google/wiki40b huggingface dataset:
ג'וליו ריקורדי

חייו

בכינוי ז'ול בורגמיין, היה ג'וליו ריקורדי אחראי במידה רבה ליוקרה של קאזה ריקורדי, שפרסם גם כמה כתבי עת ("לה גאזטה מוזיקלה", "מוזיקה א' מוזיצ'יסטי" ו"ארטס אה לאבור"), ופרסומים שונים, שהיו מפורסמים בעבר ("ספריית הפסנתרן", "יצירתו של פרדריק שופן", "אמנות המוזיקה באיטליה", "הסונאטות של דומניקו סקרלטי"). 
ריקורדי היה גם המו"ל של האופרות המאוחרות של ג'וזפה ורדי, שעמו יצר קשר בצעירותו. בתכתובת בין ורדי לבינו אישר ורדי את הסכמתו לשינויים, שג'ובאני ריקורדי הציע באופרה "סימון בוקאנגרה" שנים קודם לכן. הנסיבות לא אפשרו לוורדי להתפנות לעריכת השינויים, שיעשו את האופרה נגישה יותר לקהל הרחב, עד נובמבר 1880, אז כתב אל ג'וליו ריקורדי, "אי אפשר להשאיר את היצירה בצורתה הקיימת. היא עצובה ומדכאת מדי." הודות לקשרי האמון והידידות שנוצרו בין ריקורדי לוורדי, הצליח המו"ל הצעיר לשכנע את המלחין לחזור מפרישתו. בשיתוף פעולה עם הלבריתן, המשורר והמלחין הצעיר אריגו בויטו נכתבו שתי האופרות האחרונות של ורדי, אותלו בשנת 1887 ופלסטף בשנת 1893.
בד בבד נקט ריקורדי גישה נבונה ומרחיקת ראות של קידום מלחינים צעירים מבטיחים. ברשימה זו כלולים אמילקארה פונקיילי, אלפרדו קאטאלאני, אנטוניו קארלוס גומז, אומברטו ג'ורדאנו ומעל כולם, ג'אקומו פוצ'יני. לגבי פוצ'יני, בייחוד, היה ריקורדי למעין דמות-אב, מטיל מורא (ובמקרים רבים נדרש לביקורת חריפה כלפי הרגלי העבודה החובבניים של פוצ'יני), אך מעורר אמון עמוק.

תאורים במדיה

המחזה "בעקבות אאידה" - מחזה-עם-מוזיקה מאת ג'וליאן מיטשל משנת 1985 - מתאר את מאבקו של ריקורדי להניע את ורדי שפרש מן ההלחנה לשיתוף פעולה עם הלבריתן הצעיר, אריגו בויטו, במיזם שהביא ליצירת אותלו.
רחוב משגב לדך

היסטוריה

הרחוב וסביבתו הוקמו על גבי חורבות העיר העליונה של תקופת בית שני אשר נהרסה על ידי הרומאים, וכ-6 מטר מתחת למפלס החיים של הרחוב נחשף הבית השרוף.
ברחוב הוקם בית חולים בשטח שהיה שייך לעדה הספרדית, בתמיכת בני מאיר-אנשל אבי משפחת רוטשילד, ונקרא "בית החולים מאיר רוטשילד". הוא היה בית החולים הראשון בבעלות יהודית בירושלים, ובתחילתו היו בו 3 חדרים ו-18 מיטות. טופלו בו גם נוצרים ומוסלמים. 
בשנת תרמ"ח 1888, בעקבות התפתחות היישוב היהודי מחוץ לחומות, הועבר בית החולים רוטשילד אל העיר החדשה, ובית החולים ברחוב משגב לדך חזר לחזקתה של העדה הספרדית.
במלחמת העצמאות היה משגב לדך בית החולים היחיד, ששירת את האוכלוסייה היהודית וכוח המגן שלה, אנשי ההגנה והאצ"ל, בקרבות כנגד הליגיון הערבי. אל בית החולים ברחוב הובאו פצועים רבים ובהם מפקד התגבורת אל הרובע: מרדכי גזית, לאחר שנפצע קשה ב-19 במאי 1948. 
בשלהי המערכה על הרובע היהודי נשארו בו כ-50 לוחמים, כמעט ללא תחמושת, והאוכלוסייה היהודית, כ-1,700 נפש, הצטופפה בשטח שכלל כ-20 דונם. היהודים נטשו את הרחוב עם התקרבות הליגיון הערבי, ופינו את כ-120 הפצועים מבית החולים משגב לדך אל מבנה בתי מחסה. 
הליגיון הערבי תפס את הרחוב ואת מבנה בית החולים משגב לדך ביום שישי, י"ט באייר תש"ח, 28 במאי 1948.
אחר כך, מבנה בית החולים נהרס, כרבים מבתי הרובע היהודי.
מערכת הביטחון הישראלית

מערכת הביטחון הוא הכינוי למכלול הארגונים העוסקים בהגנה על ביטחון מדינת ישראל, כלומר על הגנת תושביה מפני אויבים מבחוץ ומבית. 
לכל אחד מהגורמים במערכת הביטחון סמכויות משלו, אך לעיתים נדרשת הכרעה בשאלה מי הגורם שיתמודד עם איום ביטחוני מסוים. בין הגורמים השונים מתקיימים אינטראקציה ושיתוף פעולה, לשם מימושן של מטרות משותפות. בנוסף לכך מתקיים מעבר של לוחמים/עובדים בין הגורמים השונים, ובפרט מעבר מצה"ל אל כל יתר הגורמים. במיוחד בולט הדבר במוסד, שרבים מראשיו הם אלופים שהשתחררו מצה"ל.

כוחות הביטחון

הארגונים הנכללים במערכת הביטחון בישראל הם:
הרכבת העילית של שיקגו

סקירה

מערכת הרכבת העילית של שיקגו כוללת כיום מערך של שמונה קווי רכבת עילית אשר עוברים דרך 145 תחנות ברחבי העיר. האורך הכולל של כל הקווים הוא 170.8 ק"מ. מתוכם 57.1 ק"מ חולפים על גבי מערכת של גשרים הבנויים מעל לרחובות העיר, 59.4 ק"מ חולפים על גבי מסילה בגובה הקרקע ו-19.5 ק"מ חולפים על גבי מסילה תת-קרקעית. פרישת מערכת הקווים מאפשרת גישה לכל אזורי העיר שיקגו וכן קישור למערכי התחבורה הנוספים במטרופולין.
קווי הרכבת מחברים את הפרוורים הקרובים לעיר ושכונותיה הרחוקות של עיר אל מרכז העסקים הראשי, שם מסתובבים הקווים הקצרים בלולאת גשרים עיליים וחוזרים לשכונות המרוחקות ולפרוורים הקרובים. לולאה זו נותנת למרכז העירוני הראשי את השם "Loop" ("לולאה"). על מנת לנסוע מפרבר לפרבר באמצעות ה"אל" חייבים לנסוע עם ה"אל" קודם למרכז העיר ולהחליף שם רכבת. הרכבת העילית של שיקגו היא השלישית בגודלה בארצות הברית והיא משרתת קרוב ל-620,000 אנשים בממוצע מדי יום.
קווי הרכבת העילית כוללים את הקו האדום, הכחול, הירוק, הכתום, החום, הסגול, הוורוד והצהוב. הקו האדום והקו הכחול (אשר מוביל לנמל התעופה שיקגו או'הייר) הם תחתיים בחלקם ופועלים 24 שעות ביממה. שאר קווי הרכבת פועלים בכל ימות השנה בין השעות 05:00 בבוקר ל-23:00 בלילה. בשעות היום הרכבות פועלות בתדירות של 15 דקות בין רכבת לרכבת.
גבתון (עיר מקראית)

גִּבְּתוֹן הייתה עיר מקראית בנחלת שבט דן אשר ניתנה ללויים. העיר נזכרת בספר מלכים א', פרק ט"ו, פסוק כ"ז, כעיר פלישתית בה הכה בעשא משבט יששכר את נדב בן ירבעם מלך ישראל.

זיהוי העיר והיסטוריה

יש המזהים את גבתון עם יישובים הנמצאים באזור הצפוני של השפלה הפלישתית. יש המזהים את העיר עם "תל מלוט" (תל אל-מלאתׂ), אשר נמצא צפונית מערבית לעיר בית שמש ומערבית לעיר גזר.
על פי הכתוב בספר מלכים, ממלכת ישראל ניסתה פעמיים לכבוש את העיר. ניסיון ראשון התרחש בתקופת המלך נדב בן ירבעם, שנרצח כאן בידי בעשא בן אחיה שירש את כסאו (מלכים א', ט"ו, כ"ז).  ניסיון שני נעשה בתקופת בנו של בעשא, המלך אלה, שנרצח בתרצה, בירת הממלכה, על ידי עבדו זמרי כאשר שר הצבא עמרי צר על גיבתון (מלכים א', ט"ז, ט"ו-י"ז). עם רצח המלך אלה, הפסיק עמרי את המצור על גבתון, הטיל מצור על תרצה, הביא להתאבדות זמרי והשתלט על הממלכה. מהמסופר במקרא נראה כי העיר נותרה בשליטת הפלשתים.
המושב גִּבְּתוֹן הוא מושב עובדים ליד רחובות ושייך למועצה אזורית ברנר נקרא על שם העיר המקראית.

תל מלוט

תל מלוט הוא תל ארכאולוגי בשפלת יהודה. התל ממוקם בין היישובים יציץ, פדיה ומזכרת בתיה ומשקיף על עיינות גבתון.  מצפון לשמורת עיינות גיבתון נמצא 'תל מָלוֹט שנהוג לזהותו עם העיר גבתון הפלשתית, שעל שמה קרויים המעיינות.
בחפירות בקרבת התל התגלה בשנות ה-90' של המאה העשרים מטמון המטבעות הגדול ביותר שאותר בישראל, ובו 26 אלף מטבעות ארד ביזנטיים.
על התל הוקם בשנת 2010 מצפור נוף על שם רפנאל מוסקל, לוחם יחידת אגוז שנהרג במלחמת לבנון השנייה.
קרב דידגורי

רקע

המלך דוד הבנאי דחק את חיל המצב הסלג'וקי בהדרגה מחוץ לגבולות ממלכתו, ושחרר את זדאני (1103), סאמשווילדה (1110), רוסתווי (1115), גישי (1117) ולורי (1118). צבא הממלכה הגאורגית ערך הכנות אינטנסיוויות לקרב מכריע לכיבוש העיר טביליסי, שהוחזקה בידי המוסלמים.

לאחר הקרב

לאחר הקרב, גרש המלך דוד את חיל המצב הסלג'וקי שנותר מהממלכה וכבש מחדש את טביליסי לאחר מאבק קשה בשנת 1122. הקרב בדידגורי צויין כתחילת תור הזהב בגאורגיה שנמשך עד לפלישת ג'לאל אד-דין מינגבורנו (جلال الدین منکبرنی), שליט האימפריה החוואריזמית (חווארזם), בשנת 1225.
לזכר הניצחון בדידגורי, הוקמה אנדרטה מרשימה בהר דידגורי בתחילת שנות התשעים. הרפובליקה של גאורגיה מציינת את הניצחון בדידגורי בחג "דידגוֹרוֹבּה" ("יום דידגורי") ב-2 בספטמבר.
ניסור האי מנהטן

ניסור האי מנהטן הוא פולקלור אורבני המתייחס לעיר ניו יורק.

ההלצה

על פי הסיפור, מדובר בהלצה שנערכה בשנת 1824, בה הפיץ נגר בשם לוזייר שמועה לפיה בשל הבניינים הנבנים בקצהו הדרומי של האי מנהטן ישקע האי. לוזייר הציע כי ינסרו את האי, יגררו את דרומו לים, יסובבו אותו ב-180° ויחזירו אותו, כך שהבניינים שהכבידו על קצהו של האי ימצאו כעת במרכזו. על פי אחת הגרסאות לאגדה אורבנית זו, ביום שפורסם האירוע בעיתונים נאספו אנשים רבים על מנת לנסר את האי. מובן שלוזייר לא הופיע לאירוע, והתחבא מספר חודשים לאחריו בברוקלין.

התפשטות האגדה

עם השנים הפכה הלצה זו לאגדה אורבנית אשר החלה להופיע בספרים המספרים על ההיסטוריה של העיר ניו יורק מהמחצית השנייה של המאה ה-19. בספרים אלה מוסבר כי האירוע אמנם אינו מוזכר בעיתוני התקופה, אולם היקפם של העיתונים באותה עת היה מוגבל, וככל הנראה בחרו שלא לפרסם הלצה זו. 
האירוע מוזכר בספרו של תומאס דה וו (Thomas F. De Voe) משנת 1862, וכן בספרו של הרברט אסבורי (Herbert Asbury) "ברחבי העיר" (All Around The Town) משנת 1934 ובספר שהוצא על ידי המגזין Reader's Digest שנקרא "Scoundrels and Scallywags".
אגדה אורבנית זו זכתה לתפוצה רבה ופופולריות רבה, והיא מוזכרת בספרי היסטוריה רבים ובספרי פולקלור רבים.
שדרות רוקח

מסלול השדרה

שדרות רוקח מתחילות בצומת המפגש בינן לבין רחוב אוסישקין בצדו הדרומי של הירקון. בצמוד לצומת הן חוצות את גשר בר יהודה שעל הירקון, ולאחר מכן את רחוב אבן גבירול ואת דרך נמיר בגשר עילי ובצומת. השדרה מצטלבת עם נתיבי איילון במחלף רוקח, ומסתיימת במפגש הרחובות רפידים ובכור שלום שטרית, החוצים אותה, ואילו המשכה קרוי בשם רחוב בני אפרים ומוביל לכיוון צומת הפיל. בנוסף חוצים את השדרה שני גשרים הנושאים מסילות רכבת שעליהם עוברות מסילת החוף ומסילת הירקון של רכבת ישראל. השדרה היא כביש דו מסלולי לכל אורכה, ובה שלושה נתיבים לפחות בכל כיוון. אורך השדרה הוא 3.8 ק"מ.
צבי אבידב

צבי אֲבידֹב (קליין) (13 בנובמבר 1896 – 6 בפברואר 1984) היה פרופסור לאנטומולוגיה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשל"ז.

ביוגרפיה

אבידב נולד בשם הנרי צבי קליין ב-1896 בצנין (Znin) שבגרמניה למשפחה אורתודוקסית. בילדותו עבר לבירה ברלין, בה סיים את לימודיו התיכוניים ופעל בתנועת "בלאו וייס". בעקבות מעורבותו בתנועה התעניין בעבודה חקלאית בארץ ישראל ועבר למשך שנתיים לחוות ההכשרה שְׁטַיִינְהוֹרְסְט (Steinhorst) שליד הנובר. בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, גויס לשורות צבא האימפריה הגרמנית ושירת בחזיתות המערב והמזרח במסגרת חיל הקשר (Signal Corps). בשובו לברלין למד במכון הגבוה לחקלאות (Technische Hoschshule). בטרם סיים לימודיו, בשנת 1921 עלה לארץ ישראל והצטרף לקבוצה חקלאית שעבדה בשרון ובגליל.
בשנת 1923 הצטרף אבידב לתחנת הניסיונות החקלאית ועבד במחלקה לאנטומולוגיה כעוזרו של פרופסור שמעון בודנהיימר. עם פתיחת הפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית, סיים במסגרתה את לימודיו במחזור הבוגרים הראשון (1944). שנה לאחר סיום לימודיו (תש"ה-1945) ניתן לו תואר דוקטור באנטומולוגיה חקלאית (הדיסרטציה: "כנימת עש הטבק בארץ ישראל").
בשנת 1951 הצטרף לסגל המחלקה, ובשנת 1955 הוענקה לו דרגת פרופסור חבר. בשנת 1959 החל לשמש דקאן הפקולטה.
אבידב היה מחלוצי תחום האנטומולוגיה בארץ ובעל שם עולמי בתחום. במחקריו מצא כי הדברת חרקים אינה חייבת להיעשות בכל ימות השנה וניתן להתאימה לתקופות בהן מתרבים המזיקים. באופן זה חקר את זבוב הזית, כנימה שחורה, כנימה קמחית, כחליל הרימון ואחרים ומצא את התקופות המתאימות להדברתם. עיקר פרסומו בציבור הרחב נבע מפרסום ספרו "מזיקי צמחים בישראל".
בעקבות נפילת בנו היחיד דב בקרב על בית חאנון במלחמת העצמאות (אוקטובר 1948), שינה את שם משפחתו לאבידב.
בשנת תשל"ז הוענק לאבידב פרס ישראל לחקלאות.
יוסף לכמן (Joseph Lachmann;‏ 1882–1961), פרופסור קליני לרפואת אף אוזן גרון באוניברסיטה העברית, היה אחיו. אחיינו אשר היה נשוי לחוה, בתו של יוסף לכמן, היה הפרופ' אנדרה דה-פריס, רופא פנימאי וחוקר המטולוגיה וארס נחשים, פרופסור לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ממייסדי הפקולטה לרפואה שלה וראשון דקאניה ורקטור האוניברסיטה (1969–1972), חתן פרס ישראל לרפואה לשנת תש"ל (1970).
רוברטו שטראוס

אלוף המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן לעיני אלפי צופים, בסוף יולי 1969, זכה שטראוס בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:58.0 דקות, לפני סרג'יו ויצמן שקבע שיא ברזיל חדש של 18:13.3 דקות ולי צ'סנאו מארצות הברית (18:28.2 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:31.0 דקות, אחרי משה גרטל מישראל (4:30.3 דקות) ודייוויד סולומון מארצות הברית (4:30.4 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:08.2 דקות.

1970

במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בפנמה סיטי שבפנמה בשנת 1970 זכה שטראוס ב-6 מדליות, 1 זהב, 3 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:03.0 דקות, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:22.1 דקות ןבמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.8 דקות. מדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.8 שניות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:20.3 דקות.

1971

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה באוגוסט 1971 סיים שטראוס במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.7 דקות.

1972

באולימפיאדת מינכן (1972) סיים שטראוס במקום 41 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.78 שניות, במקום 38 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:03.57 דקות ופעמיים במקום 12, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.46 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:08.39 דקות.

1973

בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל", יולי 1973 זכה שטראוס בשתי מדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.4 שניות, אחרי ג'ף לאץ (55.4 שניות) ומייקל קוק (55.5 שניות), שניהם מארצות הברית ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:24.6 דקות, אחרי ברנט זרנוביצקי משוודיה שקבע שיא מכביה חדש של 4:20.9 דקות וטום מאראנץ' מארצות הברית (4:23.5 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:35.4 דקות ולא הצליח להגן על תוארו.
צינתוק

צִינְתּוּק (הלחם של צילצול-ניתוק) הוא מושג עממי המתאר התקשרות טלפונית קצרה שלא על מנת להתחיל שיחה, אלא לשם העברת נתון מספרי או כדי לפתות את מקבל הצינתוק להשיב שיחה למספר הטלפון ממנו הגיע הצינתוק.
לרוב מבוצע הצינתוק על ידי מערכת ממוחשבת, ומשמש לשליחה אוטומטית של נתון מספרי (בדרך כלל מספר טלפון) באמצעות זיהוי השיחה או לשם תזכורת.
השימוש בצינתוק כדי לשלוח מספר או התראה נפוץ במגזר החרדי, שבו רבים המשתמשים בטלפון כשר, שאינו מאפשר תקשורת נוספת מלבד שיחה.

טכניקה

מבחינה טכנית, בכל שיחת טלפון יכול הצד היוזם לקבוע איזה מספר יראה מקבל השיחה על צג מכשירו כזיהוי המתקשר. אלא שחברות התקשורת משדרות בדרך כלל את מספר הטלפון האמיתי של יוזם השיחה. במקרים מסוימים מאפשרות החברות ללקוח לשדר כל זיהוי שירצה. בכך מתאפשר ליצור מערכת אוטומטית היוזמת שיחות טלפון רבות ממספרים שונים.

שימושים

במערכות וואטסאפ-פון משתמשים בצינתוק על מנת להודיע לחברי קבוצה על הודעה חדשה שקיימת בקו המידע שהוקצה לקבוצה. קווי נייעס משתמשים בצינתוקים על מנת לפרסם את המספרים החדשים של הקו. מערכות שונות משתמשות בצינתוק לשליחת קוד לאימות מספר הטלפון של הלקוח כדי לוודא שלא התקשר מזיהוי מזויף , כמו כן ישנן מערכות המאפשרות חיפוש מספרי טלפון וקבלתם לצג המכשיר באמצעות צינתוק. בשנת 2018 פורסם על מנויים שקיבלו צינתוק ממספר בקידומת בינלאומית על מנת שישיבו שיחה למספר ויחויבו בסכומים גבוהים.
גד נבון

שירות בצה"ל כלוחם וכרב

נולד בשם מימון פחימה במרוקו ב-1920. למד בישיבותיהם של הרבנים יעקב דהאן ואברהם אביטבול במרקש, והוסמך לרבנות לאחר שעבר על כל הש"ס והיה מפורסם כבקיא בו. השתתף במפעל עלייה ב' במרוקו ונשלח מטעם התנועה הציונית לצרפת. עלה לישראל ב-1948, שירת כלוחם בפלוגת הקומנדו הצרפתי בחטיבת הנגב של הפלמ"ח, ומונה לקצין הדת בחטיבה.
בשנת 1950 מונה לקצין הדת של פיקוד הדרום ואחר כך לרב פיקוד הצפון. בשנת 1965 שימש כחבר בית דין צבאי בראשותו של הרב שלמה גורן, במלחמת ששת הימים שימש רב צבאי פיקוד הצפון בדרגת סא"ל.
ביוני 1971, עם פרישתו של האלוף הרב שלמה גורן, מונה לסגנו של הרב הצבאי הראשי השני, הרב מרדכי פירון והוענקה לו דרגת אל"ם. בעקבות מלחמת יום הכיפורים פעל הרב פירון להתרת עגונות נעדרי צה"ל במלחמה, והקים לשם כך בית דין בראשותו של הראשון לציון, הרב עובדיה יוסף, שבו ישבו הרב פירון והרב נבון. לאחר המלחמה הועלה הרב נבון לדרגת תא"ל.

הרב הצבאי הראשי

בפברואר 1977 מונה לרב הצבאי הראשי השלישי והוענקה לו דרגת אלוף, בדומה לשני קודמיו. בתקופת כהונתו חל מעבר הדרגתי מתפקיד קצין הדת לתפקיד הרב הצבאי, במקביל יסד את קורס הרבנים הצבאיים, לאחר שתיקנן בכל גדודי המילואים, בנוסף לסמל דת (שעד אז היווה את הסמכות ההלכתית), רב צבאי שיהווה סמכות הלכתית. הרב נבון חיבר מאמרים הלכתיים בנושא זיהוים של חללי צה"ל, ובתקופתו ניתן יתר תוקף לאמצעי הזיהוי הטכנולוגיים. סיים את תפקידו כרב הראשי לצה"ל בחודש מאי 2000 והוחלף על ידי הרב ישראל וייס.
נפטר בכ"ט בסיוון תשס"ו, 25 ביוני 2006, בביתו שביבנה, ונקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. הותיר אחריו את רעייתו, פרלה, ושלושה ילדים.
לילה טוב ישראל

היסטוריה

בעבר היה משודר באופן קבוע בערוץ 2 מבזק חדשות קצר של כחמש דקות כל יום בחצות.
החל מ-3 בנובמבר 2013 הוחלף המשדר הקבוע של המבזק במהדורת חדשות לילית בשם "חדשות הלילה", באורך של חצי שעה, בטענה שצופים רבים לא מספיקים לראות את המהדורה המרכזית של החדשות ומבזק החדשות הקצר לא מספיק.
ב-27 ביולי 2016 שודרה המהדורה האחרונה של התוכנית בהגשת ליאור פרידמן, אשר גם בחר את "שיר הלילה".
בנובמבר 2016 התרחשו שינויים בתוכנית - המגישה הקבועה דוריה למפל יצאה לחופשת לידה ואת מקומה מילאו עידו סולומון ועמליה דואק. שם התוכנית שונה ל"תוכנית הלילה". בנוסף, עברה התוכנית לשדר פעמיים בשבוע בלבד, בימי השידור של הזכיינית רשת - רביעי וחמישי. באפריל 2017 חזרה דוריה למפל להגיש את התוכנית.
התוכנית שודרה בערוץ 2 בפעם האחרונה בליל ה-27 באוקטובר 2017, ואת שיר הלילה האחרון בערוץ 2 - "My Way" של פרנק סינטרה, בחר יעקב אילון, שפתח את שידורי הערוץ.
עם פיצול ערוץ 2 ומעבר התוכנית להיות משודרת באופן בלעדי רק בערוץ 13, מבזק חצות שב להיות משודר בשני הערוצים, גם בערוץ 13 מיד לאחר "לילה טוב ישראל".
ב-16 בדצמבר 2018 פרסם רן בוקר באתר ynet כי התוכנית צפויה לרדת מהמסך כ-5 שנים לאחר עלייתה לאוויר בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר, והתוכנית האחרונה שודרה ב-14 בינואר 2019. "שיר הלילה" האחרון בתוכנית היה "נגד הרוח" של שלום חנוך, שהיה אף הראשון בתוכנית אי פעם, כשנבחר על ידי יאיר לפיד.
יוכי שלח

יוכי שלח היא סופרת ומרצה לתקשורת וקולנוע ועורכת משותפת של כתב העת האקדמי "מגדר".

ביוגרפיה

שלח נולדה בחולון ולמדה בתיכון בויאר בירושלים. שירתה בצה"ל כמפענחת תצ"א בחיל האוויר. 
שלח היא בוגרת החוגים קולנוע וספרות באוניברסיטת תל אביב, בעלת תואר שני בספרות כללית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל החינוך מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עבודת הדוקטורט שלה, מאוניברסיטת תל אביב, עסקה ביצירתם של מאיר שלו ודוד גרוסמן.
במקביל ללימודיה עבדה כמורה ומחנכת בבית הספר התיכון באר טוביה. בשנים האחרונות היא משמשת כמרצה לתקשורת וקולנוע בבית הספר לאמנויות של סמינר הקיבוצים. פרסמה רשימות ביקורת במוסף ספרים של עיתון "הארץ", וכן מאמרים ורשימות באתר הבית שלה,  ובבלוג "כמה פשוט" באתר רשימות. 
ב-2006 החלה לכתוב רומנים בלשיים. ספרה הראשון, "אחד בספטמבר" (הוצאת עברית, 2006), הוקדש לבתיה גור, שהייתה המורה לספרות והמחנכת שלה בעת לימודיה בבית הספר התיכון בויאר.  
שניים מן השירים המופיעים ברומן הבלשי השני שכתבה, "שירים צורבים" (הוצאת כנרת, 2008) - אשר מהווים רמזים לפתרון התעלומה -  הולחנו והוקלטו, והם ניתנים לשמיעה ולהורדה חופשיים באינטרנט ובאתר הבית של יוכי שלח. אירועי ספרה השלישי,  "רצח,  צדק חברתי", מתרחשים בקיץ 2011 בתל אביב של המחאה החברתית.
יוכי שלח היא אחת משתי העורכות-השותפות של "מגדר", כתב עת אקדמי מקוון לפמיניזם ולמגדר. 
בשנים האחרונות היא אחת מהשותפים במיזם To-Be Education, פלטפורמה ישראלית ליצירת משחקי תפקידים מקוונים, ומשמשת יועצת פדגוגית במיזם.
מולד הלבנה

המולד האסטרונומי (מולד אמיתי)

הירח, או בשמו האחר - הלבנה, מקיף את כדור הארץ. הקפה אחת של הירח סביב כדור הארץ נקראת חודש ירחי. פרק הזמן של הקפה זו הוא כ-29.5 ימים, אך הוא איננו קבוע. ההפרש באורכם של חודשים ירחיים מגיע עד כ-14 שעות: 29 יום וכ-20 שעות למשך החודש המקסימלי, ו-29 יום ו-6.5 שעות למשך החודש המינימלי.
זהו הנקרא מחזור סינודי בשונה ממחזור סידרי שהוא משך הסיבוב של הירח בעצמו שאורך כ-28 ימים. אך כיון שבזמן זה כדור הארץ נע במסלולו סביב השמש נדרשים עוד כשני ימים לירח כדי להשלים את ההקפה ביחס לכדור הארץ.
כדור הארץ מקיף את השמש. הקפה אחת של כדור הארץ סביב השמש נקראת שנה טרופית. אורכה של השנה הטרופית הוא קבוע למדי - 365.242189 ימים.
מראהו של הירח, לצופה הניצב על פני כדור הארץ, מושפע מהמיקום היחסי של שלושה גופים אסטרונומיים אלו - השמש, הירח וכדור הארץ. כאשר הירח נמצא בין כדור הארץ לבין השמש, מרבית השטח של פני הירח הנצפים מכדור הארץ חשוכים, והירח איננו נראה כלל. לעומת זאת, כאשר הירח והשמש נמצאים בכיוונים מנוגדים ביחס לצופה על פני כדור הארץ, מופנה כל חלקו המואר של הירח כלפי כדור הארץ, והירח נראה כעיגול.
בשל התנועה המעגלית של הירח סביב כדור הארץ, מראהו של הירח משתנה באופן מחזורי - במשך כ-15 יום הוא הולך ומתמלא, מחרמש דק לעיגול שלם, ובמשך כ-15 יום הוא הולך מתרוקן, מעיגול שלם לחרמש דק.
השם מולד הוא מטאפורה להיוולדות הירח מחדש בראשית כל מחזור חודשי.

מולד הלוח

בשנת ד'קי"ט (4119; שנת 359 לספה"נ) נקבע על ידי הלל נשיאה לוח שנה קבוע, המבוסס על אלגוריתם המשתמש באורך החודש הירחי הממוצע, בלי צורך להיעזר בתצפיות ישירות. בלוח הקבוע מספר הימים בכל חודש קבוע מראש, למעט החודשים חשוון וכסלו, שמספר הימים שבהם עשוי להיות 29 או 30 יום. ראש החודש היחידי שנקבע על פי המולד הוא ראש חודש תשרי, שהוא ראש השנה. המולד המשמש לקביעה זו נקרא מולד הלוח והוא מולד מחושב, ולא מולד אמיתי. מולד הלוח מחושב על ידי הוספת מכפלת מספר החודשים של השנה חולפת באורך החודש הממוצע למולד הלוח של ראש השנה החולפת. אורך החודש הממוצע, לפי מסורת חז"ל, הוא 29 יממות, 12 שעות ועוד 793/1080 חלקים של שעה (שהם 44 דקות ו-3¹/₃ שניות). מקובל לציין פרק זמן זה באותיות: כ"ט י"ב תשצ"ג.
לוח השנה הקבוע הוא לוח השנה העברי המקובל כיום על כל הקהילות היהודיות מלבד הקראים.
מדידת אורך חודש סינודי זהה בדיוק הייתה מצויה מאז הישגי האסטרונומים והמתמטיקאים קידינו  (כשדי, המאה הרביעית לפני הספירה), והיפרכוס (יווני, המאה השנייה לפני הספירה) - שניהם הגדירו את זמן המולד כך: 29,31,50,8,20 בבסיס 60, שהוא זהה בדיוק לכ"ט י"ב תשצ"ג.
תלמי אף כותב בספרו אלמגסט כיצד היפרכוס הגיע לחשבון זה: הוא חילק את ההפרש בין שני ליקויים - שעברו ביניהם 345 שנה - למספר החודשים שביניהם. בשיטה זו ניתן להגיע באמצעים פשוטים לתוצאה מדויקת ביותר.
חישובים מודרניים מראים שמסורת חז"ל, וכן חשבונם של הכשדים והיוונים, קרובים מאוד לאורך המדויק של חודש סינודי (הזמן הממוצע שבין פגישת הירח עם השמש לבין הפגישה שלאחריה). בשנת ד'קי"ט (4119; שנת 359 לספה"נ) - שנת קביעת הלוח, האורך המדויק של חודש סינודי ממוצע, במונחים של אורך היממה באותה שנה (להבדיל מאורך היממה המקובל), הוא: 29 יממות, 12 שעות, 44 דקות ו-3.34 שניות - סטייה של מאית השנייה לחודש בלבד. בתקופת רבן גמליאל, ולפניו בזמנם של קידינו והיפרכוס, היממה הייתה קצרה יותר והחודש ביחס ליממה ארוך יותר ולכן הסטייה הייתה של כרבע שנייה לחודש בלבד (בניגוד לסטייה של כחצי שנייה לחודש בזמננו).
ג'פרסון לרמה

אתלטיקו וילה

לרמה ערך את הבכורה הרשמית שלו במדי אתלטיקו וילה במגרשה הביתי, גיירמו פלסס אלסיד, ב-30 במרץ 2013 במשחק מול מיונאריוס. במהלך כל העונה רשם 26 הופעות. את שערו הראשון כבר בטורניר האפרטורה של 2014, כאשר וילה שיחקה מול פורטלסה ולרמה כבר את שערה ה-1000 של וילה בהיסטוריה של הליגה המקצוענית וכן הוסיף שער נוסף במהלך המשחק. הבסזך הכל שיחק 93 משחקים בכל המסגרות במדי וילה וכבש 7 שערים.

לבאנטה

בתחילת עונת 2015/16 עבר בהשאלה ללבאנטה הספרדית. בחוזהו הוכנס סעיף שאם הוא ישחק למעלה מ-25 משחקים, לבאנטה תהיה רשאית לרכוש את כרטיסו תמורת 900,000 יורו. ב-30 באוגוסט 2015 ערך כמחליף את הבכורה שלו מול לאס פאלמס ובמחזור הרביעי שיחק לראשונה בהרכב הפותח במשחק מול ברצלונה. ב-7 בדצמבר רשם את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 מול אספניול. ב-21 במאי 2017 השיג ביחד עם קבוצתו את אליפות הליגה השנייה לאחר שסיימו בתיקו 0-0 מול טנריפה.

בורנמות'

ב-7 באוגוסט 2018 חתם לרמה בבורנמות' מהפרמייר ליג תמורת 25 מיליון ליש"ט.

הנבחרת עד גיל 23

הוא שיחק עם קולומביה באולימפיאדת ריו ששובצה בבית אחד עם ניגריה, יפן ושוודיה. היא העפילה לרבע הגמר אך הודחה על ידי המארחת, ברזיל. לרמה שיחק את כל ארבעת המשחקים ולא כבש.

הנבחרת הבוגרת

ב-10 בנובמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו כשהחליף את סטפן מדינה בדקה ה-82 במשחק ההפסד לדרום קוריאה, משחק הכנה לקראת המונדיאל. הוא זומן לסגל הסופי של קולומביה ללמונדיאל וערך את הבכורה בהפסד ליפן 1-2 ב-19 ביוני. שיחק בכל ארבעת המשחקים של הנבחרת בטורניר, שהודחה בשלב שמינית הגמר לאחר הפסד בדו-קרב פנדלים מול אנגליה.