google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ון ראטר

ביוגרפיה

ג'ון ראטר נולד בלונדון בשנת 1945 ולמד בבית הספר הייגייט. את חינוכו המוזיקלי הראשוני קיבל כנער מקהלה בבית הספר, לאחר מכן למד מוזיקה באוניברסיטת קיימברידג'. כבר בעת לימודיו בקיימברידג' כתב כמה יצירות שאף הוקלטו. ראטר היה חבר במקהלה באוניברסיטת קיימברידג' ובן השנים 1975 -1979 ניהל את המקהלה והביא אותה להצלחה בינלאומית. בשנת 1981 הקים ראטר מקהלה משלו, זמרי קיימברידג', איתה הוא מקליט עד היום יצירות של מוזיקה כנסייתית, יצירות פרי עטו ויצירות נוספות.
במקביל לקריירה כמנצח מקהלה, עסק ראטר בהלחנה, בעיקר של מוזיקה דתית, זאת על אף שראטר העיד על עצמו שאיננו אדם דתי. בשנת 1974 בוצעה לראשונה הקנטטה שלו "גלוריה" וזכתה להצלחה, בשנת 1985 כתב ראטר רקוויאם שזכה גם הוא להצלחה רבה. בשנת 1990 כתב יצירה מוצלחת נוספת מגניפיקט. יצירות אלו ואחרות פרסמו את ראטר בעולם, והוא נחשב למלחין חשוב. 
ראטר ערך כמה ספרים ואנתולוגיות העוסקים במוזיקה כנסייתית, בין השאר האנתולוגיה של אוניברסיטת אוקספורד למוזיקה קולית.

הוקרה, הערכה ופרסים

ראטר נחשב למלחין חשוב ומוערך, במיוחד בארצות הברית, אך גם בבריטניה ובעולם כולו. יצירות רבות פרי עטו מבוצעות ומוקלטות והוא נחשב למנצח ומרצה מבוקש. בשנת 1988 מונה לחבר בגילדת המוזיקה הכנסייתית בבריטניה, בשנת 1996 קיבל תואר דוקטור למברת' מהארכיבישוף מקנטרברי ובשנת 2007 קיבל מהמלכה אליזבת השנייה תואר אבירות במסדר האימפריה הבריטית. בחגיגות היובל למלכה אליזבת, בשנת 2002, הושמעה הלחנתו למזמור ק"ן בתהילים בקתדרלת סנט פול בלונדון, ובשנת 2011 הלחין במיוחד יצירה שהושמעה בחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון.
יעקב אייזנמן

יעקב (יענק'לה) אייזנמן (נולד ב-1945 בירושלים) הוא צלם, מפיק, במאי ועורך קולנוע וטלוויזיה ישראלי.

ביוגרפיה

בשנת 1966 החל לעבוד כמתלמד בחברת סרטים ירושלמית בשם "סרטי הבירה". בשנת 1969 הצטרף למחלקת הצלמים של הטלוויזיה הישראלית והיה בין ראשוני הצלמים בטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון). הוא צילם כתבות וסרטים דוקומנטריים רבים. ביים וצילם כמה סרטים דוקומנטריים כמו "פוסטמורטם - על ניקוי ראש".
בשנת 1972 מונה למנהל מחלקת עריכת סרטים ואף הקים את הקורס הראשון לעורכי סרטים של הטלוויזיה הישראלית, שממנו יצאו מרבית עורכי הסרטים העובדים בה עד שנות 2000.
בשנת 1976 הצטרף ליגאל לוסין להפקת הסדרה התיעודית המונומנטלית של הערוץ הראשון "עמוד האש" והיה למפיק הראשי של הסדרה. 
עד לפרישתו מרשות השידור בשנת 2002 ערך והפיק תוכניות רבות. ביניהן "הטברנה", "מודל 96", "קליק פלוס", "30 שנה למלחמת ששת הימים" ו"40 שנה למבצע קדש".
שימש צלם ראשי של כמה סרטי קולנוע עלילתיים באורך מלא כגון "הסיקריקין", "ג'וקר", קשר הדבש, "אדמה חמה", "זוג נשוי", "גולם במעגל" וכן של דרמת הטלוויזיה "קובי ומלי".
היה בין המורים הראשונים של בית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים שם לימד צילום קולנוע וטלוויזיה. משנת 2003 משמש מורה לצילום קולנוע וטלוויזיה וראש מסלול תקשורת דיגיטלית במכללה האקדמית "ספיר".
בתו היא הזמרת תמר אייזנמן.
אופוס רטיקולאטום

אופוס רטיקולאטום (לטינית: opus reticulatum, מעשה רשת) היא שיטה לבניית קירות שפותחה באדריכלות הרומית הקדומה. בשיטה זו פני הקיר, משני הצדדים בנויים מאבנים רבועות בעלות חתך פירמידלי, התקועות עם חודן לתוך המלט היוצר את ליבת הקיר. האבנים סדורות בפני הקיר בדגם רשת עם משקים העולים באלכסון בזווית של 45 מעלות (ולא כמקובל בבנייה שבה יש נדבכים אופקיים). מקור המונח בשפה הלטינית: מעשה (דמוי) רשת; אופוס = מעשה; רטינה = רשת. ליבת הקיר עשויה בטון (אופוס קמנטיקיום). 
השיטה הייתה בשימוש למן המאה הראשונה לפני הספירה. האדריכל הרומי ויטרוביוס מתאר אותה בספרו "על אודות האדריכלות".
בתקופה הרומית בארץ ישראל נמצאה השיטה הזו בשימוש מצומצם מאוד, וידועה רק משלושה מבנים: בשיטה זו נבנה בית המרחץ בארמון ההירודיאני השלישי שבארמונות החורף ואחוזת המלך ביריחו (על הגדה הצפונית של ואדי קלט); בירושלים נבנה כך מונומנט עגול שנועד לציין קבר מפואר מצפון לשער שכם (ליד רחוב הנביאים, מכוסה כיום); מבנה (מקדש?) סמוך למעיין של בניאס. דומה שמבנים אלה נבנו בידי בנאים ואומנים רומיים שהובאו לשם כך במיוחד מרומא. פרופ' אהוד נצר העריך כי טכניקה זו הובאה ארצה בידי אגריפה חברו של הורדוס בעת ביקורו בארץ ישראל בשנת 15 לפנה"ס.
דוד חשמל

דוד חשמל הוא דוד חימום המשתמש באנרגיה חשמלית לחימום מים. הדוד נועד לשימוש ביתי, תעשייתי וכן לשימושים נוספים. שיטת חימום זו נפוצה מאוד במשקי בית במדינת ישראל בחודשי החורף בהם לא ניתן להשתמש באנרגיה סולארית (דוד שמש) לחימום המים.
בדרך כלל בדוד שמש קיימת גם האפשרות לחמם את המים באמצעות גוף חימום חשמלי.

היסטוריה

עד להמצאת דוד השמש האפשרות הנפוצה בישראל לחימום מים לרחצה הייתה באמצעות דוד החשמל, שבו חימום המים מתבצע באמצעות גוף חימום חשמלי.

מכל המים

המכל הוא בדרך כלל בצורת גליל מוארך העשוי מפלדה עמיד בפני לחץ מים שסביבו גליל פח מגולוון כאשר ביניהם קיים חומר בידוד תרמי מפוליאוריתן מוקצף (בעבר השתמשו לצורך הבידוד בצמר סלעים). חלקו הפנימי של דוד הפלדה מצופה בחומר מבודד שנועד למנוע התפתחות קורוזיה וחלודה. מצויים בשוק מספר ציפויים: ציפוי צבע (פנולי או אפוקסי), ציפוי מלט (פוליטון) וציפוי אמייל.

גוף חימום

גוף חימום חשמלי לדוד עשוי מצינורית שמיוצרת מנחושת או מנירוסטה בקוטר של כ-8 מ"מ. בתוך הצינורית מושחל חוט להט בצורה ספירלית אשר מבודד ממגע בצינורית על ידי אבקה דחוסה. בקצות חוט הלהט מותקנים קצוות מוליכים עם ראשי הברגה שאליהם מחברים את כבלי הזינה המגיעים לדוד. כל דודי השמש בישראל מכילים גוף חימום. כיום, רובם המכריע של גופי החימום הם גופי חימום טבולים, כלומר: באים במגע עם המים. עקב קשיות המים בישראל, נוצרת על גוף החימום שכבת אבנית (כדוגמת גוף החימום בקומקום), אשר גורמת עם הזמן להתנגדות גוברת והולכת של חוט הלהט והוא נשרף (בדומה לחוט להט של נורת ליבון).

שרוול חימום מהיר

מוכר גם כ"חמם" או "מאיץ חום", הוא התקן המורכב בתוך דוד החימום הגורם לתהליך חימום מהיר של המים ובכך מסייע לחיסכון בחשמל.
ההתקן מורכב מצינור מתכת מעובה אשר בחלקו התחתון מנוקבים פתחים, והוא הולך וצר בכוון חלקו העליון. ההתקן מורכב בתחתית הדוד כך שחלקו העליון מגיע כמעט עד לצינור היציאה של המים החמים הממוקם בחלקו העליון של הדוד. בתוך ההתקן, בחלקו המעובה, מותקן גוף החימום עצמו . עם הפעלת הדוד מתחממים המים שבקרבת גוף החימום ועולים במהירות כלפי מעלה לכוון פתח היציאה של הדוד. מהירות החימום והחיסכון בחשמל מושגים כתוצאה מכך שאין צורך לחמם את כל המים שבדוד, אלא רק את הכמות הקטנה שבתוך הצינור המעובה.
קצבת נכות

קצבת נכות היא קצבה המשולמת על ידי מדינה לאנשים עם מוגבלות המונעת מהם לעבוד ולהשתכר ברמה מינימלית. קצבת הנכות כמעט תמיד מותנית בהיעדר הכנסה משמעותית ממקורות אחרים. 
קצבת נכות משולמת במדינות רבות, בהן ישראל וארצות הברית, ובאירופה: בולגריה, אסטוניה, צרפת, יוון, הונגריה, איסלנד, לטביה, הולנד, פולין וסלובניה. במלטה קיימת תוכנית של גמלת נכות הדומה יותר לקצבת נכות מאשר לתוכנית גמלת נכות.

סוגי נכויות המזכים בקצבה

הגדרת הנכות הנדרשת לקבלת הקצבה משתנה ממדינה למדינה. בבולגריה ההטבות מוגבלות לבעלי פגיעה פיזית, פגיעת ראייה או פגיעה שכלית בעלי לפחות 90% אובדן כושר עבודה. בצרפת, לעומת זאת, נדרשת לפחות 50% נכות קבועה וביוון 67% אחוזי נכות.   
בארצות הברית בשנת 1961, סבלו 25.7% ממקבלי הקצבה מבעיות לב ושבץ, 16% מבעיות נוירולוגיות, 9.6% מבעיות נפשיות והתפתחותיות, 8.3% מסרטן, 8.3% מבעיות גב ובעיות כאב אחרות, 7.2% ממחלות במערכת הנשימה, 2.5% מסכרת ו-22.4% מבעיות אחרות. בשנת 2011, סבלו 10.6% ממקבלי הקצבה מבעיות לב ושבץ, 8.2% מבעיות נוירולוגיות, 19.2% מבעיות נפשיות והתפתחותיות, 9.2% מסרטן, 33.8% מבעיות גב ובעיות כאב אחרות, 4.1% ממחלות במערכת הנשימה, 3.4% מסכרת, 3.7% מפציעות ו-7.7% מבעיות אחרות. 
בישראל, בשנת 2009, סבלו 32% ממקבלי קצבת נכות ממחלות נפשיות, 25% ממחלות פנימיות, 21% ממחלות נוירולוגיות ולוקמוטוריות, 11% מפיגור שכלי ו-7.5% מליקויים חושיים.

שיעור מקבלי הקצבאות

שיעור מקבלי קצבת הנכות משתנה ממדינה למדינה. בשנת 1999 היו ביפן קצת פחות מ-2% מקבלי קצבת נכות או גמלת נכות, בעוד בהולנד היה השיעור מעל 7%. ממוצע ה-OECD עמד על כ-5%. בארצות הברית היה שיעור מקבלי הקצבה בסוף שנות ה-70 כ-2.3%. בעקבות ביקורת ציבורית תוקן החוק בשנת 1980 על מנת להדק את הפיקוח על מבקשי הקצבאות, מרבים נשללה הקצבה ושיעור מקבלי הקצבה ירד באמצע שנות ה-80 אל מתחת ל-2%. צעד זה הביא בשנת 1984 לצעד בכיוון הנגדי, כאשר חוקק ב-1984 חוק הקורא ליחס יותר מקל כלפי מבקשי הקצבה. מאז, עלה שיעור מקבלי הקצבה באופן חד ובשנות ה-2000 עלה מעל ל-3.5%.
יצחק גלנטי

ביוגרפיה

גלנטי נולד בדמשק, ובשנת 1945 עלה לארץ ישראל במסגרת מבצע האלף. בעל תואר ראשון בגאוגרפיה ובמדע המדינה ותואר שני בגאולוגיה וארכאולוגיה מאוניברסיטת חיפה.
היה ממייסדי התנועה הדמוקרטית בחיפה, שלימים התאחדה עם שינוי והצטרפה לתנועת ד"ש. בשנות ה-70 היה חבר מזכירות תנועת ד"ש בחיפה ומחוז הצפון, וכיהן מטעמה כחבר במועצת הפועלים של חיפה. היה יו"ר חטיבת ההנדסאים והטכנאים וחבר המזכירות הארצית של ועד עובדי חברת החשמל. היה חבר בוועידת ההסתדרות ה-13, וחבר בוועד הארצי של טייסי הממ"גים.
עבד כ-40 שנה בחברת החשמל במגוון תפקידים, ובמקביל עסק בארכאולוגיה ימית ויבשתית.
היה טייס חובב, במסגרת זו זכה במקום השביעי באליפות העולם לטייס בכלי טיס זעירים (אנגליה 2003). בנוסף לכך היה חובב צלילה, שיט וסיורי שטח.
גלנטי היה גרוש ואב לשלושה ילדים. התגורר בנשר.

כהונתו בכנסת

בתחילת דרכו כחבר כנסת היה גלנטי חבר בשלוש מוועדות כנסת – ועדת הכנסת, ועדת חוקה, חוק ומשפט (עד ל-19 בנובמבר 2007), וועדת החינוך, התרבות והספורט, מיום 15 באוקטובר 2007 כיהן גם כיו"ר סיעת גיל בכנסת, ומיום 29 באוקטובר 2007 גם כיו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת. בנוסף, היה חבר פעיל בשדולה הסביבתית חברתית של הכנסת, בשדולת ירושלים, בשדולה למען חיפה והגליל, בשדולה למאבק בתאונות הדרכים, בשדולה למען דרוזים וצ'רקסים ובשדולה לקידום החברה האזרחית בישראל.
יד חנה

היסטוריה

נוסד ב-1950 במסגרת הקיבוץ המאוחד בידי גרעין הבונים דרור של ניצולי שואה מהונגריה. הקיבוץ קרוי על שם חנה סנש. 
בשנת 1953, על רקע משפטו של מרדכי אורן, חבר השומר הצעיר שהואשם בפראג כמרגל מערבי וחילוקי הדעות במפ"ם בין המצדדים בגישה הסובייטית בהנהגת משה סנה לבין המצדדים בזכאותו של אורן, הזדהו רוב חברי הקיבוץ עם משה סנה שהובילם להצטרפות למק"י. כ-120 חברי קיבוץ שהתנגדו להעברת התמיכה למק"י עזבו את הקיבוץ ויסדו קיבוץ קרוב בשם "יד חנה סנש", שהתפרק ב-1972 ועל מקומו יושבת בת חפר. כך קיבל יד חנה את הכינוי "הקיבוץ הקומוניסטי היחידי".
לאחר הוצאתם להורג של מרגלי האטום יוליוס ואתל רוזנברג, ניטעה לזכרם חורשה "לזכר אתל ויוליוס רוזנברג שהוצאו להורג על לא עוול בכפם בידי המקארטיזם האמריקאי".

ביד חנה נקלטו גרעיני נח"ל של ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי (בנק"י). ב-8 בדצמבר 1964 נרצח בשדות הקיבוץ חבר הגרעין אברהם ג'ורי על ידי חיילי הלגיון. רצח זה גרם להלם בין חברי הקיבוץ. חברי הקיבוץ זעמו על מאיר וילנר שהעלה את הסברה שהייתה זו פרובוקציה ישראלית. תקרית זו גרמה להתחלת התהליך של פירוק המפלגה הקומוניסטית הישראלית למק"י ורק"ח.
ב-2005 קלט יד חנה 30 משפחות של מפונים מצפון השומרון וחבל עזה (רובם מחומש). סיווג היישוב שונה מקיבוץ לכפר שיתופי קהילתי ושם האגודה השיתופית שונה ל"יד חנה-חומש". ב-2010 היישוב התרחב עד ל-300 משפחות.
מבנה הציבור החשוב בקיבוץ הוא מבנה חדר האוכל והמועדון שלצידו, בתכנון האדריכל ישראל גודוביץ. המבנים הוקמו לאחר 1973, ובחדר האוכל שובצה עבודת אמנות מאת גרשון קניספל. בקיבוץ נמצא גם אתר הנצחה לזכר אברהם ג'ורי.
שטח היישוב הוא 2,600 דונם. ענפי המשק העיקריים הם מטעי אבוקדו ופרדסים. ביישוב בריכת שחייה הפתוחה למנויים מבחוץ ומבני תעשייה להשכרה.
כנסייה גותית על סלע על שפת הים

תיאור

הציור ממחיש את מסעם של קבוצת אנשים שפניהם כנראה אל עבר הנמל, תוך כדי מזג אוויר חורפי עם רוח קרה בעת השקיעה. הכנסייה הגותית הגדולה והמרשימה מהווה את מרכז הציור, ומוקפת במעין זוהר על טבעי-אלוהי. כמו ציירים ומשוררים רומנטיים גרמניים רבים, בחר שינקל לתאר מבנה בסגנון האדריכלות הגותית ביצירתו- אחד ממאפייניו הבולטים ביותר. הסיבה לכך הייתה התנועה הרומנטית שבאה להחזיר את היופי והחן שבאותם הימים, תוך כדי כך שהסגנון הגותי אופיין כסגנון גרמני בשורשיו המקוריים, ובכך מתעסק הציור בנושא גרמני מובהק ולא רק בנושא אדריכלי בפרט.
טניס כדורגל

טניס כדורגל (באנגלית: Footballtennis, מוכר גם בשם: Futnet) הוא ספורט ומשחק כדור, המשוחק עם כדור כדורגל על פני מגרש המחולק באמצעות רשת נמוכה לשתי מחציות. בכל אחת מן המחציות נמצאת קבוצה (הכוללת שחקן אחד, שניים או שלושה) שמטרתה להכות בכדור, ולהקפיצו מעבר לרשת אל עבר האזור של הקבוצה היריבה, באמצעות נגיעה בכדור באיבר כלשהו מאיברי השחקנים (למעט בידיהם), כך שיקשה על הקבוצה השנייה להחזיר את הכדור אל מעבר לרשת.

היסטוריה

בשנת 1922 החלו חברי מועדון הכדורגל סלביה פראג לשחק משחק שאותו כינו "כדורגל מעל החבל." המשחק כונה כך מפני שהוא שוחק בתחילה מעל חבל שהיה תלוי אופקית בין שתי מחציות המגרש. בהמשך, הוחלף החבל ברשת. כל אחת מן הקבוצות כללה, בדרך כלל, שניים או שלושה שחקנים ובכל מהלך של המשחק יכלה כל קבוצה לגעת, לכל היותר, שלוש פעמים בכדור (כאשר אין שחקן אחד נוגע בכדור פעמיים ברצף). בין נגיעה לנגיעה ניתן לתת לכדור לקפוץ על המגרש פעם אחת.
בשנת 1940 נכתבו הכללים הרשמיים הראשונים למשחק. גביע ה-futnet הראשון שוחק בשנת 1940 ובין 1953–1961 התקיימה ליגת ה-futnet הראשונה שנקראה Trampská liga. בשנת 1961 הוכר ה-Futnet כספורט רשמי על ידי ארגון הספורט הצ'כוסלובקי (ČSTV) והוקמה ועדת ה-futnet של פראג. בשנת 1971 נוסדה התאחדות ה-futnet הצ'כית ("Český nohejbalový svaz") ובשנת 1974 נוסדה ההתאחדות הסלובקית המקבילה.
תחרויות בינלאומיות רשמיות קיימות כבר כמה עשרות שנים. אליפויות אירופה מתקיימות מאז 1991 ואליפות העולם מאז 1994.

התאחדויות בינלאומיות

בשנת 1987 הוקמה התאחדות הטניס כדורגל הבינלאומית (IFTA, ששמה לימים ל- FIFTA, ההתאחדות הבינלאומית של טניס כדורגל).
בשנת 2010 נוסדה ההתאחדות הבינלאומית של ה-futnet (ושמה בקיצור: UNIF) על ידי כמה מחברי FIFTA לשעבר, שאחריהם הצטרפו מדינות אחרות, כדי לשלוט, להסדיר ולקדם את ענף הספורט הזה. בדצמבר 2012 היו ב-UNIF 17 מדינות חברות.
באפריל 2010 הוקמה התאחדות ה-Futnet האירופית (EFTA) במרסיי, צרפת, כדי לחדש את הספורט באירופה. חברי EFTA הנוכחיים כוללים את שווייץ, צרפת, צ'כיה, סלובקיה, רומניה, אירלנד, ארץ הבסקים, דנמרק, אנגליה, פולין, אוקראינה ואוסטריה. EFTA הוא האגודה היבשתית של יוניף באירופה.

שם בינלאומי

אף על פי שטניס כדורגל (footballtennis) הוא עדיין כינוי נפוץ לספורט זה, המילה futnet משמשת יותר ויותר כשם בינלאומי חדש כדי לשקף את האופי העצמאי באמת של תחרות ספורט זו שיש לו חוקים, תקנות, תחרויות ואיגודים משלו.
סער 3

פעילות מבצעית

טבילת האש של ספינה מדגם סער 3 הייתה בהשמדת סירת מחבלים, בליל 7 בספטמבר 1972. הסירה ועליה 5 מחבלים ביצעה מארב או הייתה בדרכה לפיגוע בישראל. השמדת הסירה בוצעה על ידי אח"י חנית בפיקודו של אלי רהב, סמוך לבסיס היציאה מדרום לצור בלבנון. הייתה זו הפעם הראשונה בה הופעל תותח אוטו מלרה 76 מ"מ בקרב בכלל, ופעם ראשונה בה הופעלה מערכת נשק זו על סמך המכ"ם בלבד. במחצית הראשונה של 1973 בוצעה פעילות נרחבת כנגד מחבלים וספינות טילים מדגם סער 3 השתתפו בה באופן פעיל. בחלק מהפעילות הוחלפו משגרי הטילים בתותח 20 מ"מ מדגם "אורליקון". במבצע אביב נעורים השתתפו סטי"לים מדגם סער 3 עם סטי"לים נוספים בהובלת כוחות פשיטה וציוד. 
כל ספינות הטילים מדגם סער 3 לקחו חלק באוקטובר 1973, מלחמת יום הכיפורים. במלחמה זו התרחשו הקרבות הימיים הראשונים בהם נורו טילי ים-ים משני הצדדים. הקרב הראשון היה בסוריה, קרב לטקיה, בו תקפו חמש ספינות טילים ישראליות (ביניהן שתיים מדגם סער 3) חמש ספינות של חיל הים הסורי, ביניהן שלוש ספינות טילים. כל הספינות הסוריות טובעו, כשבצד הישראלי לא היו נפגעים. הקרב הימי הבא בין ספינות טילים היה במצרים, קרב דמייט, בו תקפו שש ספינות טילים ישראליות (מהן שתיים מדגם סער 3) ארבע ספינות טילים מצריות. שלוש מהספינות המצריות הוטבעו ואחת נמלטה. גם בקרב זה לא היו נפגעים בצד הישראלי.
גם במלחמת שלום הגליל ובין המלחמות עסקו ספינות טילים מדגם סער 3 בפעילות רבה בהגנת החוף. ספינות סער 3 הוחלפו בהדרגה על ידי ספינות טילים גדולות יותר.
בשנים 1985–1991 הוצאו מהשירות ספינות הטילים מדגם סער 3. חלקן טובעו באימון מטווח טילים, חלקן שוקעו בים התיכון ובים סוף כדי לשמש אתרי צלילה. שתי ספינות – אח"י חנית ואח"י חץ - נמכרו לחיל הים של צ'ילה. אח"י סער, הספינה ששמה אומץ כשם הדגם, טובעה באימון ירי של חיל הים בשנת 1991.

ספינות בסדרה

בסדרת סער 3 נבנו שש ספינות. לפי סדר הבניה הן: אח"י סער, אח"י סופה אח"י געש, אח"י חרב, אח"י חנית, ואח"י חץ.
המקצוען

העלילה

הסוכן החשאי הצרפתי ג'וסלין בומון (Josselin Beaumont) (ז'אן-פול בלמונדו) נשלח למאלגאווי (מדינת אפריקאית בדיונית) על מנת להרוג את נשיאה הדיקטטור, קולונל ניג'אלה. אולם, ברגע האחרון המצב הפוליטי משתנה והשירות החשאי הצרפתי מסגיר את בומון  לידי הרשויות האפריקאיות והוא נידון לתקופת מאסר ארוכה. לאחר בריחה נועזת הוא שב לצרפת ובכוונה מודיע לממונים עליו לשעבר על נוכחותו ומבטיח להם להרוג את ניג'אלה שבדיוק הגיע לארץ לביקור רשמי.
גרפה

גְּרַפָּה (נכתב גם גראפה. באיטלקית Grappa), בעברית גַּפְתָּה, הוא משקה אלכוהולי המופק מגפת ענבים (שאריות הפירות שנותרות לאחר סחיטתם). טכניקת ייצור הגרפּה נפוצה ברוב ארצות ייצור היין המסורתיות. בצרפת מוכר המשקה בשם Marc, בספרד Orujo,  ביוון Tsikoudia ובגאורגיה Chacha. 
באופן מסורתי משקאות בסגנון גרפה מכילים בין 40 ל-60 אחוזי אלכוהול.
הגרפּה יוצר במקור באזור בסאנו דל גראפה (Bassano del Grappa) בונטו שבצפון איטליה. מקור השם במילה הלטינית גראפולוס שפירושה "אשכול ענבים".
כיום, במקומות שונים בארצות יין של "העולם החדש" וגם בישראל מייצרים משקאות בסגנון גרפה, אך על פי תקנה בינלאומית (ECC regulation) שנכנסה לתוקף בשנת 1989, ניתן לקרוא לתזקיק גפת ענבים בשם "גרפּה" אך ורק אם הוא יוצר באיטליה או בטיצ'ינו.
כריסטופר מינץ-פלאס

קורות חיים

מינץ-פלאס נולד בלוס אנג'לס, ארצות הברית. אביו ריי פלאס הוא קתולי ממוצא פולני, צרפתי-קנדי ואירי, ובמקצועו דוור. אימו אלן (לבית מינץ) היא יהודייה, ויועצת בית ספר.
פלאס גדל בווסט הילס שבאזור עמק סן פרננדו ולמד במשך 4 שנים בתיכון ריאל אל קאמינו.

קריירה

מינץ-פלאס החל לשחק מהיותו ילד וכבר בכיתה א' החל ללמוד בסדנאות דרמה עד שהגיע לתיכון. את תפקידו הראשון קיבל פלאס בשנת 2007 עוד שהיה תלמיד בי"ב, בסרט הקומדיה "סופרבאד - חרמן על הזמן" בהפקת ג'אד אפאטו וסת' רוגן, בסרט גילם פלאס את דמותו של פוגל מק'לאבין, חברם של אוון וסת' והיחיד במהלך הסרט שמצליח לאבד את בתוליו. במהלך הצילומים נאלצה אמו של פלאס להיות נוכחת בסט הצילומים בעת סצנת הסקס של בנה, כיוון שפלאס היה בן 17 וחצי בלבד בזמן הצילומים.
סרטו הבא של מינץ-פלאס היה הקומדיה "מודלים לחיקוי" משנת 2008, לצד שון ויליאם סקוט ופול ראד, שם גילם ילד משועמם בשם אוגי שמעדיף את העולם הדמיוני (ימי הביניים) מאשר את המציאות. בשנת 2009 הופיע פלאס בתור יצחק אבינו לצד מייקל סרה בקומדיית ההרפתקאות "פרה היסטרי" החולפת על פני ההיסטוריה התנ"כית.
מינץ-פלאס שיחק מאז בסרטים רבים, בעיקר קומדיות כמו "התנסות חובה" בכיכובה של אוברי פלזה, או "קיק אס" ו-"קיק אס 2", שבסרט השני הוא שיחק את הנבל או בשמו: המאדרפאקר. בשנת 2014 ב"שכנים" ובסרט ההמשך "שכנים 2" משנת 2016 כדמות ראשית יחד עם זאק אפרון, דייב פרנקו, וסת' רוגן. דיבב גם בשלושת סרטי "הדרקון הראשון שלי" וגם בסדרת טלוויזיה שלה. ב-2016 תרם את קולו לסרט המצויר "טרולים". 
במאי 2017 החל לככב בסיטקום "מרחבים סגורים" לצד ג'ואל מקהייל ברשת CBS. בדצמבר אותה שנה שיחק בסרט הביוגרפי "חי בסרט" בבימויו של ג'יימס פרנקו שגם משחק בתפקיד ראשי לצד שלל אנסמבל שחקנים כמו דייב פרנקו,  אליסון ברי, שרון סטון וסת' רוגן.
גרי פיטרס

ביוגרפיה

פיטרס נולד בפונטיאק , פרבר של דטרויט. הוא בנם של מדלין לבית ויגניר, ילידת צרפת, ולהרברט גארט פיטרס. הוא סיים את לימודיו ב-Alma College ב-1980, ולאחר מכן תואר שני בממשל עסקי באוניברסיטת דטרויט ב-1984. בנוסף על כך למד לתואר J.D במשפטים באוניברסיטת המדינה של ויין ותואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת המדינה של מישיגן.
פיטרס שירת כלוטננט קומנדר וקצין תומך אספקה בחיל הים של ארצות הברית. בעת שירותו, ובפרט בעת היותו משרת במילואים, היה בין היתר במפרץ הפרסי, וכן מחוץ למדינתו פעמים רבות, במיוחד לאחר מתקפת הפיגועים של 11 בספטמבר. בין זמן זה שירת כחבר מועצת העיר רוצ'סטר הילס בשנים 1991–1993. לאורך שירותו זכה לעיטורים אחדים, כגון מדליית הישג חיים הים וחיל הנחתים, ומדליית שירות צבאי התנדבותי יוצא דופן.
בנובמבר 1994 נבחר לכהן בסנאט המדינתי של מישיגן, כנציג המחוז ה-14 של המדינה, המכסה את מחוז אוקלנד, הסמוך למחוז בו נמצאת דטרויט. הוא שירת בבית מחוקקים זה מינואר 1995 ועד 2002.
באוגוסט 2007 הודיע רשמית פיטרס כי הוא מתכוון להתמודד נגד חבר בית הנבחרים המכהן זה שמונה כהונות, הרפובליקני ג'ו נולנברג, על תקן המחוז התשיעי של מישיגן. פיטרס הביס את יריבו ונבחר לשרת בבית הנבחרים. הוא נבחר שלוש פעמים נוספות לכהונות בבית הנבחרים, כאשר ב-2012 החליף את מקום התמודדותו למחוז ה-12 של מישיגן. ב-2014 התמודד למשרת הסנאט, על מנת לרשת את הסנאטור הדמוקרטי המכהן קארל לוין. לאחר שניצח ללא התנגדות בפריימריז הדמוקרטים, הביס את יריבתו הרפובליקנית בבחירות הכלליות. ב-3 בינואר 2015 החל את כהונתו כסנאטור.
בסנאט הוא חבר בוועדה למסחר, מדע ותחבורה, בוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים, בוועדה לעסקים קטנים ובינוניים ויזמות, וכן בוועדה הכלכלית המשותפת.
פיטרס נשוי ואב לשלושה ילדים. הזוג מתגורר בבלומפילד הילס . הוא אפיסקופלי באמונתו.
חן מזרחי

ביוגרפיה

חן גדל והתחנך בשכונת התקווה, למד בתיכון מקס פיין בתל אביב, ושרת בחיל האוויר. נשוי לאתי ואב לשתי בנות.
בגיל 16 החל להופיע בערבי במה פתוחה במועדון הקאמל קומדי קלאב. בהמשך הפך לאמן בית של המועדון.
ב-2010 השתתף בסדרה "הבורר" בתור נהג משאית, ולאחר מכן הוא התחיל להנחות סרטי דוקו ספורט בערוץ אגו.
ב-2012 הצטרף לפאנל התוכנית "צחוק מעבודה" בעונתה השביעית והאחרונה.
ב-2016 החל להופיע יחד עם גדי וילצ'רסקי בסדרה "שותפים" ששודרה בערוץ סנטרל קומדי של HOT. מזרחי נמנה עם יוצרי וכותבי הסדרה. בשנה זו השתתף בפרסומת למותג פפסי יחד עם בר רפאלי וגדי וילצ'רסקי.
מזרחי השתתף בעונה השנייה של הסדרה "שנות ה-80", ובעונה השלישית באופן משמעותי יותר בסדרה, בה הוא משחק בתפקיד "בבר המגזימן".
מזרחי מריץ את מופע הסטנדאפ שלו ברחבי ישראל, ונחשב לאושיית רשת ברשתות החברתיות.
ב-2018 שיחק בקומדיית המצבים לנוער "טרנינג".
אסייתים

אסייתים הם אנשים שמקורם ביבשת אסיה. עם זאת, השימוש במונח אינו אחיד, ולעיתים הוא מתייחס רק לאנשים שמקורם בחבל ארץ מסוים באסיה. אף על פי שהתיאור מבוסס על מקום מגורים, הוא לרוב נחשב לכזה המתייחס למוצא אתני או גזע.
באנגלו-אמריקה (בעיקר בארצות הברית) המונח "אסייתים" מתייחס בעיקר לאנשים שמוצאם במזרח אסיה ובדרום-מזרח אסיה, אך בבריטניה מתייחס המונח דווקא לאנשים שמוצאם בדרום אסיה. במדינות אחרות (כמו בחלק ממדינות אירופה) המונח מתייחס לאנשים שמוצאם ביבשת אסיה, ללא קשר למיקום ביבשת עצמה. בארצות הברית לא נהוג לכנות "אסייתים" אנשים ממרכז אסיה או מדרום-מערב אסיה.
הבה

הֵבֵּה (יוונית עתיקה: Ἥβη; מילולית: נעורים) הייתה אלת הנעורים במיתולוגיה היוונית. שימשה גם כמשרתתם של האלים באולימפוס, והגישה להם נקטר ואמברוסיה. הבה הייתה בתם של זאוס, ראש האלים, ושל אשתו הרה, ואחותם של אל המלחמה ארס, אלת הלידה איליתיה ואל האש והנפחים הפיסטוס. 
הבה התחתנה עם הרקולס לאחר שזה זכה למעמד של אל, וחתונה זו ציינה את הפיכתו לבן אלמוות. את תפקידה כמשרת האלים ירש הנסיך הטרויאני גנימדס.
בקרב הרומאים נודעה כיובנטאס, ומקדשים לכבודה הוקמו בגבעת הקפיטולין ובקירקוס מקסימוס. נערים צעירים נהגו להעניק לה מטבע כאות תודה, לאחר הפעם הראשונה שבה לבשו טוגה של גברים.
כוכב הלכת המינורי הבה 6, שהתגלה ב-1 ביולי 1847, קרוי על שמה.
דמיטרי קומבארוב

קרירה

קומבארוב התחיל לשחק כדורגל בגיל 4, ביחד עם אחיו. לאחר סכסוך עם המאמנים, עזב ביחד עם אחיו את ספרטק לדינמו מוסקבה. ב-13 ביולי 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במסגרת הגביע הרוסי נגד דינמו בריאנסק. באוגוסט 2010 חזרו האחים קומבארוב לספרטק מוסקבה. את עונת 2012/2013 סיים בתואר "מלך השערים" של המועדון עם 7 שערים למרות היותו מגן שמאלי.
ביוני 2019 הודיע על מעברו לקבוצת קריליה סובייטוב סמרה.
בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת רוסיה במשחק ידידות נגד דנמרק. הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012. ב-5 במרץ 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד ארמניה.

סטטיסטיקה

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
נכון ל-16 ביוני 2017
קו סימיאני

קו סימיאני הוא אנומליה אנטומית מינורית המתבטאת בצורת קו קפל העובר לכל רוחב כף היד. הקו הסימיאני נוצר בשלב מוקדם של התפתחות העובר בעקבות מיזוג בין שני הקווים הנורמליים העוברים אצל רוב בני האדם (קו החיים וקו הלב). הקו אופייני לפרימטים מתת הסדרה הסימיאנית ומכאן שם הכינוי.
הימצאות קו סימיאני אצל בני אדם, יכול להוות תסמין של מצבים רפואיים מסוימים כגון תסמונת אלכוהול עוברית (FAS) ושל פגמים גנטיים וטריזומיות כמו תסמונת דאון ותסמונת נונאן. ישנה שכיחות של 0.8% של התופעה ביד ימין ושל 1.3% ביד שמאל אצל אנשים נורמלים, לעומת 71% ו-61% בהתאמה אצל בעלי תסמונת דאון. באופן כללי, התופעה שכיחה פי שניים אצל גברים מאשר נשים.
מרגרט מיטשל

ביוגרפיה

נולדה בעיר אטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה (דרום ארצות הברית). למדה בקולג' סמית' שבמדינת מסצ'וסטס, אך הפסיקה את לימודיה בשנת 1918, וחזרה לביתה בעקבות מות אמה ממחלה. בהמשך התקבלה לעבודה בעיתון מקומי, וכתבה טור שבועי.
בעקבות שבירת קרסול, נכפתה עליה תקופת החלמה בביתה. בעלה, ג'ון מארש, נשלח להביא עבורה ספרים רבים מהספרייה, והציע שתכתוב ספר בעצמה. מיטשל החלה לכתוב את "חלף עם הרוח", עשתה שימוש בידע הרב שהיה לה בנושא מלחמת האזרחים האמריקנית (היא גדלה בדרום המובס), ושילבה בעלילה תכנים אישיים (אוטוביוגרפיים). סדר הכתיבה היה שרירותי לחלוטין (הפרק הראשון שנכתב היה הפרק האחרון). מיטשל לא שיתפה איש מלבד בעלה בכתיבה. בשנת 1929 היא החלימה והחליטה לזנוח את כתיבת הספר, על אף שהיה כתוב ברובו.
בשנת 1935 מיטשל התבקשה ללוות מוציא לאור מחברת "מקמילן", בשם הווארד לייתם, שהגיע לאטלנטה במטרה למצוא כותבים דרומיים. לייתם התעניין בכתיבתה של מיטשל, והיא הגישה לו את היצירה החלקית שכתבה. לייתם התלהב, וחברת "מקמילן" שילמה למיטשל מקדמה, כדי שתסיים לכתוב את הפרק הראשון של הספר. מיטשל סיימה לכתוב במרץ 1936, וב-30 ביוני 1936 הספר יצא לאור.
הספר נמכר בהצלחה רבה, וזיכה את מיטשל בפרס פוליצר בשנת 1937. הספר נחשב לאחד הספרים הנמכרים ביותר בהיסטוריה. עם זאת, מיטשל לא פרסמה עוד ספרים והוא נשאר ספרה היחיד.
המפיק דייוויד סלזניק רכש את זכויות ההסרטה של הספר תמורת כ-50 אלף דולר, והפיק את הגרסה הקולנועית של חלף עם הרוח. הצילומים החלו בדצמבר 1938 והסתיימו בנובמבר 1939, ולתפקידים הראשיים בחר סלזניק בקלארק גייבל (רט באטלר) ובוויוויאן לי (סקרלט אוהרה). תקציב ההפקה היה 4 מיליון דולר, והקרנת הבכורה נערכה באטלנטה ב-15 בדצמבר 1939. הסרט זכה בשמונה פרסי אוסקר, ונחשב לאחד הסרטים המצליחים והידועים ביותר בהיסטוריה.
באוגוסט 1949 מיטשל נפצעה באורח קשה בתאונת דרכים באטלנטה (נהג מונית פגע בה בעת שחצתה את הכביש). היא מתה מפצעיה אחרי חמישה ימים בבית החולים גריידי, בגיל 48, ונקברה באטלנטה.