google/wiki40b huggingface dataset:
אלדו פאריזוט

ילדות, נעורים והכשרה מוזיקלית

פאריזוט נולד בנאטאל, ברזיל והחל ללמוד נגינה בצ'לו בגיל שבע, אצל סבו החורג, טומאזו באביני. מבאביני למד את חשיבות הנגינה ללא מתח מיותר, הדרכה שהניחה, כך הוא סבור, את היסודות לשאר הקריירה שלו.בגיל 12 הופיע לראשונה כצ'לן ובהמשך היה לצ'לן ראשי של תזמורת ריו דה ז'ניירו. בשנת 1946 החל פאריזוט ללמוד במלגה באוניברסיטת ייל, לאחר שתוכנית קודמת ללמוד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, אצל עמנואל פוירמן, התבטלה עקב מותו של פויירמן.

קריירה כסולן

בגיל 26, סמוך לראשית לימודיו בייל, הופיע פאריזוט לראשונה בארצות הברית עם התזמורת הסימפונית של בוסטון בטנגלווד. כעבור שנה יצא למסע ההופעות הראשון שלו באירופה. אחרי קבלת התואר מייל יצא למסע קונצרטים בארצות הברית, קנדה ודרום אמריקה.. 
לפי מרגרט קמבל, בספרה "גדולי הצ'לנים", פאריזוט היה סולן מבריק והצטיין גם בהרכבי מוזיקה קאמרית וכמורה, שביסס את רעיונותיו על נגינתו של עמנואל פויירמן. 
בשנות ה-50' של המאה ה-20 הופיע פאריזוט במספר רב של רסיטלים וכסולן בקונצ'רטי עם תזמורות. כן ניגן בתקופה זו בביצועי בכורה של יצירות מאת מלחינים כמו הייטור וילה לובוס, קאמארגו גוארניירי, קווינסי פורטר ועוד, נוסף ליצירות שנכתבו והוקדשו לו. פאריזו נודע במוזיקליות שלו, במזגו ובנגינתו הווירטואוזית כמו גם בכישורי ההוראה שלו. כן יצא לו שם של צ'לן, ששם לו למטרה להרחיב את רפרטואר הצ'לו. הקונצ'רטו השני לצ'לו ותזמורת של וילה לובוס נכתב למענו והוקדש לו והוא ניגן אותו בביצוע בכורה בהופעתו הראשונה עם הפילהרמונית של ניו יורק. במשך השנים הופיע פאריזו עם תזמורות מן החשובות בעולם, באמסטרדם, ברלין, שיקגו, לונדון, לוס אנג'לס, מינכן, פריז, פיטסבורג, ריו דה ז'ניירו ווורשה תחת שרביטיהם של מנצחים ידועי-שם עמו לאופולד סטוקובסקי, ג'ון ברבירולי, ליאונרד ברנשטיין, זובין מהטה, פייר מונטה, פול פאריי, ויקטור דה סאבאטה, וולפגנג זאוואליש, פאול הינדמית והייטור וילה לובוס. 
משנת 1956 עד 1996 החזיק פאריזוט באחד הצ'לי המשובחים ביותר בעולם: סטרדיוואריוס דה מונק.

הוראה

פאריזו עשה לו שם כמורה, שלימד במוסדות מוזיקליים שונים, ביניהם קונסרבטוריון פיבודי, ג'וליארד והקונסרבטוריון של ניו אינגלנד, נוסף למשרתו באוניברסיטת ייל, שבה הוא כיהן מאז 1958. התלמידים שהעמיד במשך השנים המשיכו לקריירות של אמני קונצרטים בולטים, מורים ונגנים בתזמורות סימפוניות מן המובילות בעולם. בין תלמידיו ענבל שגב, צ'לנית ישראלית-אמריקאית והצ'לן הישראלי שגיא הרטוב.
נוסף להדרכה פרטנית, פאריזוט גם ניצח על הרכב "צ'לני ייל" מאז 1983. הקבוצה הוציאה עם השנים מספר תקליטורים זוכי פרסים, שאחד מהם היה מועמד לגראמי.
נפטר ב-29 בדצמבר 2018.
דוב גובי

תפוצה

בעבר הרחוק היה קיים בהרי אלטאי, מישור סיביר הדרומית, צפון מערב סין וקזחטן כך שתפוצתו גבלה עם הדוב סיבירי מזרחי מצפון דוב יקוצ׳קי ממזרח ודוב חום אירואסייתי מהמערב. במאה ה-6 לספירה עקב שינוי אקלים צומצמה תפוצתו למדבר גובי ומישור סיביר הדרומי. עקב ציד צומצמה תפוצתו במאה ה-19 אך ורק למדבר גובי, ובמאה ה-20 לרכסי אלטאי בלבד.

תיאור

דובי גובי אוכלים בעיקר שורשים, גרגירים, צמחים אחרים ולפעמים מכרסמים. בנוסף לא היו ראיות כי הדובים הגובים אכלו יונקים גדולים. הדוב הגובי קטן בהשוואה לתת-מינים אחרים של הדוב החום, זכרים בוגרים שוקלים כ 96–138 ק"ג, והנקבות כ 51–78 ק"ג. 
הדוב הגובי מסווג לפעמים כאותו תת-מין כמו הדוב הכחול הטיבטי, זה מבוסס על הדמיון המורפולוגי, והאמונה כי דוב גובי מייצג אוכלוסיית שרידים של הדוב הכחול הטיבטי. עם זאת, דוב גובי מסווג לעיתים כתת-מין משל עצמו, ודומה מאוד לדובים חומים אסיאתיים אחרים.
רפרף ההרדוף

מאפיינים

גופו של רפרף ההרדוף מוצק וקצהו מחודד כך שצורתו דומה לחרוט. כנפיו הקדמיות גדולות מאוד ומחודדות. אורך מוטת כנפיו הוא 90-120 מ"מ. כאשר כנפיו האחוריות קצרות מהקדמיות. על ארבע כנפיו כתמים ירוקים וקווים ורודים וצהובים. בראשו חדק ארוך בעזרתו הוא מוצץ צוף.
רפרף ההרדוף מקים עד 4 דורות בשנה. לאחר ההזדווגות, הנקבה מטילה עד 200 ביצים ירוקות על צמחי ההרדוף והוינקה שמשמשים כפונדקאים. מהביצים בוקעים זחלים באורך של כמה מילימטרים. הזחל ירוק עם גחון אפרפר-ירוק, קו לבן-כחול משני צדדיו, ראשו צהוב וקירח משערות הגוף ועליו 2 עיניים כחולות על רקע שחור. הזחלים אוכלים את עלי ההרדוף וכאשר הם מגיעים לאורך של 7.5 ס"מ הם מתגלמים. את גלגול הגולם, הם עוברים על האדמה בין עלים יבשים. גלגול זה נמשך 120 ימים.
Truth Serum

רקע וביקורת

המיני-אלבום זכה גם להצלחה בקרב מבקרים וכלי תקשורת מובילים אשר התייחסו אל לו כ"כוכבת פופ בהמתנה". מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Out of Mind" וגרסה חדשה ל-"Habits" אשר נקראה "Habits (Stay High)‎". 
הרמיקס של: "Habits" אשר עובד על ידי הצמד האמריקאי "Hippie Sabotage" ונקרא: "Stay High", סימן את פריצת הדרך של לו להצלחה בינלאומית במיינסטרים, והגיע למקום ה-13 בשוודיה ולמקום ה-6 בבריטניה.
פרנק ווגל

ראשית חייו

ווגל גדל בניו ג'רזי, והתעניין בכדורסל מגיל צעיר. בהיותו בבית ספר, אירח אותו דייוויד לטרמן בתוכנית הלילה הפופולרית שלו כשהוא מבצע פעלול - מסובב כדור על מברשת שיניים תוך כדי שהוא מצחצח את שיניו.
ווגל שיחק כרכז במכללת חואניטה מפנסילבניה. בשנת 1994 עבר לאוניברסיטת קנטקי, שיחק בקבוצה המשנית של האוניברסיטה וסיים תואר ראשון בביולוגיה. לאחר הלימודים עבד בצוות האימון של קבוצת הכדורסל הראשית.

השנים הראשונות

ווגל החל לעבוד בבוסטון סלטיקס ב-1997 כאנליסט וידאו ראשי. ב-2001 קודם לעוזר מאמן וב-2004 עבר לשמש עוזר מאמן בפילדלפיה 76'. ב-2005 מונה לסקאוט בלוס אנג'לס לייקרס וב-2006 לסקאוט בוושינגטון ויזארדס. ב-2007 מונה לעוזר מאמן באינדיאנה פייסרס.

אינדיאנה פייסרס

ב-2011, לאחר שג'ים אובריאן פוטר מתפקידו, ווגל מונה כמאמן זמני של הפייסרס. הוא הוביל את הפייסרס לפלייאוף בפעם הראשונה מאז 2006. ווגל הוכרז באופן רשמי כמאמן ראשי ב-6 ביולי 2011, לאחר ששחקנים ביקשו מהמנהל המקצועי לארי בירד למנותו לתפקיד. הישג השיא של הקבוצה תחת ווגל היה העפלה לגמר המזרח בעונות 2013 ו-2014, בהן הפסידה למיאמי היט. ב-6 במאי 2016, למרות שהקבוצה הגיעה לשלב הפלייאוף, הודיעה הנהלת הקבוצה כי חוזהו של ווגל לא יוארך ומאמן אחר ימונה במקומו.

אורלנדו מג'יק

בעונות 2017 ו-2018 אימן את אורלנדו מג'יק, אשר רשמה תחתיו מאזן מצטבר של 54 ניצחונות ו-110 הפסדים.

לוס אנג'לס לייקרס

במאי 2019 מונה למאמנה הראשי של לוס אנג'לס לייקרס, במקומו של לוק וולטון.
אמנדה רדמן

ביוגרפיה

רדמן נולדה בברייטון. אביה, רונלד, הגיע מיורקשייר ואמה, ג'ואן, נולדה בהודו. אביה של רדמן נפטר ב-1980 כשהייתה בת 22. הזרוע השמאלית שלה מצולקת כתוצאה מתאונה קשה שעברה בגיל 15 חודשים. היא נכוותה ממרק רותח, וסבלה מכוויות ב-75 אחוז מגופה. הפציעה הייתה קשה ביותר ובבית החולים היא הוכרזה כמתה קלינית.
רדמן למדה משחק בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק. ב-1984 הופיעה בתפקיד מרינה בהפקה של ה-BBC למחזה השייקספירי "פריקלס, נסיך צור" לצידו של מייק גווילים. עוד שיחקה כמקסין במיני-סדרה "Oxbridge Blues" מאת פרדריק רפאל בהפקת ה-BBC ששודרה ב-1984. ב-1985 גילמה את ג'נט בגרסה של "מופע האימים של רוקי" בסיור הופעות.
ב-1986 שיחקה בתפקיד גוונדלין פיירפקס בהפקה של ה-BBC למחזה "חשיבותה של רצינות" מאת אוסקר ויילד. ב-1981 השתתפה בסרט "ירושתו של ריצ'רד" לצידה של ליב אולמן. היא החליפה את אלפרד מולינה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה " El C.I.D.", ב-1999 שיחקה בסרט הטלוויזיה "The Blonde Bombshell" בתפקיד דיאנה דורז. בשנות התשעים של המאה העשרים הנחתה רדמן תוכנית בערוץ הלווין של MTV. ב-1995 היא כיכבה בעונה הראשונה של הסדרה "דיינג'רפילד" ובאותה שנה השתתפה בסדרה "טאגארט".
בשנת 2000 שיחקה בסרט "לצאת נקי" בתפקיד דידי דאב. מ-2000 ועד 2003 הופיעה בתפקיד אליסון ברייתווייט, אשה שזוכה בלוטו וחייה משתנים מן הקצה אל הקצה, בסדרה "At Home with the Braithwaites" של ITV. בשנת 2003 החלה לככב בסדרה "סדר חדש" בתפקיד פקד בילוש סנדרה פולמן, תפקיד אותו גילמה במשך 12 עונות עד שנת 2013. אחרי עזיבתה את הסדרה החליפה אותה השחקנית טמזין אות'ווייט.
ביוני 2006 שיחקה רדמן בתפקיד קרואלה דה ויל במופע "Children's Party at the Palace" לכבוד יום הולדת השמונים של המלכה אליזבת. היא השתתפה בתוכנית הדוקומנטרית " Who Do You Think You Are?" של ה-BBC, החוקרת שורשים משפחתיים.

חיים אישיים

לרדמן יש בת בשם אמילי מנישואיה לשחקן רוברט גלניסטר.
היא זו שעודדה את גיסה, פיליפ גלניסטר, ללמוד בבית ספר למשחק ולבחור בקריירה כשחקן.
בספטמבר 2010 התחתנה רדמן עם דמיאן שנאבל שהוא בן זוגה מאז 1999. היא אוהדת של מועדון הכדורגל קובנטרי סיטי.
רדמן היא המיסדת ומנהלת של בית הספר למשחק "Artists Theatre School".
ב-2012 הוענק לה תואר חברה במסדר האימפריה הבריטית (MBE) על תרומתה לתחום הדרמה ועל פעילות הצדקה שלה.
פרדיננד הלמסברגר

חייו

הלמסברגר נולד בווינה, בן ליוזף הלמסברגר האב ואח ליוזף הלמסברגר הבן. הוא למד בקונסרבטוריון של וינה, צ'לו אצל קרל אודל ותאוריית המוזיקה אצל אנטון ברוקנר. הוא היה חבר בתזמורת החצר הווינאית משנת 1879. ב-1883 הצטרף כחבר לרביעיית הלמסברגר.
ב-1884, בן 21, התמנה למורה בקונסרבטוריון של וינה וב-1889, היה לפרופסור, תפקיד בו נשאר עד 1902.
ב-1896 היה לצ'לן סולן באופרה של החצר. ב-1902 התמנה למנצח המקהלה בפולקסאופר של וינה בניהולו של קרל ריינר סימונס. ב-1905 היה למנצח הבלט באופרה המלכותית של ברלין. משנת 1910 ואילך עבד כמנצח תזמורת מעיינות המרפא באופטיה (כיום בקרואטיה), באדן (אוסטריה), מריינבאד וקרלסבאד (כיום בצ'כיה).
בעת מותו בווינה, היה האחרון בבניה של משפחה, שמילאה תפקיד חשוב בחיי המוזיקה של וינה.
בין תלמידיו בקונסרבטוריון של וינה היה פרנץ שמידט.
מלווין דאגלס

ביוגרפיה

נולד בעיר מייקון שבמרכז מדינת ג'ורג'יה ללנה פריסיליה, פרוטסטנטית, צאצאית לאנשי המייפלאואר, ולאדוארד ג'ורג' הסלברג, מלחין יהודי-לטבי. דאגלס לא סיים את לימודיו בתיכון.
את דרכו החל בסוף שנות ה-20 על בימות ברודוויי בתפקידים משניים. תפקיד קולנועי ראשון קיבל ממרווין לרוי בקומדיה "הלילה או לעולם לא".
הופיע לאחר מכן בסרט האימה "הבית האפל הישן" שהפך לקאלט היסטורי, ובמערבון הפמיניסטי הראשון שבוסס על הצלפית האמריקאית אנני אוקלי.
הופעות אלו הובילו את דוגלאס לתפקידים בסרטים "אישה קלת דעת ונהדרת", "ת'יאודורה משתוללת", וכו סרט ה-MGM הראשון שהוקרן על מסך הטלוויזיה "קפטנים אמיצים" של ויקטור פלמינג בו גילם טייקון עסקים בשם בארטון צ'יין. כיכב גם בקומדיה של ארנסט לוביטש "נינוצ'קה", בה ביסס את מעמדו כשחקן כשגילם את הרוזן הצרפתי לאון ד'אלגוט.
לאחר ההצלחה הקולנועית עזב דאגלס את תעשיית הסרטים והתגייס לצבא ארצות הברית שנכנס באותה העת למלחמת העולם השנייה. לפני שהספיק לצאת למלחמה, שיחק בקומדיות "יותר מדי בעלים" ו"הרגשה לא בטוחה".
דאגלס חזר מהמלחמה היישר אל הוליווד, ושיחק בקומדיה הסאטירית "מר בלאנדינגס בונה את בית חלומותיו", על החיים הבורגניים שלאחר מלחמת העולם השנייה, ובמלודרמה "סוד של אשה".
לקראת סוף שנות ה-40 התמקד בקריירת תיאטרון וטלוויזיה. ב-1960 זכה בפרס טוני על הופעתו במחזה "השושבין".
דאגלס חזר לתעשיית הסרטים ב-1962, בעיבוד הקולנועי לספרו של הרמן מלוויל, "בילי באד". שנה אחת בלבד לאחר חזרתו, זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו במערבון של מרטין ריט "האד"; בסרט גילם את הומר, אביו הקשיש ובעל העקרונות של הפרחח הצעיר האד באנון (פול ניומן).
ב-1964 היה מועמד לפרס אמי על תפקידו בהפקה "Inherit the Wind" המבוססת על מחזה בעל שם זהה. כן הופיע בתפקיד משני בסרט המלחמה הרומנטי "האמריקניזציה של אמלי". דאגלס זכה בפרס אמי ב-1968 על הופעתו בסדרה "CBS Playhouse".
אחת מהופעותיו הבודדות כשחקן ראשי הייתה בסרט "מעולם לא שרתי לאבי"; (שנכתב במיוחד עבורו על ידי המחזאי הנודע רוברט אנדרסון) ההופעה זיכתה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובמועמדות שנייה לגלובוס הזהב. 
דאגלס הופיע גם בדרמה הפוליטית "המועמד" וביצירתו של רומן פולנסקי "הדייר".
לאחר שהיה מועמד פעמיים זכה דאגלס בפרס גלובוס הזהב וכן בפרס אוסקר שני בקטגוריית שחקן המשנה, בזכות משחקו בסרט המבוסס על ספרו של יז'י קושינסקי, "להיות שם". בסרט, המותח ביקורת סאטירית וחריפה על החיים והתקשורת האמריקאיים, מגלם דאגלס את איש העסקים בן ראנד.
הופעותיו האחרונות לפני מותו היו בסרטים "ההחלפה" ו"סיפור רוח".

חיים אישיים

דאגלס נישא לאמנית רוזאלינד הייטוואר, ולזוג נולד בן אחד בשם ג'ורג'י ב-1925. הנישואים החזיקו מעמד זמן קצר בלבד.
ב-1931 נישא בפעם השנייה בחייו, הפעם לשחקנית והפוליטיקאית הלן גהאגן. לזוג נולדו בן ובת, פיטר ומארי. הזוג נפרד ונישא מספר פעמים, עד למותה של גהאגן ב-1980 ממחלת הסרטן. שנה לאחר מותה של אשתו נפטר דאגלס בגיל 80 בניו יורק.
קמפיטלי

קמפיטלי (באיטלקית: Campitelli) הוא שמו של הרובע העשירי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
סמל הרובע מתאר ראש שחור של דרקון על רקע לבן. מקור הסמל באגדה אל האפיפיור סילבסטר הראשון שהרג את הדרקון ששכן בפורום רומאנום.
מקור שם הרובע, ככל הנראה בעיוות שמה של גבעת הקפיטולין. סברה אחרת היא שמקור השם בביטוי הלטיני: "קמפוס טלוריוס" (בלטינית: campus telluris - "שדה חפור" או "שדה אדמה").

היסטוריה

השטח בו ממוקם הרובע, היווה את מרכזה של העיר רומא בעת העתיקה. ברובע עובר העמק בין גבעת הפלטין וגבעת הקפיטולין שבו עברה דרך, שלימים הפכה לויה סאקרה (הדרך הקדושה), והשוק שהוקם לצידה הפך לימים לפורום הרומאי.
בימי הביניים היה האזור בו ממוקם הרובע לרובע ה-12 של העיר, ונקרא "רובע קמפיטלי אין סנקטי אדריאני" (Regio Campitelli in Sancti Adriani) כאשר שם הרובע מתייחס לכנסיית סן אנדריאנו, אשר הייתה ממוקמת בבניין הסנאט הרומאי שבפורום הרומאי.
מרבית שטחי הפורום והמקדשים הפכו בימי הביניים לאיי חורבות. באבני המקדשים נעשה שימוש חוזר, ואזור הפורים שימש בראשית המאה ה-19 כאזור מרעה לצאן וכשוק הבקר של העיר רומא..
בשנת 1921 פוצל הרובע, וחלק משטחיו הפכו לרובע צ'ליו.

אתרי תיירות

רובע קמפיטלי הוא הרובע המתוייר ביותר מבין רובעי רומא. ברובע ממוקמים הפורום רומאנום, גבעת הקפיטולין וגבעת הפלטין המהווים את מרבית האתרים הארכאולוגיים ששרדו מרומא הקדם-קיסרית, ואת מרכזה של האימפריה הרומית בתקופת קיסרי רומא. שטחים אלה מהווים כ-60% משטחי הרובע.
על גבעת הקפיטולין נמצא כיום הקמפידוליו שתוכנן על ידי מיכלאנג'לו במאה ה-16 והמוזיאון הקפיטוליני, ובסמוך לו נמצאת אנדרטת ויטוריו אמנואלה השני המכונה "הויטוריאנו".
בין הכנסיות שברובע ניתן למנות את כנסיית סנטה מריה אין אראקולי מהמאה ה-14.
ריק פלייר

קריירה

בין השנים 1972 ו-1975 פלייר התאבק בליגת ה-AWA של ורן גניה ואף אומן על ידו באופן אישי. בסיום תקופה זו עזב לליגת ה-NWA משיקולים כספיים.

National Wrestling Alliance

בשנת 1975 הוחתם פלייר בחברת ההיאבקות NWA. כבר בתחילת הקריירה שלו נפצע קשה בגבו בהתרסקות מטוס ב-4 באוקטובר 1975 בצפון קרולינה. פלייר פרש מהזירה למשך יותר משנה, וגם לאחר שחזר לזירה נאלץ לשנות את סגנון היאבקותו לאקרובטי פחות. בעקבות השינוי נולדה הדמות "נער הטבע" ותרגיל ההכנעה המפורסם שלו.
ב-20 בספטמבר 1975 דמותו של פלייר זכתה בתואר המשמעותי הראשון, NWA Mid-Atlantic Heavyweight Championship. ב-1 בספטמבר 1977 זכתה דמות "נער הטבע" בתואר אלוף ארצות הברית במשקל כבד של ליגת ה-NWA. ב-17 בספטמבר 1981 ניצח "נער הטבע" את "החלום האמריקאי" וזכה באליפות העולם במשקל כבד של ה-NWA, התואר המשמעותי ביותר בעלילות שהוקרנו באותם ימים. הוא החזיק בחגורה עד 1983 אז הפסיד להרלי רייס.
בתקופתו ב-NWA נחשב פלייר למתאבק הדגל של הארגון מול מתאבק הדגל של ארגון ה-WWF, האלק הוגאן.
בשנת 1991 פלייר היה אלוף ה-NWA וגם אלוף ה-WCW של טר טרנר שעדיין הייתה שייכת ל NWA. באותה שנה ה-WCW החלה בתהליכי היפרדות מה-NWA ולהפוך לליגה עצמאית, מה שדרש ממנה גם לקבוע תואר עצמאי ואלוף משלה. ב-WCW לא ראו בפלייר את האלוף העתידי שלהם אלא בלקס לוגר. פלייר קיבל הצעה לחוזה חדש תוך הרעת שכר ושינוי מאפייני דמותו. הוא סירב להצעה וחתם בארגון המתחרה והגדול של אותם ימים, ה-WWF.

World Wrestling Federation

בשנת 1991 הופיע פלייר לראשונה ב-WWF. בשנת 1992 דמותו זכתה בתואר האליפות של ה-WWF אחרי שלוהקה לנצח 29 מתאבקים אחרים. לאחר מספר חודשים הוא הפסיד את התואר לרנדי סבאג', ניצח אותו, ושוב הפסיד את התואר לברט הארט.

World Championship Wrestling

בשנת 1993 חזר פלייר ל-WCW. ב-1994 חתם האלק הוגאן ב-WCW ובכך התגשם חלומם של מרבית אוהדי ההיאבקות של שנות השמונים להתמודדות בין שני המתאבקים הנערצים של שנות השמונים. פלייר המשיך בארגון ה-WCW עד אשר זה נרכש על ידי ה-WWF בשנת 2001.

World Wrestling Entertainment

ב-2001 סיים את תפקידו כמנהל ה-WCW ועבר ל-WWE. שנה לאחר מכן דמותו של פלייר צוותה לקבוצת מתאבקים צעירים ופופולרים שהיוו את ציר העלילה המרכזי בתסריט. הקבוצה, שנקראה "אבולוציה", כללה את טריפל אייץ', דייב בטיסטה ורנדי אורטון. דמותו של פלייר הפכה עם קבוצתו החדשה למוקד העלילות השונות. בשנת 2007 פלייר ספג פציעה קשה מהמתאבק קאלי הענק. פלייר חזר להתאבק ב-2008 אבל אז הוצב לו אתגר על ידי יושב ראש ה-WWE וינס מקמהן שבפעם הבאה שיפסיד בקרב הוא יצטרך לפרוש מהיאבקות. כמה וכמה ניסו לגרום לפרישתו של נער הטבע אבל אף אחד לא הצליח. לקראת רסלמניה 24 פלייר התעקש על קרב נגד "שובר הלבבות" שון מייקלס, עברו כמה שבועות עד שהקרב נקבע רשמי ברסלמניה 24. לילה לפני רסלמניה 24 "נער הטבע" ריק פלייר נכנס להיכל התהילה של ה-WWE. ברסלמניה 24 נלחם פלייר נגד מייקלס. פלייר הפסיד בקרב וסיים את הקריירה שלו. כאשר זכור במיוחד הרגע בו אומר מייקלס לפלייר I'm Sorry לפני המכה האחרונה בקרב. לאחר פרישתו, הוא שוחרר מהחוזה שלו ב-WWE ומשם עבר ל-TNA.
ב-17 דצמבר 2012 בטקס הסלאמי, חזר ל-WWE לראשונה מאז פרישתו.
בקי גריפין

ביוגרפיה

גריפין נולדה בגבעתיים לאריאלה (לבית גדסי) - רואת חשבון בסטימצקי] ולבוב גריפין, כדורסלן עבר במכבי תל אביב, שלאחר מכן הפך לפרופסור לספרות אנגלית. כשהייתה בת פחות משנתיים עזבה משפחתה לארצות הברית, לשמונה שנים. לאחר מכן חזרו לישראל. למדה בתיכון שמעון בן צבי שבגבעתיים. בשנים האחרונות מתגוררת בארצות הברית.

קריירה

בשנת 1998 החלה לשדר משחקי תיכונים בערוץ הראשון, ולאחר מכן עברה לערוץ הספורט, שם עבדה כחמש שנים, ובמקביל דגמנה בפרסומות ובקמפיינים שונים, והנחתה רצועת נוער בערוץ הראשון. בשנת 2002 הצטרפה לתוכניות הבידור של גיא פינס "ערב טוב עם גיא פינס" ו"אין ואאוט".
ב-2003 נבחרה מתוך מאות מועמדים להיות מנחה בערוץ המוזיקה הבינלאומי MTV, שם הנחתה שתי תוכניות משלה: Dance Floor Chart, ו- World Chart Express. כמו כן, הנחתה ספיישלים רבים ברחבי הרשת האירופית. באותה שנה, הוחתמה כפרזנטורית של חברת האופנה הישראלית קסטרו, עם השקת חנויות שונות של החברה ברחבי אירופה. גריפין שמשה כפרזנטורית של החברה עד לשנת 2005. במקביל השתתפה בקמפיין האירופי של ניסאן מיקרה. באותן השנים השתתפה גריפין גם בסרט הקולנוע "מתנה משמיים", ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "אהבה מעבר לפינה" בערוץ 2.
בשנת 2005 עזבה את ערוץ MTV, חזרה לישראל. היא הנחתה את "המצעד" בערוץ 24, והגישה תוכנית היפ-הופ ברדיוס 100FM. באותה שנה השתתפה גריפין בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", והנחתה את טקס הפתיחה והנעילה של המכביה השבע-עשרה לצד רודריגו גונזלס.
בשנת 2006 החלה ללמוד בחוג לקולנוע וטלוויזיה שבאוניברסיטת תל אביב, ושימשה כיועצת תקשורת לאגודת הסטודנטים בזמן מאבק הסטודנטים בוועדת שוחט.
בשנת 2008 החלה לעבוד ככתבת בערוץ עשר ובערוץ הספורט, וכיסתה את משחקיה של מכבי תל אביב ביורוליג.
בשנת 2010 הנחתה את התוכנית Inside Israeli Basketball ששודרה ברחבי ארצות הברית. בנוסף, כיכבה בקמפיין לשוקולד טורקי Eti Sticks.
בשנים 2016-2011 הנחתה את צעדת ניו יורק למען ישראל.
בשנים 2012–2016 שימשה גריפין ככתבת כדורסל ב"כלכליסט".
גריפין סיפרה בטור שלה בעיתון ידיעות אחרונות כי היא הוטרדה מינית כמה פעמים במהלך חייה על ידי גברים ובהם אייל ברקוביץ', אשר הכחיש את טענותיה לגביו.
שיטת הריבועים הפחותים

מטרת השיטה

לעיתים רוצים למצוא קשר מתמטי בין שני משתנים שהתקבלו במדידות נסיוניות, אך הקשר בין שני המשתנים אינו נראה לעין באופן מיידי. הסיבה לכך היא שעבור כל ערך של משתנה אחד, נמדד במשתנה השני טווח שלם של ערכים, ולא ערך בודד ויחיד. הסיבות לכך רבות ומגוונות, למשל במדידת גודל פיזיקלי: ייתכן שהמשתנה הראשון עצמו אינו קבוע אלא משתנה בתחום מסוים, ייתכן שהוא אינו המשתנה היחיד המשפיע על המשתנה השני (למשל, אם המשתנה השני תלוי גם בטמפרטורה), ואף ייתכן שיש מגבלות בציוד המדידה. לכן, כדי לעמוד על טיב הקשר בין המשתנים באופן המדויק ביותר משתמשים בכלים סטטיסטיים. שיטת הריבועים הפחותים היא אחד הכלים הסטטיסטיים הללו.
מקרה חשוב שבו שיטת הריבועים הפחותים בשימוש נפוץ הוא מקרה ליניארי. כאשר נתונות m דוגמאות ולכל דוגמה משויכות n תכונות, אם קיים קשר ליניארי בין התכונות למשתנה, ניתן לייצגו כמערכת משוואות:

עם m משוואות, ומקדמים לא ידועים β₁,β₂,…,βₙ, כאשר m > n, ובייצוג מטריציוני: 
כאשר

כיוון שלמערכת המשוואות אין בהכרח פתרון, המטרה היא למצוא את הערכים של β שנותנים את התוצאה ה"קרובה"במובן של מינימיזציה ריבועית:

והפונקציה שאותה ממזערים S היא:
כאשר n העמודות של המטריצה X אינן תלויות ליניארית, משפט גאוס-מרקוב קובע כי קיים לבעיית מזעור זו פתרון יחיד:

דוגמה א'

כאשר מניחים שיש קשר בין משתנה מסוים (X) לבין משתנה אחר (Y), אולם מעריכים שבנוסף ל-X גם משתנים אחרים משפיעים על Y ושלא כל המשתנים האלה ידועים. מציאת מודל סטטיסטי מאפשר הערכה מראש מיטבית של ערכו של Y, על פי ערכו של X. דוגמה למשתנים כאלה היא X = גילו של ילד בשנים ו-Y= גובהו בסנטימטרים. המודל הסטטיסטי שאנו מחפשים הוא נוסחה המקשרת את X ל-Y. נעשית השוואה של הנוסחאות המוצעות השונות, שיש להן אותה מעלה חזקתית בעזרת שיטת הריבועים הפחותים. הנוסחה שנותנת את ערך סכום הריבועים הנמוך ביותר היא זו שמייצגת את הקשר בין המשתנים באופן המיטבי. (השוואה של נוסחאות מסוגים שונים נעשית על ידי מדדים אחרים ולוקחת בחשבון לא רק את דיוק הצפי אלא גם את פשטות הנוסחה. ההנחה היא שעדיף אומדן פשוט ומדויק ושפשטות ודיוק עשויים לבוא זה על חשבון זה).
המחשב משתמש במדד שקרוי R² להערכת דיוק האומדן שהוא אחת מינוס מנת סכום ריבועי שגיאות האמידה בסכום ריבועי הפרשי ערכי המדידה מהממוצע שלהם. היתרון של השימוש במדד זה על מדד הריבועים הפחותים הוא שניתן לתת הערכה לאיכות האומדן המיטבי על פיו. אם האומדן הטוב ביותר שמצאנו נותן R² = 1 אזי לא ייתכן בכלל אומדן טוב ממנו. אם R² = 0 אזי לא ייתכן אומדן רע ממנו.

דוגמה ב'

כאשר מנסים לאמוד גודל מסוים  על פי  תוצאות מדידה כלשהן, , גורס עקרון הריבועים הפחותים כי האומדן הטוב ביותר, x, הוא הערך שעבורו סכום ריבועי הסטיות של המדידות מ-x יהיה מינימלי. במקרה כללי יותר, מנסים להתאים פונקציה מסוימת  לסדרה של מדידות . כאן  הוא אוסף של פרמטרים.
דוגמה לכך היא ניסיון מציאת קשר בין הזרם החשמלי והמתח על נגד, בודקים בסדרה של מדידות של המתח בהתאם לשינוי בזרם: . אם מניחים שהקשר בין המתח והזרם הוא לפי חוק אוהם, , הבעיה היא מציאת הערך של  שייתן את ההתאמה המיטבית לאוסף המדידות.
בניסוח מתמטי, נדרש למצוא את  שיביא את הסכום  לערכו המינימלי.
פרוטולה

פרוטולה (באיטלקית: frottola) היה סוג של שיר איטלקי פופולרי, חילוני, שהתבלט במיוחד בשלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16. הפרוטולה הייתה המבשרת החשובה והנפוצה ביותר של המדריגל. שיא הפעילות בהלחנת פרוטולות היה בתקופה שבין 1470 ל-1530. לאחר תקופה זו החליף המדריגל את הפרוטולה.
"פרוטולה" היא מונח גנרי, שממנו נגזרות כמה תת-קטגוריות, כפי שאפשר לצפות מצורה מוזיקלית, שהייתה בשימוש במשך כמאה שנים ובמשך יותר ממחצית הזמן הזה שמרה על מעמד איתן של פופולריות. בצורתה הטיפוסית ביותר, הפרוטולה היא חיבור לשלושה או ארבעה קולות (יותר לקראת סוף התקופה), כשהמלודיה בקול העליון. ייתכן שהיו גם תפקידי ליווי אינסטרומנטאליים. השיר בנוי בדרך כלל בחריזה של א-ב-ב-א לרפריזה ובית של ג-ד-ג-ד-ד-א או ג-ד-ג-ד-ד-ה-ה-א, אף כי שוני רב בין תת-סוגים של פרוטולה. סביר להניח, שהצורות הפיוטיות מקורן בבאלאטה (Ballata) של המאה ה-14, אף כי המוזיקה מפתיעה בפשטותה, בהשוואה למה שהיה מקובל בסוף המאה ה-14.
מבחינה מוזיקלית, הפרוטולה נמנעת ממורכבות קונטרפונקטית ומעדיפה מרקמים הומופוניים, מקצבים ברורים וחוזרים על עצמם וטווח מלודי מצומצם. הפרוטולה היוותה מבשרת חשובה לא רק למדריגל, אלא גם לנהלים מאוחרים בהרבה בתקופת הבארוק, כגון מונודיה, וזאת הודות לתחזית של ליווי אקורדים, מלודיה בקול העליון ותחושה מוקדמת למה שהתפתח בהמשך להרמוניה פונקציונלית.
מעט מאוד ידוע על נוהלי ביצוע. הוצאות תקופתיות נכתבו לעיתים לריבוי קולות, עם טבלטורה ללאוטה או בלעדיה. פה ושם קיימת פרטיטורה לכלי מקלדת ששרדה. ייתכן שפרוטולות בוצעו כקול סולו בליווי לאוטה - ודאי שכך ביצע אותן מרקטו קארה בחצר בית גונזגה, כפי שמשתמע מן המוניטין שלו כנגן לאוטה, זמר ומלחין פרוטולות - וייתכן גם שבוצעו בשילובים אחרים של זמרים וכלי נגינה.
מלחיני הפרוטולה המפורסמים ביותר היו ברטולומאו טרומבונצ'ינו ומרקטו קארה, אף כי כמה מחיבוריו החילוניים הפופולריים של ז'וסקן (למשל "סקאראמלה" ו"אל גרילו") הם פרוטולות בסגנונם, גם אם לא בשמם.
לפרוטולה הייתה השפעה חשובה לא רק על המדריגל, אלא גם על השאנסון הצרפתי, שגם הוא נטה להיות צורה קלילה, ריקודית ופופולרית. מלחינים צרפתים רבים בני התקופה נסעו לאיטליה, אם כדי לעבוד בחצרות אצילים או בקאפלה של האפיפיור ברומא. בעת שהותם באיטליה התוודעו אל הפרוטולה ומיזגו משהו ממה ששמעו ביצירות החילוניות של ארצם.
כלל המספר השלם

בכימיה, לפי כלל המספר השלם, המשקלים האטומיים של יסודות כימיים הם כפולות שלמות של משקל אטום המימן. הכלל דומה להשערת פרוט, משנת 1815. את הכלל הציג הכימאי פרנסיס ויליאם אסטון, שבשנת 1920 הדגים בעזרת ספקטרומטר מסה כי הסטיות לכאורה מהכלל נבעו מקיומם של איזוטופים.
על גילוי איזוטופים רבים של יסודות לא-רדיואקטיביים, ועל ניסוח הכלל, זכה אסטון בפרס נובל לכימיה בשנת 1922.
פרשת הדיילי טלגרף

פרשת הדיילי טלגרף (באנגלית: Daily Telegraph Affair בגרמנית: Daily-Telegraph-Affäre) הוא כינוי לראיון שערורייתי שמסר וילהלם השני, קיסר גרמניה לעיתון הבריטי דיילי טלגרף ב-1908. הראיון כלל התבטאויות קשות כנגד בריטניה, ועורר זעם רב בגרמניה ובעולם כנגד הקיסר. הפרשה נחשבת לאחד המשגים הפוליטיים החמורים ביותר לכל אורך שנות מלכותו של הקיסר וילהלם.

השפעות

הראיון גרם לרבים בהנהגה הבריטית לפקפק בשפיות דעתו של הקיסר, ואף היו בגרמניה דיבורים רציניים על כך שהוא עומד להתפטר. הקאנצלר בילוב התנצל ברייכסטאג, והקיסר הזועם, שראה בבילוב את אחד האחראים למשבר, שכן היה עליו לעבור על הראיון בטרם זה פורסם בעיתונות, כפה את פיטוריו כחצי שנה לאחר מכן. הקיסר חלה בעקבות הזעם בגרמניה ובעולם, ובמשך מספר חודשים היה שקט ודיכאוני מאוד. הפרשה נחשבת למשבר האישי החמור ביותר שיצר וילהלם בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה. הוא היה בעל השפעה הן בזירה הבינלאומית, והן בזירה הפנימית, ופגע מאוד בתדמיתו של הקיסר בעיני בני עמו.
אגתה דודה

ביוגרפיה

אגתה קורנהאוזר (דודה) נולדה בקרקוב בפולין. אמה אליסיה היא פולינסיטית (העוסקת בפולינזם שזהו תחום מחקר של השפה, התרבות והספרות הפולנית). אביה הוא המשורר והמתרגם יוליאן קורנהאוזר. היא למדה גרמנית באוניברסיטה היגלונית ובמהלך הלימודים הכירה את בעלה אנדז'יי דודה, ב-1994 הם נישאו. מ-1998 היא משמשת כמורה לגרמנית בבית הספר התיכון בקרקוב בו למדה.
היא התלוותה בין היתר לבעלה במהלך ביקורו בישראל. בביקורה ב"יד ושם היא בדקה אודות קרוביה שנספו בשואה, על רקע היותה בעלת שורשים יהודיים מצד אביה. לכבודה שורטט תרשים גנאלוגי של היסטוריית משפחתה.