google/wiki40b huggingface dataset:
ארט מאליק

ביוגרפיה

מאליק נולד בשם את'אר אול-חאק (Athar Ul-Haque) בבהאוולפור (Bahawalpur) בפנג'אב שבפקיסטן. אביו היה רופא שהיה אמור לקבל הסמכה כמנתח עיניים באנגליה, לכן ב-1956 מאליק וארבעת אחיו הגדולים הובאו להתגורר בלונדון. בגיל 10 נשלח לשנה אחת ללמוד בבית ספר בעיר קווטה (Quetta) במחוז בלוצ'יסטן שבפקיסטן. אחר כך למד בבית הספר "בק גרמר סקול" באפר טוטינג שבלונדון.
מאליק הוא מעט דיסלקטי והתקשה בלימודים אקדמיים. אחר ניסיון לא מוצלח של שנה בלימודי מנהל עסקים וסימסטר של לימודי משחק בתיאטרון קווסטורס (Questors Theatre), קיבל מלגת לימודים בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. אחר זמן קצר החל לעבוד בלהקות התיאטרון "אולד ויק" וב"רויאל שייקספיר קומפני" וגילם את התפקיד הראשי במחזה השייקספירי "אותלו".
ב-1982, חמש שנים אחרי שעזב את גילדהול, לוהק מאליק לתפקיד הארי קומאר הבחור ההודי הצעיר בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "היהלום שבכתר" בהפקת ITV המבוססת על ספריו של פול סקוט "רביעיית הראג'". בזמן צילומי הסדרה ליהק אותו הבמאי דייוויד לין לסרטו "המעבר להודו". השתתפותו בשתי ההפקות המפורסמות והמצליחות הבטיחו את עתידו המקצועי. ב-1984 שיחק גם במיני סדרה "The Far Pavilions", עיבוד לספרה של הסופרת מ. מ. קיי (M. M. Kaye). ב-1986 השתתף בסרט "ההרמון" עם עומר שריף וננסי טראוויס.
ב-1985 שיחק בסדרת הטלוויזיה "המגדל השחור", עיבוד לאחד מספרי הבלשים של הסופרת פ.ד. ג'יימס שגיבורו הבלש אדם דלגליש (רוי מרסדן). מאליק שיחק בתפקיד נאריד במחזה "דיו הודית" של טום סטופארד הן בהצגת הבכורה בלונדון, והן בשנת 1999 בהצגת הבכורה של המחזה בארצות הברית, שעלה ב"American Conservatory Theater" בסן פרנסיסקו.
בקולנוע שיחק ב-1992 בסרט "עיר של אושר" בתפקיד בנו של מאפיונר הודי. ב-1994 גילם דמות של פרופסור לאמנות בסרט "ללא כיסוי". כמו כן שיחק בסרט "שקרים אמיתיים" בכיכובו של ארנולד שוורצנגר, כנבל סלים אבו עזיז. עוד השתתף בפרק "אורפיאוס ואורידיקה" מתוך סדרת הטלוויזיה "סיפורי עמים" שביים ג'ים הנסון וגילם את דמותו של אורפיאוס.
ב-1988 עבר לארצות הברית והופיע בסדרת הטלוויזיה "Hothouse" של רשת ABC. היה לו תפקיד חשוב בסרט "007 באזור מסוכן" מסדרת סרטי ג'יימס בונד בו גילם לוחם מוג'הידין בן בריתו של בונד. ב-1997 גילם את דמותו של רמזי יוסוף, שהיה ממתכנני הפיגוע במגדלי התאומים בשנת 1993, בסרט הטלוויזיה "הדרך לגן עדן: הסיפור שלא סופר על הפצצת מרכז הסחר העולמי" (Path to Paradise). ב-1998 כיכב במיני סידרה "Colourblind" על פי ספרה של קתרין קוקסון.
בשנת 2000 שיחק בסדרת המתח "Second Sight", בה כיכב קלייב אוון בתפקיד בלש המאבד את הראייה. ב-2001 היה קריין בתוכנית הדוקומנטרית "Hajj: The Journey of a Lifetime" עבור הטלוויזיה הבריטית. בין השנים 2003 ו-2005 שיחק בתפקיד זובין קהאן בסדרה הרפואית של ה-BBC "הולבי סיטי". עוד ב-2005 כיכב בעיבוד טלוויזיוני לרומן "The English Harem" בתפקיד סאם, מוסלמי לונדוני בעל מסעדה. לצידו משחקת מרטין מקוצ'ן, כנערה בת מעמד הפועלים שנישאת לו והופכת להיות אחת משלוש נשותיו.
ב-2010 שיחק בתפקיד משנה בסרט "איש הזאב". הוא השתתף בגרסה המחודשת של "על אדונים ומשרתים" ב-2010 וב-2012, בתפקיד מר אמנג'יט סינג' (Amanjit Singh) כמזכיר של ליידי הולנד. ב-2011 שיחק בסדרה "בורג'ה" כפרנסק גאסט.
שקילות (לוגיקה)

שתי טענות ייקראו שקולות, אם בכל תנאי אמת שאחת מהן אמיתית בו, גם השנייה אמיתית, ולהפך. כלומר, כל אחת מהן מהווה תנאי מספיק ותנאי הכרחי לאמיתות השנייה. או בניסוח מתמטי, A אמיתי אם ורק אם B אמיתי.

סימון

בהוכחות מתמטיות נוהגים לסמן שקילות בין שתי טענות כך: . בניסוח הפורמלי יותר, הנהוג בתחשיב הפסוקים ובתחשיב הפרדיקטים, מסמנים שקילות בין שני פסוקים או תבניות כך:  .
שמואל בן עטר

ביוגרפיה

שמואל בן עטר נולד וגדל בירושלים למשפחה מרובת ילדים שומרת מסורת שעלתה מבגדד. הוא שירת בצה"ל בזמן מלחמת שלום הגליל ואף נפצע במהלכה. בן עטר נשוי ואב ל-10 ילדים ומתגורר בשכונת רמת שלמה בירושלים. בנו הוא העיתונאי יוסי בן עטר שהגיש בעבר תוכניות ברדיו גלי ישראל והיה הכתב הפוליטי - פרלמנטרי של התחנה.

ברדיו

בן עטר התחיל את דרכו התקשורתית ברשת ג' כעורך מוזיקה. בשנת 1994 הקים את תחנת הרדיו הפיראטית "רדיו כל האמת". בן עטר הגיש ברדיו כל יום שישי תוכנית שירים ברוח מזרחית, ובימי ראשון ושלישי שיחות נפש עם מאזינים, כמו כן הוא הנחה תוכנית של שאלות ותשובות עם הראשון לציון הרב מרדכי אליהו כל ערב שבת. בין השנים 1995 עד 2005 הגיש בן עטר תוכנית אקטואליה בשם "פרלמנט" ששודרה ביום חמישי בלילה, לצדם של אריה דרעי, אלי ישי, אורי זוהר ודוד חכם, יחד עם עיתונאים אורחים.

בטלוויזיה

בשנת 1999 החל בן עטר להנחות בערוץ 28 "רגלי מבשר". תוכנית אירוח של זמרים, אישיים ישראלים ושאלות ותשובות עם רבנים. אחד מראיונותיו שזכה לפרסום הוא ראיונו עם אריה דרעי 12 שעות טרם כניסתו לכלא, בו דרעי הוריד דמעה לראשונה בראיון. שנה לאחר מכן נסגר הערוץ "רגלי מבשר".

מעצרו וסגירת "רדיו כל האמת"

במהלך השנים שימש בן עטר כיו"ר איגוד הרדיו הפיראטי, ששמם הנרדף היה גם "ערוצי הקודש". בן עטר הקדיש מאבק ממושך להכשרת התחנות בדרך חוקית, בתדמית תקשורתית ומאבק חברתי.
באוגוסט 2007 פשטו אנשי משרד התקשורת על תחנת רדיו כל האמת ועצרו את בן עטר. ביוני 2008 גזר בית משפט השלום על בן עטר 9 חודשי מאסר בפועל וקנס של 100,000 שקלים. ב-19 באפריל 2009 נכנס בן עטר לבית הסוהר מעשיהו והחל לרצות את עונשו.
בן עטר הגיש תוכנית שבועית ברדיו קול חי שנקראת "עטרה ליושנה", וגם פעם בשבוע את תוכנית "מאזינים למאזינים".
כמו כן הוא שדר ברדיו גלי ישראל בכל שבוע את התוכנית "על שלשה דברים".
בשנת 2015 הצטרף לרדיו קול ברמה והגיש במשך כשנה את התוכנית "פותחים עניין" כל ערב בשמונה ביחד עם יהודה שלזינגר.
אוצר הספר העברי

​אוצר הספר העברי הוא מאגר ביבליוגרפי עברי דיגיטלי ממוחשב ומסחרי בו רשומים כ-90 אלף ספרים ודפים בודדים שנדפסו באות עברית החל מראשית הדפוס בשנת רכ"ט (1469) עד שנת תש"ח (1948) (למעט "הגדות של פסח" שרשומות עד שנת תש"ך (1960)).
המאגר נערך על ידי ישעיהו וינוגרד ומשה רוזנפלד.

היסטוריה

בשנים תשנ"ד-תשנ"ה יצאו לאור שני כרכים ('מפתחות' ו'רשימת הספרים ומקומות הדפוס') של "אוצר הספר העברי" על ידי ישעיהו וינוגרד. הספרים כללו את הספרים שנדפסו בדפוס העברי משנת רכ״ט (1469) עד שנת תרכ״ג (1863). המהדורה הממוחשבת, שיצאה לאור בשנת 2006, היא עדכון והרחבה של הספרים המודפסים. מאז הוצאתה ממשיכה התוכנה להתעדכן בהוספת ספרים שעדיין אינם רשומים ועדכון פרטים ברשומות הקיימות, הוספת צילומי שערים, ותיקונים.

מבנה המאגר

הרשימה כוללת גם ספרים בכל לשונות היהודים: יידיש, לאדינו, ערבית-יהודית, טטרית ועוד. כמו כן נכללו בו ספרים לועזיים בעלי כותר עברי.
לטענת העורכים כלולים במאגר כ-75% מכלל הספרים שנדפסו משנת תרכ"ג (1863) עד שנת תש"ח (1948), וכמעט כל (99%) הספרים שנדפסו לפני תרכ"ג.
שמות הספרים והפרטים הביבליוגרפיים נעתקו ונרשמו על פי ספרי הביבליוגרפיה הנוגעים לספר העברי. האוצר מסכם בקצרה את המחקר הביבליוגרפי הקיים ומפנה את הקורא למקורות מרחיבים. תיאור הספרים באוצר הספר העברי כולל: שם הספר, שם המחבר, נושא, מקום הדפוס, שנת הדפוס, שם המדפיס, מספר הדפים והתבנית, שפה, אזכורים ביבליוגרפיים והערות שונות.
בגרסה הדיגיטלית נוספו על המהדורה המודפסת:
1. צילומי שערים של כ-35,000 ספרים.
2. ביוגרפיות קצרות של רבנים (גם כאלה שלא חיברו ספרים) ומחברים. במאגר כלולים כ-40,000 שמות.
3. כתבי יד: דוגמאות של כתבי יד וחתימות של כ-2,000 רבנים ומחברים.
4. נתוני מכירות עדכניים של ספרים על פי תוצאות של מכירות פומביות. המחיר שהספר השיג במכירה, או, במקרה שהפריט לא נמכר - המחיר שבית המכירות העריך אותו.
שהר-י סוח'תה

ארכאולוגיה

שהר-י סוח'תה, המשתרעת על פני 151 הקטרים, היא אחת הערים הגדולות ביותר מן התקופה העירונית המוקדמת. בחלקה המערבי נמצא בית קברות גדול, המשתרע על כ-25 הקטרים. בבית הקברות יש 25,000–40,000 קברים עתיקים. תחילת ההתיישבות מתוארכת לסביבות 3200 לפנה"ס. העיר עברה ארבע תקופות התיישבות ונשרפה שלוש פעמים לפני שננטשה סופית ב-1800 לפנה"ס.
האתר התגלה ונחקר בידי אורל שטיין בתחילת המאה העשרים.
בין השנים 1967–1978 נערכו חפירות באתר מטעם המכון האיטלקי לחקר אפריקה והמזרח (Istituto italiano per l'Africa e l'Oriente (IsIAO)) בראשות מאוריציו טוסי. החפירות התחדשו בחסות הארגון למורשת תרבות ותיירות איראן. בראש צוות החפירות עמד סייד מנצור סייד סג'אדי.
רוב הממצאים מהאתר תוארכו לתקופת 2700–2300 לפנה"ס. הממצאים מעידים כי העיר הייתה מוקד של דרכי מסחר שקישרו את מסופוטמיה ואיראן עם תרבויות מרכז אסיה ותת-היבשת ההודית, ואף עם סין.
באזור סיסתאן, אזור מדברי השוכן בין אפגניסטן לפקיסטן, נמצאו עד כה כ-900 אתרים ארכאולוגיים המתוארכים לתקופת הברונזה. אתר גדול שכזה הוא שהדאד (פרסית: شهداد).
מנחם קפליוק

מנחם קָפֶּלְיוּק (2 באוגוסט 1900 – 18 בספטמבר 1988) היה עיתונאי, מזרחן, סופר ומתרגם ישראלי. תרגם את ספריו של עארף אל-עארף מערבית לעברית. עם שמות העט שלו: ק. מנחם, מ. קפיל, מ. אבי-רחל, מ. אבי-עודד, מ. אבו אמין, מקף, מ. פודולי, ועוד.

ביוגרפיה

קפליוק נולד בקיץ 1900 בקיטייגורוד-פודולסק שברוסיה, למלכה ואהרן מאיר קפליוק, שהיה מורה לעברית, תנ"ך ומדעי היהדות. בילדותו קיבל חינוך מסורתי בבית ספר עברי מודרני שייסדו ציוני המקום.
בראשית 1921 עזב את רוסיה, ועלה לארץ ישראל במרץ 1922 כחבר "החלוץ" כאשר הוא בתפקיד חבר המועצה לחלוצי רוסיה המטפלת בסידורם הארעי ועלייתם של העולים.
תחילה עבד כפועל בנין, בסלילת כבישים ובייבוש ביצות. וכן החל לעבוד במפעל חברת המלח בעתלית בתקופת הקמתו. בין השנים 1924–1925 היה חבר מועצת פועלי חיפה, ובין השנים 1926–1927 היה חבר מועצת פועלי עפולה.
קפליוק למד ערבית מדוברת בזכות עבודתו בנטיעות מטעם מחלקת הייעור של ממשלת המנדט ובסיורים שקיים בכפרים ערבים ובשבטי בדואים.
ב-1927 החל בפרסום רשימות מחיי הערבים בארץ בעיתון "דבר" ובין השנים 1928–1932 גם בעיתון הארץ, הרשימות תיארו את חיי הערבים ויחסם ליהודים. רבות מרשימותיו תורגמו ליידיש, אנגלית, גרמנית, פולנית, צרפתית, סרבית ושפות נוספות, וזכו לפרסום בארצות שונות.
ב-1930 בתקופת לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, זכה לפרס של המכון למדעי המזרח על עבודתו "הערבים בספרות העברית החדשה" בעת שהתמחה בלשון וספרות ערבית ובמדעי האסלאם.
בין השנים 1938–1939 הרבה לפרסם מאמרים בתחום הספרות הערבית בירחון "מאזנים" וברבעון היידי "די גאָלדענע קייט" שהוציאה ההסתדרות הכללית בתל אביב. בשנת 1934 החל את דרכו כחבר מערכת בעיתון "דבר", במדור לעניינים ערביים ומוסלמיים.
בין השנים 1931–1932 פרסם מאמרים על נושאי ספרות ותרבות בעולם הערבי בעיתון היידי הניו יורקי "דער טאָג". וכן פרסם מונוגרפיות של סופרים ערביים מימי הביניים בקבצים ספרותיים שיצאו בשנות ה-40 על ידי אגודת הסופרים. בשנת 1942 כתב בעיתון "דבר לילדים" על נושאים אקטואליים ותולדות הערבים בתקופה הקדומה.
קפליוק לקח חלק בכתיבת הערכים בנושאים הערביים, הפרסיים והטורקיים באנציקלופדיה לספרות ישראלית וכללית בהוצאת מצפה, ובכתיבת ערכי האסלאם, הספרות הערבית ודברי ימי הערבים באנציקלופדיה הכללית של "יזרעאל". בין השנים 1943–1952 השתתף בשבועון "הפועל הצעיר", שבו תחילה סיכם את אופיו התרבותי של היישוב הערבי בארץ ישראל ולאחר מכן פרסם מאמרים פוליטיים על הנעשה בארצות ערב.
משנת 1934 הרצה בנושאים ערביים מטעם המרכז לתרבות של ההסתדרות. בין השנים 1949–1952 היה מרצה לעניינים מדיניים אקטואליים של מדינות ערב בקול ישראל. בין אוקטובר 1950 לאוגוסט 1951 ניהל את אחד המדורים המזרחיים של מחלקת החקר במשרד החוץ. בין 1958–1959 פרסם מאמרים ברבעון "המזרח החדש" הירושלמי.
קפליוק הרבה לתרגם ספרות ערבית. מתרגומיו הבולטים: "שבטי הבדואים במחוז באר שבע" ו"תולדות באר שבע ושבטיה" של עארף אל-עארף בהוצאת בוסתנאי. הוא פרסם סיפורים ב"גזית", ברבעון "אורלוגין" וב"מאסף" של אגודת הסופרים. בשנת 1957 זכה לשבח מיוחד בתחרות הפרסים הספרותיים של אקו"ם עבור סיפורו "פרשה בתל שמנים". בשנת 1973 זכה במענק לסופרים מטעם קרן תל אביב לספרות ולאמנות.
קפליוק נישא ליוכבד לבית ליפמנוביץ (נפטרה ב-2000), שהייתה מזכירה בוועד המרכזי של ההסתדרות הרפואית בישראל. הזוג היו הורים לשלושה: העיתונאי והמזרחן אמנון קפליוק ממייסדי ארגון "בצלם"; במאי, ומפיק הסרטים עודד קפליוק, ורחל.
מאחז (משלט)

מאחז הוא משלט מזמן מלחמת העצמאות של מדינת ישראל, הממוקם מצפון מזרח לקיבוץ שובל וסמוך לכביש ולמסילת הרכבת לבאר שבע. בקרבת הגבעה יש באר ונחל הנושאים את אותו השם.
מקור השם בשמה של הגבעה בערבית, "מע'אז". במלחמה הוא היה משלט חשוב בקרבות על כיס פלוג'ה, היום באזור מצודת יואב. באזור התחוללו קרבות בין הפלמ"ח כנגד הצבא המצרי כאשר המשלט עבר מיד ליד עד שנותר בידי צה"ל. בצד הכביש היה שלט המתאר את המערכה על המשלט.
ב-1 ביולי 2008 נחנך בסמוך למשלט מחלף מאחז שמחבר את אזור בית קמה לכביש 6.
מטרוויל

גאוגרפיה

מטרוויל ממוקם כ-9 ק"מ דרומית מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל מצפון במארוברה, הילסדייל ואיסטגרדנס, ממזרח בצ'יפלי, ממערב בפורט בוטאני ובנקסמדו ובדרום בפיליפ ביי וליטל ביי. גבולו המזרחי של הפרוור הוא בשדירת אנזאק, והכביש הראשי החוצה אותו מצפון לדרום הוא דרך בנרונג, הממשיכה לליטל ביי.

היסטוריה

אזור מטרוויל החל נבנה בתחילת המאה ה-20. בתחילה הוקצו נחלות לבתי ספר וכנסיות, וב-1907 הוקם בפרוור בית ספר על שם ג'יימס מריו מטרה, אחד מהקצינים שהיו על ספינתו של ג'יימס קוק. מטרה היה אחד ממצדדי הקמת המושבה האירופאית בסביבת בוטאני ביי בשנת 1783, עם התבססות המשלחת באזור. 
בשנת 1917 החלה הקמת שכונות לדיור החיילים שחזרו ממלחמת העולם הראשונה, בעיקר באזור שדירת אנזאק. בין 1918 ו-1925 נבנו בפרוור כמעט מאה וילות. הפרוור כולל היום גן זיכרון לחללי מלחמת העולם הראשונה, שנוסד באותה תקופה.

תרבות

מטרוויל הוא פרוור מגורים, ואינו כולל מוסדות תרבות. הוא קרוב מאוד לחופים של בוטאני ביי מחד, ומלבר וליטל ביי מאידך. באופן ספציפי, חוף יארה ביי מצוי מספר מטרים מגבולו המוניציפלי של הפרוור.
בפרוור אוכלוסייה סינית גדולה, כמעט 30 אחוז, חלקה הגיעה יחד עם הבהלה לזהב בסוף המאה ה-19 באזור.
בפרוור מספר כנסיות: הכנסייה האנגליקנית סיינט אגנס, הכנסייה הבפטיסטית של מטרוויל, והכנסייה הנוצרית קהילתית של מזרח סידני.
חיננית הבתה

מאפיינים

החיננית היא צמח עשבוני נמוך, בעל עלים פשוטים, המסודרים בשושנת על הקרקע; עלי הכותרת של פרחי ההיקף הלשוניים צבעם סגול-ורוד. לאחר הפריחה הם לבנים עם שאריות של סגול-ורוד, בעקר בצדם התחתון. הפרחים הצינוריים במרכז הקרקפת צהובים. חיננית הבתה גדלה בר בישראל ממישור החוף ועד גב ההר ומדרום הרי יהודה ועד החרמון. עונת הפריחה מדצמבר ועד מרץ.
עם תחיית הלשון העברית שימש השם "מרגנית", שפירושו פנינה בשפה היוונית, לתיאור הפרח הקרוי מרגריט או מרגריטה בשפות אירופיות. עלי הכותרת הלבנים של פרחי ההיקף הלשוניים מתאימים במיוחד למשחק "אוהבת לא אוהבת". המשורר לוין קיפניס כתב עליו את השיר "מרגנית חיננית", וסדרת מרגנית (ספרי מופת לילדים ולנוער) השתמשה בו כסמליל. בעקבות החלטת האקדמיה ללשון העברית הועתק השם לתאר את הפרח הכחלחל הזעיר מרגנית השדה (Anagallis arvensis), ששמו האנגלי - סקרלט פימפרנל, זכה גם לתהילה ספרותית ברומן פרי עטה של הברונית אמה אורצ'י.
הפרח הלבן ששמו נגזל נאלץ להסתפק במילה השנייה בשירו של קיפניס – חיננית.
אתר הנופש טוקיו דיסני

אתר הנופש טוקיו דיסני (באנגלית: Tokyo Disney Resort, ביפנית: 東京ディズニーリゾート) הוא אתר נופש המצוי באוריאסו שבצ'יבה ביפן, מזרחית לטוקיו. האתר נמצא בבעלות של חברת ארץ המזרח - בעלת זיכיון של חברת וולט דיסני.
אתר הנופש נפתח בשנת 1983 עם הקמת פארק דיסנילנד באתר. במהלך השנים הוקם פארק נוסף, שני מלונות רשמיים של דיסני, ושני אתרי קניות.
פארק השעשועים בטוקיו היה פארק השעשועים הראשון של דיסני שנפתח מחוץ לארצות הברית.
נוסף על שני המלונות הרשמיים (מלון מירקוסטה הממוקם בכניסה לפארק דיסני ומלון אמבסדור) נמצאים חמישה מלונות נוספים שאינם מלונות רשמיים של הפארק.
ג'יימס מרפה

ביוגרפיה

מרפה נולד בנפת טרי-פורי  במחוז הלה כחלק משבט ההולי , שבט וקבוצה אתנית מרכזי במדינה.
בשנת 2002 התמודד מרפה לראשונה בבחירות המקדימות לקראת הבחירות לפרלמנט  על המקום המוקצה לנפת טרי-פורי, אך הבחירות בוטלו עקב אירועים אלימים.
שנה לאחר מכן התמודד שוב מרפה בבחירות מקדימות משלימות אך הפסיד לחבר הפרלמנט טום טומיאפה. מרפה חשד שטומיאפה ניצח בצורה לא כשרה ועתר לבית המשפט, אך עתירתו נדחתה.
בשנת 2007 התמודד שוב מרפה בבחירות מקדימות, והפעם ניצח את טומיאפה על המקום המוקצה למחוז טרי-פורי. מרפה נבחר לפרלמנט, ולאחר הבחירות, מונה למזכיר הפרלמנטרי לעסקים, תחבורה ותעופה האזרחית על ידי ראש הממשלה מייקל סומארה . בדצמבר 2008 מונה מרפה לשר החינוך וכיהן בתפקיד עד ל-2 באוגוסט 2011.
בבחירות 2012 נבחר מרפה שוב לפרלמנט, ומונה לשר האוצר על ידי ראש הממשלה פיטר אוניל . בבחירות 2017 נבחר שוב מרפה והמשיך בתפקידו.
בתחילת שנת 2019, ממשלתו של אוניל סבלה מחוסר יציבות ומרפה היה מועמד להקים ממשלה חלופית.
ב-11 באפריל 2019, התפטר מרפה מתפקיד שר האוצר. ב-29 במאי התפטר אוניל מתפקידו, וביום למחרת הושבע מרפה לתפקיד ראש הממשלה של פפואה גינאה החדש.
סמינומה

פרוגנוזה וטיפול בסמינומה

לגידולים מסוג סמינומה יש את אחת הפרוגנוזות הטובות ביותר בין הגידולים הממאירים, בשיעור של למעלה מ-95% בקרב מטופלים המגיעים לטיפול בשלבים הראשונים של המחלה. מרבית החולים (70%) מגיעים לרופא כשהגידול מוגבל לאשך בלבד, ולכן ניתן לטפל באופן יעיל יחסית בסרטן זה, על ידי כריתת האשך, דבר שאינו פוגע בפוריות הגבר. 
הטיפול בסמינומה כולל הקרנות, כריתת אשך ובמקרים מתקדמים שימוש בכימותרפיה.
טיסה 17 של מלזיה איירליינס

חקירת האירוע

מיד לאחר הפלת המטוס הועלתה השערה לפיה הופל בידי מערכת טילי נ"מ מדגם 9K37 בוק, שדווח כי הוצבה ימים ספורים קודם לכן במסגרת משבר אוקראינה, ויש לה היכולת לשגר טילים לגובה בו נפגע המטוס. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין טען כי אוקראינה אחראית להתרסקות המטוס וכי לרוסיה אין שום קשר למאורע.
הקופסה השחורה של המטוס נמסרה בידי בדלנים למאלזים ונבדקה בבריטניה בשל כלי המדידה המדויקים שנמצאים בידיהם. לפי נתוני המקליט הנתונים נפסקו באופן פתאומי מה שרימז להם על פיצוץ. גלי קול שנשמעו רגע לפני סיום ההקלטה היוו אינדיקציה לפיצוץ שהתקיים מחוץ למטוס.
ההריסות של המטוס היו מפוזרים בשטח של 49 קמ"ר. הגישה אליו התאפשרה תחת פיקוח צבאי של כוחות בדלנים, רק לאחר ארבעה חודשים מהפיצוץ. כאשר הם הגיעו לשטח הם מצאו ראיות לפיצוץ שפגע באזור תא הטייס, כמו חלון תא טייס שמחורר מפגיעות חיצוניות. בגופו של הקברניט ובגוף תא הטייס הם מצאו רסיסי פלדה בצורת פפיון שנמצאים בטיל נ.מ. מסוג מסוים. החוקרים שיחזרו את תא הטייס והציגו אותו לציבור. 
באוקטובר 2015 קבעה ועדת חקירה הולנדית שהמטוס הופל באמצעות טיל קרקע-אוויר מסוג "9K37 בוק", מתוצרת רוסיה. הטיל בעל חיישן קרבה התפוצץ כאשר חלף בצד השמאלי העליון של תא הטייס, ורסיסיו והלם הפיצוץ גרמו להפרדות תא הטיס מגוף המטוס. החוקרים אף הצליחו לאתר את השטח הגאוגרפי שממנו נורה הטיל. שטח בגודל 320 קמ"ר באזור המזרחי של אוקראינה 
בספטמבר 2016 קבע צוות חוקרים הולנדי נוסף שהמטוס הופל בטיל שנורה ממערכת "9K37 בוק" שהובאה מרוסיה ולאחר הפלת המטוס הוחזרה לרוסיה. ב-24 במאי 2018 פרסם צוות החוקרים כי המטוס הופל על ידי טיל בוק של חטיבת ההגנה האווירית ה-53 מכוחות היבשה הרוסיים.

אסונות נוספים

זהו אסון התעופה שני שאירע במטוס מסוג בואינג 777 של חברת התעופה מלזיה איירליינס בשנת 2014, קדמה לו היעלמותה של טיסה 370 של מלזיה איירליינס. האסון הוא האסון האווירי הגדול ביותר בתולדות מלזיה, עקב מספר ההרוגים הגבוה. בטיסה 370 שנעלמה חודשים ספורים קודם לאסון זה, היו על סיפון המטוס 227 נוסעים ו-12 אנשי צוות.
ב-4 באוקטובר 2001 אירע באוקראינה אסון דומה כאשר טיסה 1812 של סיביריה איירליינס הופלה על ידי טיל קרקע-אוויר שנורה כנראה בעת תרגיל של צבא אוקראינה בים השחור, ו-78 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
שמואל גדון

שמואל גָדוֹן (1914 – יוני‏ 1982) היה חבר קיבוץ נצר סרני, מפקח, סופר, עורך, מרצה וחוקר בנושאי הקיבוץ ותנועת העבודה.

ביוגרפיה

גדון נולד בליטא, הצעיר משלושת ילדיהם של פרידה (פריידל) לבית זקה"ם וישעיהו (שעיה) גדון, מחנך עברי. עלה לארץ ישראל והיה חבר קיבוץ גבעת ברנר עד 1952, אז עבר עם הפילוג בקיבוץ המאוחד לנצר סרני.
היה פעיל בתנועת העבודה ובמפעלי החינוך של ההסתדרות, ובמסגרת זו היה על החינוך התנועתי ברשת "עמל".
ערך בין היתר את "ניב הקבוצה", ביטאון איחוד הקבוצות והקיבוצים.
לאחר מותו נפתח בקיבוצו בית ספר תעשייתי של "עמל", שנקרא על שמו.
רוברט שו (שחקן)

חייו הפרטיים

שו נולד בווסטהוטון, לנקשייר. אביו הרופא התאבד כשהיה בן 12. 
שו היה נשוי שלוש פעמים והיו לו עשרה ילדים מכל נשותיו. נפטר מהתקף לב בעודו בן 51 בלבד.

קריירת המשחק

שו למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
קריירת התיאטרון של שו הייתה קצרה, אך לעומת זאת, בקולנוע התבלט מיד בהופעתו המרשימה וביכולתו לגלם הן גיבורים והן נבלים.
ב-1955 השתתף בתפקיד קטן של טייס בסרט פורצי הסכרים.
בין סרטיו הבולטים: "מרוסיה באהבה", "מלתעות", "יום לפני הכניעה" (Battle of the Bulge), "העוקץ", "הציד המלכותי של השמש", "אדם לכל עת" ורבים אחרים.
שו ביקר בישראל באמצע שנות ה-70, והצטלם באחד התפקידים הראשיים בסרטו של מנחם גולן, "יהלומים".

הקריירה כסופר ומחזאי

בצד הקריירה הבינלאומית שלו כשחקן, היה שו סופר ומחזאי.
קשת אילון

רקע

המרכז המוזיקלי קשת אילון הוקם בשנת 1990 בקיבוץ אילון. תחילת הפעילות קשורה לשאיפה להשתלבות בקליטת העלייה מברית המועצות לשעבר, כאשר לבית הספר התיכון באילון הגיעה קבוצה של נערות ונערים נגני כינור, עולים ממדינות חבר העמים.
בשנות הפעילות הראשונות השתתפו בכתות האמן עד עשרים וחמישה כנרים מדי קיץ, רובם ישראלים ועולים חדשים. מספר המשתתפים בקורס עלה מדי שנה. המשתתפים בקורסים נבחרים באמצעות מבחני במה (אודישן).
ב-1991 הוקמה עמותה בשם "כתות אמן קשת אילון" הפועלת כמוסד ללא כוונת רווח ומופעלת על ידי ועד נבחר שכל חבריו פועלים בהתנדבות.
מטרות המרכז המוזיקלי הן טיפוח וקידום כנריות וכנרים צעירים למדרגת מצוינות מוזיקלית ותרומה לפיתוח הגליל המערבי.
הכנר והמחנך יצחק רשקובסקי משמש כמנהל מוזיקלי של המרכז. המנהל הכללי הוא גלעד שיבא, בן אחיו של חיים שיבא.

פעילויות

המרכז למוזיקה קשת אילון כולל את הפעילויות הבאות:

סמינרים לכנרים ישראלים ולמורים לכינור

בדצמבר 2002 נחנך בקשת אילון מחזור ראשון בסדרה של סמינרים להשתלמות כנרים צעירים ישראלים ומוריהם. המשתתפים, גילאי 7 עד 20, מגיעים מרחבי הארץ, כולל מהמגזר הערבי והדרוזי, לשלושה ימים של לימודים אינטנסיביים. כל תלמיד מקבל 2–3 שיעורים פרטיים, בנוכחות המורה האישי שלו לכינור, נגינה משותפת באנסמבלים ופעילויות העשרה נוספות.

סדרת הקונצרטים "קשת של צלילים" באולם בר אוריין

במהלך השנה מתקיימת באולם בר אוריין (ע"ש מאיר בר אוריין) שבקיבוץ אילון סדרת קונצרטים הכוללת רסיטלים לכלי קשת, הרכבים קאמריים שונים, מקהלות, מוזיקה עממית ועוד.

קמפוס קשת אילון

בשנים 2014–2015 הקימה עמותת קשת אילון קמפוס חדש על שטח קרקע שקיבוץ אילון העביר אליה. השטח - 28 דונם - אושר בתב"ע עם מינהל מקרקעי ישראל. בקמפוס 12 יחידות של מעונות למגורי סטודנטים, קפיטריה וקונכייה אקוסטית.
סינסינטי רדס

היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1882 והיא אחת מחמש הקבוצות שייסדו את ליגת ההתאחדות האמריקאית שהתחרתה בנשיונל ליג. בשנים הראשונות נקראה הקבוצה סינסינטי רד סטוקינג, על שם קבוצה קודמת שפעלה בעיר שהייתה קבוצת הבייסבול המקצוענית הראשונה בהיסטוריה. ב-1889 עזבה הקבוצה את ההתאחדות האמריקאית והצטרפה לנשיונל ליג, תוך כדי שינוי שמה לסינסינטי רדס. 
הקבוצה זכתה בוורלד סיריס לראשונה בתולדותיה ב-1919, על זכייה זו העיב הגילוי שנה מאוחר יותר כי שחקני יריבתה בגמר השיקגו וייט סוקס, היו מעורבים בפרשת שוחד ומכרו את הסדרה. 
עונות השיא של הקבוצה היו בשנות ה-70, הצלחת הקבוצה בשנים אלו העניקו לה את הכינוי "המכונה האדומה הגדולה", הקבוצה זכתה במהלך עשור זה שש פעמים באליפות הבית, העפילה ארבע פעמים לוורלד סיריס, וזכתה בשני תארים ב-1975 וב-1976. הרכב הקבוצה בשנים אלו כלל בין השאר את ג'וני בנץ', טוני פרז, ג'ו מורגן שלימים נבחרו להיכל התהילה של הבייסבול וכן את פיט רוז וקן גריפי סניור.
האופטמן

היסטוריה

כיום Haupt משמעותה 'ראשית', אולם במקור משמעותה הייתה 'ראש', כלומר Hauptmann מילולית פירושה "האדם הראש", שהוא גם השורש האטימולוגי של קפטן (מלטינית caput, 'ראש'). באופן כללי יותר, המילה יכולה לשמש לציון ראש של כל קבוצת אנשים באופן היררכי, על פי רוב, כמילה מורכבת. לדוגמה, Feuerwehrhauptmann משמעותה הקפטן של מכבי אש, ואילו Räuberhauptmann מציין מנהיג של כנופיית שודדים.
תארים אוסטריים וגרמניים רשמיים המשלבים את המילה כוללים Landeshauptmann, Bezirkshauptmann, Burghauptmann וBerghauptmann. בסקסוניה במהלך רפובליקת ויימאר, את התארים Kreishauptmann ו-Amtshauptmann נשאו עובדי מדינה בכירים.
Hauptmann (מגרמנית גבוהה מוקדמת Heubtmann) מזוהה עם המילה השוודית hövitsman, אשר גם משמעותה במקור הייתה "האדם הראש" או "האדם בראש", והיא קשורה קשר הדוק לhövding, כלומר "מנהיג". מאז ימי הביניים, שני התארים שימשו למנהיגי מדינה, יותר מאשר אנשי צבא. Heubtmann יכול להיות גם מקורו האטימולוגי של התואר "הֶטמן", המשמש במרכז ובמזרח אירופה.

דרגות מקבילות

הדרגה מקבילה לדרגת קפיטן-לויטננט בדויטשה מרינה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה דרגת אס אס האופטשטורמפיהרר הייתה שוות ערך להאופטמן.
קרב אסיאגו

רקע היסטורי

ב-23 במאי 1915 הכריזה איטליה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית, והצבא האיטלקי החל מיד במתקפות נגד האוסטרו-הונגרים, בעיקר בחזית נהר האיזונצו. מפקד הצבא האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, החל לתכנן מתקפה גדולה נגד האיטלקים אותה כינה בשם "משלחת עונשין" (Strafexpedition), כדי להעניש את איטליה, בעלת הברית לשעבר, על בגידתה בברית המשולשת בין איטליה, גרמניה ואוסטרו-הונגריה.
הצנדורף תכנן מתקפה גדולה באזור טרנטינו, משם עתיד היה הצבא האוסטרו-הונגרי להתקדם לעבר עמק הפו ולסגור על הצבא האיטלקי הערוך בעמק האיזונצו. בצורה כזאת הוא תכנן להוציא את איטליה מהמלחמה במתקפה אחת. הצנדורף ביקש מעמיתו הגרמני, גנרל אריך פון פלקנהיין, שיאפשר לו להעביר כוחות אוסטרו-הונגריים מחזית גליציה לטירול ולהחליפם בכוחות גרמניים, אבל פלקנהיין סירב היות שבאותה תקופה לא הייתה גרמניה עדיין במלחמה עם איטליה. אי לכך, הצנדורף החליט לבצע את המתקפה בעצמו – הוא ריכז כוח גדול של 300 גדודים ו-2,000 תותחים.
מנגד, קיבל הרמטכ"ל האיטלקי, לואיג'י קאדורנה, דו"חות מודיעין על ההתקפה האוסטרו-הונגרית ופקד על מפקד הארמייה הראשונה, רוברטו ברוזטי, לנקוט מיד קו הגנה, אך האחרון התעלם מכך ובחר לפתוח בהתקפות מקומיות.

מהלך הקרב

ב-15 במאי 1916 פתחו האוסטרו-הונגרים בהפגזה ארטלירית גדולה של 2,000 תותחים, ומיד לאחריה החלה הסתערות של חיל הרגלים לאורך חזית של 50 ק"מ. האיטלקים הופתעו מהסתערות זו, ובימים הראשונים האוסטרו-הונגרים התקדמו יפה, בהתחשב במבנה ההררי של החזית. ב-29 במאי 1916 האוסטרו-הונגרים כבשו את אסיאגו והתקרבו לעיירת המחוז ויצ'נצה, עת כל הצבא האיטלקי עמד לפני כיתור.
המצב היה קריטי, אך קאדורנה התעשת, והודות למערכת מסילות ברזל טובה, הצליח לשנע כוחות מחזית איזונצו לחזית טרנטינו ולעצור את התקדמות האוסטרו-הונגרים. ב-4 ביוני 1916 פתחה האימפריה הרוסית בהתקפה בגליציה, והצנדורף נאלץ להפסיק את המתקפה באיטליה ולהעביר כוחות נגד הרוסים. ב-10 ביוני 1916 נסתיים קרב אסיאגו והאיטלקים הצליחו להחזיר את החזית לגבולות שלפני הקרב.
לאוסטרו-הונגרים היו בקרב 15,000 הרוגים, 75,000 פצועים ו-15,000 שבויים ונעדרים. לאיטלקים היו 12,000 הרוגים, 80,000 פצועים ו-50,000 שבויים.