google/wiki40b huggingface dataset:
הפארק הלאומי לוס קטיוס

אקלים וגאוגרפיה

כמות הגשמים הממוצעת לאורך השנה היא 2,000 עד 4,500 מילימטרים. הטמפרטורה הממוצעת היא 27°C, והלחות גבוהה מאוד ונעה בין 75% ל-95%. עונת הקיץ יבשה במקצת ביחס לשאר ימות השנה, והיא נמשכת בין דצמבר למרץ.
הפארק מחולק למישורי ההצפה של נהר אטראטו המהווים 47% משטח הפארק, ולאזור שבין מרגלות הגבעות עד גובה של 600 מטרים ברכס סראניה דה טקרקונה המשתרע על פני למעלה יתרת שטח הפארק. מישורי ההצפה מתחלקים למישורי אלוביום עם טראסות גבוהות שאינן מוצפות כמעט, ולמישורי אלוביום עם טראסות המוצפות לאורך רוב ימות השנה. נהר אטראטו נחשב לאחד המהירים ביותר בעולם כיוון שהספיקה שלו לים הקריבי היא כ-4,900 מטרים מעוקבים. הקרקעות האלוביות פוריות ומהוות בית גידול טוב, ואילו הקרקעות ההרריות אינן כאלה כיוון שרוויית המים שלהן גבוהה מאוד.
גביש מולקולרי

גביש מולקולרי הוא גביש הבנוי מאריזה של מולקולות, המוחזקות ביניהן (בדרך כלל) על ידי איטראקציה בין מולקולרית כמו קשרי ואן דר ואלס. חומרים אלה רכים ובעלי טמפרטורת התכה ורתיחה נמוכה בהשוואה לגבישים קוולנטיים יוניים או מתכתיים, מאחר שקשרי ואן דר ואלס חלשים בהרבה מקשרים קוולנטיים יונים או מתכתיים.
דוגמאות נפוצות - קרח (אריזה של מים), נפטלין, יוד, קרח יבש וסוכר. בגבישים מולקולריים ניתן לראות לעיתים קרובות המראה בתנאים של לחץ אטמוספירי. צורת הגביש מרמזת במקרים רבים על המבנה הכימי והפיזיקלי שלו. היווצרותו של גביש אורכת זמן רב, ויכולה לארוך אף מאות שנים.

סיבה להיווצרות

בהרבה מהמקרים הסידור, הגובה הסימטרי הוא הבור האנרגטי הנמוך ביותר שניתן להגיע אליו (בדרך כלל קשה להגיע אליו). הסידור מתבצע בין הדיפולים (קטבים חיוביים ושליליים).
ציספלאטין

שימוש

ציספלאטין היא תרופה אנטי-סרטנית. היא ניתנת בהזרקה תוך וורידית לטיפול בגידולים ממאירים כגון סרקומות, קרצינומות מסוימות (כדוגמת סרטן השחלות), לימפומות. התרופה יעילה במיוחד כנגד סרטן האשכים.

מנגנון פעולה

לאחר מתן התרופה, ציספלאטין מגיב בגוף עם מים. היון הנוצר [PtCl(H₂O)(NH₃)₂]⁺ מאפשר בצורתו לאטום הפלטינום להיקשר לבסיסים החנקניים בחומצת הגרעין. לרוב, מועדפת קשירה לבסיס החנקני גואנין. יצירתו של התוצר[PtCl(guanine-DNA)(NH₃)₂]⁺, מאפשר החלפה של אטום כלור נוסף, בעוד בסיס חנקני מסוג גואנין.
ציספלאטין מצליב בין בסיסים חנקניים וגורם לשיבוש שיעתוק דנ"א וחלוקת התא במיטוזה. בנוסף, שיבוש מבנה חומצת הגרעין מעודד מנגנוני תיקון אשר בתורם מעודדים את תהליך המוות התאי המתוכנן (אפופטוזיס), כאשר אותו תהליך תיקון מתברר כבלתי אפשרי. לרוב מתבצע קישור נגדי (Crosslinking) בין בסיסים מסוג פורין.

עמידות לתרופה

לרוב גוף החולה מגיב בצורה יעילה לאחר קבלת התרופה, אך ניתן לראות הישנות מחלות (Relapse) עמידות לציספלאטין. חלק מהתאוריות גורסות כי מתרחשים שינויים במנגנוני ספיגת התרופה על ידי התאים, הגברת מנגנוני תיקון חומצת הגרעין, הגברת פירוק מטבולי של התרופה או עיכוב התאבדות התא המכוון (Apoptosis).
דווין

היסטוריה

היישוב נוסד לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרת רפובליקת טאמאראש, שכללה אזור שיושב ברובו על ידי מוסלמים והנהגתו הכריזה על אוטונומיה, מתוך התנגדותה לסיכומי קונגרס ברלין ובראשם הקמת המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. חבל אוטונומי זה לא זכה להכרה על ידי המעצמות האירופיות. בספטמבר 1885 הכריז באופן חד צדדי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה, על איחוד בין רומליה המזרחית לנסיכות בולגריה וצבא הנסיכות השתלט על חבל טאמאראש.
כפועל יוצא מהאיחוד החד צדדי פרצה מלחמת בולגריה-סרביה (1885) ולאחריה הועבר היישוב לחזרת העות'מאנים מתוקף הסכם בוקרשט (1886). באוקטובר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה כבשו הבולגרים את האזור ומאז נותר היישוב בחזקתם.

כלכלה

דווין ממוקמת באזור חקלאי והגידולים המרכזיים הם תפוחי אדמה ופטריות. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיות החלב והבשר. בשטח הרשות המקומית קיים מפעל לשיווק מים מינרליים תחת שם המותג דווין. חלק נכבד מהתוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות. באזור דווין מעיינות חמים ומרחצאות ספא המושכים אליהם תיירים.

גאוגרפיה ואקלים

העיירה ממוקמת על הרכס המרכזי של הרודופי, בגובה ממוצע שנע בין 684 ל-800 מטרים מעל פני הים. תוואי הנהר דווינסקה עובר דרך העיירה. בדווין שורר אקלים ממוזג והטמפרטורה השנתית הממוצעת נעה מ-4ᵒc בחלקה העליון ועד 10ᵒc בחלקה התחתון. ערכי הקיצון המרביים נעים ממינוס 10ᵒc בינואר ועד 30ᵒc ביולי.
לב דוידוביץ' גלובוס

ביוגרפיה

נולד בעיר יקטרינוסלב באימפריה הרוסית במשפחת פקידים יהודית. בהמשך המשפחה עברה לעיר אורסק במחוז אורנבורג. התגייס לצבא האדום ב-1940 ועבר הכשרת פלס בחיל ההנדסה.
עם תחילת הפלישה הגרמנית ב 1941 הועבר לחזית. יחידה בפיקודו הצטיינה בפירוק ופריצת שדה מוקשים ליד נהר מולוצ'נויה כשהוא אישית פירק 35 מתוכם, בהמשך ב-5 בנובמבר 1943 בהגנה כנגד מתקפות נגד חיסל שלושה חיילי אויב, חיסל מקלען שניסה לפגוע במפקד הסוללה ובהמשך עצר נסיגה של חיילי פלוגתו ועל כל הפעולות הללו זכה בעיטור התהילה מדרגה שלישית.
בהמשך יחידתו הועברה לארמייה 51 של החזית האוקראינית ה-4. במסגרתה בפלישה לחצי האי קרים פירק מספר רב של מוקשים בסביבות אגם סיוואש, העביר כוחות צבא ופתח צירים בשבילם תחת אש כבדה באגם אגולסקויה ופתח צירים לטנקים ותותחים לכיוון סבסטופול. עבור הפעולות הללו קיבל את עיטור התהילה מדרגה שנייה.
לאחר מכן הוכנסה יחידתו לחזית האוקראינית ה-3 איתה התקדמה לרומניה, בולגריה והונגריה. בפרברי העיר סקשפהרוואר חיסל מקלען בגג הבית, שני חיילי אויב במרתף ותפס יחידת משדר יחד עם קשר ועל כך עוטר בכל דרגות עיטור התהילה.
לא הספיק לקבל את העיטור הזה כשהרים את יחידתו למתקפה באחד הרבעים של בודפשט. שם גם נקבר אך בהמשך עצמותיו הועברו לבית הקברות קרפשי של העיר.
ממשלת ישראל השש עשרה

גל המחאה

להפתעת הממשלה החלה מחאת יחיד של הלוחם מוטי אשכנזי מול משרדי הממשלה לצבור תאוצה. אשכנזי תבע, בפשטות, נטילת אחריות ודרש את התפטרותו של דיין. שר הביטחון אמנם איבד הרבה מיהירותו הזחוחה ומהפופולריות שלו, אך עדיין הייתה הדרישה כי על שרים או ראשי ממשלה לשאת באחריות לביצועיהם או תפקודם בבחינת רעיון מהפכני, שלא עלה כלל על דעת ראשי המערך. המחאה מול משרדי הממשלה בירושלים הלכה והתעצמה, כשאל אשכנזי מצטרפים אנשים נוספים, ביניהם רבים שהשתחררו משרות המילואים בחזית.

ועדת אגרנט

"המחדל", שהוא הכינוי של הכישלון המודיעיני והמנהיגותי שאיפשר את פרוץ המלחמה בהפתעה, הביא, בסופו של דבר, להקמת ועדת אגרנט.
פרסומו של דוח הביניים של ועדת אגרנט ב-1 באפריל 1974 היה אמור להשתיק את קולות המחאה. המנדט שהוענק לוועדה מנע עיסוק באחריות הדרג המדיני. בדו"ח הביניים הטילה הוועדה אחריות כבדה על כתפי הרמטכ"ל דוד אלעזר, על ראש אמ"ן, האלוף אלי זעירא ועל אלוף פיקוד הדרום שמואל גונן ("גורודיש"). נקבע כי הם אחראים למחדלים שבהכנת הצבא למלחמה, ולכשלים המבצעיים והמודיעיניים שאירעו עד לפריצת המלחמה, ואשר גרמו לתוצאותיה הקשות. הוועדה לא קבעה כל קביעות אישיות לגבי הדרג המדיני, ראש הממשלה גולדה מאיר, ושר הביטחון, משה דיין. כאשר הופיע דוח הביניים נתפשו המסקנות, שהטילו את מלוא האחריות על הדרג הצבאי, כהתחמקות מאחריות של הדרג המדיני. האמירה המקובלת הייתה: "זרקו את דדו לכלבים", כלומר, הטילו את האשמה ברמטכ"ל דוד אלעזר (דדו) והאשמים האמתיים יצאו פטורים בלא כלום. חרף מסקנות הוועדה שלא מצאו כי היא אחראית למחדל. המחאה התעצמה ומכיוון שדיין הבהיר כי אינו מוכן לשלם את המחיר לבדו, התפטרה הממשלה כולה.
ב-11 באפריל 1974 הגישה ראש הממשלה, גולדה מאיר את התפטרותה לנשיא המדינה, אפרים קציר.
הסכמה שבשתיקה

הסכמה שבשתיקה היא טענה שאדם או גוף הסכימו לאמירה או פעולה מסוימת שנאמרה או נעשתה על ידי אחר, בכך שידעו עליה ולא מחו נגדה. הטענה עולה במקומות בהם נטען שהאדם או הגוף השותק אחראים לפעולה של אחר, או במקום שבו נטען שהם הסכימו לה ועתה אינם יכולים לחזור בהם. 
הסכמה שבשתיקה עולה פעמים רבות ביחסים בין מדינות, כאשר בגלל אילוצים שונים מבית ומחוץ מדינה אינה יכולה להצהיר על הסכמה למעשה מסוים, אך היא נמנעת מלפעול נגדו.

ויתור על זכות

במשפט המקובל, כאשר צד אחד פועל או מצהיר על זכות מסוימת והצד השני נמנע מלתקוף זכות זאת תוך זמן מסוים, הצד השני מאבד מזכותו מכיוון שרואים אותו כמי שוויתר על הזכות והוא מנוע אחר כך מלהעלות טענה נגדית. "הסכמה שבשתיקה" שונה מ"שיהוי" בכך שהסכמה שבשתיקה נחשבת לוויתור מדעת, בעוד השיהוי יכול לנבוע ממחדל של אי עשייה. 
מקרה מפורסם של הפעלת עקרון ההסכמה שבשתיקה נפסק בשנת 1990 כאשר בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שמדינת ג'ורג'יה ויתרה לדרום קרוליינה על אי בנהר סוואנה, שנקבע שישתייך אליה בחוזה משנת 1789, מאחר שהיא עמדה מנגד כאשר דרום קרוליינה ספחה את האי לשטחה וגבתה מתושביו מס רכוש. בית המשפט קבע ששתיקתה של ג'ורג'יה הייתה הסכמה שבשתיקה שהיא אינה יכולה לחזור בה ממנה.
בישראל, מכירים בתי המשפט בזכות של מסיג גבול להשתמש במקרקעין, הנובעת משתיקה מתמשכת של בעל המקרקעין. הזכות אינה מקנה למסיג הגבול זכות להמשיך להחזיק בנכס ובעל המקרקעין רשאי לדרוש את פינויו, אולם בתי המשפט הקנו למסיג הגבול ארכה לפנות את הנכס וכן פיצוי על השקעה במקרקעין.
גם במשפט העברי יש מקרים בהם מתקבלת הטענה שאדם שהביע הסכמה בשתיקה שוב אינו יכול למחות נגד אותה פעולה. הנימוק הוא שהאדם הסביר לא היה שותק על מעשה כזה אילולא הסכים לו. 
מקרה פרטי של הסכמה שבשתיקה הוא על פי הכלל שתיקה כהודאה הקובע שמי שאינו מצהיר מפורשות על התנגדות להאשמות נגדו בכתב תביעה, מסכים לאמיתות הטענות. 
יש חברות השולחות ללקוחות דו"חות תוך ציון שאם לא יתקבל מחאה על הדו"ח ייחשב הדבר להודאה בנכונותו.

אשרור

לעיתים נקבע הליך אישור של הסכם באופן שבו הסכמה שבשתיקה נחשבת להסכמה. למשל, באירלנד ובהולנד הליך אשרור אמנות בינלאומיות קובע שהממשלה מניחה את האמנה בפני הפרלמנט להליך אישרור ואם הפרלמנט לא מתנגד לאמנה באופן אקטיבי, האמנה מאושררת.
בהלכה, אישה יכולה להסכים בשתיקה לקידושין והקידושין חלים.

אחריות בנזיקין

ככלל, בחוק הישראלי, אין לראות בהסכמה שבשתיקה משום הרשאה או אשרור לביצוע עוולה נזיקית. עם זאת, היו מקרים שבהם בית המשפט ראה בהסכמה שבשתיקה משום היתר לביצוע עוולה וזאת בהתקיים נסיבות מיוחדות שהצדיקו הטלת אחריות מוגברת על המזמין.
עליסה בארץ הפלאות (אנימה)

עלילה

העלילה מתמקדת בילדה צעירה בת 7.5 בשם עליסה אשר עוקבת אחר ארנב לבן דרך מחילה אשר מובילה אותה אל ארץ הפלאות, שם היא פוגשת בדמויות מעניינות רבות, הכוללות בין השאר את הכובען המטורף, חתול צ'שייר, טווידלדם וטווידלדי, עכבר מספר הסיפורים, המפטי דמפטי, הזחל ומלכת הלבבות.
ההתחלה של הסדרה דומה יותר לסיפור המקורי, בעוד שהפרקים המאוחרים יותר של הסדרה מבוססים על חלקים מספר ההמשך של עליסה בארץ הפלאות - "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם", ופרק אחד על ספר אחר של קרול "ציד הסנרק".
ישראל זינגר

ביוגרפיה

זינגר נולד ברומניה. בשנת 1962 עלה לישראל. בשנת 1978 סיים תואר שני בפיזיקה גרעינית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1985 התמנה למנהל תיכון בליך ושימש בתפקיד זה במשך 18 שנים, עד שנת 2003.
בשנת 2003 התמודד לתפקיד ראש העיר רמת גן, אך נבחר רק לחברות במועצת העיר.
ב-2005 החל לשמש כחבר הנהלת המבל"ל - המכללה לביטחון לאומי לנוער המקיימת פעילויות שונות בתיכון "אהל שם" ברמת גן.
משנת 2006 שימש מנהל מכללת רעננה, כמו כן שימש דירקטור בחברת התקשורת הבינלאומית XFONE.
בנוסף, שימש יועץ בוועדת החינוך של הכנסת ושותף בפרויקטים חינוכיים ארציים.
בשנת 2008 ציינה החברה להגנת הטבע את זינגר כחבר מועצה עירונית הפעיל ביותר בתחום המאבק למען איכות הסביבה. באותה שנה התמודד שנית על ראשות העיר רמת גן.
ב-2010 קיבל עיטור כבוד מתנועת אומ"ץ על מאבקו נגד השחיתות בתחום המוניציפלי. השתתף במאבקים רבים בנושאי מיסוי עירוני, איכות הסביבה ותכנון ובנייה בתחומי רמת גן. עסק בניהול מיזמים בעמותת מופת ושימש יו"ר האופוזיציה במועצת העיר רמת גן.
זינגר הוא שחמטאי פעיל ופועל לקידום השחמט. בעת כהונתו כמנהל תיכון "בליך" הקים בבית הספר מועדון שחמט ודמקה, שקיים תחרויות ופעולות הדרכה רבות ואף השתתף במשחקי הליגה. בשנת 2005 ניהל את אליפות העולם לאומות, שנערכה בבאר שבע. ב-2008 הגיש הצעה (שלא התקבלה) לשיפור החינוך ברמת גן, במסגרתה הציע להתחיל ללמד שחמט בגני הילדים. ב-2012 סייע למועדון השחמט "אטיוד" ברמת גן לעבור למשכנו החדש, בבית "מכבי" לשעבר.
נמנה עם מייסדי תנועת "רמת גן החדשה", שהוקמה בפברואר 2013. התמודד על ראשות העירייה בראשות התנועה בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו באוקטובר 2013 ונבחר לראש העירייה עם 56.15% מהקולות. סיעתו קיבלה 4 מנדטים.
ב-15 בדצמבר 2014 נחקר זינגר בחשד לעבירות קבלת שוחד. אולם בתום חקירה ממושכת, בסוף יולי 2018 בהמלצת הפרקליטות, נסגר התיק נגדו.
באוקטובר 2018 התמודד זינגר פעם נוספת על משרת ראש עיריית רמת גן בבחירות לרשויות המקומיות, אל מול חמישה מתמודדים נוספים. בבחירות אלו לא הושג היתרון הדרוש של 40% על ידי אף אחד מהמתמודדים, וזינגר עלה לסיבוב השני כנגד כרמל שאמה הכהן לאחר שזכה בכ-27.33% תמיכה בלבד. בסיבוב השני שהתקיים ב-13 בנובמבר הפסיד זינגר לשאמה, לאחר שקיבל כ-44.21% תמיכה מסך קולות הבוחרים.
במהלך הבחירות נקנס זינגר וננזף על שני פרסומים: שלט חוצות עם תמונתם של מתחרהו, כרמל שאמה הכהן, ואביו עם הכיתוב "אומרים לא למשפחת שאמה" ושלטים עם הכיתוב "ממשלת ישראל: הצביעו זינגר".

חיים אישיים

זינגר נשוי לחגית ואב לשלושה ילדים.
קווין קליין

קריירת תיאטרון

קליין נולד בסנט לואיס שבמיזורי, לאב ממוצא יהודי ולאם אירית ממוצא קתולי, גדל וחונך כקתולי עם שני אחיו ואחותו. סיים את לימודיו בבית הספר הקתולי בסנט לואיס ב-1965. לאחר מכן למד באוניברסיטת אינדיאנה בעיירה בלומינגטון, אינדיאנה, ושאף להיות פסנתרן.
במהלך לימודיו לתואר ראשון, התאהב במורה למשחק של האוניברסיטה ובחר לשנות את מקצועו לשחקן. ב-1970 סיים את לימודיו בהצלחה. באותה שנה קיבל קליין מלגה על לימודיו בחוג דרמה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
קליין הקים את חברת התיאטרון "חברת השחקנים", תחת חסותו של השחקן זוכה פרס האוסקר ג'ון האוסמן. החברה הופיעה ברחבי ארצות הברית והציגה מופעים מתוך מחזות של שייקספיר, מחזות קלאסיים נוספים וכן מופעי שירה. החברה היוותה את אחת מקבוצות התיאטרון הרווחיות ביותר בהיסטוריית התיאטרון האמריקאית.
ב-1976 עזב קליין את חברת התיאטרון ועבר להשתקע בניו יורק, הוא השתתף באופרת הסבון "חיפוש אחר המחר". קליין חזר לבימת התיאטרון ב-1978 והשתתף בתפקיד הקטן בהצגה "ברוס גרנית". כן השתתף בהצגה "על המאה ה-20", הופעה אשר זיכתה את קליין בפרס הטוני. ב-1981 הופיע קליין בפסטיבל שייקספיר בניו יורק בהצגה "שודדי פנזסנס", הופעה אשר זיכתה אותו בפרס טוני השני שלו.
ב-2017 זכה בפרס טוני לשחקן הראשי הטוב ביותר ובפרס דרמה דסק על תפקידו במחזה "Present Laughter".

קריירה קולנועית

ב-1982 קיבל קליין את תפקידו הקולנועי הראשון, בסרט של אלן ג'יי פקולה "בחירתה של סופי", ובגינו היה קליין מועמד לפרס גלובוס הזהב. ב-1983 שיחק קליין בגרסת הסרט של ההצגה "שודדי פנזסנס", כמו כן שיחק באותה שנה בסרט "החברים של אלכס". ב-1985 שיחק בסרט "סילברדו", וב-1987 בסרט "הזעקה לחופש". ב-1988 שיחק בסרט הקומדיה של הבמאי צ'ארלס קריצ'טון "דג ושמו וונדה"; תפקיד זה זיכה את קליין במועמדות בפרס גלובוס הזהב ובזכייה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
על תפקידו בסרט "בועות של אהבה" מ-1991 היה קליין מועמד בפעם שלישית לפרס גלובוס הזהב. באותה שנה שיחק גם בסרט "גרנד קניון". ב-1992 שיחק קליין בסרט "צ'פלין". ב-1993 שיחק ב"דייב", והיה מועמד על תפקידו בפעם רביעית לפרס גלובוס הזהב. ב-1995 שיחק בסרט הקומי "נשיקה צרפתית". בסרט האנימציה "הגיבן מנוטרדאם" מ-1996 דיבב קליין את דמותו של קפטן פיבוס. ב-1997 שיחק קליין בסרט הדרמה של הבמאי אנג לי "סופת הקרח". באותה שנה הופיע בסרט "בפנים ובחוץ", והיה מועמד לגלובוס הזהב על תפקידו. קליין הופיע במערבון הקומי "פרוע על המערב" ב-1999, וב-2001 שיחק בסרט הדרמה "החיים כבית".
ב-2004 היה קליין מועמד שוב לפרס גלובוס הזהב, על תפקידו בסרט "יום ולילה". ב-2006 שיחק בסרט הקומדיה "הפנתר הוורוד". באותה שנה השתתף גם בסרט "כטוב בעיניכם". ב-2007 שיחק בסרט "סחר אנושי". 
ב-2010 שיחק בסרטו של רוברט רדפורד "הקנוניה", אודות ההתנקשות באברהם לינקולן, ושיחק בסרט "הגבר הנוסף". ב-2011 שיחק בסרט "קשר לא מחייב" בכיכובם של נטלי פורטמן ואשטון קוצ'ר. ב-2013 כיכב בסרט "סוף סוף וגאס" לצידם של רוברט דה נירו, מורגן פרימן ואחרים. ב-2015 השתתף בסרט "ריקי והפלאש" לצדה של מריל סטריפ.
בשנת 2017 שיחק בסרט הפנטזיה "היפה והחיה" לצד אמה ווטסון, לוק אוונס ויואן מקגרגור. הסרט המבוסס על סרט האנימציה של חברת וולט דיסני "היפה והחיה" מ-1991. ושיחק לצד מרי סטינבורגן בסרט הדרמה "Dean" בבימויו של דימיטרי מרטין.

חיים אישיים

קליין נישא לשחקנית הקולנוע פיבי קייטס בשנת 1989. לזוג שני ילדים והם מתגוררים בניו יורק.
BaNCS

BαNCS היא מערכת מידע שפותחה על ידי TCS ומספקת שירותי ליבה בנקאיים, בנקאות גלובלית, שוק ההון ועוד בהתאם למודולים המותקנים.
בישראל בנקים נוהגים להשתמש במערכות מחשוב שפיתחו בעצמם. ב-2014 הכריז בנק יהב, שהשתמש בשירותי המחשוב של בנק הפועלים (שבנק יהב היה בעבר בשליטתו), שהוא עובר להשתמש במערכת הליבה הבנקאית של קבוצת טאטא, והוא הבנק הראשון בישראל שיעבור להשתמש במערכת מחשוב סטנדרטית. ב-1 בינואר 2017 הופעלה המערכת בבנק יהב.
איאס

אַיאס (יוונית: Αἴας) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית.

במיתולוגיה

לפי המסופר הוא היה בנו של טלאמון, אחיו של טיאוקרוס, ואשתו הראשונה פריבואה. הוא כונה "איאס הטלאמוני" או "איאס הגדול". איאס בן טלאמון נמנה עם הגיבורים המרכזיים באיליאדה מאת הומרוס. באותו חיבור ישנו גיבור נוסף בשם איאס בן אוֹאִילֵאוּס, המכונה "איאס המהיר", להבדיל מזה "הגדול".
אחרי אכילס נחשב איאס לאמיץ שבגיבורי היוונים שניצבו מול חומות טרויה. הוא התמודד מול הקטור בדו-קרב ואף פצע אותו. הוא הדף גם את ההתקפה הטרויאנית שסיכנה את הספינות, ועזר לחלץ את גופתו של פאטרוקלוס. אחרי מותו של אכילס דרש את כלי הנשק שלו, אבל פסק בוררות קבע כי אלה יימסרו לאודיסאוס. ברוב זעמו ביקש איאס להרוג במי שהשפילוהו, אבל אתנה סימאה את עיניו, כך שאת הטבח ערך בעדר כבשים. כאשר שבה אליו הכרתו והתברר לו מה עולל, השליך את עצמו על חרבו מרוב בושה.

בתקופה המודרנית

על שמו של איאס נקראת קבוצת הכדורגל אייאקס אמסטרדם והוא מופיע על סמל הקבוצה.
יהודה ליב וילנסקי

ביוגרפיה

וילנסקי נולד בקיץ 1870 בעיירה צֶ'צֶ'רְסְק (ברוסית: Чечерск) שליד העיר הומל, בפלך מוהילוב שבאימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה), במשפחת רבנים חסידי חב"ד. סבו, רבי דוב בער וילנסקי, היה "רב מטעם" בבוברויסק במשך 28 שנה, עד מותו. אביו, ברוך זאב (וולף) וילנסקי, אף הוא חסיד חב"ד, היה מראשוני חובבי ציון בעירו קרמנצ'וג, וממשתתפי ועידת היסוד של הוועד האודיסאי ב-1890.
למד ב"חדר" ובהוראה פרטית עד כניסתו לגימנסיה ממשלתית בפולטבה, שם סיים את לימודיו ולאחר מכן יצא לגרמניה ולמד פילוסופיה וכימיה בבית הספר הטכנולוגי הגבוה בברלין (כיום Technische Universität,‏ TU). ב-1889 היה ממייסדי אגודת הסטודנטים הציונים בברלין "אגודה מדעית יהודית-רוסית", עם ליאו מוצקין, שמריהו לוין, נחמן סירקין וחיים ויצמן.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בזל ב-1894 בתואר דוקטור בכימיה (כותרת הדיסרטציה: "Beitrage zur Kenntnis des 1, 2, 4-Triamidonaphtalins und seiner Abkömmlinge").
בשובו לרוסיה בשנת 1895 הצטרף לאגודת "בני משה" והיה מראשוני התנועה הציונית, בה פעל עד מותו כעבור 38 שנים. ב-1897 נשלח כציר לקונגרס הציוני הראשון מטעם העיר קרמנצ'וג, והשתתף בקונגרסים ברציפות עד הקונגרס ה-19. במהלך השנים היה מראשי הוועד למען עבודה עברית וממייסדי ההתאחדות העולמית של הציונים הכלליים.
בשנת 1896 התגורר במינסק והיה בעל בית חרושת. בשנים 1897–1903 התגורר בקרמנצ'וג, ושם נולדו לו ולאשתו הדסה לבית ליפשיץ ילדיהם שמואל ומרים (ב-1903 נולד ילדם השלישי, עמנואל). בסוף שנת 1902 נבחר לרב הקהילה בעיר ניקולאייב, חרף התנגדות על רקע היותו חסר סמיכה לרבנות. הוא עבר לניקולאייב עם משפחתו וכיהן כרב העיר עד סוף 1905.
בפעילותו הציונית נמנה עם חברי הסיעה הדמוקרטית של צעירי הציונות, ובשנת 1902 השתתף בוועידת מינסק. בתקופה זו יצא את גבולות רוסיה, ועד 1910 התגורר בברלין כחמש שנים, עד שעם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו נתין רוסי, נאלץ לשוב לרוסיה. הוא התגורר במינסק, בפטרבורג ובחארקוב. במחצית הראשונה של המלחמה נפטרה אשתו. לאחר מהפכת 1917 נבחר בחארקוב למנהיג הסניף המקומי של התנועה הציונית ולראש הקהילה היהודית, עמד בראשן עד 1919, והשתתף במועצה היהודית הלאומית של אוקראינה ובקונגרס הציוני הכול-רוסי (1917). בשנת 1920, לאחר שנידון למוות על ידי שלטונות רוסיה בגין פעילותו הציונית, עלה לארץ ישראל, שם ישב בנו הצעיר עמנואל. באותה שנה עלתה בתו, ואחריה גם בנו שמואל.
פעילותו הציונית נמשכה ברחבי העולם מטעם קרן היסוד, וכבר בשנת 1921 יצא וילנסקי בשליחות הקרן למסע תעמולה בדרום אמריקה. לאחר ביקורו בצ'ילה מונה לקונסול כבוד שלה בירושלים. בשנים שלאחר מכן פעל גם באירופה – בארצות הבלטיות (לטביה, ליטא ואסטוניה), ברומניה, בפינלנד ובגרמניה. בשנת 1932 פרש מפעילות עקב היותו חולה סרטן, התגורר בחיפה וכתב את זיכרונותיו בסדרת מאמרים שהתפרסמה בעיתון "הארץ" בשנים 1935–1937.
בקיץ 1935 נסע ללוצרן כדי לעבור ניתוח לטיפול בסרטן, אך החליט לשוב לארץ ונותח בבית חולים פרטי בחיפה. הניתוח הצליח, אך לבו נחלש וכעבור ימים ספורים נפטר בביתו שבחיפה. בן 65 במותו.
על שמו רחוב בחיפה.

משפחתו

בנו הבכור של יהודה ליב וילנסקי,  היה מהנדס הבניין שמואל וילנסקי (מולה). שני ילדיו האחרים הסבו את משפחתם ל"ילן", כראשי התיבות של שמו (יהודה ליב ניסן). בתו, מרים ילן-שטקליס, ילידת 1900, הייתה סופרת ומשוררת עברייה, מחברת ספרי ילדים ושירי ילדים, כלת פרס ישראל הראשונה לספרות ילדים (1956). בנו הצעיר, עמנואל ילן (וילנסקי) (מנולי), יליד 1903, היה אדריכל וארכאולוג חובב, פרופסור בטכניון.
האוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB)

סיסמת האוניברסיטה

Scientia vincere tenebras
(לנצח את החושך באמצעות הידע)

מיקום ופקולטות

האוניברסיטה ממוקמת בשלושה קמפוסים: קמפוס סולבוס (Solbosch) באיקסל (Ixelles), הקמפוס "דה לה פלן" (de la Plaine), גם הוא באיקסל, וקמפוס ארסמוס (אראזם) באנדרלכט.
הקמפוס הראשי הוא בסולבוס. שם נמצאים מנהל האוניברסיטה והמשרדים הכלליים שלה, כמו כן רוב הפקולטות למדעי הרוח, בית הספר הפוליטכני, הספרייה הגדולה למדעי הרוח, ומספר מוזיאונים של האוניברסיטה: מויאזון לזואולוגיה, האולם לאמנות בת זמננו איינדה והמוזיאון מ. דה גלדרוד.
הקמפוס דה לה פלן מאחסן את הפקולטה למדעים ואת הפקולטה לרוקחות, כמו כן מעבדות הניסוי (Experimentariums) לפיזיקה ולכימיה, המוזיאון לצמחי מרפא ושל הרוקחות ומעונות סטודנטים.
הקמפוס אראזם כולל את בית החולים אראזם ואת "פול סאנטה" - "הקוטב: בריאות"" (Pôle Santé) המורכב מבית הספר לרפואה, בית הספר לבריאות ציבורית והפקולטה למדעי המוטוריקה (התנועה) (בעוד הפקולטה לרוקחות שוכנת כאמור בלה פלן). כאן נמצאים גם בית הספר לאחיות יחד עם בית הספר הגבולה החופשי של בריסל על שם איליה פריגוז'ין, מוזיאון הרפואה והמוזיאון לאנטומיה ולפיזיולוגיה של האדם.
לאוניברסיטה שייך גם מתחם נוסף ב"ביופארק שארלרואה בריסל דרום" (Biopark Charleroi Brussels South), בפארק המדע אירופול של גוסלי (l'Aéropole de Gosselies. כאן שוכנים המכון לביולוגיה ולרפואה מולקולרית IBMM, המכון לאימונולוגיה רפואית IMI, המעבדה לביוטכנולוגיה צמחית LBV, המרכז המולטימודלי להדמיה CMMI, כמה חברות ספין-אוף, חממה טכנולוגית (ואלוניה ביוטק בע"מ) והמרכז הראשון המשולב לחיסונים של האזור הוואלוני.
לאוניברסיטה יש בנינים ומתקנים גם ביישובים פראנוויל (Parentville), טרן (Treignes) וניבל (Nivelles).
אליזבת שו

ביוגרפיה

שו נולדה בעיר וילמינגטון שבמדינת דלאוור לאן הארמס, מנהלת בנק ולג'יימס שו' פעיל של המפלגה הרפובליקנית ועורך דין של מפלגה זו. אחיה הוא שחקן הקולנוע אנדרו שו . הוריה של שו התגרשו כאשר היא הייתה בכיתה ד'.
את מרבית ילדותה העבירה שו בערים אקסס וברגן שבניו ג'רזי. היא סיימה בהצלחה את לימודיה ב"תיכון קולומביה" שבעיירה מאפלווד, ניו ג'רזי, ולאחר מכן למדה ב"מכללת וולסלי" שבמסצ'וסטס.
שו התקבלה ל"אוניברסיטת הרווארד", אולם בתקופת השהייה הראשונה שלה לא סיימה את לימודיה, ורק בשנת 2000 חזרה לאוניברסיטה וסיימה את לימודיה עם תואר בתחום הממשל.
שו נשואה משנת 1994 לבמאי הקולנוע דייוויס גוגנהיים  (אמת מטרידה), לזוג בת ושני בנים.

קריירת משחק

בזמן לימודיה בתיכון מצאה שו דרך להרוויח כסף כשהופיעה במספר פרסומות של חברות מסחריות, בהן ברגר קינג ודה בירס.
בתחילת דרכה בתעשיית הקולנוע סירבה שו להצעתו של הבמאי סרג'ו לאונה לקבל תפקיד בסרטו "היו זמנים באמריקה".
את תפקידה הראשון קיבלה שו בסרט האמנויות לחימה/דרמה "קראטה קיד", שם הופיעה בתפקיד הנערה אלי מילס.
שו שיחקה בשני סרטים מטרילוגיית סרטי המדע הבדיוני "בחזרה לעתיד" של המפיק והבמאי רוברט זמקיס, בהם גילמה את דמותה של ג'ניפר פארקר/מקפליי, חברתו, ולאחר מכן אשתו, של גיבור הסדרה מרטי מק'פליי (מייקל ג'יי פוקס).
בשנת 1995 הופיעה שו בדרמה הרומנטית "לעזוב את לאס וגאס", בסרט לוהקה שו לתפקיד של שרה, פרוצה שמאבדת את הסרסור שלה ונשארת לבד הפוגשת בלאס וגאס את בן סנדרסון (ניקולס קייג'), אלכוהוליסט, גרוש טרי ובלתי נסבל בקרב חבריו לעבודה. בן מבטיח לשרה לעולם לא לבקש ממנה לוותר על הזנות, ובעוד ששרה נשבעת לעולם לא לבקש מבן להפסיק לשתות. אולם כשמצבו של בן מחמיר שרה מפרה את השבועה, בן עוזב אך מהרה הם מבינים שאינם יכולים עוד לחיות זה בלי זה.
על תפקידה הדרמטי בסרט זכתה שו לביקורות נלהבות ובמועמדויות לפרסים שונים - בהם לא זכתה.
ב-1997 שיחקה שו בסרט הפעולה "המלאך" וגילמה את ד"ר אמה ראסל, מדענית המחזיקה בידיה תגלית ייחודית, ונאלצת להתמודד עם קסמיו ולהסתיר את הנוסחא הסודית של המלאך סיימון טמפלר, גנב חריף מוח וזריז העוסק במשימות בינלאומיות בעלות אתגר מיוחד.
בנוסף השתתפה אליזבת בקומדיה של וודי אלן "לפרק את הארי" בתור מיי, המאהבת של הארי בלוק (אלן).
בשנת 2000 הופיעה שו בתפקיד ראשי במותחן המדע בדיוני של פול ורהובן "בלתי נראה".
בשנת 2014 שיחקה בקומדיה "משתוללת" בכיכובה של סלינה גומז. בשנת 2018 שיחקה בסרט "משאלת מוות", מותחן נקמה לצד ברוס ויליס, בבימויו של אלי רות'. הסרט מהווה רימייק לסרט משנת 1974.
סאוליוס סקוורניאליס

ראשית חייו

נולד בעיר ריטובה, עיר הבירה של מחוז משנה ריטובה. בוגר האוניברסיטה הטכנית של וילנה לשנת 1994. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בבית הספר לשוטרים הליטאי (כיום אוניברסיטת מיקולס רומריס) שבוילנה.
את הקריירה שלו במערכת אכיפת החוק הליטאית החל סקוורניאליס בשנת 1998 בתור מפקח משטרת התנועה במחוז משנה טראקאי. בהדרגה עלה בסולם הדרגות, עד שהפך למפקד הכללי של המשטרה ב-7 במרץ 2011.

קריירה פוליטית

ב-5 בנובמבר 2014, מונה על ידי דליה גריבאוסקאיטה, נשיאת ליטא מאז 2009, לתפקיד שר הפנים, כאשר הפרלמנט אישר את המינוי ב-11 בנובמבר. הוא היה מועמד לתפקיד מטעם מפלגת 'חוק וסדר', שהייתה חברה בקואליציה, זאת על אף שלא היה חבר רשמי במפלגה.
במהלך 2015 ו-2016, הפך סקוורניאליס לאחד הפוליטיקאים הפופולריים ביותר בליטא. במרץ 2016 הודיע סקברנליס כי ישתתף בבחירות אוקטובר 2016 לסיימאס (הפרלמנט הליטאי) ברשימת איחוד האיכרים והירוקים הליטאי, מפלגה שהחזיקה מקום אחד בלבד בפרלמנט היוצא. כתוצאה מכך נאלץ להתפטר מתפקידו כשר הפנים, ובמקומו מונה תומאס ז'ילינסקאס.
אף שלא היה חבר במפלגה, סקוורניאליס עמד בראש רשימת הבחירות של האיכרים והירוקים, והוביל אותם לניצחון מפתיע בבחירות באוקטובר. המפלגה זכתה ב-22.45% מהקולות הקבועים במחוז הבחירה הארצי, ובכך הפכה למפלגה הגדולה בסיימאס עם 54 מתוך 141 המושבים בפרלמנט.
במשא-ומתן הקואליציוני שנערך לאחר מכן בין האיכרים והירוקים לבין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ליטא הוסכם כי סקוורניאליס יהפוך לראש ממשלת ליטא. הוא מונה לתפקיד זה על ידי הנשיאה דליה גריבאוסקאיטה ב-22 בנובמבר 2016, לאחר אישורה על ידי הסיימאס.

יחסיו עם מדינת ישראל

סקוורניאליס ביקר בישראל פעמיים, בשנת 2015 בתפקיד שר הפנים, ובינואר 2019 בתפקיד ראש הממשלה. במרץ אותה שנה הודיע כי הוא שוקל להעביר את שגרירות ליטא בישראל מתל אביב לירושלים.