google/wiki40b huggingface dataset:
צבי מזאל

צבי מַזאֵל (נולד ב-4 במרץ 1939), מזרחן ודיפלומט ישראלי כיהן כשגריר ישראל ברומניה, במצרים ובשוודיה. עמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.

קורות חיים

מזאל נולד בבני ברק. הוא שירת בצה"ל בשנים 1956 עד 1958. לאחר שירותו הצבאי למד בצרפת תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במכון למדע המדינה פריז.
ב-1966 הצטרף לסגל הדיפלומטי של משרד החוץ. הוא שימש כחוקר במכון למחקר מדיני של משרד החוץ ומזכיר ראשון במדגסקר בשנים 1969 עד 1973. בהמשך שימש נספח פוליטי בשגרירות ישראל בצרפת עד 1977. לאחר שובו שימש חוקר בכיר במכון למחקר מדיני. ב-1979 מונה לסגן מנהל ענף מצרים. בשנים 1980 עד 1982 שימש יועץ מדיני בשגרירות ישראל בקהיר בירת מצרים. ב-1983 מונה לסגן מנהל מחלקת אפריקה, ובהמשך למנהל מחלקת מצרים וצפון אפריקה. במקביל עמד בראש ועד העובדים של משרד החוץ. בשנים 1987 עד 1989 כיהן כראש מחלקת מזרח אירופה במשרד. באוגוסט 1989 מונה לשגריר ישראל ברומניה. הוא כיהן בתפקיד בתקופת המהפכה הרומנית, שבה הופל המשטר הקומוניסטי והוצא להורג ניקולאה צ'אושסקו. ב-1992 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ הממונה על אגף אפריקה. בעקבות הסכמי אוסלו חלה פריחה ביחסי ישראל עם מדינות אפריקה, ובתקופת כהונתו של מזאל חודשו היחסים עם 19 מדינות אפריקאיות. בדצמבר 1996 מונה לשגריר ישראל במצרים וכיהן בתפקיד עד 2001. שימש כמומחה מיוחד לענייני ערבים. בדצמבר 2002 מונה לשגריר ישראל בשוודיה וכיהן בתפקיד עד 2004.
בינואר 2004 התפרסם מזאל כשחיבל במיצג "שלגיה וטירוף האמת" של האמן השוודי-ישראלי דרור פיילר, בו הוצגה תמונתה של המחבלת שביצעה את הפיגוע במסעדת מקסים בטענה ש"המיצג מעודד רצח עם". בעקבות הפרשה זומן לבירור במשרד החוץ השוודי וזכה לתמיכת בכירי משרד החוץ הישראלי וכן של שר החוץ סילבן שלום וראש הממשלה אריאל שרון.
מאז פרישתו משמש עמית-חוקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה. כמו כן הוא כותב טורי דעות באתרי האינטרנט ynet ו-nrg מעריב.
צבי מזאל נשוי למישל, סופרת ומתרגמת שהכיר בעת לימודיו בצרפת, והוא אב לשלושה.
איתמר אורלב

ביוגרפיה

אורלב הוא יליד ירושלים, ולמד בבית הספר הניסויי בעיר. בנו של הסופר אורי אורלב.
עוסק בכתיבה מגיל צעיר, ופרסם סיפורים קצרים בכתבי העת 'מאזנים', 'מסמרים' ו'מטעם'. זכה במקום ראשון בפסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין.
בוגר המחזור הראשון מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2001 בהצטיינות, ושל החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
עובד כעורך ספרות וכ"סופר צללים". ערך וכתב למעלה מ-30 ספרים.
הרומן הראשון שלו 'בנדיט' בהוצאת עם עובד, זכה בפרס ספיר לספר ביכורים. זהו  סיפור מסע שראשיתו בפולין שאחרי מלחמת העולם השנייה, המספר על קשר סבוך בין אב לבנו מנקודת מבטו של הבן.
אחשדרפן

אֲחַשְׁדַּרְפָּן הוא התואר של מושלי הפרובינציות בפרס ומדי בתקופת הממלכה האחמנית, תחת שלטונם של אלכסנדר הגדול ומלכות בית סלאוקוס ובהמשך בתקופת האימפריה הסאסאנית.

מקור המילה

מקור המילה כנראה באיראנית עתיקה: ח'שת'רא-פא- (xšaθra-pā/ă*). בפרסית עתיקה קיימת הצורה ḫšaçapāvan, ובפהלווי štrp. משמעות המונח "מגן הממלכה (או: השושלת)"; הלחם של "ח'שת'רא" שמשמעה "כוח" ו"פאווא" שמשמעה "מגן". בתנ"ך מופיע התואר "אחשדרפן" לתאר בעל תפקיד זה. ביוונית עתיקה המילה תועתקה ל-σατράπης "סאטרפס", מונח שעבר ללטינית כ-satraps ובשלב מאוחר יותר לאנגלית satrap. 
בספרות המודרנית משמשת המילה תואר למושל בעל השפעה רבה.

התפתחות היסטורית של תפקיד האחשדרפן

האיזכור הראשון של התפקיד הוא משנות שלטונו של דריווש הראשון שחילק את האימפריה הפרסית ל-20 סטרפיות. תפקיד האחשדרפן הוא תפקיד של מושל השולט מכוח סמכות המלוכה, בפועל הוא נהנה מאוטונומיה רחבה ודבר זה הביא לעצמאות יתר של נושאיה ומרידות כנגד השלטון המרכזי בתקופת שלטונם של מלכים חלשים.
האחשדרפן עמד בראש השלטון המקומי בסטרפיה, היה אחראי על גביית המיסים, המשפט המקומי וכן על פיתוחה הכלכלי של הסטרפיה למען רווחת התושבים. בסטרפיות גדולות הפחות היו כפופים לאחשדרפן.
האחשדרפן מונה מבני משפחת המלוכה או משורות האצולה הגבוהה, המלך מינה לצידו סופר ומפקד צבא שהיו כפופים ישירות למלך, דבר זה נעשה כניסיון להצר את צעדיו של האחשדרפן וליצור איזון בין שלושת הגורמים שיחלישו את נטיית המחוזות המקומיים לפעולה באופן עצמאי.
החלוקה לסטרפיות נשארה על כנה גם לאחר כיבוש הממלכה הפרסית בידי אלכסנדר הגדול וכינון ממלכת בית סלאוקוס.

אחשדרפנים בתנ"ך

אחשדרפנים מוזכרים בתנ"ך במגילת אסתר:
וַיִּקָּרְאוּ סֹפְרֵי הַמֶּלֶךְ בַּחֹדֶשׁ הָרִאשׁוֹן בִּשְׁלוֹשָׁה עָשָׂר יוֹם בּוֹ, וַיִּכָּתֵב כְּכָל אשֶׁר צִוָּה הָמָן אֶל אֲחַשְׁדַּרְפְּנֵי הַמֶּלֶךְ וְאֶל הַפַּחוֹת אֲשֶׁר עַל מְדִינָה וּמְדִינָה וְאֶל שָׂרֵי עַם וָעָם, מְדִינָה וּמְדִינָה כִּכְתָבָהּ וְעַם וָעָם כִּלְשׁוֹנוֹ:  בְּשֵׁם הַמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרֹשׁ נִכְתָּב, וְנֶחְתָּם בְּטַבַּעַת הַמֶּלֶךְ.
— פרק ג' פסוק 12
מפסוק זה ניתן ללמוד שמעמד האחשדרפנים היה רם ממעמד הפחות ששלטו במדינות השונות. וכך גם:
וַיִּקָּרְאוּ סֹפְרֵי הַמֶּלֶךְ בָּעֵת הַהִיא בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁלִישִׁי הוּא חֹדֶשׁ סִיוָן, בִּשְׁלוֹשָׁה וְעֶשְׂרִים בּוֹ, וַיִּכָּתֵב כְּכָל אֲשֶׁר צִוָּה מָרְדֳּכַי אֶל הַיְּהוּדִים וְאֶל הָאֲחַשְׁדַּרְפְּנִים וְהַפַּחוֹת וְשָׂרֵי הַמְּדִינוֹת אֲשֶׁר מֵהֹדּוּ וְעַד כּוּשׁ שֶׁבַע וְעֶשְׂרִים וּמֵאָה מְדִינָה- מְדִינָה וּמְדִינָה כִּכְתָבָהּ וְעַם וָעָם כִּלְשֹׁנוֹ, וְאֶל הַיְּהוּדִים כִּכְתָבָם וְכִלְשׁוֹנָם
— פרק ח' פסוק 9
וכן בפרק ט' פסוק 3 במגילת אסתר.
האחשדרפנים מוזכרים גם בספר דניאל ובספר עזרא.
המילה "וְהָאֲחַשְׁדַּרְפְּנִים" (מגילת אסתר, פרק ט', פסוק ג') היא אחת משלוש המילים הארוכות ביותר בתנ"ך (11 אותיות), יחד עם "וּכְתוֹעֲבוֹתֵיהֶן" (ספר יחזקאל, פרק ט"ז, פסוק מ"ז) ו-"וְכַעֲלִילוֹתֵיכֶם" (ספר יחזקאל, פרק כ', פסוק מ"ד).
מסחרית

מסחרית (באנגלית: Van, נקרא בעברית גם "ואן") הוא כלי רכב שמהווה גשר בין מכונית או טנדר למשאית קלה. המסחרית נועדה לצורכי עבודה, מסחר (שינוע והפצה) ותובלה קלה בתוך העיר, בפרט בשכונות עם רחובות צרים בהם למשאית גדולה יהיה קשה לתמרן. מסחריות משמשות גם להובלת נוסעים, כרכבי הסעות או כמוניות שירות. מסחריות משמשות גם ארגוני ביטחון כגון משטרה לצורך תובלה של קבוצות שוטרים (כגון לוחמי SWAT) וציוד (כגון רובוט חבלה).
אנה חרה

ביוגרפיה

חרה נולדה בעיר איקה ולמדה באוניברסיטה המקומית משפטים ומדע המדינה. היא בעלת תואר שני במשפט אזרחי ומסחרי ועבדה כעורכת דין. בשנים 2000–2001 הייתה מזכירת האגודה הארצית לנוטריונים ובשנים 2005–2006 הייתה סגנית יושב ראש אגודת הנוטריונים של מחוז איקה.
בשנת 2011 נבחרה לקונגרס מטעם המפלגה הלאומית של פרו ועד מינויה לשרה הייתה יושבת ראש ועדת יחסי החוץ. בשנים 2011–2014 כיהנה בממשלה בראש המשרד לענייני נשים ואוכלוסיות מוחלשות. בפברואר 2014 מונתה לשרת העבודה וביולי 2014 מונתה לעמוד בראש מועצת השרים וכיהנה בראשות הממשלה עד שהודחה על ידי הפרלמנט באפריל 2015 בגין האשמות ריגול נגד אנשי ציבור ועסקים.
כיהנה בקונגרס עד 2016.
עקיבה פרוש

הרב עקיבה פרוש (ב' בסיון תרמ"א, 1881 – כ"ז בחשוון תרפ"ב, 28 בנובמבר 1921) היה מקובל, בן היישוב הישן בירושלים.

תולדותיו

נולד בירושלים לשלמה זלמן פרוש. מקטנותו סיגל לעצמו גינוני צדיקות ופרישות. עד גיל 13 למד בישיבת עץ חיים. לקראת הבר מצווה הכין עצמו בהכנות רוחניות מיוחדות, שכללו זהירות מדיבורים בטלים ושמירת העיניים. התקרב לרב צבי מיכל שפירא, נעשה לתלמידו המובהק וכונה בפיו "צדיק". בשנת תרנ"ט (1899) נישא לשרה ביילה, בת מיכלה וצבי הירש ילין, שהיה סופר סת"ם. לאחר פטירת אשתו, נישא בשנית בשנת תרע"ח לחיה רייזל ברקוביץ. 
הקדיש את כל זמנו ללימוד תורה וקבלה כשהוא עטוף בטלית ותפילין. את מקום לימודו קבע בבית היתומים דיסקין. חבריו ללימוד היו תלמידי הרב צבי מיכל שפירא, הרב מאיר הלר והרב יעקב משה חרל"פ, עמו למד גמרא בחברותא תקופה ארוכה. היה בעל ידע באסטרונומיה וחיבר את הקונטרס "בעקבי השמש" על ענייני הזריחה והשקיעה. 
היה נאמן לדרכם של מהרי"ל דיסקין והרב יוסף חיים זוננפלד. בשנת תר"פ (1920) פרסם בעילום שם את הקונטרס "קול השופר", ובו התבטא בחריפות נגד הספר "אורות" של הרב קוק וקרא לאסור את הקריאה בו, בטענה כי הוא מכיל דברי כפירה וגילוי פנים בתורה שלא כהלכה. בתגובה לקונטרס הוציאו כשמונים מרבני ירושלים, ראשי השכונות וראשי קהילות העיר, הודעה משותפת בתשרי תרפ"א, תחת הכותרת "תרוממנה קרנות צדיק", בה הביעו שאט נפש מ"קול השופר".
בשנת תרפ"א (1921) נפגש פרוש לפגישה ממושכת עם האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר בביקורו הראשון בארץ ישראל. בעקבות זאת כתב האדמו"ר איגרת בה הזכיר לשבח את קנאי ירושלים אשר כוונתם לשם שמים.
נפטר בכ"ז בחשוון תרפ"ב, בגיל 41, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. בהספד בהלווייתו אמר עליו הרב זוננפלד שהיה ראוי שתשרה עליו השכינה, אלא שאין הדור ראוי לכך. 
לפני פטירתו הפקיד את מפתח הארון של כתביו בידי אחיו, אהרן יעקב, עמו היה בקשר תורני הדוק. אחיו ערך את הכתבים והוציאם לאור בשנת תשט"ו (1955), בספר "משנת ר' עקיבה".
היה אב לשתי בנות. חתניו הם הרב שלום יעקב שמחה רוטמן, מחבר הספר "אבני שיש", והרב משה יהושע לנדא, מתלמידי החזון איש.
רכס פאנין

היסטוריה ומקור השם

שמו של הרכס ניתן לו רשמית ב-15 ביולי 1982.
תיאטראות ישראל

היסטוריה

חברת תיאטראות ישראל החלה את דרכה בשנת 1930, כאשר משה גרידינגר הקים את קולנוע עין דור בחיפה. בשנת 1935 יזם את בנייתו של בית קולנוע נוסף, גם הוא בחיפה, קולנוע ארמון שברחוב הנביאים.
בשנת 1958 רכשה החברה את קולנוע חן שבכיכר דיזנגוף בתל אביב. בשנת 1982 הוסב קולנוע חן, שבו אולם גדול יחיד, לקולנוע רב חן דיזנגוף, שבו אולמות אחדים, קטנים יותר. הקולנוע זכה להצלחה רבה. לאחר מכן נפתחו בתי קולנוע נוספים תחת השם רב חן, חלקם שעברו הסבה מבתי קולנוע ישנים וחלקם שנבנו מלכתחילה כמרובי אולמות.

התרחבות לאירופה

בשנת 1997 החברה התרחבה למרכז אירופה עם פתיחת רב קולנוע בבודפשט בירת הונגריה, תחת השם סינמה סיטי אינטרנשיונל, בהמשך נפתחו בתי קולנוע נוספים גם בצ'כיה, בפולין, ברומניה, בבולגריה ובסלובקיה, ורשת סינמה סיטי הפכה למפעילת הקולנוע הגדולה במרכז ובמזרח אירופה. בשנת 2002 פתח המתחרה של משפחת גרידינגר, משה אדרי, מתחם קולנוע בצומת גלילות ונתן לו את השם סינמה סיטי, כשם החברה הבת של תיאטראות ישראל בחו"ל, צעד שמנע מהחברה להשתמש בשם הרשת שהקימו גם בישראל.
בשנת 2006 הנפיקה תיאטראות ישראל את חברת הבת סינמה סיטי אינטרנשיונל בבורסת ורשה שבפולין. החברה הנפיקה מניות בהיקף של 106 מיליון דולר (מתוכם 65 מיליון דולר זרמו לקופה), לפי שווי חברה של 343 מיליון דולר. ההנפקה איפשרה לבעלי המניות, ובראשם משפחת גרידינגר, לממש אחזקות. חברת תיאטראות ישראל מכרה מניות תמורת 33 מיליון דולר, במסגרת ההנפקה, ונותרה עם אחזקה של 65%.

המיזוג עם רשת סינוורלד

בשנת 2014 מיזגה קבוצת תיאטראות ישראל את עסקי הקולנוע שלה בישראל ובאירופה עם רשת בתי הקולנוע המובילה בבריטניה ואירלנד Cineworld Group plc (סינוורלד). הרשת הממוזגת היא הרשת השנייה בגודלה באירופה עם 1,858 מסכים ב-202 בתי קולנוע בשמונה מדינות. לאחר המיזוג משפחת גרידינגר, בעלת השליטה בתיאטראות ישראל, מחזיקה 29% ממניות חברת סינוורלד. מניות החברה נסחרות בבורסת לונדון ומוקי (משה) גרדינגר משמש כמנכ"ל החברה.
בפברואר 2018 רכשה סינוורלד את רשת "ריגל אנטרטיימנט" האמריקאית, תמורת 2.7 מיליארד ליש"ט. בכך הפכה סינוורלד לרשת בתי הקולנוע השנייה בגודלה בעולם, עם כ–9,500 מסכים.
פיפלביז

פיפלביז (באנגלית: pipelbiz) היא פלטפורמת השקעות המונים המאפשרת גיוס הון למיזמים וחברות היי-טק דרך מספר רב של משקיעים זעירים בסכומים נמוכים, בתמורה למניות. החברה מתפקדת כיום כ"רכז הצעה", בפיקוח ישיר של רשות ניירות ערך.
החברה הוקמה באוגוסט 2015 על ידי אורן המבורגר, אור בנון, תום סיטון, אלירן דורון, יחיאל רוט ועילם אוסרי. בסך הכל גויסו דרך הפלטפורמה של החברה יותר מ-19 מיליון שקל.

השיטה

אתר האינטרנט של פיפלביז הוא פלטפורמה המאפשרת השקעות המונים למיזמים וחברות, בתמורה למניות. בפלטפורמה, החברות המגייסות וכל המידע הנוגע להשקעה בהן נחשף למספר רב של משקיעים פוטנציאלים הבוחרים באלו חברות להשקיע ובאלו סכומים, בהתאם לתקנות חוק השקעות המונים.
במהלך תקופת הגיוס, המוקצבת לרוב ב-45 ימים, כספי המשקיעים נשמרים בחשבון נאמנות. בתומה, ובמידה והמיזם הגיע ליעד הגיוס המינימלי שנקבע, כספי המשקיעים מועברים מחשבון הנאמנות לחשבון החברה המגייסת וניתנות בהתאם מניות למשקיעים. במידה והחברה גייסה סכום הנמוך מיעד הגיוס המינימלי בתום תקופת הגיוס, כספי המשקיעים מוחזרים אליהם במלואם.
היילי וסטנרה

ילדות ונעורים

וסטנרה נולדה בכרייסטצ'ץ' שבניו זילנד להורים ממוצא אנגלי, אירי והולנדי. נטייתה למוזיקה ושמיעתה האבסולוטית התגלו כבר בגיל רך והיא החלה ללמוד נגינה בכינור, בפסנתר, בגיטרה ובחלילית. בהמשך החלה ללמוד פיתוח קול וגילתה עניין ער בתיאטרון מוזיקה. ועד גיל 11 הספיקה וסטנרה לצבור יותר מ-40 הופעות בימתיות, שברבות מהן נדרשה לשיר תפקידי בנים, עקב המחסור בזמרים ורקדנים ממין זכר.

קריירה

בשנים הבאות הקליטה וסטנרה אלבום של נעימות מתוך מחזות ושירים קלאסיים קלים, וכן תקליטור של מוזיקה לחג המולד. בעקבות הצלחת אלבומיה, הוצע לה ללמוד אצל דיים מלווינה מייג'ור. להצלחה בינלאומית הגיעה הודות לחוזה הקלטות עם חברת דקה, עמה הקליטה את "טהור" (Pure), תקליטור של מוזיקה קלאסית, פופ קל ושירים מאוריים מסורתיים. בהמשך הקליטה וסטנרה גם מוזיקה לילדים ובני נוער. 
בשנת 2003 הופיעה וסטנרה לצד חוזה קאררס וברין טרפל בפסטיבל פנול בוויילס. בשנים הבאות הקליטה שירים לסרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה. בשנת 2004 יצאה למסע הופעות בניו זילנד, אוסטרליה, יפן, ארצות הברית ובריטניה, שם הופיעה בקונצרט לפני מלכת בריטניה ואישים אחרים. בארצות הברית הופיעה אותה שנה עם התזמורת הקאמרית של ויסקונסין ועם תזמורת הטיילת של בוסטון. 
ב-2005 הוציאה אלבום חדש בשם "אודיסאה", תערובת של מוזיקה קלאסית, פופ, מוזיקה קלטית ומוזיקה של העידן החדש. בחלק מאלבום זה הייתה שותפה לכתיבה ועיבוד של המוזיקה. גרסה עדכנית של האלבום, המכילה כמה הקלטות שלא היו באלבום המקורי, יצאה באנגליה ב-10 באפריל 2006, יום הולדתה ה-19 של היילי וסטנרה. ב-5 בספטמבר 2006 הציגה הלשכה הצעירה הבינלאומית את וסטנרה כאחת מעשרת הצעירים הבולטים ביותר בעולם, הניו זילנדית הראשונה שזכתה לכבוד זה. ב-13 בנובמבר 2006 השתתפה בהקדשת יד הזיכרון לנופלים הניו זילנדים בלונדון. שלושה קרובי משפחה של וסטנרה שירתו בצבא במלחמת העולם השנייה ואחד מהם נהרג במלחמה.
אלבומה הבינלאומי השלישי של וסטנרה, "אוצר", יצא לאור בפברואר 2007 באנגליה. כל השירים באלבום זה נבחרו על ידה בלבד. המהדורות של ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד יצאו בחודש מרץ בשם "אוצר קלטי". וסטנרה הקדישה את האלבום לסבתה, שירלי איירלנד. בצידה הפנימי של עטיפת התקליטור הבריטי כתבה:
אני באה ממשפחה מוזיקלית, שיש לה תחושת היסטוריה אמיתית. אבותי הפליגו במסע הראשון מאירלנד לקרייסטצ'רץ', ניו זילנד, בשנת 1850 - בכיכר הקתדרלה בקרייסטצ'רץ' יש אפילו שלט זיכרון ועליו השם וסטנרה. מגיל צעיר ככל שזכרוני מגיע אני זוכרת את סבתי מושיבה אותי על ברכיה ושרה לי שירים כמו "דני בוי". כזמרת בזכות עצמה בגיל צעיר יותר, הייתה מאז ומתמיד מקור לא אכזב לשירים. מורשת מוזיקלית זו שהיא מוסרת לי משחר ילדותי, ורבים מאותם שירים ישנים ויפים, אלה הדברים שביקשתי להציג כאן באלבום שלי.
בנובמבר 2007 הופיעה וסטנרה בהצלחה במסע קונצרטים ביפן. ביוני 2008 הוציאה אלבום יפני, "היילי שרה שירים יפניים". השירים כוללים שירים יפניים פופולריים, מהם באנגלית ומהם ביפנית. את "חסד מופלא" היא שרה בדואט עם מינאקו הונדה המנוחה, באנגלית וביפנית. אלבום יפני שני יצא במרץ 2009, וכל שיריו עוסקים בנושא האמהות ומוקדשים בתודה לאמה.
באביב וקיץ 2010 התחילה וסאנרה לעבוד עם מלחין הסרטים אניו מוריקונה כל אלבומה הבינלאומי "פאראדיזו". האלבום הכיל שירים חדשים של מוריקונה כמו גם כמה מיצירותיו הקולנועיות המוכרות ביותר ב-50 השנים האחרונות. היילי הקליטה את האלבום עם תזמורתו של מוריקונה ברומא, בקיץ 2010.
רמבלינג ג'ק אליוט

ביוגרפיה

ג'ק נולד בשם אליוט אדנופוז בברוקלין. אביו היה רופא יהודי מצליח, ואמו הייתה עקרת בית. למרות לחץ מצד אביו שיהיה רופא, ג'ק דווקא התעניין בתחרויות הרודאו. בגיל 15 החליט ג'ק לברוח מהבית. הוא הצטרף לרודיאו הנודד, שם נחשף לראשונה לקאובוי מזמר. לאחר שהיה שלושה חודשים ברודאו, מצאו אותו הוריו והחזירו אותו הביתה.
לאחר שחזר הביתה לימד את עצמו ג'ק לנגן גיטרה והתחיל להתפרנס מנגינת רחוב. בסופו של דבר חבר עם הזמר וודי גאת'רי והתגורר אצלו, בתור תלמיד. וודי גאת'רי היה ההשפעה הגדולה ביותר על ג'ק. בנו של וודי, ארלו, מספר שלמד לנגן את כל השירים של אביו ממנו. 
ג'ק ונגן הבאנג'ו דרול אדמס,יצאו מאוחר יותר לסיבוב הופעות ברחבי אירופה. סיבובי ההופעות שלו השאירו חתם במוזיקה ועד שנות ה-60 כבר הספיק להקליט שלושה אלבומי פולק אצל חברת תקליטים בריטית.
כמו וודי גם ג'ק היה מספר סיפורים, ולא רק זמר. ג'ק אליוט הוא גם נווד בנשמתו. אומרים עליו ש"לא תמצא את ג'ק אליוט אם תחפש אחריו. כי הוא לא נשאר בשום מקום יותר מדי זמן..." הכינוי "רמבלינג" שדבק לשמו אינו מהפרוש של נווד אלה מהפירוש של בירבור. מספרים שלא היה אפשר לשאול אותו שאלה בלי לשמוע אותו מברבר על איזה סיפור.   
בוב דילן מעיד שג'ק אליוט היה אחד ההשפעות הגדולות ביותר על תחילת דרכו. בהופעתו הראשונה של דילן בניו-יורק הוא כינה את עצמו "בנו של ג'ק אליוט".
עד היום מוסיף ג'ק אליוט להופיע ולהקליט. ב 1995 זכה בגראמי הראשון שלו וב-2000 יצא סרט עליו "סיפורו של רמבלינ' ג'ק".
אולכסנדר סקיצ'קו

ביוגרפיה

סקיצ'קו נולד בצ'רקאסי וכילד למד בבית ספר למוזיקה, ניגן בסקסופון ושיחק בתיאטרון של בית הספר. הוא סיים תואר בכלכלה בינלאומית באוניברסיטה הלאומית לכלכלה של קייב.
בגיל חמש עשרה הוא זכה במקום הראשון בפסטיבל בינלאומי לילדים ונוער, הוא התחיל את הקריירה שלו בטלוויזיה בערוץ O-TV כשהנחה תוכנית נוער הנקראת "מועדון נעורים" והשתתף ועלה לגמר התוכנית "ukraine's got talent", לאחר מכן הנחה תוכניות נוספות במדינתו ובין היתר תוכנית הבוקר "Wake Up".
נכון ל-2018, הוא מגיש תוכנית קבועה ברדיו NRJ האוקראיני.
ב-2016 ו-2017 הנחה את תחרות מיס תבל אוקראינה. בנוסף, באותן שנים הוא התחרה בגרסה האוקראינית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" ושימש אחד משלושת מנחי אירוויזיון 2017.
נל נודינגס

ביוגרפיה

נודינגס בעלת תואר ראשון במתמטיקה ומדעים מאוניברסיטת מונטקלייר בניו ג'רזי, תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת ראטגרס ותואר דוקטור בחינוך מאוניברסיטת סטנפורד. במשך 17 שנים הייתה מורה למתמטיקה ומנהלת בבתי ספר יסודיים ותיכוניים. בנוסף, פיתחה תוכניות לימודים עבור בתי ספר ציבוריים.
בשנת 1977 מונתה לחברת סגל באוניברסיטת סטנפורד, בהמשך שימשה כדיקנית בית הספר לחינוך ולאחר מכן עברה לאוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת קולגייט. נודינגס הייתה נשיאת האגודה לפילוסופיה של החינוך ואגודת דיואי ג'ון.
עבודתה מושפעת בעיקר מהוגי הדעות: מרטין בובר, ג'ון דיואי וקארל רוג'רס. עבודותיה עוסקות באתיקה, חינוך מוסרי, פילוסופיה של החינוך ותאוריה חינוכית. בנוסף עסקה גם בתחום הפסיכולוגיה החברתית.
נודינגס פרשה לגמלאות מהקריירה האקדמית בשנת 1998, אך היא ממשיכה לפרסם ספרים ומאמרים. ספרה האחרון, "A Richer, Brighter Vision for American High Schools" יצא לאור בשנת 2015.
נודינגס הייתה נשואה כ־60 שנה לג'ים נודינגס, אשר נפטר בשנת 2012 ממחלת הסרטן. יש לה 10 ילדים, 39 נכדים ומעל 20 נינים.

תאוריה אתית

נודינגס פיתחה תאוריה אתית המבוססת על גיבוש יחסי דאגה ואכפתיות אשר מציגה את החשיבות בהקשבה ותגובה לזולת. התאוריה שמה דגש על הערכים: נדיבות, עזרה, שאיפה כנה לרווחת הזולת, טיפול, טיפוח קשרי זיקה וקבלת האחר. נודינגס הציעה יישום חינוכי של התאוריה המבוסס על ידי השקפת עולם פמיניסטית ומוסרית ומציגה נקודות מבט חדשות בנוגע להגדרת מקצוע ההוראה, מטרות ההוראה ואמצעיה. נודינגס מציגה שלוש דרישות לאכפתיות: 1. אימוץ גישה פתוחה, לא שיפוטית, ממוקדת ומתעניינת באמת ובתמים באדם השני. 2. התקה הנעתית (הנעה לעבר הצרכים של האדם השני). 3. פעולה למילוי הצורך והרצון של האדם האחר.

אתיקה בחינוך

לדעת נודינגס, דאגה ואכפתיות, צריכים להיות במרכז העשייה החינוכית. היא טוענת כי המורים אחראיים להתפתחות האכפתיות והדאגה אצל תלמידיהם. על המורים לבחור תאוריית מוטיבציה שתסייע בעת קבלת החלטות פדגוגיות. מתן דגש על צרכים ורצונות פנימיים אל מול מתן דגש על דרישות, תמלוגים ועונשים. לדעת נודינגס, מורים אכפתיים לא יוותרו לתלמידיהם לבצע וללמוד כרצונם ולא יעבדו אך ורק לפי תוכנית לימודים המוגדרת מראש. אלא, המורים הקשובים יותר לתלמידים ישנו את הלמידה ויבנו מטרות ללמידה בהתאם לתלמידיהם אך מאידך, לא יבנו את הלמידה לפי רצון התלמידים בלבד.

ביקורת פמיניסטית

לטענת פמיניסטיות התאוריה מדגישה כי האישה נותנת מעצמה אך אינה מקבלת בחזרה. בנוסף, ישנה נטייה להשתמש במערכות יחסים לא שוויוניות.
רמי בר חמא

אחיו, וחותנו רב חסדא

רמי בר חמא היה אחיו של רב עוקבא בר חמא, והם נישאו לשתי אחיות - הבנות של רב חסדא, רבו של רמי בר חמא. אודות כך מסופר בתלמוד כי רמי בר חמא וחברו, רבא, ישבו לפני רבם רב חסדא שהחזיק את בתו הקטנה, ורב חסדא שאל אותה למי מהם היא רוצה להינשא, והיא ענתה "עם שניהם". לימים נישאה לרמי בר חמא, וכאשר הוא נפטר, נישאה לרבא.
רב חסדא, חותנו של רמי בר חמא העריכו ביותר, ואף התבטא כי בעקבות חתניו שהיו גדולי הדור, הוא מעדיף שיהיו לו בנות מאשר בנים.
רבא ורמי בר חמא, היו לומדים רבות יחדיו, ובתלמוד מוזכרים עשרות דיונים משותפים שלהם. מסופר, כי כשהיו עומדים מלפני רב חסדא אחרי שלימד אותם, היו חוזרים יחד מה ששמעו מפיו של רב חסדא: דבר פלוני אסור, דבר פלוני מותר, ולאחר מכן היו חוזרים ומעיינים בסברת ההלכות, והאם יש להקשות עליהם. למרות שרמי בר חמא היה תלמידו המובהק וחתנו של רב חסדא, כאשר רב חסדא שאל אותו הלכה מסוימת, הוא אמר לו כי יאמר לו אותה רק לאחר שישמש אותו בדבר מסוים, ופרשני התלמוד הסבירו זאת בכך שאין התורה נקנית אלא ביגיעה, בדומה לאבימי שבא לפני תלמידו רב חסדא כדי ללמוד את מסכת מנחות אותה שכח ולא קרא לו שיבוא לפניו, מפני שכתוב "יגעת ומצאת - תאמין".

משפחתו

לפי המובא במסכת ביצה הוא היה חותנו של רב אשי, ולפי היימן זו היא הגרסה הנכונה (למרות שבמסכת חולין מובא אחרת). לפי גרסה זו, אמר עליו רב אשי שהיה "מרא דעובדא", [=מדקדק במעשיו (רש"י)].
נכדו של רמי בר חמא, בן בתו, היה האמורא אמימר.
בגמרא מסופר כי אמו כתבה לו להוריש לו את נכסיה בשעת בוקר, אך באותו היום בשעת ערב כתבה כנ"ל לבנה / אחיו מר עוקבא, הלך רמי לרב ששת ופסק לטובתו, הלך אחיו מר עוקבא לרב נחמן ופסק לטובת מר עוקבא. התפתח ביניהם ויכוח אך לבסוף הוכרע כרב נחמן.
ליגניט

ליגניט, הידוע גם בשם פחם חום, הוא הדרגה הנמוכה ביותר של פחם, המשמש כמעט באופן בלעדי כדלק לייצור חשמל באמצעות קיטור. צבעו חום-שחור, ויש לו תכולת מים גבוהה, לעיתים עד 66% ממשקלו, וכמו כן תכולת אפר גבוהה ביחס לפחם ביטומני. ליגניט הוא תערובת הטרוגנית של תרכובות, ולא ניתן לתארו באמצעות נוסחת מבנה בודדת.
תכולת האנרגיה של ליגניט נעה בין 10 ל-20 מגה-ג'אול לק"ג (10 עד 18 מיליון BTU לטונה), בהתייחס למשקל כולל לחות, אך ללא מינרלים. בתגובה עם אמוניום רביעוני מתקבל "ליגניט מטופל אמין" (ATL), המשמש בבוץ קידוח להקטנת איבוד הנוזלים.
עקב צפיפות האנרגיה הנמוכה של ליגניט, ההובלה שלו יקרה ביחס לשוויו, והמסחר בו בשוק העולמי מצומצם יחסית לסוגי פחם איכותיים יותר. את הליגניט שורפים בדרך כלל בתחנות כוח שנבנו קרוב מאוד למכרות הפחם. פליטות הפחמן הדו-חמצני מתחנות כוח השורפות ליגניט בדרך כלל גבוהות בהרבה מתחנות השורפות פחם שחור. המשך פעילות תחנות אלה, בהיעדר טכנולוגיית מניעת פליטה, נמצאת במחלוקת פוליטית. בנוסף, ליגניט נכרה לעיתים קרובות בכריית פני שטח, שיטה הגורמת להרס סביבתי רב.

סוגים

ניתן לסווג את הליגניט לשני סוגים. הראשון הוא "קסילויד ליגניט", או "עץ מאובן", והשני "ליגניט דחוס", או "ליגניט מושלם". אמנם מראה הקסילויד לעיתים דומה לעץ רגיל, אך ניתן לזהות את ההבדל ביניהם בבעירה. ניתן לטחון את החומר לאבקה עדינה (Trituration), ובתגובה עם תמיסת אשלג מדוללת תתקבל כמות משמעותית של חומצה אולמית.
קינוקפאליה

קינוקפאליה הוא מונח המגדיר ייצוג של דמות אנושית בעלת ראש של כלב או תן. המילה Cynocephalus, בלטינית, משמעה ראש של כלב. המונח הלטיני מקורו ביוונית: κυνο (כלב) ו-κεϕαλ (ראש). משמעות נוספת של המושג, אם כי נדירה יותר, היא כינוי לסוגי קופים, בדרך כלל בבון, שראשו כלבי למראה.

קינוקפאליה בתרבות

בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה היו ייצוגים של דמויות קינוקפאליות. הנודע שבהם הוא כריסטופורוס הקדוש, המיוצג כקינוקפאלוס בנצרות האורתודוקסית ונחשב כזה גם אצל הבישוף הגרמני וולטר פון שפייר, שטען שראשו הפך אנושי כאשר קיבל על עצמו את הנצרות. מקור הקינוקפאליה בתרבות המערבית בהשפעה של ייצוגי האלים המצריים אנוביס, סת והפי על התרבות היוונית העתיקה.

קינוקפאליה ב"עיר האלוהים"

הפילוסוף והתאולוג אוגוסטינוס נוגע בחיבורו החשוב "עיר האלוהים" בקינוקפאליה, ודן בסוגיות כמו האם ניתן לראות בקינוקפאלים צאצאיו של אלוהים, האם הם בני אנוש, ואף מעלה את השאלה האם הם קיימים במציאות.

ייצוגים מודרניים

קיימים גם יצוגים מודרניים לקינוקפאליה. אחד הבולטים בהם הוא הנובלה הגרפית "מאוס", בה מיוצגים אמריקאים כבעלי ראש כלב, ואת הרומן של אומברטו אקו "באודולינו" בו הגבור מתעמת עם אנשי קינוקפאלוס, ועוד.
עטרה אופק

ביוגרפיה

עטרה אופק נולדה בשנת 1953 לאוריאל אופק ולבינה אופק, וגדלה בנוף ים. אחותה הצעירה, אמירה חכמוביץ, היא סופרת במגזר החרדי. כילדה גרה עם משפחתה 3 שנים בטורונטו, קנדה, שם השלים אביה את הדוקטורט שלו בספרות ילדים. את שנות התיכון עשתה בתיכון חדש בתל אביב, מחזור 1970. בצבא שירתה בגלי צה"ל כמנהלת הסרטייה ועוזרת הפקה בתוכניות מיוחדות. בתום השירות הצבאי למדה באוניברסיטת תל אביב לתואר בלשון עברית ובקולנוע (במחזור הראשון של החוג) במשך שנתיים בלא שסיימה. בין השנים 1970-1974 עבדה עם דן בן-אמוץ על כתביו וספריו כעורכת ומגיהה. בד בבד שימשה כנערת תסריט בסרט "עיניים גדולות" (אורי זוהר) ומאוחר יותר גם בסרט "דיזנגוף 99" (אבי נשר). בין השנים 1975-1978 שהתה בהאג, הולנד לצורך לימודי אנימציה באקדמיה החופשית בהאג, אך בסופו של דבר למדה שם בעיקר הולנדית. בין לבין עסקה גם בתרגום ובאיור ספרי ילדים.
בשובה ארצה כיהנה שנים אחדות כסגנית עורך בעיתוני הילדים "משמר לילדים" ו"כולנו". בין השנים 1986-1985 שימשה כעורכת ראשית בהוצאת ענבל לספרי ילדים. בשנים 1988-1987 ערכה בשבועון "העיר" את מוסף "הצרכניה", וב-1989 עברה לעיתון "חדשות" (עד סגירתו ב-1993), שם ייסדה טור צרכנות אישי-הומוריסטי תחת שם העט עפרה לביא, וכן טור סקס בשם העט זהר ליבליך, לצד טורי ביקורת תרבות. בהמשך כתבה טורים דומים בעיתונים "העיר", "הארץ" ו"הד החינוך". ב-1991 ערכה יחד עם דודו גבע את גיליון "הדינוזאורים" המיוחד למקומון "זמן ת"א" של "מעריב" בחסות רוברט מקסוול.
בשנות ה-90 החלה לעבוד בטלוויזיה: ב-1994 ערכה את מגזין הצרכנות והפנאי לנוער "בזבוזים" (חינוכית 2), ובשנים 1999-1995 הופיעה בשעשועון לנוער "תיק-תק" כשופטת הלשונית, לצד יואל גבע כשופט החשבון, בנוסף לכתיבת החידות והתסריטים לתוכנית. ב-1997 יצרה את תוכנית הנוער "הבקבוק" (6 פרקים) לערוץ הילדים, ובשנים 1999-1998 יצרה וערכה סדרת דרמה בת 60 פרקים לגיל הרך בשם "סיפורי מישמיש" לערוץ 2 (קשת). בשנים 1999-1997 הייתה עורכת ראשית וכותבת של השעשועון "מלך הטריוויה" בערוץ 3 בכבלים (98 תוכניות). בשנים 2000-1997 הגישה פינת צרכנות שבועית בתוכנית הבוקר של גבי גזית ורבקה מיכאלי (קשת). בשנות האלפיים המשיכה לערוך שעשועוני טלוויזיה נוספים וכן יצרה את השעשועון "צהבת" (2005) לערוץ הבידור הישראלי בכבלים. ב-2012 הופיעה כיו"ר חבר השופטים בתחרות "אלוף העברית" של טדי הפקות וקשת, שבה שימשה גם כעורכת ויוצרת התוכן. אופק משמשת גם כיועצת פינת הלשון בתוכנית "קותי בחדר האחות" (ערוץ 24).
במשך כל אותן שנים המשיכה לעסוק בתרגום ובעריכה להוצאות ספרים שונות.
מאז 2010 כותבת המלצה שבועית על ספרים לילדים ולמבוגרים באתר "מרמלדה".
אופק היא אם לשתיים, ומתגוררת בקציר.