google/wiki40b huggingface dataset:
וילארד ויגאן

ביוגרפיה

וילארד ויגאן הוא פסל בריטי, שנולד בברמינגהאם שבאנגליה. הוא מוכר ברחבי העולם בשל פסליו הזעירים, המגיעים לממדים של מיקרונים (אלפיות המילימטר). את יצירותיו ניתן לראות אך ורק מבעד למיקרוסקופ. הדמויות הזעירות, אותן הוא מפסל באמצעות אזמל כירורגי, עשויות מגרגירי אורז, גרגירי חול, גבישי סוכר, אבקת יהלום, סיבי שיער וסיבי פחמן. רבות מיצירותיו נמצאות בתוך קוף של מחט או מועמדות על ראש סיכה. עבודתו על פסליו מתבצעת תוך כדי מדיטציה, במרווחי הזמן שבין פעימות הלב, תוך שהוא שולט בנשימותיו ומאט את דופק פעימות ליבו. פסליו המיניאטוריים של וויגאן כוללים גיבורי אגדות, ידוענים וגיבורי תרבות, בעלי חיים ויצירות אמנות מפורסמות.
ויגאן מספר שהוא סובל מדיסלקסיה חמורה וכילד לא הצליח לקרוא או לכתוב. הוא נהג להתבונן שעות בנמלים והתחיל את עבודותיו בניסיון להכין להם רהיטים זעירים.
בשנת 2007 קיבל ויגאן את אות מסדר האימפריה הבריטית.
ראובן פאונץ

ראובן פַּאוּנְץ (Ruben Pauncz; נולד ב-8 באוגוסט 1920) הוא פרופסור אמריטוס לכימיה תאורטית בטכניון.

ביוגרפיה

פאונץ נולד בהונגריה. אביו, רופא וטרינר, נפטר בהיותו בן שנתיים, והוא התחנך בצל סבו, שהיה רופא כללי. את לימודיו התיכוניים סיים בעיר סגד, ובשנים 1938–1944 למד באוניברסיטת סגד וסיים לימודי דוקטורט בכימיה. בתקופת לימודיו כבר ענד טלאי צהוב, וזמן קצר לאחר סיום הלימודים פלשה גרמניה הנאצית להונגריה ופאונץ נשלח למחנה עבודה באוסטריה. בסיום המלחמה שב לסגד והיה למרצה ומרצה בכיר במחלקה לפיזיקה תאורטית של האוניברסיטה.
בשנת 1956 הבריח עם אשתו ההרה ובנו הבכור את הגבול ההונגרי והמשפחה עלתה דרך אוסטריה לישראל. תוך זמן קצר נקלט כמרצה בכיר בסגל הטכניון והתיישב בחיפה. בשנת 1960 השתלם בשוודיה, ובשובו התמנה לפרופסור חבר. כעבור שנתיים היה לפרופסור מן המניין. פאונץ היה מרצה פעיל בטכניון עד פרישתו לגמלאות בשנת 1985, ובמשך למעלה משני עשורים היה מרצה אורח באוניברסיטאות בשוודיה ובפלורידה. שש שנים לימד במכון ויצמן למדע.
בשנת 1969 נבחר לאחד מ-25 חברי האקדמיה הבינלאומית למדע המולקולרי הקוואנטי והיה לחבר הראשון בה מישראל.
פאונץ פרסם 5 ספרים מקצועיים ועשרות מאמרים.
תלמידו לתואר ראשון, אריה ורשל, זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 2013.
מקייבקה

היסטוריה

תאריך ייסוד העיר נחשב ל-1690, אז במקום היה יישוב של הקוזקים. ב-1875 במקום נפתח מכרה פחם הראשון, ב-1899 נפתח מפעל לייצור פלדה.
ב-22 באוקטובר 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים. ב-6 בספטמבר 1943 העיר שוחררה על ידי חיילי החזית הדרומית. בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, הייתה חלק ממדינת אוקראינה העצמאית.
החל ממאי 2014 מקייבקה היא חלק מהרפובליקה העממית של דונצק.

אקולוגיה

לפי הנתונים של המצפה הגיאופיזי המרכזי של המשרד למקרי חירום של אוקראינה האטמוספירה בעיר היא המזוהמת ביותר באוקראינה כולה. רמת זיהום בנזפירן בעיר היא פי ארבעה וחצי מן הרמה הגבוהה ביותר המותרת.
מלך השדות

הנושאים ברומן

הנושאים שבהם עוסק הרומן הם רבים. בראשית מתוארים חייהם של הלֶסְניקים – הציידים-לקטים החיים חיי חופש בהרים. המהפכה החקלאית אשר מגיעה גם לאזורים נידחים אלה בפולין באה לידי ביטוי במלחמה עם הוויאקים, אשר כובשים, בוזזים, אונסים ורוצחים בשבטים השכנים על מנת להרחיב את שטח שליטתם. הוויאקים מציגים עצמם כפולנים ("פּוֹלֶה" = עובד אדמה), ומייצגים את אורח החיים החקלאי. מאבק זה, בין אורח החיים הישן לאורח החיים החדש הנו עקוב מדם.
ציבולה, שנולד כצייד-לקט, משועבד על ידי הוויאקים וחי תחת שליטם קְרוּל ("המלך") רודי. במסעותיו מגיע ציבולה לעיר, וצופה על המהפך בסגנון חייו של האדם. העיר, על צפיפותה, זוהמתה וסוחריה החלקלקים, מהלכת קסם על השבטים הברברים ששומעים אודותיה. מן העיר נלקח אל המחנה עבד יהודי בשם בן דוסא, המלמד את הילדים קרוא-וכתוב, מציף אותם בסיפורי תנ"ך, גמרא ותלמוד. דבקותו בקנאות במצוותיו והאיסורים שמטיל על עצמו מעוררים את פליאתם של עובדי האלילים. ציבולה נפעם מהשקפותיו וסיפוריו של בן דוסא, וניצני האתאיזם שהופיעו בו משכבר הולכים ומתחזקים. היחשפות עובדי האלילים ליהדות והסקרנות המתעוררת בהם סופגים מכה קשה בהופעתו של מיסיונר נוצרי, אשר הופעתו מלאת הפאר והדר, והקלות שבה הוא ממיר את דתם של בני המחנה, נמצאים בניגוד מוחלט לעוניו ומעמדו של בן דוסא, אשר מוציא את עובדי האלילים מאפשרות כניסה לחוג היהדות. ניגוד זה, יחד עם האשמותיו של המיסיונר את היהודים במותו של ישו שליח האלוהים, מרמזים על ניצניה של האנטישמיות האירופית.
פרט לדרמות ההיסטוריות הנוגעות לאורחות חיים, מוסר ואמונה, עוסק המחבר כל העת, בעזרתו של ציבולה, בגאולה. אט אט מתחזקת בלבו של הגיבור המסקנה כי הגאולה היחידה הקיימת, היא המוות. המוות אינו עונש, אומר ציבולה, אלא פתרון, סוף לכל מכאוב ומצוקה. את יקיריו הוא מנחם בבואו של המוות, האל היחיד אותו מוכן ציבולה לעבוד.
פיליפ אינגבריגטסן

ביוגרפיה

אינגבריגטסן נולד וגדל בסנדנס. הוא האח האמצעי במשפחת אתלטים מצטיינת. אחיו, הנריק (יליד 1991) ויקוב (יליד 2000) אלופי אירופה (הלסינקי 2012 וברלין 2018 בהתאמה) בריצת 1500 מטר. שלושתם מתאמנים בהדרכתו של אביהם, ירט אינגבריגטסן.

אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם בתחילת יולי 2016 זכה אינגבריגטסן במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.65 דקות, לפני דוד בוסטוס מספרד (3:46.90 דקות) ואחיו הבכור הנריק אינגבריגטסן (3:47.18 דקות). באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא פסל בריצת 1500 מטר.

2017

באליפות העולם שנערכה בלונדון בשנת 2017 זכה אינגבריגטסן במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:34.53 דקות, אחרי אלייז'ה מנאנגוי (3:33.61 דקות) וטימותי צ'ריוט (3:33.99 דקות) שניהם מקניה.

2018

בתחרות שנערכה באצטדיון לואי השני, שבמונקו ב-20 ביולי 2018 קבע אינגבריגטסן שיא נורווגי חדש בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:30.01 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט אותה שנה הוא סיים רק במקום 12 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.66 דקות ולא הצליח להגן על תוארו. את התואר לקח אחיו הצעיר יקוב אינגבריגטסן ורביעי סיים אחיו הבכור הנריק אינגבריגטסן.
OnlySee

רקע וכתיבה

את כל שירי האלבום כתבה סיה בשיתוף ג'סי פלאוול. השיר "Soon" הוקלט מחדש על ידי סיה בשנת 2001, כשיר הבולט ביותר שהופיע באלבומה השני Healing Is Difficult. האלבום נמצא כעת מחוץ להדפסה, וכמעט ולא ניתן להשיג עותק פיזי שלו.
רוז'ה גימן

קורות חיים

רוז'ה גימן נולד בדיז'ון שבצרפת. הוא למד באוניברסיטת בורגונדי שבצרפת, ובשנת 1949 קיבל תואר דוקטור לרפואה מהפקולטה לרפואה בליון. הוא עבר לקנדה על מנת לעבוד עם האנס סלייה במכון לרפואה ניסויית וכירורגיה באוניברסיטת מונטריאול, שם קיבל תואר דוקטור ב-1953. באותה שנה היגר לארצות הברית כדי להצטרף לסגל בבית הספר לרפואה ביילור שביוסטון. בשנת 1965 קיבל אזרחות אמריקנית. ב-1970 הוא עזר להקים את מכון סאלק בלה הויה שבקליפורניה, שם עבד עד לפרישתו בשנת 1989.
גימן ואנדרו שלי גילו את מבנה ה-TRH וה-GnRH במעבדות שונות. תהליך הגילוי המדעי במעבדתו של גימן נשוא מחקר שנערך על ידי ברונו לאטור וסטיב וולגר, כפי שפורסם במעבדת החיים.
גימן חתם יחד עם זוכי פרס נובל נוספים על עצומה המבקשת משלחת של הוועדה לזכויות הילדים של האו"ם לבקר את גנדן צ'ואקי ניאמה, צעיר טיבטי שנמצא במעצר בית בסין מאז 1995, אשר הוכרז על ידי הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו, כגלגול של הפאנצ'ן לאמה (תואר השני בחשיבותו מבין רשויות הדת בטיבט).
ג'וני גאלקי

ביוגרפיה

גאלקי נולד בברי, שבפלנדריה בלגיה, להורים אמריקאים-נוצרים ממוצא פולני, אירי ואיטלקי. אמו, מארי לואיז, היא יועצת השקעות. אביו ריצ'רד גאלקי שירת בחיל האוויר האמריקאי והוצב בבלגיה במסגרת תפקידו, הוא עובד כיום כמדריך שיקום. גאלקי הוא הבכור מתוך שלושה אחים, ניק שהוא יצרן רכבים, ואליסון. כשהיה בן 3, חזרה משפחתו לארצות הברית ומתגוררת כיום באוק פארק, פרבר של שיקגו, אילינוי, שם גדל.

קריירה

ב-1990 שיחק במיני-סדרה של NBC "אמונה עיוורת" בתפקיד ג'ון מרשל, אשר מבוסס על ספר באותו שם.

חיים אישיים

גאלקי יצא בעבר עם שותפתו ל"המפץ הגדול", קיילי קווקו למשך שנתיים, בעוד הם שיחקו זוג בסדרה.
במאי 2019 הודיע כי הוא ובת זוגו אלאיינה מאייר ומצפים לילד ראשון.
ז'אק ליפשיץ

ביוגרפיה

ז'אק ליפשיץ נולד בשם חיים יעקב ליפשיץ בעיירה דרוסקינינקאי בליטא, אז בתחומי האימפריה הרוסית. הוא למד בבית הספר בביאליסטוק והמשיך ללימודי הנדסה בווילנה. בשנת 1909 עבר ליפשיץ לפריז, שינה את שמו הפרטי לז'אק והחל בלימודי אמנות; למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות ובאקדמיה ז'וליאן.
בין השנים 1912–1913 שירת בצבא הרוסי. לאחר שהשתחרר משירותו שב לפריז והחל להתעניין בזרם הקוביסטי, הצטרף לקבוצה אמנותית שבה נכלל גם פיקאסו והתיידד עם האמן אמדאו מודיליאני. כמו כן, בתקופה זו הוא החל להתעניין בפיסול עץ אפריקאי. 
בשנת 1941, לאחר כיבוש צרפת על ידי הגרמנים, נמלט ליפשיץ לארצות הברית, תוך שהוא זונח מאחוריו רבות מעבודותיו הגמורות והלא-גמורות. ליפשיץ השתקע בניו יורק, שם חי כמעט עד סוף חייו. 
ליפשיץ הציג מיצירותיו בביאנלה של ונציה בשנת 1952 ובשתי תערוכות דוקומנטה בגרמניה (ב-1959 וב-1964). 
לקראת סוף ימיו חלה בפתאומיות במחלת הסרטן, מה שהביא אותו ליצירת קשר עם הרבי מליובאויטש ובקשת ברכה. לאחר שהבריא, ובעקבות סדרת התכתבויות ממושכת עם הרבי הוא התקרב לדת, גירש את אשתו הראשונה בבית דין אורתודוקסי ונישא מחדש לאשתו השנייה בנישואים יהודיים.
ז'אק ליפשיץ נפטר בקאפרי שבאיטליה, ולאחר מותו הועלה לקבורה בארץ ישראל ונטמן בהר המנוחות ירושלים.
עוגת יום הולדת

עוגת יום הולדת היא מאכל המוגש במהלך חגיגות יום הולדת בכל רחבי העולם המערבי מאז אמצע המאה ה-19.
העוגה יכולה להיות כל סוג של עוגה, אולם לרוב היא מעוטרת בצורה המסמנת את האירוע או את אישיותו של חוגג יום ההולדת.
ברוב המקרים העוגה מעוטרת במספר נרות המציינים את גילו של חוגג יום ההולדת (בין אם מדובר במספר נרות או בנר המציין מספר) ועוד נר נוסף לציון שנה הבאה.
מאז ראשית המאה ה-20 נהוג להגיש את העוגה תוך שירת השיר יום הולדת שמח.
כמו כן נהוג שחוגג יום ההולדת מכבה את הנרות ומביע משאלה.
Z/VM

z/VM היא המערכת העדכנית במשפחת מערכות ההפעלה VM של IBM. מערכת ההפעלה VM של IBM היא מערכת ההפעלה הראשונה בתפיסה של מכונה וירטואלית, כבר בשנות ה-60 של המאה העשרים. מערכת הפעלה z/VM עובדת בסביבת מחשבי מיינפריים של חברת IBM. ניתן להריץ תחת המערכת מופעים של מערכות ההפעלה z/OS z/Linux ו z/VSE.
אברהם אביגדורוב

אות גיבור ישראל

נימוקי צה"ל לקבלת אות גיבור ישראל: 
ביום האירוע בקרית מוצקין, נמנה טוראי אברהם אביגדורוב עם היחידה שהסתערה על שיירת מכוניות של האויב, עמוסות נשק ותחמושת. הוא קפץ על הכביש אל מול השיירה ובירייה מהמותן בתת-המקלע שלו, חיסל שני מקלעי "ברן" של האויב בטווח-מגע. בכך חרץ את גורל הקרב לטובתנו אך הוא עצמו נפצע בפעולה זו בהתפוצצות.
— נימוקי צה"ל לקבלת אות גיבור ישראל
על מעשה זה הוענק לאביגדורוב 'אות גיבור ישראל' בטקס שנערך ב-17 ביולי 1949 יחד עם 11 גיבורי ישראל נוספים ממלחמת העצמאות (אשר ארבעה מתוכם נהרגו במלחמה). לאחר שהכנסת הסדירה את נושא העיטורים בחוק בשנת 1970, התקיים באפריל 1973 טקס בו הוענקו עיטורי הגבורה בתצורתם הנוכחית, לכל הלוחמים גיבורי ישראל עד לאותה תקופה.
ביום העצמאות ב-1973, היה בין מדליקי המשואות בהר הרצל.
הלך לעולמו בספטמבר 2012.
בית ממלוק

בית מַמְלוֹק היה בית המרקחת הראשון בגבעתיים. זהו אחד מהמבנים האותנטיים הבודדים אשר שרדו משכונת בורוכוב. זהו בית מרקחת ייחודי וראשון מסוגו, אשר הוקם על ידי איזידור יצחק ממלוק (Isidor Mamlock;‏ 1877–1970), רוקח יליד גרמניה ומפעילי ציונות גרמניה, שדגל בשיטת הריפוי הטבעי וההומיאופתית.
הוקם ב-1944 על ידי ממלוק ברחוב בורוכוב 12 שבשכונת בורוכוב. עיקר הטיפולים שלו היו בעשבי מרפא, ברפואה אלטרנטיבית ובהומיאופתיה. בחצר בית המרקחת גידל צמחי מרפא ובתוכם נענע, בבונג סרפדים ועוד. מעלי האקליפטוס שגדל בחצר הכין חליטה לאינהלציה. בית המרקחת פעל במקום עד 1970. כיום הבניין עזוב ומיועד לשימור.
מבנה בית המרקחת, יחד עם בית המגורים של איזידור יצחק ומרים ממלוק, הוכרו כמבנים חשובים לשימור, בעלי חשיבות היסטורית, ציונית ומקומית, על פי המלצות סקר השימור שערכה עיריית גבעתיים.
במהלך השנים נמכר בית המרקחת והוחלט להקים במקומו מגדל דירות, בעוד החלקה האחורית הופקעה על ידי העירייה למטרות ציבוריות. המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל פועלת לשמר את מבנה בית המרקחת ההיסטורי בחזית הרחוב ואת הגן שסביבו, והשמשתם למטרה ציבורית, תוך מימוש זכויות הבנייה במגרש האחורי על ידי בניית מגדל הדירות.

לקריאה נוספת

Michael Mamlock, Isidor Mamlock - Apotheker, Weggefährte Herzls, Pionier der israelischen Pharmazie (Jüdische Miniaturen), Berlin: Hentrich und Hentrich Verlag, 2009. (בגרמנית)
ננטקט

היסטוריה

תושבי האי המקוריים היו בני שבט הוָומפּאָנוֹאָג (Wampanoag) ושם האי בלשונם הוא "ארץ רחוקה".
האי התגלה יחד עם שכנו מרתה'ס ויניארד בשנת 1602 על ידי האדמירל ברתולומיאו גוסנולד (Bartholomew Gosnold) שסיפח אותו לכתר הבריטי. בשנת 1641 רכש את האי תומאס מת'יוס וסיפח אותו למדינת ניו יורק. ההתיישבות באי החלה ב-1659 על ידי מתיישבים מאגודת הידידים ("קוויקרים") ממסצ'וסטס וב-1671 הוכרזה בו עיר. ניסיונות לפתח באי חקלאות נכשלו ויישוביו הפכו לתחנות דיגים עונתיות.
במאה ה-18 הפך ננטקט למרכז עולמי של ציד לווייתנים והפך לאחד המקומות העשירים ביותר בארצות הברית ולאחד מרכוזי מתקני ההפקה הגדולים בעולם לשמן לווייתנים, לחֵלֶב הראשתן גדול-הראש ולענבר אפור. בשנים אלה פקדו את נמל ננטקט בעונת ההפקה 150 ספינות בעונה. נמל ננטקט היה הנמל האטלנטי העמוס ביותר לאחר ניו יורק ובוסטון.
ב-1846 פרצה שריפה שהרסה לחלוטין את העיר העיקרית באי. בשנות החמישים של המאה ה-19 פגע משבר כלכלי בענף ציד הלווייתנים, עקב מעבר לשימוש באמצעי אנרגיה אחרים לתאורה. בשל כך התדרדר מצב האי, האוכלוסייה קטנה והפכה ענייה יותר ומבנים רבים ננטשו. בדיעבד, סייע הדבר לשימורם של מבנים ומתקנים שנותרו כפי שהיו בלא פיתוח עד אמצע המאה ה-20, דבר שהפך את המרכז ההיסטורי של ננטקט לאחד הגדולים ביותר בארצות הברית. לקראת סוף המאה ה-19 החלה להווצר באי תעשיית תיירות ונופש מרפא בזכות אויר הים הצלול וטבילה במי האוקיינוס.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, במקביל לצמיחתו של האי השכן, מרתה'ס ויניארד, כאתר נופש, התקדמה גם הפיכתו של ננטקט לאתר תיירות, נופש ומורשת.

אזכורים בתרבות

האי ננטקט מוזכר בסרט "ממזרים חסרי כבוד" של קוונטין טרנטינו, בסצנה שבה קולונל לנדה (כריסטוף ואלץ) מבקש חלקת אדמה באי כחלק מהעסקה על קבלת חסינות מפני העמדה לדין על פשעי מלחמה.
הסרט הקיץ של 42' שעלילתו מתרחשת באי, הופק שם בשנת 1971.
ספי עובדיה

ביוגרפיה

יוסף (ספי) עובדיה נולד בראשון לציון וגדל בפתח תקווה במשפחה דתית. אחיו אלי נפטר באוקטובר 2000, במהלך שירותו הצבאי ככימאי.
בשל היותו בן למשפחה שכולה, לא התאפשר לספי להתגייס לשירות קרבי וכך, לאחר גיוסו לצבא, שובץ בגלי צה"ל. תחילה שימש מפיק ולאחר מכן מונה לכתב לענייני ספורט. לאחר שהשתחרר מהשירות הסדיר, מונה ב-2006 לכתב גלי צה"ל בכנסת. במקביל שימש במשך כשנתיים כפרשן וחבר מערכת בתוכנית "משעל חם" בהנחייתו של ניסים משעל.
ב-2009 חשף את פרשת הפנסיה הגבוהה של נחמן שי, עבור שמונה שנים, כשבפועל שירת שלוש שנים בלבד כמפקד גלי צה"ל וכדובר צה"ל. ב-2010 חשף את הסרטון מהמשט לעזה בו התעמתה חברת הכנסת חנין זועבי עם חיילי צה"ל. ב-2012 חשף את פרשת החשדות להטרדות המיניות של נתן אשל בהיותו ראש סגל לשכת ראש הממשלה, חשיפה שזיכתה אותו בפרס מפקד גלי צה"ל.
במרץ 2014, טרם מלאו לו 30, מונה למנהל מחלקת החדשות של גלי צה"ל. בתחנה הצבאית הגיש תוכנית אקטואליה שבועית לצדו של יועז הנדל.
ביוני 2015 מונה לכתב פוליטי בחדשות 10 (שהפכו ב-2019 להחדשות 13 עם המיזוג עם רשת 13).
באוקטובר 2015 הגישה שרת התרבות מירי רגב תביעת דיבה על סך מיליון ש"ח נגד ערוץ 10 ונגד עובדיה, בעקבות פרסום לפיו רגב העבירה תקציב ללא מכרז למשרד הפרסום יהושע\TBWA. ביולי 2019 דחה בית משפט השלום בירושלים את התביעה וקבע כי הפרסום היה מקצועי וראוי.
בספטמבר 2019 חשף הקלטות שבהן נשמע ראש הממשלה בנימין נתניהו מתערב בנושאים הקשורים לתיק התקשורת, גם לאחר שנאלץ לוותר על תיק התקשורת בשל החקירות נגדו. בהקלטות נשמע נתניהו גוער בשר התקשורת איוב קרא, לאחר שבכתבה עיתונאית פורסם שקרא שיתף פעולה עם שרת המשפטים איילת שקד.
החל מאוקטובר 2016 מגיש עובדיה את תוכנית הבוקר לצד ניסים משעל ודרור רפאל, כחלק משת"פ עם מערכת חדשות 10, המספקת את מהדורות החדשות ל-103FM.
עובדיה הוא בעל תואר ראשון במשפטים.
תפסיר אל-ג'לאלין

תַפְסיר אל-גַ'לאלַיְן (בערבית: تفسير الجلالين) הוא תפסיר סוני קלאסי לקוראן, שתחילת חיבורו בעבודתו של גַ'לאל א-דִּין אל-מַחַלִּי (1389–1459). אל-מחלי כתב פרשנות על פסוקי הקוראן, מתחילת סורה 18 (סורת אל-כהף) ועד הפסוק המסיים את הקוראן, הפסוק השישי של סורה 114 (סורת א-נאס). הוא כתב פרשנות גם על הסורה הראשונה, סורת אל-פאתחה, אך נפטר לפני שסיים את עבודתו. התפסיר הושלם על ידי תלמידו של אל-מחלי, גַ'לאל א-דִּין א-סֻיוּטי (1445–1505), הסופר הפורה ביותר במאה ה-16 במצרים ובסוריה, שכתב פרשנות על סורות 2–17, כל זאת בארבעים יום בלבד. מקור שמו של הפירוש, "תפסיר אל-ג'לאלין", שפירושו "תפסיר שני הג'לאלים", הוא בשם הזהה של שני מחבריו: שמות שניהם "ג'לאל א-דין".
התפסיר מזוהה כאחת הפרשנויות הפופולריות ביותר לקוראן כיום, בשל הסגנון הפשוט שלו ובשל התמציתיות שבה נכתב: כל תוכן הפירוש נכנס בכרך אחד בלבד. הוא נכתב לאורך טקסט הקוראן, וכולל מידע מהחדית', וכן מידע ממקורות פרשניים קודמים לו. הוא כולל ביאור בלשני, והוראות כיצד יש לקרוא מילים שונות.
"תפסיר אל-ג'לאלין" תורגם לשפות רבות, בהן אנגלית, צרפתית, בנגלית, אורדו, פרסית, מלאית, אינדונזית, טורקית ויפנית.
סקוטים

הסקוטים הקדומים

בימי הביניים המוקדמים סקוטלנד הייתה מיושבת על ידי מספר קבוצות אתניות דוגמת הפיקטים, בריטונים ואחרים. מבחינה תרבותית כל העמים האלה דיברו לשונות דומות ממשפחת הלשונות הקלטיות.
עם הופעת הגאלים התפשטה הלשון הגאלית בסקוטלנד במאה ה-9. על אף תפוצתה הנרחבת, לא הגיעה השפה הגאלית לכל פינותיה של הטריטוריה שמרכיבה את סקוטלנד המודרנית.
לא כל הסקוטים דיברו גאלית סקוטית. דרומית מזרחית ללשון הים של פורת' ובאזורים נוספים דיברו אנגלית של ימי הביניים.
מ-1200 עד 1500 התפשטה הסקוטית המוקדמת לכל רחבי העמק. משנת 1500 נהוג לחלק את הסקוטים ליושבי הרמה (Highlanders) דוברי הגאלית ולתושבי העמק (Lowlanders) שדיברו בעיקר סקוטית. כיום החלוקה הזאת אנכרוניסטית וכל תושביה של סקוטלנד מדברים אנגלית-סקוטית שוטפת.
נועה פניני

ביוגרפיה

פניני היא בתו של שחקן התיאטרון והטלוויזיה אבי פניני ולרחל, ואחותו של תום, אמן וידאו ארט שחי בניו יורק.
פניני היא בוגרת לימודי משחק בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים ובוגרת בית הספר לתסריטאות של עידית שחורי. 
משנת 2001-2006 הייתה חלק מצוות התסריטאים של תוכנית האירוח של "יצפאן". לאחר מכן לקחה חלק בכתיבה של העונה השנייה של "אולי פעם", וכתבה בתוכנית "לילה גוב".
שיחקה בסדרה "המקום" בשנת 2008, וגם בסדרה "מגדלים באוויר" בשנים 2009-2010.
בשנת 2009 שיחקה בסדרה "קוויקי" אשר שודרה בערוץ 2 קשת, ואותה גם יצרה וכתבה ושיחקה בתפקיד ראשי.
בשנת 2010 כתבה ושיחקה את סיגי בסדרה "מעצר בית" שיצר גיורא חמיצר, באותה שנה גם יצרה וכתבה יחד עם גיורא חמיצר את הסדרה "השועלים" אשר שודרה בYES עד לשנת 2011. בשנת 2012 הייתה מבין הכותבים הראשיים של הגרסה הישראלית של הסיטקום "נשואים פלוס". בשנת 2014 כתבה שוב עם גיורא חמיצר את הדיאלוגים בסדרת הנוער "שכונה" אשר שודרה בשנים 2014-2018.
דרקון אלף השנים

דרקון אלף השנים (בספרדית: El Drago Milenario; מכונה גם "מלך הדרקונים", או "הדרקון הענק") הוא עץ שגדל בעיירה איקוד דה לוס וינוס בקרבת כנסיית סנט מרקוס, באי טנריפה, שבספרד. העץ משתייך למשפחת עצי הדרקון של האיים הקנריים (אין לבלבל עם עצי הדרקון שבאי סוקוטרה שליד תימן), והוא הגדול והעתיק ביותר בין בני סוגו. גובהו 17 מטרים ורוחבו 6 מטרים. 
במאה ה-18 קבע המדען הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט, כי גילו של העץ 6,000 שנים ומכאן שמו. כיום נוטים להעריך את גילו של העץ בין 2,000 ל-3,000 שנה, אם כי גם הערכה זו שנויה במחלוקת ולפי בוטניקאים מסוימים העץ הוא בן 250–500 שנה לכל היותר. הקשיים בהערכת גילו המדויק של העץ נובעים מכך שבגזע של עצי הדרקון של האיים הקנריים אין טבעות שנתיות, ומשום כך מבחינה בוטנית הם אינם נחשבים לעצים כלל. 
העץ מזוהה עם העיירה בה הוא שוכן, ומהווה את מקור הפרנסה העיקרי של תושבי העיירה עקב התיירות שהוא מושך.
עמוס בועזסון

לימודים

בועזסון נולד בירושלים ולמד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין אצל פרופ' דוד חן. אחרי המשך לימודים אצל חיים טאוב נסע לארצות הברית ולמד לתואר מוסמך באוניברסיטת אינדיאנה, אצל עתר ארד.
נוף חנה

היסטוריה

בין השנים 1928-1922 שימש כבית מגורים פרטי. משנת 1928 שכן בו מלון הרצליה, ששכן לפני כן ברחוב קלר במרכז הכרמל והיה אחד משלושת בתי המלון מרשת "מלונות הרצליה". בית המלון נודע כאחד מבתי המלון האיכותיים ביותר על הכרמל ואירח אישים ידועים, בהם חיים נחמן ביאליק, שלום אש, ארתור בירם, שמריהו לוין, הלורד בלפור, חיים ויצמן ועוד. 
בין השנים 1936-1932 היה ידוע כ"פנסיון בית טלטש". בשנת 1936 עבר המבנה לידי הצבא הבריטי ושכנה בו המפקדה הצפונית של הצי הבריטי. 
בשנת 1948 השתלט ארגון אצ"ל על המבנה והפך אותו למחנה צבאי לאימון אנשי הארגון. בשנות החמישים של המאה ה-20 הועבר הנכס לאפוטרופוס על נכסי נפקדים. לאחר מכן עבר לשימוש צה"ל, ובתקופה זו נקרא גם "בית המילואים".
בשנת 2005 רכשה חברת "אלון גלובל בע"מ" את המתחם, והוא שופץ ושומר ומשמש כבית מגורים. מאחוריו נבנה במסגרת אותו פרויקט מבנה מודרני בן תשע קומות.
כלכלה מתוכננת

יתרונות התכנון הכלכלי

מצדדי השיטה רואים בה אמצעי מעשי להבטחת ייצורם של מוצרים הכרחיים, באופן שאינו תלוי בגחמנות המאפיינת לכאורה את השוק החופשי.

יציבות

כיוון שאין חשש לירידות בפעילות העסקית ולביטולי המיזמים הנובעים מהן, השקעה לטווח הארוך בתשתיות היא בטוחה יותר. ביטחון כלכלי זה חשוב במיוחד כאשר התשואות אינן נהירות ובטוחות (השקעה בכור גרעיני לדוגמה) וכן כאשר התשואות מפוזרות בכלל האוכלוסייה (חינוך ציבורי, חיסונים וכדומה).

אימוץ תכנון מקיף

לכאורה יש ביכולתו של התכנון הכלכלי להוביל להכברת רווחיה של כלל האוכלוסייה. לעומתו, התהליך האבולוציוני המאפיין את כלכלת השוק, נוטה מטבעו להוביל למרוב רווחים מקומי. למשל, תכנון עירוני נכון יניב מערכת תעבורה יעילה בעוד עיר המתפתחת באופן "טבעי" עשויה לסבול מעומסי תנועה. לפי ביקורת אחת למשל זה, גם העיר המתוכננת תסבול מאותם קשיי תנועה כל עוד הגידול באוכלוסייתה אינו מפוקח ומתוכנן בקפידה גם הוא.

השגת יעדים קולקטיביים באמצעות הקרבה אישית

מטבען, כלכלות מתוכננות מקדימות את טובת הכלל לצורכי היחיד. תחת משטרים מעין אלה, תגמולים עבור עבודה מסוימת, בין משכורות ובין בונוסים, מחולקים לפי הערך אותו מייחסים מתכנני הכלכלה לעבודה זו. הכלכלה המתוכננת מסלקת את תמריצו של היחיד לרווחים, ככוח מניע לייצור, ושמה אותו בידי המתכננים, אשר מצופים לפיכך לקבוע מה על כל תעשייה לייצר. השלטון רשאי אפוא לרתום אדמות, עבודה ושאר הון לשירות מטרותיה הכלכליות של המדינה, וכן הוא רשאי "לרסן" את דרישות הצרכנים לטובת השקעות כלכליות משמעותיות יותר התואמות לתכנון הכלכלי.
במדינה נחשלת, מאפשרת הכלכלה המתוכננת לפתח לאלתר תעשיות כבדות, עוד שבכלכלת שוק נדרשות שנים ארוכות של הצטברות הון בתעשיות קלות יותר לשם כך. כך קרה בברית המועצות בשנות השלושים, כאשר השלטון כפה קיצוץ של 30% בצריכה הפרטית מהתל"ג. אמנם הקיצוץ הוביל לירידה משמעותית ברמת החיים, אך המדינה אכן השיגה במהרה חלק מה"מטרות הכלכליות", שאותן הגדיר השלטון.

היעדר תמריץ לחדשנות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הפרת חירויות הפרט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

דיכוי כלכלה דמוקרטית וניהול עצמי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

שחיתות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
יהושע פלק כץ

רבי יהושע פלק (וולק) בן אלכסנדר הכהן (ה'שט"ו, 1555 בערך - י"ט בניסן ה'שע"ד, 29 במרץ 1614) היה ממפרשי הטור והשולחן ערוך ומגדולי האחרונים. מכונה בדרך כלל על שם פירושיו, פרישה ודרישה או סמ"ע.

חייו

נולד בקראקא שבפולין. היה תלמידם של המהרש"ל והרמ"א, והוא מביא מדבריהם בחיבוריו. התעניין גם בתורת הקבלה, פילוסופיה ואסטרונומיה, וחיבר חיבורים בעניינים אלו, שלא הודפסו.
עמד בראשות ישיבה עם תלמידים רבים. רבים מתלמידיו כיהנו לאחר מכן כראשי ישיבות, אב"ד, דיינים ומנהיגי קהילות, עד שבנו מעיד שכמעט שלא נמצאה קהילה ברחבי פולין שלא שימש בה אחד מתלמידיו. חותנו, ישראל איידלס, היה עשיר ובנה עבורו בית, בו התגוררו הוא ותלמידיו ושם חיבר את ספריו. ספריו העיקריים נקראו בשם הכולל "בית ישראל" לכבוד חותנו.
נפטר בלבוב. הניח אחריו שלושה בנים, אלכסנדר סנדר, יוסף יוזפא ומשה. אשתו ביילא שהתפרסמה כצדיקה וכמלומדת עלתה לארץ ישראל לאחר פטירתו.

בית ישראל

חיבר ספר בית ישראל על הטור והשולחן ערוך, הכולל ארבעה חלקים. שלושה מהם על הטור: "דרישה" ו"פרישה" והגהות. חלק הדרישה כולל פלפולים בדברי הטור, וחלק הפרישה כולל פירושים פשוטים יותר בדברי הטור. החיבור נדפס לראשונה יחד עם הטור במהדורת לובלין בשנת ה'שצ"ה -ה'שצ"ח (1635–1638). בהוצאה זו נדפסו רק החלקים יורה דעה ואבן העזר. הפירוש נדפס אחר כך ברוב ההוצאות של הטורים.
החלק השלישי של החיבור הוא "הגהות דרישה ופרישה" על הטור, הכולל חידושי דינים שנערכו כהערות על ה"דרכי משה". המדפיס במהדורת דירנפורט  1796-1790 כותב כי "הגהות דרישה ופרישה" על טור חושן משפט העתיק "מכתיבת ידו" של המחבר. ונעלם ממנו שהספר בשלימותו נדפס בטורים בהוצאת פרנקפורט דמיין תע"ב-תע"ו. החיבורים הללו נדפסו אחר כך ברוב ההוצאות הבאות של הטור.

סמ"ע

החלק הרביעי מסדרת "בית ישראל" הוא החיבור "ספר מאירת עיניים" על שולחן ערוך חלק חושן משפט, המכונה בקיצור "סמ"ע". מטרת החיבור היא לפרש את דברי השולחן ערוך והרמ"א, למצוא את המקורות להלכותיהם, ולהוסיף דינים חדשים. רבי יהושע מסר את חיבורו להדפסה בבית הדפוס של ר' משה כ"ץ בפראג (Prague), ולפני שהמדפיסים החלו בעבודתם נפטר המחבר, ובצוואתו ביקש שיתמידו בלימוד חיבוריו וידפיסו אותם. הספר נדפס לראשונה בפראג בשנת ה'שע"ד - ה'שע"ה (1614), ומאז חזר ונדפס ברוב המהדורות של השולחן ערוך. בכוונתו של רבי יהושע היה לכתוב פירוש על כל ארבעת חלקי השולחן ערוך, אך הוא הספיק לכתוב רק על חלק חושן משפט.

נוספים

כמו כן חיבר קונטרס בכללי דיני תפיסה בספיקות. כמו כן חיבר קונטרס ובו ביאר ענייני איסורים שונים שהמון העם היו רגילים להיכשל בהם, מתוקף תפקידו כמפקח בבית הדין של ועד ארבע הארצות, ובפרט באיסור ריבית. הקונטרס יצא לאור בזולצבך (Sulzbach) בשנת ה'תנ"ב (1692). הקונטרס חזר ונדפס לאחר מכן פעמים נוספות.
חיבר גם חידושים על ארבע עשרה מסכתות מתוך התלמוד, שנשרפו בלבוב בחייו. כמו כן חיבר ספר דרשות וספר ביאורים על רש"י על התורה, וספר גדול של שו"ת, ואלו נשרפו שנתיים אחרי פטירתו, יחד עם הגהות רבות שרשם בשולי כל הספרים שלמד בהם.
841 נוסע צפונה צפונה

841 נוסע צפונה צפונה (קרי: "שמונה-ארבע-אחת נוסע צפונה-צפונה") הוא רומן רדיופוני (תסכית) ששודר בגלי צה"ל בשנים 1987-1986. התוכנית הורכבה מ-52 פרקים בני שעה, פרי עטו של הסופר איתמר לוי. כל פרק גולל סיפור מנקודת מבטו של נוסע אחר במהלך נסיעה בקו האוטובוס המאסף של אגד מספר 841 שנסע מתל אביב לקריית שמונה דרך כביש 40, עפולה, טבריה, צומת גולני דאז וראש פינה. 
זמן קצר לאחר פרסום ספר הביכורים של לוי, "זליג מיינץ וגעגועיו אל המוות" (1985) פנה אליו פנחס עידן, מנהל מחלקת האומר בתחנה הצבאית והציע שיפרסם "רומן רדיופוני" בהמשכים, רעיון אליו נחשף מפקד התחנה, נחמן שי, בעת שהותו בארצות הברית. התוכנית שודרה במתכונת של פרק שבועי במהלך שנה.