ביקורת על המקרא

ביקורת על תפיסות האגדה שבמקרא

המסורות הקוסמיות של התנ"ך אינן נתמכות על ידי ממצאים אמפיריים מתחומי אסטרונומיה, גאולוגיה, פיזיקה וביולוגיה, ועומדות בסתירה לעמדות המדעיות המקובלות בנושאים אלו]. לפיכך, המדע נוטה לראות כיום בסיפורים אלה בעיקר עדויות אנתרופולוגיות אשר עשויות לשפוך אור על הדרך שבה התפתחה המחשבה האנושית, על ניסיונות האדם העתיק לתת הסברים לטבע המוכר לו, בכלים המחשבתיים שהיו בידיו אז.
ככלל, לא קיים אישוש מדעי לתופעות המתוארות במקרא כנסים, ולא נצפו תופעות דומות, אשר היו עשויות לשמש כהשראה להיווצרות סיפור הנס. לכן, על פי ההנחה השוללת את מציאות ה' ויכולתו להתערב בטבע כרצונו, לא ניתן לראות את סיפורי הנסים כתיאורי מציאות, אלא בעיקר כאגדות עם, שמשקפות את תרבותו ואת אופיו. ועם זאת, ישנם תיאורי "נסים" במקרא הדומים לתופעות טבע ידועות. לדוגמה, ייתכן שמקור סיפור כריתת מי הירדן (יהושע ג') הוא בחסימה זמנית של הנהר על ידי קריסת צוקים לתוכו בעקבות רעש אדמה, תופעה שנצפתה פעמיים במאה ה-20.‏

טענות כלפי התפיסה המוסרית של התורה

אחת מהטענות המועלות על ידי מבקרים כנגד המקרא, היא תמיכתו במנהגים הנחשבים לבעיתיים מבחינה מוסרית מזווית ראייה מודרנית, כגון דיני העבדות ודיני הענישה. בעוד שלדעת אלו המכחישים את מקורה האלוהי של התורה, הימצאותם של חוקים אלו מוסברת היטב, כיוון שחוקים אלו תואמים לנורמות המוסריות שנהגו בעבר. הרי שאם התורה היא אלוהית ונצחית, הימצאותם של חוקים התואמים את זמן כתיבתה, אולם סותרים את המוסר המקובל כיום, מעוררת תמיהה.

ביקורת על יחס המקרא כלפי העבדות

התורה לא רק שאינה מבטלת את קיום מוסד העבדות, אלא שגם אינה צופה אופק היסטורי שבו תופעה זו תיעלם או תיחשב כבלתי ראוייה. התורה רואה את קניינו של אדם על ידי אדם אחר כעובדה קיימת. אדם יכול לקנות אדם אחר ("כי תקנה עבד עברי", שמות כ"א 2) ואדם גם עלול להמכר בגניבתו (שמות כ"ב 2). אדם עשוי להימכר לעבדות בשביל לשלם על רכוש שגנב, והוא רשאי למכור את ילדיו כדי לכסות חוב ("וכי ימכור איש את בתו לאמה", שמות כ"ב 7). עבד עברי זוכה ליחס מועדף על פני עבד כנעני. מכירת אדם את עצמו או את ילדיו בשל חוב הייתה נורמה בכל התקופה המתוארת במקרא (לדוגמה: מלכים ב, ד' 1, נחמיה ה'). באשר לאָמה עברייה (אישה בת ישראל, שיכולה להמכר רק עד גיל 12 ויוצאת לחירות עם הגיעה לגיל זה), אדונה רשאי להמיר את עבדותה בנישואים, שאינם כפופים לרצונה (שמות כ"א 7–11).
באשר לעבד עברי, התורה מתייחסת לעבדותו בשלילה עקרונית, הגבילה את זמן עבדותו ואת זכויות האדון עליו, ואף קבעה לו מענק בצאתו מן העבדות (שמות כא,ב, ויקרא כה, לט-מג, דברים טו, יב-יח). לעומת זאת עבד שאינו יהודי עובד לעולם, פרט לשבתות (שמות כג, יב, דברים ה, יג-יד).
העבד נחשב לרכושו של אדוניו. אם יכה אותו אדוניו באכזריות עד מוות - "נקום ינקם", אך אם לא ימות תחת ידו מיד אלא לאחר יומיים - אדוניו לא ייענש כלל, "כי כספו הוא" (שמות כא, 20 - 21). ואם "רק" את עינו ישחית במכות, עונשו של האדון יהיה אבדן כספו, שכן העבד יצא לחופשי (שם, 26-27).
סביר להניח כי חוקים אלה, הנחשבים כיום כאכזריים, נהגו בתקופה בה נכתב הטקסט והיוו נורמה חברתית ותרבותית. אף הייתה בהם קידמה ביחס למצב העבדות בעמים קדומים אחרים. אך חוקי העבדות של עמים אחרים עברו מהעולם במהלך השנים לאחר שהחלו להיחשב כבלתי-אנושיים; בעוד על התורה נאמר כי "ניתנה למשה בסיני", והטקסט בה אמור להיות נצחי וללוות את עם ישראל. גם לאחר הוספת הנופך המוסרי של פירושי חז"ל, עדיין נשארים חוקי העבדות קשים, ואדם בעל אוריינטציה הומניסטית כיום יתקשה לקבלם.

ביקורת על דרכי הענישה במקרא

יש ביקורת על הענישה החמורה במקרא שאינה תואמת את הענישה של היום. למשל: יש עונש מוות על המון דברים כמו רצח, מקרים מסוימים של יחסי מין, עבודה זרה, קללת הורים ועוד. מלבד זאת דרכי הענישה של התורה אינן מקובלות היום בחלקן. עונש מוות הוא עונש לא מקובל היום בהרבה ארצות, ועונש מלקות נחשב גם הוא ללא מוסרי ברוב העולם כיום.

ניסים

ראשית לדעת חז"ל מאז שחרב בית המקדש לא נעשים ניסים גלויים כמו קריעת ים סוף. דבר זה נובע מהסתר פנים של ה', והוא חלק גדול בגזירת הגלות. שנית, נעשים ניסים על טבעיים בכל יום, כך למשל יש סיפורים רבים ברפואה על ניסים רפואיים שלא נמצא להם הסבר טבעי. לגבי ניסים בשינוי הטבע המתוארים במקרא כמו קריעת ים סוף או עצירת מי הירדן, כבר במקרא מבואר שלא נעשה פתאום אלא על ידי רוח, והנס הוא שה' שלח רוח בדיוק בזמן שהיו צריכים לעבור את הים.

תפיסות היסטוריות

טענת המאמינים היא] שהחוקרים מנסים לחדש ולכן מעדיפים להמציא מחדש את ההיסטוריה. כך למשל תיעוד הדומה לעשר המכות תוארך על ידי רוב החוקרים לזמן אחר מהמופיע במקרא שעה שיש חוקרים הטוענים שאפשר לתארכו לזמן המקרא. כמו כן, פעמים רבות החוקרים מנסים לשער השערות שונות מהמקורות גם כשאין בעייתיות במקורות.
על עיקר הטענה, אומרים המאמינים, שעדות אנושית חזקה יותר מכל עדות אחרת. כך למשל אם ימצאו ממצאים בעוד מאות שנים על כך שבנימין נתניהו לא כיהן כראש ממשלה, נכדיו לא יאמינו לזאת נגד כל טענה או ממצא שונה].

נושאים השנויים במחלוקת

טענת המאמינים היא, שהמוסר האנושי חייב להכתב בספר, כיוון שלכל אדם ולכל תקופה אמות מידה משלו. כך למשל פדופיליה נחשבת כיום ללא מוסרית וקניית מוצרים שנעשו על ידי עבדות או דיג לשם תחביב נחשבים כמוסריים אך ייתכן שבעוד שנים תשתנה דעת רוב האנושות בנוגע לכך להפך. לכן כתבה התורה אמות מידה ברורות שתשארנה לנצח. אך מצד שני, התורה מצווה בצורה כללית, ללא אמות מידה ברורות, את חובת המוסר האישי, שבמסגרתו מחויבים המאמינים לפעול בדרך הטוב לפי הבנתם, וחובות אלו יכולות להשתנות לפי תקופות].

עונשי התורה

טענת המאמינים היא, שהעונשים מותאמים לפי האמונה היהודית, ומי שאינו מאמין בתורה אינו יכול להבין את חומרת העונש. כך לפי התורה, רצח וניאוף שווים בחומרתם. דוגמה לאיסורים שלכאורה לא נראים כחמורים מבחינה מוסרית אך החוק אומר להעניש בחומרה הוא חוק איסור פגיעה בסמלי השלטון. חוק זה מובן רק לאזרח פטריוט ואילו קוסמופליט בדרך כלל לא יבין אותו. עוד טענה מקובלת היא שפעם בכל החברות הייתה מקובלת ענישה קשה יותר כי חיי אדם היו חשובים פחות.