ׃ עַד־הַיּוֹם הַזֶּה הֵם קֹרְאִים אֶת־משֶׁה וְהַמַּסְוֶה מֻנָּח עַל־לִבָּם: אַךְ בְּעֵת שׁוּבָם אֶל־הָאָדוֹן יוּסַר הַמַּסְוֶה׃... וַאֲנַחְנוּ כֻלָּנוּ רֹאִים בַּמַּרְאָה אֶת־כְּבוֹד הָאָדוֹן וּפָנֵינוּ מְגֻלִּים.
— האיגרת השנייה אל הקורינתים, 3:13-18, מהדורת פרופ' פרנץ דליטש

היסטוריה

ייצוגם של עמים בדמות נשים הוא מורשתה של אמנות העולם העתיק. בימי הביניים הייתה לפיסול בכנסיות חשיבות ראשונה במעלה כדרך של העברת מסרים דתיים, מאחר שרוב האנשים לא ידעו קרוא וכתוב ולא היו מסוגלים להבין את הנאמר בדרשה הכנסייתית שהתנהלה בלטינית – שפה שהייתה בלתי מובנת לרובם.
כיום, בעקבות מגמת השוויון והסובלנות בתחום הדתות מופיעות אקלזיה וסינגוגה בנוסח שונה המציג אותן כשוות ובעלות יחסים הדדיים טובים. בשנת 2015, לציון יום השנה ה-50 של נוסטרה אטאטה הזמינה אוניברסיטת סיינט ג'וזף  שבפנסילבניה פסל גדול המראה את הזוג בהרמוניה שווה, שתיהן לבושות כתרים עם כתבי הקודש שלהן בידיהן.
זרח גהל

זָרַח אוריאל גֶהל (מבוטא: זוֹרַח; ינואר 1946 - 2 בנובמבר 2015) היה איש עסקים ומנהל ישראלי. מנכ"ל חברת דובק בשנות ה-60, ה-70 וה-80 של המאה ה-20.

ביוגרפיה

נולד למרטין גהל, יליד גרמניה, ממייסדי דובק. נישא לעדנה. ניהל את החברה במשך שני עשורים (מאמצע שנות ה-60 עד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20), עד שעקר ללונדון בשנת 1988 עקב חקירה של נציבות מס הכנסה שנוהלה נגדו בחשד כי ניפח באופן פיקטיבי את עלויות הטבק שרכשה דובק בחו"ל כדי להצהיר על רווחים נמוכים יותר מאשר הרוויחה החברה במציאות. החקירה נוהלה בצל מצבו הבריאותי של גהל, שהיה חולה לב ואף עבר צינתור לב בראשית החקירה, בהיותו בן 40.
בשנת 1997 הגיעו עורכי דינו לעסקת טיעון עם פרקליטות המדינה, ובה הודה גהל בעבירות קלות יחסית לאלו שיוחסו לו מלכתחילה, ונדון לקנס בסך שני מיליון דולר ולשנתיים מאסר על תנאי לשלוש שנים, על ביצוע עבירה דומה. בנוסף שילם כ-6.5 מיליוני דולרים לשם סגירת התיק האזרחי נגדו. הסדר זה היה יוצא דופן בכך שגהל לא נאלץ להתייצב בארץ כתנאי להסדר הטיעון, בניגוד למקובל עד אז במקרים כאלו לפי ההערכות בשוק המניות, המשיך גהל במשך כל השנים להיות בעל השליטה בחברת דובק, על אף שבאופן רשמי לא כך היו פני הדברים.
בנובמבר 2015 נפטר זרח גהל בלונדון, בן קרוב ל-70. בנו אמיר גהל שימש בתפקידי ייעוץ בכירים בדובק, אך לטענת החברה, הועסק בפרויקטים ספציפיים ולא בניהול השוטף של החברה.
הלל צ'רני

הלל צ'רני (נולד בשנת 1953) הוא איש עסקים ישראלי ויזם בתחום הנדל"ן. ממורשעי פרשת הולילנד.

ביוגרפיה

צ'רני נולד וגדל בארגנטינה, נכד לאיש העסקים הנס קרוך, אביה של אלזה אימו. הוא עלה עם הוריו לארץ ובשנת 1971 התגייס לצה"ל, ושובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר. צ'רני לחם במלחמת יום הכיפורים ואף נפצע במהלך הקרבות. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב צ'רני לחטיבה כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד 17 (אריות הגולן). לאחר מכן השתחרר מצה"ל. בשירות המילואים לחם במלחמת לבנון הראשונה ושימש כמג"ד בחטיבת אלכסנדרוני. בהמשך שימש וכסגן מפקד החטיבה בדרגת אל"ם. לאחר שחרורו מצה"ל פנה לעסקים וליזמות נדל"ן.
לטיפה אל-קעוד

ביוגרפיה

לטיפה אל-קעוד נולדה בעיר רפאע בבחריין בשנת 1956. אל-קעוד קיבלה תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת חלואן במצרים בשנת 1977 ותואר שני בניהול פיננסי מאוניברסיטת נוטינגהאם בשנת 1996. בשנת 2006 נבחרה לבית הנבחרים בבחריין.
NGC 4689

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 10.93 והיא התגלתה ב-12 באפריל 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון II.128, כשהיא מתוארת כגדולה, עגולה ועם מרכז בהיר. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה מספר פעמים והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1431, כאשר היא מתוארת כדי בהירה (אבל פעם כעמומה מאוד), גדולה מאוד, מאורכת ועם מרכז שמתבהר מעט ובהדרגה. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3219 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4689, כאשר היא מתוארת באותו התיאור של ג'ון הרשל.

תצפית

הגלקסיה נמצאת בחלקו הצפון-מזרחי של צביר הבתולה, שגולש לתחום של קבוצת הכוכבים שערות ברניקי, כ-4.5 מעלות מצפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס וכ-6.5 מעלות מדרום-מערב לכוכב α בשערות ברניקי. כ-1.15 מעלות מדרום-מערב לה נמצאת NGC 4654, כ-3.1 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת M89, כ-2.7 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת M90, כ-3.1 מעלות ממערב-צפון-מערב לה נמצאת M91 וכ-2.8 מעלות מצפון-צפון-מערב לה נמצאת NGC 4651.‏ NGC 4710 נמצאת כמעלה וחצי מצפון-צפון-מזרח לה וכ-2.75 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאות NGC 4754 ו-NGC 4762, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.

תכונות

אורכה הזוויתי של NGC 4689 הוא כ-4.5 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-67,000 שנות אור, כשני שלישים מהקוטר של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ-‎4.5×10¹¹‎ מסות שמש, מעט פחות ממסת שביל החלב, כאשר רק כ-12% ממנה או כ-‎6.6×10¹⁰‎ מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בנוסף יש בה גם כמות לא גדולה של מימן אטומי שכמותו מוערכת בכ-‎1.7×10⁹‎ מסות שמש וכמות דומה של מימן מולקולרי, שביחד מהווים פחות מאחוז ממסת הגלקסיה, כך שנראה שלמעלה מ-85% ממסתה היא חומר אפל שטיבו לא ידוע. הכמות הקטנה יחסית של גז חופשי מאפשרת יצירה של כוכבים חדשים בקצב מתון של כחצי מסת שמש בשנה. יצירת הכוכבים מתרחשת בעיקר במספר טבעות סביב הגרעין של הגלקסיה בעוד שלאורך הזרועות הספירליות הקצב נמוך יותר.
יוסף יצחק וילשנסקי

ביוגרפיה

נולד בצרפת לרפאל וילשנסקי, שהיה מזכיר 'לשכת ליובאוויטש האירופאית', תחילה בצרפת ומתשל"ב בקראון הייטס. אמו נפטרה בהיותו כבן שלוש והוא חונך אצל אביו וסבו, הרב אלכסנדר סנדר מנקין.
למד בישיבת חב"ד בברינואה בצרפת, אצל ראש הישיבה הרב יוסף גולדברג שממנו רכש את הלימוד בשיטת בריסק שאותה אימץ. בשנת תשכ"ט עבר ללמוד במרכז חב"ד העולמי - 770 בניו יורק.
בשנת תשל"א נשלח לישיבת חב"ד במלבורן. לאחר מכן חזר למרכז חב"ד, שם סייע במשך כמה שנים לחברי 'ועד להפצת שיחות' שערך את שיחותיו של הרבי מליובאוויטש שהפכו לסדרת לקוטי שיחות. באלול תשל"ד נישא למלכה, בתו של הרב משה אשכנזי, רב קהילת חב"ד בתל אביב.
בשנת ה'תשל"ו היה אחד מקבוצת השלוחים ששלח הרבי מלובביץ' לישראל. התיישב בעיר צפת. בשנת ה'תשל"ז ייסד הרב אריה ליב קפלן עם הרב אליהו אריה פרידמן את ישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש בעיר העתיקה שם והחל לכהן בראשותה. הישיבה הייתה מהראשונות שבהן למדו תלמידים מבית חרדי עם תלמידים חוזרים בתשובה. היא הפכה לישיבה החב"דית הגדולה בישראל ובשנת תשע"ח (2018) מונה הישיבה כ-400 תלמידים. הישיבה מזוהה עם הזרם המשיחיסטי בחב"ד, מסונפים אליה ישיבה גדולה בחיפה וישיבה קטנה בצפת. כמו כן קשורים אליה ישיבת חנוך לנער ומכון תורני-טכנולוגי-אורט בצפת.
ב-2001 מונה הרב וילשנסקי על ידי שלמה מיידנצ'יק, יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל דאז, לחבר באגודה. ב-2002 התנגד בית דין רבני חב"ד למינוי, בשנת 2004 הוגשה עתירה לבית המשפט שערערה על חוקיות אספה שערכו חלק מחברי האגודה ובית המשפט קבע שהיא הייתה פסולה. וילשנסקי ערער לבית המשפט העליון, ומנגד הגישו החברים האחרים ערעור שכנגד על עצם כשרות חברותו באגודה, ובית המשפט דחה את שני הערעורים.
הרב וילשנסקי חבר גם בהנהלת ארגון מטה משיח בארץ הקודש.

שיטת לימודו ושיעוריו

הרב וילשנסקי בשיעוריו מביא בנוגע לסוגיות הנלמדות את חידושי הרבי מלובביץ' שבשיחותיו. שיעוריו מתפרסמים בכתב העת של הישיבה, "שערי ישיבה" היוצא מאז ה'תש"ס, וחוברות 'הערות התמימים ואנ"ש' היוצאות מספר פעמים בשנה מאז תשל"ז.
סמנטיקה לקסיקלית

סמנטיקה לקסיקלית היא העיסוק במשמעויותיהן של מילים, להבדיל מסמנטיקה רפרנציאלית, העוסקת במשמעויות ביטויים שלמים. משמע - בדרך בה משמעויות מילים במשפט חוברות למשמעות שלמה אחת. 
בין השאר עוסקת הסמנטיקה הלקסיקלית בדרך בה אנו יוצרים קטגוריות מחשבתיות, תכונותיהן של קטגוריות אלו, והמידה בה אותן תכונות נחוצות על מנת שהמושג ישאר אותו מושג. אחת מתכונות המילה "כלב", למשל, היא "חיה בעלת ארבע רגליים". עם זאת, כולנו מסוגלים לזהות כלב פיסח ככלב, ולא כחיה שונה לגמרי. משמעות הדבר היא שתכונות מסוימות הכרחיות פחות ("בדרגת פרוטוטיפיות נמוכה", כהגדרתה של אלינור ראש) מאשר תכונות אחרות. 
שאלות נוספות הן הדרך בה מידע זה מאוחסן (האם, למשל, אנו חושבים על מונחים מסוימים באופן חזותי יותר מאשר מופשט?), והקשר בין מילים מסוימות לשדה הסמנטי שלהן. 
חשיבות הסמנטיקה הלקסיקלית, אם כך, אינה נעוצה אך ורק בפן מסוים של חקר השפה, אלא אף בדרך בה אנו חושבים, מקטלגים ויוצקים משמעות לקטגוריות.
האסלאמיזציה של ארץ ישראל

רקע היסטורי

במהלך נובמבר 636 תקף הצבא המוסלמי-ערבי את ירושלים, אשר הייתה באותה העת בשליטה ביזנטית. המצור המוסלמי נמשך כארבעה חודשים. בסופו של דבר, הסכים הפטריארך האורתודוקסי של ירושלים, סופרוניוס, להיכנע ולהעביר את השליטה על העיר לח'ליף עומר. הלה, אשר היה באותה העת במדינה, הסכים לתנאים הללו ובעקבות כך נסע לירושלים על מנת לחתום על הסכם הכניעה במהלך אביב 637. סופרוניאוס ניהל גם משא ומתן על הסכם עם הח'ליף עומר אשר אפשר חופש דת לנוצרים בתמורה למס שישולם האוכלוסייה הלא-מוסלמית אשר נחשבו מעתה לבני חסות ("ד'ימי").
לדברי ההיסטוריון ג'יימס ויליאם פארקס, במהלך המאה הראשונה לאחר הכיבוש הערבי (740-640), הח'ליף והמושלים של סוריה וארץ ישראל היו בעלי שליטה בלעדית על האוכלוסייה הנוצרית והיהודית בארץ ישראל; בנוסף, לטענתו של פארקס, מלבד האוכלוסייה הבדואית ששהתה באזור ארץ ישראל באותה העת, האוכלוסייה הערבית היחידה שהייתה באזור שנמצא ממערב לנהר הירדן היו החיילים הערבים שהוצבו באזור.
הבישוף ארקולף, אשר תיעד את מסעות עלייתו לרגל לארץ הקודש במהלך המאה השביעית, תיאר את תנאי החיים בארץ ישראל כנאים למדי לאוכלוסייה הנוצרית במהלך התקופה הראשונה של השלטון המוסלמי. על פי עדותו, הח'ליפים מדמשק (750-661) היו סובלניים, ושהיו להם בדרך כלל יחסים טובים עם הנתינים הנוצרים שלהם; גם הח'ליפים מהשושלת העבאסית (1242-753) נחשבו לבעלי סובלנות רבה לאוכלוסייה הנוצרית בארץ ישראל. 
שושלות יריבות ומהפכות שהתחוללו בהמשך הובילו בסופו של דבר לפיצול בתוך העולם המוסלמי. במהלך המאה התשיעית, ארץ ישראל נכבשה על ידי השושלת הפאטמית. הארץ הפכה באותה העת שוב למוקד קרבות, כאשר אויבים שונים של השושלת הפאטמית ניסו לכבוש את האזור.
הגאוגרף הירושלמי הערבי בן המאה העשירית, מוחמד בן אחמד שמס א-דין אל-מוקדסי ציין בכתביו כי באותה העת כמעט שלא היו מוסלמים בירושלים: "המסגדים ריקים וספרי הקודש המוסלמים לא נלמדים. רוב אוכלוסיית ירושלים הינם יהודים ונוצרים אשר מרגישים כמו האדונים של האזור ומתנהגים בחוצפה." באותה העת, הביזנטים המשיכו לנסות לכבוש מחדש את הטריטוריות שאבדו להם, כולל את ירושלים. הנוצרים בירושלים אשר הביעו את תמיכתם בביזנטים הומתו באשמת בגידה על ידי השלטונות המוסלמים. בשנת 969, הפטריארך של ירושלים, ג'ון השביעי, הוצא להורג בשל התכתבותו עם הביזנטים, שנחשבה לבוגדנית.
כאשר החשיבות של ירושלים גדלה בעיני המוסלמים, הסובלנות כלפי בני הדתות האחרות החלה לדעוך. האוכלוסייה הנוצרית בארץ ישראל הפכה לאוכלוסייה נרדפת. כנסיות הוחרבו. הח'ליף השישי של השושלת הפאטימית, הח'ליף אל-חאכם (1021-996) השמיד את כנסיית הקבר ב-1009.
פרנץ הרביעי, דוכס מודנה

ביוגרפיה

פרנץ נולד ב-6 באוקטובר 1779 במילאנו לפרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, מושל מילאנו ובנה של מריה תרזה, ולמריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, בתם של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה.
בשנת 1796 פלישת נפוליאון למילאנו אילצה את המשפחה לברוח מהכוחות הצרפתים. גם סבו ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה נאלץ לברוח ממודנה, שהצטרפה לרפובליקה הצ'יסאלפינית. בשנת 1805 מת סבו ארקולה השלישי, ואביו קיבל את הטענה לדוכסות מודנה, אולם אביו מת שנה לאחר מכן ופרנץ הפך לטוען לכתר.
ב-20 ביוני 1812 התחתן פרנץ עם אחייניתו מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ואחותו מריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה, ממנה נולדו לו 10 ילדים. בקונגרס וינה בשנת 1814 קיבל פרנץ את דוכסות מודנה, ולאחר מות אמו בשנת 1829 ירש אף את דוכסות מאסה וקרארה.
פרנץ היה אציל בעל שאיפות, וקיווה להפוך למלכה של צפון איטליה כולה. בשנת 1826 הוא הבהיר כי לא יפעל נגד המטיפים לאיחוד איטליה, והצהרתו זו הביאה לפעילות מהפכנית בשטח שבשליטתו.
בשנת 1830 אירעה מהפכת יולי בצרפת. המהפכנים הכריחו את שארל העשירי, מלך צרפת להתפטר, והושיבו על כיסאו את לואי פיליפ, מלך הצרפתים. לואי פיליפ הבטיח למהפכנים האיטלקים, כצ'ירו מנוטי, כי יתערב אם יתקוממו נגד האוסטרים, ואלו ישלחו חיילים לדיכוי המרד. מנוטי הכריז על מרד במודנה ב-3 בפברואר 1831, אך פרנץ שחשש לכיסאו, יצא לגלות במנטובה, התנער מתמיכתו במורדים, והסתייע בחיילים אוסטרים על מנת לדכא את מנוטי ואנשיו. מנוטי נתפס והוצא להורג. היה זה סופו של הרעיון כי הממלכה המאוחדת תתרכז סביב בית האצולה של דוכסות מודנה.
ב-21 בינואר 1846 מת פרנץ במודנה, ובנו פרנץ החמישי, דוכס מודנה עלה לשלטון במקומו.
טכנציום

תכונות

טכנציום הוא מתכת כסופה אפורה ורדיואקטיבית. באוויר לח טכנציום מתחמצן ל-TcO₂ או ל-Tc₂O₇. כשטכנציום נמצא בצורת אבקה הוא יכול לבעור. טכנציום מסיס בחומצה חנקתית, חומצה גופרתית, אבל לא בחומצה כלורית.
מתחת לטמפרטורה של 11.2K יש לטכנציום עומק חדירה מגנטי הגבוה ביותר לאחר ניאוביום.

רפואה גרעינית

⁹⁹ᵐTc (ה-"m" מסמל איזומר גרעיני יציב למחצה; צורה זו של הטכנציום דועכת ל-⁹⁹Tc, צורה פחות רדיואקטיבית, הפולטת קרינת בטא חלשה בלבד) זמן מחצית החיים שלו קצר ועומד על 6.01 שעות בלבד. זמן מחצית החיים הקצר מבטיח שהחולה יחשף פרק זמן קצר בלבד לקרינה המסוכנת ולכן אפשר להשתמש בו כסמן רדיואקטיבי לרפואה גרעינית. טכנציום מוזרק לגוף ולאחר מספר שעות משתמשים בציוד מיוחד שמאתר קרני גמא שנפלטות ממנו. הטכנציום נקשר לגידול סרטני ומכך ניתן להסיק שהמקום בו נמצא הריכוז הגבוה ביותר נמצא גם הגידול. 
כשטכנציום משולב עם בדיל הוא נקשר לתאי דם אדומים וכך ניתן למפות את מערכת כלי הדם בגוף.
קרינה שנפלטת מ-⁹⁹ᵐTc נשמרת ברמה נמוכה על מנת לגרום כמה שפחות נזק.

תעשייה

ל-⁹⁵ᵐTc יש זמן מחצית חיים של 61 ימים הוא משמש כסמן רדיואקטיבי בלמידת תנועותיו במערכות של בעלי חיים וצמחים. כמו רניום ופלדיום, טכנציום יכול להיות מועיל בזירוז בתגובות כימיות מסוימות, אבל הרדיואקטיביות שלו יכולה להוות בעיה כשמתחשבים בבטיחות.
נוכחות של היון TcO₄⁻ במים בריכוז נמוך (5×10-5 M) יכולה להגן על פלדה מקורוזיה, הריכוז הנמוך שנדרש מהווה יתרון על פתרונות אחרים כמו היון CrO₄²⁻ שזקוק לריכוז גבוה פי עשרה על מנת להגיע לאותן תוצאות.

היסטוריה

במשך מספר שנים היה מקום ריק בין מוליבדן (יסוד 42) ורותניום (יסוד 44). מיקומו בטבלה המחזורית גרם לחוקרים לחשוב שיהיה קל יותר למצוא אותו מאשר יסודות חסרים אחרים. ב-1828 חשבו שמצאו אותו במכרה פלטינה והשם פוליניום ניתן לו. בסופו של דבר התברר שזה בסך הכול אירידיום לא טהור. דמיטרי מנדלייב חזה שלטכנציום יהיו תכונות כימיות דומות לאלו של מנגן ונתן לו את השם אקא מנגן.
ב-1877 כימאי רוסי בשם סרגיי קרן דיווח על גילויו של היסוד הנעלם במכרה פלטינה. הוא נתן לו את השם דאוויום. אחרי בדיקה של כימאי אנגלי התברר שהחומר שקרן גילה היה תערובת של אירידיום, רודיום וברזל.
יסוד 43 התגלה סופית בניסוי שנערך ב-1937, שבו מצא אמיליו סגרה מאוניברסיטת פלרמו את האיזוטופ ⁹⁷Tc בדוגמה של מוליבדן (הדוגמה הופצצה בדאוטריום, איזוטופ של מימן). השם טכנציום ניתן על שם המילה "מלאכותי" בלטינית. טכנציום היה היסוד המלאכותי הראשון שהופק על ידי האדם.

צורה בטבע

מכיוון שטכנציום בלתי יציב, מעט ממנו נוצר באורח טבעי בקרום כדור הארץ בדעיכה של אורניום. ב-1999 דייוויד קארטיס העריך שקילו אורניום מכיל 1 ננוגרם טכנציום.
בנוסף לכך טכנציום נצפה בענקים אדומים בחלל (סוגים S-, M-, N-) בספקטרום הייחודי לו.

אמצעי זהירות

כל האיזוטופים של טכנציום הם רדיואקטיביים, אך לא מהווים סכנה מכיוון שכמעט ולא נמצאים בטבע. לטכנציום אין תפקיד ביולוגי ובמצב נורמלי הוא לא נמצא בגוף האדם.
חביב שחאדה חנא

חביב שחאדה חנא (בערבית: حبيب شحادة حنا; נולד ב-21 ביולי 1974) הוא מלחין ונגן עוד ובוזוקי ערבי-ישראלי. זוכה פרס אופיר למלחין הטוב ביותר (2007) על סרטו ביקור התזמורת.

ביוגרפיה

חנא נולד בכפר ראמה. תחילה למד מדעי המחשב בפקולטה למדעי המחשב בטכניון ומאוחר יותר החליט ללמוד הלחנה באקדמיה למוזיקה ולמחול על שם רובין בירושלים, ומוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופה זו ניהל את הסניף הירושלמי של הקונסרבטוריון הלאומי הפלסטיני ולימד תאוריה ונגינה בעוד. כמו כן, ניגן עם "האנסמבל למוזיקה ערבית" בירושלים.
חנא מלחין פסקולים עבור סרטים דוקומנטריים ועלילתיים וכן למחזות. המוזיקה שלו מורכבת מסגנונות רבים:
אני כותב מוזיקה ערבית וגם מוזיקה מערבית. יש לי רקע והכשרה במוזיקה קלאסית מערבית וגדלתי על מוזיקה ערבית. בנוסף, אני מושפע גם מרוק ופופ וניתן לשמוע את ההשפעות הללו... מצד אחד אני מת על באך, אבל גם על "פיירוז",אום כולתום, ועל סטינג
על הלחנת פסקול ביקור התזמורת זכה ב-2007 בפרס אופיר למלחין הטוב ביותר.
ב-2008 ייסד בחיפה את בית הספר למוזיקה "אל משע'ל" (המעבדה, הסדנה) אשר ייחודו הוא בשפת ההוראה - ערבית.
חשבתי בעבר שהשינוי חייב להיות מבוסס על פוליטיקה, עכשיו אני מבין שרק מהתרבות הוא יכול לצמוח. רק דרך האמנות אפשר להילחם בדיכוי, בנסיגה לכיוון הדת, ובפיצול החברה.
חנא נשוי ומתגורר בחיפה.
מארק קאמון

ביוגרפיה

קאמון נולד וגדל באלג'יר. הוא התאמן במועדון רסינג פריז (Racing Club de France). הוא למד רוקחות בפריז.

אלוף המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בבריכת השחייה גלי גיל שברמת גן בספטמבר 1957 זכה קאמון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.5 שניות, לפני א. קפלן מדרום אפריקה (1:01.0 דקות) ומייקל וולק מארצות הברית (1:01.5 דקות).

1958

בתחרות שנערכה באלג'יר בבריכת 25 מטר באפריל 1958 קבע קאמון במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 56.6 שניות.

1959

באוניברסיאדה הראשונה שנערכה בטורינו, איטליה 1959 סיים קאמון במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.7 שניות.

1960

באולימפיאדת רומא (1960) סיים קאמון במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:41.2 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:09.7 דקות.

1961

בתחרויות השחייה של המכביה השישית שנערכו בבריכת השחייה גלי גיל בספטמבר 1961 סיים קאמון במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.8 שניות ולא הצליח להגן על תוארו.

חייו האישיים

קאמון הוא אביה של סופי קאמון שחיינית אולימפית (לוס אנג'לס 1984) שסיימה במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי.