שמואל גולן

שמואל (מילָק) גולן (גולדשיין) (2 במרץ 1901 – 26 במרץ 1960) היה איש חינוך, מתרגם ופסיכואנליטיקאי, ממנהיגי תנועת "השומר הצעיר", ממייסדי קיבוץ בית אלפא, תאורטיקן של החינוך המשותף ומאבותיו, ממייסדי ומכווני מפעל החינוך בקיבוץ הארצי השומר הצעיר.

ביוגרפיה

גולן בנם של פניה ופסח גולדשיין, נולד בעיירה פודוולוצ'יסקה (Podwołoczyska) שליד העיר טרנופול שבגליציה המזרחית, אוסטריה (כיום במערב אוקראינה). בילדותו קיבל חינוך מסורתי וכללי. היה ממנהיגי השומר הצעיר בגליציה, ראש קן בלבוב שבפולין, חבר "ההנהגה הראשית" של השומר הצעיר, וראש קבוצה בקן בווינה. ביוני 1920 עלה לארץ ישראל. היה חבר בקבוצת החלוצים חניכי השומר הצעיר שעבדה בביתניה עילית, ויחד עם חבריו הקים את קיבוץ בית אלפא ב-1923. גולן עבד כמורה ומחנך בחברת הילדים הראשונה בין השנים 1924–1928, וכן פעל בוועדת החינוך המשותף של הקיבוץ הארצי והיה ממייסדי מפעל החינוך המשותף בגיל הרך.  
בסוף שנת 1929 נשלח לברלין ללמוד את תורת הפסיכואנליזה על פי זיגמונד פרויד בפוליקליניקה הפסיכואנליטית (או המכון הפסיכואנליטי; Berliner Psychoanalytisches Institut) של מקס אייטינגון, מתלמידי פרויד. הוא למד בהדרכת משה וּולף (Wulff), ובמסגרת הכשרתו עבר אצלו אנליזה. בעת לימודיו פעל להקמת "הסתדרות השומר הצעיר בגרמניה".
בברלין הכיר בקומונה של השומר הצעיר את יונה בן-יעקב (1909–2004), שנסעה לשם ללמוד סוציולוגיה וכלכלה מדינית באוניברסיטת ברלין. השניים נישאו בשנת 1931. היא שבה לארץ ב-1932 והצטרפה לקיבוץ משמר העמק. זמן קצר לאחר מכן, עם הקמת המוסד החינוכי שומריה בקיבוץ, הצטרף אליה גולן. ב-1934 נולד בנם היחיד, רן.
ב-1933 ייסד והפעיל בארץ עם מורו ווּלף תוכנית להכשרת מחנכים של "השומר הצעיר" בפסיכואנליזה.
ב"שומריה" התחנכו ילדי חברי משמר העמק, היישוב וחניכי השומר הצעיר שהגיעו מאירופה. בעבודתו הדגיש גולן את חינוך האישיות, את הקשר בין החניכים והתמיכה בהם. בנוסף, לימד לפי נושאים תוך ייעוץ הן של החניכים והן של המחנכים, כאשר תורתו מתבססת על מציאות הקיבוץ בארץ, תנועת הנוער החלוצית בגולה, ניסיונות עבר של מתקני החינוך הגדולים בעולם ופסיכואנליזה. גולן שילב בין רעיונות שונים ואף מנוגדים לכאורה, כגון המשימתיות התנועתית של השומר הצעיר והחינוך לעבודה, ציונות, סוציאליזם ומרקסיזם, לבין התפיסות הפסיכואנליטיות. הוא תמך בלינה משותפת ובמקלחת משותפת, שהיו, לשיטתו, חלק מהקניית הרגלים של שיתוף וחיי צוותא לבני הנוער, שעתידים להיות חברי קיבוץ או להקים קיבוצים חדשים בבגרותם.
גולן עבד כמחנך ופסיכולוג. היה חבר הוועד הפועל של הקיבוץ הארצי, ומאוחר יותר נמנה עם מייסדי סמינר הקיבוצים, לימד בו והיה חבר הנהלתו. הוא הרבה לפעול במוסדות החינוך של התנועה הקיבוצית וההסתדרות הכללית, והיה חבר פעיל בארגון "ההגנה".
פרסם מאמרים רבים בנושאי הקיבוץ והחינוך ב"אפקים", ב"הדור", בביטאון השומר הצעיר ובביטאונים חינוכיים נוספים. לאחר מותו ראו אור בספריית פועלים שני קבצים ממאמריו: "החינוך המשותף" ו"סוגיות הקיבוץ".
גולן נפטר במשמר העמק ב-1960, בן 59 במותו. נקבר בקיבוצו בהלוויה רבת-משתתפים.
הותיר אחריו את רעייתו יונה, בנו רן ובני משפחתו.
על שמו נקראה הספרייה בסמינר הקיבוצים וכן אולם כנסים ומופעים בגבעת חביבה.
אשתו יונה, ילידת עיירה ליד קייב, עלתה לארץ ישראל עם משפחתה בילדותה, למדה בגימנסיה הרצליה והשתייכה לחוג שייסד את תנועת המחנות העולים. הייתה ממנהיגות משמר העמק, עסקה בענייני ציבור ופעילה בתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, במחלקה לחברה של הקיבוץ הארצי ובמפ"ם. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נשלחה ללא משפחתה לפעול בתנועת השומר הצעיר בניו יורק, ושבה ב-1947. הייתה חברת מועצת הפועלות, חברת מועצת ההסתדרות מטעם מפ"ם, חברת הוועד הארצי למען השלום בישראל ומזכ"לית הליגה לידידות ישראל–ברית המועצות.
ערכה עם מנחם רוזנר ושמעון שופטי את הקובץ "האשה בחברה המודרנית" (תל אביב: המחלקה לחברה של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר וספריית הפועלים, 1966).