google/wiki40b huggingface dataset:
שלמה חוחלובקין

שלמה חוחלובקין (1908, חצי האי קרים - 1978) היה סופר עברי, משורר, מתרגם ומדפיס ישראלי.

ביוגרפיה

שלמה חוחלובקין, (ברוסית: אדום), נולד ברוסיה של אז, בחצי האי קרים, אך עבר בילדותו לעיר גרישינו, שבחבל הדונבאס, באוקראינה. נדד עם משפחתו, משפחת מדפיסים, לעיר טאגנרוג, ועלה עמהם לארץ ישראל, בשנת 1925.
משפחת חוחלובקין השתקעה בתל אביב, והקימה בית דפוס. שלמה חוחלובקין החל בכתיבת שירים כבר בגיל צעיר. הוא פרסם את ספריו בהוצאה עצמית והדפיסם בבית הדפוס המשפחתי. לבד משיריו וסיפוריו, ניסה שלמה חוחלובקין את ידו גם בתרגומים מרוסית. בין השאר תרגם מבחר משירי מאיקובסקי, וקובץ תרגומים בשם הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי.
שלמה חוחלובקין היה אחיו של בנימין חכלילי, ממייסדי קיבוץ נען ועסקן תרבות בתנועתו, ודודו של ניר חכלילי, מפיק ידוע ומגיש בטלוויזיה הישראלית.
קסם של חופשה

עלילה

טימי טרנר קיבל עבודה בעולם הפיות כדי להרשים את טוטי בת זוגו. באותו הזמן דנזל קרוקר רוצה לטוס להוואי ובשדה תעופה הוא פוגש את האנטי פיה פופ שרוצה לגנוב את ה: "אברה קדבריום" הכוח שנותן לפיות את כוח הקסם. למחרת חוזר טימי לכדור הארץ כדי לפגוש את טוטי, הוא פוגש אותה ולאחר מכן הוא הולך לבית הוריו והם מספרים לו שהם גם טסים להוואי למסיבה של העבודה של אבא של טימי. אבא של טימי אחראי לסוף שבו יש את מופע האש, אם הוא לא יעשה מופע אש טוב הוא יפוטר. יורגן משאיר את טימי להיות אחראי על ה: "אברה קדבריום" הכוח של הפיות. טימי גם טס לחו"ל וכן גם מיצי ומרטי אחים שהוריהם לא שמים לב אליהם ומשאירים אותם עם ויקי השמרטפית המרושעת. כאשר הם מגיעים דנזל פוגש באדם נוסף שמוכן לשתף איתו פעולה ולגנוב את ה: "אברה קדבריום". טוטי וטימי פוגשים במרטי ומיצי שמגלים להם שויקי היא השמרטפית שלהם והם נותנים להם לברוח בשעה שויקי נופלת על כוסות לתוך עוגה. דנזל והאיש הנוסף מצליחים לגנוב את כוח הפיות וטוטי וטימי רצים לקחת אותו בחזרה. דנזל והאדם הנוסף נתקלים בילדים ואחר כך גם טוטי שאומרת להם שהם צריכים את מה שהשניים גנבו. השלושה רודפים אחרי הגנבים ובאותו הזמן מצטרף אל דנזל גם פופ. חמשתם מיגיעים להר הגעש "מאונה לואה" וכולם חוץ מפופ נתקעים על סלע באמצע הלבה אך באותו רגע מגיע טימי שמציל את כולם אך הוא נלחם עם פופ על הכוח ונופל ללבה, אך למזלו הוא נפל עם הכוח, הכוח גורם לטימי להינצל ואף להפוך לפיה! מאחר שכך טימי כבר לא צריך את הפיות והם ניתנים לאחים מרטי ומיצי. הסרט נגמר שכולם במסיבת האש שטימי ארגן לאביו, הפיות הפכו את ויקי לארנב אחרי שסופר שמרטי רצה ליום הולדתו ארנב וכולם רוקדים במסיבה.
יוליוס ברנשטיין

הקריירה האקדמית

הוא למד רפואה באוניברסיטת ברסלאו, ובהמשך באוניברסיטה של ברלין עם הפיזיולוג הגרמני Emil Du Bois-Reymond ‎(1818-1896). הוא קיבל תואר רופא בברלין בשנת 1862, ושנתיים לאחר מכן החל לעבוד במכון הפיזיולוגי באוניברסיטת היידלברג כעוזר של הרמן פון הלמהולץ (1821-1894). בשנת 1872 קבל את משרתו של פרידריך גולץ  (1834-1902) בתור פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת האלה, שם ייסד בשנת 1881 את המכון לפיזיולוגיה.

התרומה

המחקר של ברנשטיין התמקד בתחומי הנוירוביולוגיה והביופיזיקה. הוא מוכר כיום בעיקר בשל "תאוריית קרום התא" העוסקת במקור של "מתח המנוחה" ו"פוטנציאל הפעולה" בתאי העצב. ברנשטיין הציע (1902, 1912) שתאים הניתנים לעירור כמו תאי עצב מוקפים קרום החדיר באופן סלקטיבי ליוני אשלגן במצב מנוחה, וכי במהלך עירור עולה חדירות הקרום גם ליונים אחרים. תאוריית קרום התא אכן מסבירה את מתח המנוחה של עצבים ושרירים, שכן מתח הדיפוזיה של האשלגן נגרם על ידי הנטייה של יוני אשלגן בעלי המטען החיובי לנוע מאזור הריכוז הגבוה שלהם בציטופלזמה אל הריכוז נמוך מחוץ לתא, בעוד שאר היונים אינם יכולים לנוע. החלק השני של התאוריה (שנשלל בהמשך על ידי הודג'קין והאקסלי) טען כי במהלך עירור, המתח השלילי יחסית בתוך התא נעלם באופן זמני כאשר מתפתחת תנועה של יונים אחרים דרך קרום התא, תנועה ה'מקצרת' את מתח הדיפוזיה של האשלגן. בספרות האנגלית, המילים "התמוטטות הקרום" (membrane breakdown) היו בשימוש כדי לתאר את המבט של ברנשטיין על עירור. (מתוך תעלות יונים של ממברנות אקסיטביליות, מהדורה שלישית, על ידי ברטיל Hille).
המחקר החלוצי של ברנשטיין הניח את היסודות לניסויים על הולכה של הדחף העצבי, ובסופו של דבר העברת המידע במערכת העצבים. הוא נחשב לממציא של ה"ראוטום הדיפרנציאלי", מכשיר המשמש כדי למדוד את מהירות ההתפשטות של זרמים ביו-חשמליים. כיום, יוזמות למחקר בחישוביות עצבית בגרמניה קרויות של שמו.
סמל סומליה

סמל סומליה אומץ ב-10 באוקטובר 1956, יותר משלוש וחצי שנים לפני קבלת העצמאות הרשמית מהממלכה המאוחדת ומאיטליה. הנמרים התומכים במגן משני צידיו והכוכב הלבן במרכזו היו בשימוש גם בימי השלטון האיטלקי. הסמל הקודם שלה שהיה בשימוש החל מה- 8 ביוני 1919 היה בצורת מגן המחולק באמצעו על ידי קו לבן גלי. חלקו העליון כלל נמר בצבעים טבעיים וכוכב לבן בעל חמישה קנים. בחלקו התחתון היו שני כוכבים לבנים בעלי ששה קנים הממוקמים על רקע אדום באופן סימטרי. בעשר השנים שלפני קבלת העצמאות סומליה הבריטית השתמשה בסמל יוצא דופן, שאינו דומה לסמל הסומלי אף לא במאפיין אחד. צורתו הייתה עיגול לבן והוא נשא את הכתר הבריטי בחלקו העליון. תחת הכתר היה איל ותחתיו מגן בעל שלושה חלקים. העליון מוקדש למלחמה בדמות שתי חרבות ומגן, הימני לימאות עם סירה השטה בים ועוגן והשלישי לארכיטקטורה עם מגדל במרכזו.
Wait Your Turn

וידאו קליפ

הקליפ לשיר צולם ב-16 באוקטובר 2009 בניו יורק ובוים ע"' אנטוני מנדלר, שבעבר ביים לריהאנה קליפים עבור השירים "Take a Bow" ו-"Rehab". הקליפ יצא רשמית ב-9 בנובמבר 2009. בראיון עם חדשות MTV, הבמאי דיבר על הקליפ ועל ההשראות מאחוריו: "צילמנו את הקליפ באמצע חודש אוקטובר ביום קר בניו יורק. האווירה הייתה נהדרת... זה היה הקליפ הראשון לאלבום, אז מן הסתם שכולנו התרגשנו ורצינו לתת את מיטב יכולתנו. ריהאנה ואני דיברנו לעומק על ליצור חתיכה מחוספסת, גולמית ויותר בכיוון של קליפ רחוב מאשר חתיכה קלאסית ויפה... אהבנו את האנרגיה של סרטוני היפ הופ ישנים שנעשו בלי הרבה משאבים."
אלישה סטולינגס

קריירה

סטולינגס נולדה וגדלה בדקייטר שבג'ורג'יה, והשלימה תואר ראשון בלימודים קלאסיים באוניברסיטת ג'ורג'יה בשנת 1990, תוך שבילתה סמסטר גם באוניברסיטת אוקספורד. באוקספורד אף השלימה תואר שני בספרות רומית. בשנת 1999, עקרה סטולינגס לאתונה, ושם חיה מאז. באתונה היא מכהנת כמנהלת תוכנית השירה במוסד התרבות Athens Centre
‏.
סטולינגס מרבה לפרסם שירים ומסות בכתב העת Poetry‏. כמו כן, היא חברה בצוות העורכים בכתב העת Atlanta Review.

יצירתה

שירתה של סטולינגס נשענת על צורות קלאסיות, והיא זוהתה עם זרם ה-New Formalism‏.
היא פרסמה שלושה ספרי שירה: Archaic Smile‏ (1999), Hapax‏ (2006), ו-Olives‏ (2012). בשנת 2007 פרסמה תרגום שירי לאנגלית לפואמה הפילוסופית הלטינית של לוקרטיוס על טבע היקום.

התקבלות

ברשימת ביקורת על ספרה Archaic Smile בכתב העת Able Muse, העוסק בשירה פורמליסטית, נכתב: 
על אף השליטה הווירטואוזית של סטולינגס בצורות, רוב שיריה אינם מצייתים באדיקות לסד המשקל. אכן, אחת ההפתעות הנעימות בספר היא כמות השירים המעולים בתחום האפור שבין שירת חרוז לבן לבין שירה חופשית.
— כתב העת Able Muse, כרך 3.
 יצירתה זכתה גם להשוואות מחמיאות לשירתם של ריצ'רד ווילבר ועדנה סנט וינסנט מיליי.
בביקורת על ספרה השני, Hapax, העלה פיטר קמפיון טענה שמופנית לא פעם נגד הזרם הפורמליסטי: "המשקל והחרוז נפרשים אלגנטית, אבל על חשבון טבעיות השפה". עם זאת, כתב קמפיון כי במיטבם, שיריה של סטולינגס "מחברים כשרון פרוסודי עם ביטוי רב עוצמה של רגשות".
ברשימת ביקורת בכתב העת Publishers Weekly על ספרה השלישי של סטולינגס, Olives, חלק מבקר אלמוני שבחים לאותם שירים שאינם מתכתבים עם יצירות קלאסיות:
כשהיא מפעילה את כשרונותיה הטכניים על שירים שבהם היא יוצרת סיפר מקורי ולא בונה על סיפר קיים, סטולינגס משיגה עמדה מאופקת, נכוחה, [...] אפילו בקנה המידה של הפורמליזם החדש.
— רשימת ביקורת על הספר Olives (אנגלית), באתר Publishers Weekly

פרסים, מלגות והוקרה

ספר הבכורה של סטולינגס, Archaic Smile, זכה בפרס ריצ'רד ווילבר לשנת 1999. ספרה השני, Hapax, זכה בפרס המשוררים לשנת 2008. שיריה התפרסמו באנתולוגיות בסדרת ה-Best American Poetry בשנים 1994 ו-2000. סטולינגס זכתה בפרס פושקרט, בפרס יוניס טיג'נס, בפרס על שם הווארד נמרוב לסונטה לשנת 2004, ובפרס על שם ג'יימס דיקי.
בשנת 2010 זכתה בפרס התרגום על שם וויליס בארנסטון. בשנת 2011 זכתה במלגת גוגנהיים וכן במלגת מקארתור, ונבחרה כעמיתת רוקפלר של הארגון United States Artists‏.

משפחה

סטולינגס נשואה לעיתונאי ג'ון פסארופולוס, לשעבר עורך העיתון היווני בשפה האנגלית Athens News.
ז'ולייט חסין

ז'ולייט חסין (באנגלית: Juliette Hassine;‏ 9 במאי 1948 - 3 באוגוסט 2010) הייתה פרופסור לספרות, חוקרת ומבקרת ספרות ישראלית. כלת פרס האקדמיה הצרפתית.

ביוגרפיה

חסין נולדה במרוקו, ועלתה עם משפחתה בגיל 14 לישראל בשנת 1962. היא קיבלה תואר ראשון בספרות צרפתית וכללית באוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני ודוקטור קיבלה באוניברסיטת סורבון בפריז. עבודת הדוקטורט עסקה ב"השפעת השירה והאסתטיקה של בודלר על יצירתו של פרוסט".
חסין הייתה מומחית בעלת שם עולמי ליצירותיו של מרסל פרוסט, והיא נטלה חלק חשוב במילון אנציקלופדי על פרוסט שיצא לאור ב-2005 בפריז. היא פרסמה מסות, מחקרים וספרים העוסקים רובם בחקר האסתטיקה של פרוסט ותהליכי כתיבתו. כמו כן כתבה מאמרים רבים וכן ארבעה ספרים בהוצאות מדעיות בצרפת, במסגרת המכון המדעי לחקר כתבי היד של פרוסט, בו הייתה חברה. מלבד זאת כתבה ספרים ומאמרים רבים בעברית על הזיקה בין פרוסט לדוד שחר, על ש"י עגנון ועל דליה רביקוביץ. 
חסין כיהנה כפרופסור לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן. 
חסין לא נישאה ולא הותירה אחריה ילדים. נפטרה ב-3 באוגוסט 2010.
עמוס לפידות

קורות חיים

לפידות נולד בכפר סבא וגדל בחבצלת השרון. בשנת 1953 התגייס לחיל התותחנים לאחר שנדחה מסיבות בריאותיות מלהתקבל לקורס טיס. חודשים מספר במהלך שירותו אושרה כניסתו לקורס, אותו סיים ב-1954 בהצטיינות. את הקא"ם עשה בטייסת 105. שירת כטייס P-51 מוסטנג בטייסת 101, טייס מטאור בטייסת 117 וב-1955 עבר לטייסת 113 בה שימש כמדריך וטייס אוראגן.
במלחמת סיני שירת כטייס אוראגן ומיסטר. בשנת 1961 עבר הסבה למיראז' בצרפת, ומונה לסגן מפקד טייסת המיראז' הראשונה של החיל. בסוף 1962 מונה למפקד טייסת 113 אוראגן, ובשנת 1965 מונה למפקד טייסת 101 מיראז' עליה פיקד במלחמת ששת הימים. אחרי חופשת לימודים, בה למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת תל אביב, מונה לראש מחלקת אמצעי לחימה במטה החיל, ובאפריל 1973 מונה למפקד בסיס חצור עליו פיקד במלחמת יום הכיפורים. במהלך המלחמה לקח חלק בגיחות כטייס פנטום בטייסת 201, באחת הגיחות נפגע מטוסו והוא נאלץ לבצע נחיתת אונס ברפידים. בשנת 1975 מונה לראש להק המודיעין, ובהמשך מונה לראש להק אוויר. בשנת 1980 קיבל את מטוס ה-F-16 הראשון שנמסר לישראל. בשנת 1981 מונה לראש מנהלת פרויקט הלביא ובדצמבר 1982 קודם לדרגת אלוף, ומונה למפקד חיל האוויר.
בתקופת כהונתו נקלטו בחיל האוויר מטוסי ה"ברק" (F-16C/D) וטילי ה"פופאיי". מבצע בולט שנערך בתקופתו היה מבצע רגל עץ, בו תקפו מטוסי חיל האוויר את מפקדת אש"ף בתוניס, באוקטובר 1985. בספטמבר 1987 העביר את הפיקוד על החיל לאביהו בן-נון. בשנת 1988 הקים חברה לייעוץ.
הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בתוכנית הנדסת מערכות כלכליות של אוניברסיטת סטנפורד.
בשנים 1998–2001 כיהן כנשיא הטכניון בחיפה. בין תפקידיו כיהן אף כיו"ר הוועדה האקדמית של מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל.
במשך השנים עמד בראש ועדות חקירה לחקירת דליקות שונות. בתחילת 1988 הוציא דו"ח חריף על השריפה במתקני פז גז בקריית אתא. בהמשך 1988 בדק עבור משרד האנרגיה את משק הגז בישראל. בשנת 1995 עמד בראשות "ועדת בירור לחקירת הדליקה בהר יהודה", שחקרה את השריפה הגדולה בשער הגיא, ושהגישה המלצות לשיפור מערך הכבאות ותכנון היערות בישראל. בשנת 2007 עמד בראש ועדה ציבורית שמינה שאול מופז, שר התחבורה דאז, לבחינת בטיחות התעופה האזרחית. במאי 2008, לאחר שהמלצות הוועדה לא יושמו, התפטר מתפקידו זה תוך שהוא מאשים את מופז וראשי משרד התחבורה באוזלת יד ומתריע מפני אסון.
עם פרישתו מצה"ל הצטרף למועצה לשלום וביטחון וטען ש"מבחינת הגנתה של ישראל, אין לשטחים כל ערך". בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-108 ברשימת התנועה החדשה מרצ.
אינגריד שולורד

ביוגרפיה

שולורד נולדה באוסלו כבתו של הסופר מנץ שולורד, במהלך לימודי התיכון בגיל שבע עשרה הכירה לראשונה את בעלה, אותו היא הביסה בבחירות למועצת התלמידים הארצית של נורווגיה.
ב-1987 התחתנה עם ינס סטולטנברג ולזוג נולדו בן ובת.
ב-1990 קיבלה תפקיד בשגרירות נורווגיה בבודפשט אך עקב עבודתו של בעלה נאלצה אחרי זמן מועט לוותר על התפקיד.
ב-2000 עם היבחרו של בעלה לראש ממשלת נורווגיה נהייתה לאשת ראש הממשלה, בכהונתו הראשונה כמעט ולא התלוותה אליו באירועים רשמיים ובחרה להתרחק מהתקשורת.
היא עבדה כמנהלת בתחום של האזור הכלכלי האירופי במשרד החוץ הנורווגי.
ב-2015 מונתה לשגרירת נורווגיה בבלגיה.
הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה

ביוגרפיה

איימונה נולד ב-9 במרץ 1900 בטורינו, לאמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה, בנו של אמדאו הראשון, מלך ספרד, ולהלן, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן, וב-29 בספטמבר 1904 קיבל את התואר דוכס ספולטו.
את חינוכו קיבל איימונה במכללת סנט דייוויד באנגליה, ולאחר מכן למד באקדמיית הצי בליוורנו והוסמך לקצין בצי האיטלקי. ב-1 באפריל 1921 מונה איימונה לחבר הסנאט האיטלקי, ככל שאר נסיכי בית סבויה שקיבלו מינוי זה בגיל 21.
בשנת 1929 הוביל איימונה משלחת מדעית לרכס הקארקוראם, 20 שנה לאחר שדודו לואיג'י אמדאו, דוכס אברוצי כשל בניסיונו לטפס על הרכס. על עבודתו ומחקרו קיבל איימונה עיטור כבוד מהחברה הגאוגרפית המלכותית.
לאחר רומן קצר שניהל איימונה עם באטריס, נסיכת ספרד, בתו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, התחתן איימונה ב-1 ביולי 1939 עם אירנה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, ממנה נולד לו בן אחד - הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה.
ב-18 במאי 1941 הוכתר איימונה בארמון קווירינאלה כטומיסלב השני, מלך קרואטיה, על ידי מנהיגי תנועת האוסטאשה, שהקימו את המדינה העצמאית של קרואטיה. בשל סכסוכים על גורל דלמאטיה, ובשל חשש לביטחונו, נשאר איימונה באיטליה, ולא עבר להתגורר בקרואטיה.
ב-3 במרץ 1942 מת אחיו הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה במחנה שבויים בריטי בניירובי, ואיימונה ירש את התואר "דוכס אאוסטה". בסתיו אותה שנה פנה איימונה לבעלות הברית באמצעות שליחו, ודן עמם על הסכם שלום עם איטליה, במטרה לשמר את שליטת בית סבויה.
ב-31 ביולי 1943 לאחר פיטורי מוסוליני, ויתר איימונה על הכתר הקרואטי, בעקבות בקשת דודנו ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
בחודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה, מונה איימונה למפקד בסיס הצי האיטלקי בטאראנטו, אך הוא פוטר מתפקידו בשל ביקורתו על השופטים שמצאו את הגנרל מריו רואטה אשם בפשעי מלחמה.
לאחר ביטול המונרכיה באיטליה בשנת 1946, עזב איימונה את איטליה בשנת 1947 ועבר להתגורר בארגנטינה. ב-29 בינואר 1948 מת איימונה בבואנוס איירס, ובנו הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה ירש את תאריו.
טד דנסון

ביוגרפיה

דנסון נולד בסן דייגו שבארצות הברית למשפחה נוצרית וממוצא אנגלי וסקוטי. הוריו הם ג'סיקה ואדוארד ברידג' דנסון הבן. גדל בפלגסטף, אריזונה. ב-1961 נרשם לבית הספר קנט, שם היה שחקן כדורסל מצליח. התעניין בתחום הדרמה כשלמד באוניברסיטת סטנפורד. משם עבר דנסון למכון קרנגי לטכנולוגיה (היום ידוע כאוניברסיטת קרנגי מלון) שבפיטסבורג וקיבל תואר בתחום הדרמה.

בטלוויזיה

דנסון החל את הקריירה שלו בתחום הבידור באופרת סבון בשם "עולם נוסף" ב-1975. לאחר מכן השתתף בתפקידי אורח במספר סדרות, בהן "לברן ושירלי", "משפחה", "בנסון" ו"Magnum, P.I."
בשנת 1982 נבחר דנסון לתפקיד ראשי בסדרת קומדיית מצבים בשם "חופשי על הבר". בסדרה גילם דנסון את סאם מאלון, בעלים של פאב שכונתי שהיה שחקן בייסבול בקבוצת בוסטון רד סוקס, אך התמכרותו לאלכוהול הביא למפלתו. כאלכוהוליסט משתקם החליט לקנות פאב ולנהל אותו.
על תפקידו ב-11 עונות הסדרה קיבל דנסון שני פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי אמי, ובנוסף היה מועמד ל-9 פרסי אמי ול-8 פרסי גלובוס הזהב.
הדמות אותה גילם דנסון בסדרה הייתה פופולרית מאוד והופיעה הופעות אורח בסדרות המצליחות "פרייז'ר" ו"משפחת סימפסון".
את פרס גלובוס הזהב השלישי שלו קיבל דנסון על הופעתו הראשית בדרמה "משהו לגבי אמיליה".
בשנת 1996 גילם דנסון את דמותו הספרותית של למיואל גוליבר בסדרה זוכת 5 פרסי אמי המבוססת על הרומן של ג'ונתן סוויפט "מסעי גוליבר".
סדרה נוספת שבה כיכב דנסון הייתה הסדרה הקומית "בקר", בה גילם דנסון את הדמות הראשית, ד"ר ג'ון בקר חם המזג. בקר הוא בוגר בית הספר לרפואה של הארוורד ומנהל מרפאה שכונתית. על תפקידו בסדרה היה דנסון מועמד לפרס גלובוס הזהב. הסדרה רצה בין השנים 1998–2004.
ב-2005 שיחק דנסון בתפקיד ראשי ב"האבות שלנו", סדרת דרמה שהייתה מועמדת ל-2 פרסי אמי. בשנת 2007 נבחר דנסון להופיע בתפקיד משני בסדרה "נזקים" ולגלם את דמותו של המיליונר המושחת ארתור פרובישר. על תפקידו בעונה הראשונה היה מועמד לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב.
דנסון גם שיחק בסדרות הטלוויזיה המצליחות "CSI: לוס אנג'לס" בעונות המתקדמות שלה, ו-"CSI סייבר".

בקולנוע

את הופעת הבכורה שלו בתחום הקולנוע ערך דנסון בשנת 1979 בדרמת הפשע "שדה הבצל". לאחר מכן שיחק דנסון במותחן "כחום הגוף", בקומדיית האימה המונפשת "מופע האימה", בקומדיה "שלושה גברים ותינוקת" ובדרמה הקומית "אבא".
ב-1994 שיחק דנסון בתפקיד ראשי בקומדיה "תוצרת אמריקה", שבה גילם את הלברט ג'קסון, אביה הביולוגי של ילדה ממוצא אפרו אמריקאי בשם זורה מאתיוס.
בשנת 1998 הופיע דנסון בתפקיד משני בדרמת המלחמה זוכת 5 פרסי אוסקר של סטיבן ספילברג, "להציל את טוראי ראיין". בסרט גילם דנסון את דמותו של קפטן פרד המיל, מפקד כוחות הצנחנים האמריקאים על חוף אומהה במהלך הפלישה לנורמנדי.
בשנת 2008 שיחק דנסון בקומדיית הפשע "לא דופקות חשבון", ושיחק בסרט הדרמה "חוזה אינטימי" שביימה וכתבה ג'יידה פינקט סמית'.

חיים אישיים

במהלך חייו נישא דנסון לשלוש נשים שונות. נישואיו הראשונים היו לרנדי גוש ב-1970 והם הסתיימו ב-1975. נישואיו השניים היו ב-1977 לקייסי קוטס. ב-1979, בעת שילדה את ילדם הראשון, לקתה קוטס בשבץ מוחי פתאומי. דנסון סעד אותה מספר שנים ולאחר מכן הזוג אימץ ילדה נוספת. אולם רומן שניהל דנסון עם שחקנית הקולנוע וופי גולדברג הוביל לגירושיו השניים בשנת 1993. בשנת 1995 נישא דנסון בפעם השלישית, לשחקנית הקולנוע זוכת פרס האוסקר, מרי סטינבורגן.
בעבר היה טבעוני, אך כיום אורח החיים התזונתי שלו הוא פסקטריאני.
שיבל כרמי מנסור

ביוגרפיה

מנסור נולד ביישוב הדרוזי עספיא ולמד בבית הספר התיכון "אורט רונסון" ביישוב. התגייס לגלי צה"ל, והיה לקריין הדרוזי הראשון בתחנת הרדיו הצבאית, תחילה כמבזקן. הגיש חלק נכבד ממהדורות החדשות של התחנה, במקביל לקריין הבכיר רן יבנאי. בשנים 2009–2012, עוד בשירות החובה, הגיש את תוכנית הרדיו "שטח שש", שעסקה בנושאי צבא וביטחון. בשנים 2014–2016, כאזרח עובד צה"ל, הגיש את התוכנית "מהדורת לילה", שעסקה בסיכום חדשות היום. במהלך השנים הגיש גם רצועות מוזיקה וספיישלים מוזיקליים.
בשנת 2013 נבחר למקום ה-90 ברשימת 100 המשפיעים בתקשורת של מגזין "פירמה" של העיתון "גלובס".
בשנת 2014 הנחה את טקס פרס ישראל.
בשלהי 2016 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 12 כמגיש מבזקי חדשות. בערב ליל הסדר 2017 הגיש לראשונה את המהדורה המרכזית.
בנובמבר 2018 עזב מנסור את גלי צה"ל לאחר 12 שנים בתפקיד.
וסטי (מהדורת חדשות)

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פייטרו לאנדו

פייטרו לאנדו (באיטלקית: Pietro Lando; ‏ 1462 - 9 בנובמבר 1545) היה הדוכס ה-78 של ונציה. לאנדו כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1538 ועד פטירתו.
בשנת 1471 נישא לאנדו לביאנקה קורנארו, אחותה הצעירה של קתרינה קורנארו, מלכת קפריסין. זמן קצר לאחר מכן הזמין לאנדו את הקמת קא' לאנדו-קורנארו (כיום קא' קורנארו-ספינאלי על גדת התעלה הגדולה).
פייטרו לאנדו זכה לפופולריות בעומדו בראש הצי הימי של לה סרניסימה.
בשנת 1537, בתקופת כהונתו של קודמו של לאנדו - אנדראה גריטי, בעקבות התקפת הסולטאן סולימאן הראשון על קורפו, פרצה מלחמה בין ונציה לבין האימפריה העות'מאנית.
לאנדו נבחר לתפקיד הדוג'ה בשנת 1538, באמצע הלוחמה, ובעקבות התבוסות של הצי הוונציאני נאלץ, בשנת 1540 לחתום על הסכם שלום משפיל עם הסולטאן סולימאן הראשון, לפיו ויתרה ונציה על אחיזתה בפלופונסוס.
לאנדו נפטר בשנת 1545.
ארלוזורוב 38

רקע והפקה

את אלבום הבכורה שלה, אהבה מוסיקה, ואלבומה השני, עולם, הפיק רן שם טוב. בשונה מכך, את האלבום הזה הפיקו אלון אוחנה וגיל מרום. את מרבית שירי האלבום כתבה והלחינה דיקלה בעצמה, פרט לשיר "מזל" אותו כתבה עם קרן פלס, ו-"לבכות" ו-"פריז", אותם כתבה עם חנה לפידות.
כלפי האלבום הופנו ביקורות חיוביות, ומאקו אף אמרו עליו כי: "האלבום השלישי של דיקלה "ארלוזורוב 38" חוזר ומוכיח: אין עוד אמנית כמוה בארץ. עם שירים שיוצאים מנשמה מסוכסכת, שיאנית הרגש מצליחה לעמוד בסטנדרטים הגבוהים שהציבה לעצמה בעבר".
היאשי סנג'ורו

ביוגרפיה

היאשי נולד במחוז אישיקאווה למשפחת סמוראים. בצעירותו עזב היאשי את לימודיו על מנת להתגייס לצבא היפני בראשית מלחמת סין-יפן הראשונה. לאחר סיום המלחמה הוא למד באקדמיה הצבאית הקיסרית ולאחר סיום הלימודים ב-1897 עבר לשרת ברגימנט חיל הרגלים השביעי. הוא סיים את לימודיו במכללת המטה של הצבא ב-1903, ובמהלך מלחמת רוסיה-יפן השתתף במצור על פורט ארתור.
התפקיד הפיקודי הראשון של היאשי היה הפיקוד על רגימנט הרגלים ה-57, בין 1918 ל-1920, בשנים שלאחר מכן מילא מספר תפקידי מטה והדרכה. ב-1923 ו-1924 היה נציג צבא יפן בחבר הלאומים, ולאחר מכן חזר לבצע תפקידי מטה למשך שנה נוספת.
ב-1925 קיבל היאשי את הפיקוד על חטיבת הרגלים השנייה. שנה לאחר מכן קיבל את הפיקוד על המחנה הצבאי במפרץ טוקיו, ושנה לאחר מכן התמנה למפקד מכללת המטה של הצבא. ב-1929 קיבל את הפיקוד על דיוויזיית המשמר הקיסרי.
ב-1930 הפך היאשי למפקד צבא צ'וסן - חיל המצב היפני בקוריאה. יום לאחר תקרית מוקדן ב-19 בספטמבר הוא הורה לדיוויזיה ה-20 להיכנס לתוך מנצ'וריה, ללא אישור הקיסר או הממשלה. בסופו של דבר נאלצה הממשלה להסכים למהלך, והוא קיבל את אישור הממשלה בדיעבד, ב-22 בספטמבר.
לאחר הפיקוד בקוריאה, שב היאשי ליפן והתמנה לאחראי על האימונים הצבאיים במדינה ולחבר במועצת המלחמה העליונה מ-1932 עד 1934. לאחר מכן הוא תמנה לשר המלחמה.
היאשי כיהן בתפקיד ראש ממשלת יפן לתקופה קצרה ב-1937, ולאחר מכן ישב במועצה הקיסרית. בינואר 1943 לקה היאשי בדימום תוך-גולגולתי ומת בביתו ב-4 בפברואר, מבלי ששב להכרה. לאחר מותו הוענקו לו עיטור מסדר דיית הזהב ועיטור מסדר פרחי הפאולוניה.
דניאל שילה

ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב, בנם של ברוך מרדכי שילה (שילסקי) ודבורה לבית קורז'אץ, עלו לארץ ישראל מלודז' שבפולין בשנות השלושים והתיישבו בתל אביב. אביו ברוך מרדכי נותר שריד יחיד למשפחתו, לאחר שהוריו ושבעת אחיו ואחיותיו נספו בשואה. בשנת תשי"ג החל ללמוד בישיבת כפר הרא"ה אצל רבותיו הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן. היה פעיל בתנועת הנוער בני עקיבא שם שימש כחניך, מדריך וקומונר. מדריכו בתנועה היה הרב חיים דרוקמן.
למד בישיבת כרם ביבנה אצל הרב חיים יעקב גולדויכט והרב אלימלך בר שאול. לאחר מכן התגייס לצבא ושירת בנח"ל המוצנח בגדוד 50. בעת שירותו בנח"ל היה גם קומונר של סניף בני עקיבא בחיפה. כיהן גם במשך מספר קדנציות כחבר ההנהלה הארצית של בני עקיבא, ומשמש כחבר בעמותה של התנועה.
לאחר השירות הצבאי החל ללמוד בישיבת "מרכז הרב" בירושלים אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק.
לאחר נישואיו בחודש אדר תשכ"ג התגורר בגבעת וושינגטון עד שנת תשל"א ולמד בשנים אלו בכולל בישיבת כרם ביבנה שבראשו עמד הרב דב בער אליעזרוב.
במקביל ללימודיו לימד במכללה בגבעת וושינגטון, שם שימשה אשתו מרים כמורה לתנ"ך.
בשנת תשל"א נבחר לכהן כרב המושב נחלים ,שם שימש גם כמורה למחשבת בישיבת בני עקיבא נחלים. בתפקיד זה שימש עד קיץ תשמ"ב.
במהלך שנים אלו היה מראשוני תנועת ההתנחלות ביש״ע וגוש אמונים ועסק בכך רבות במישור המעשי החינוכי והתורני.
כמו כן, בשנות השבעים והשמונים (בעיקר על ידי מאמרים ב'הצופה') קיים מאבק ממושך נגד העסקת ר"מים חרדים שכיוונו את תלמידיהם בישיבות בני עקיבא להשקפה חרדית ולהמשך לימודים בישיבות חרדיות במקום בישיבות ציוניות.
מקיץ תשמ"ב החל לכהן כרבה הראשון של המועצה המקומית קצרין, תפקיד בו כיהן עד לקיץ תשמ"ט. בסוף שנת תשמ"ט עבר לכהן כרבה הראשון באופן רשמי של המועצה המקומית קדומים. בשנת תשס"ד הפתיע את עמיתיו כשפרש לפנסיה בגיל 67 - מוקדם לגבי המקובל אצל רבנים. החליפו בתפקיד הרב צבי פרבשטיין.
משנת תשנ"ג עד שנת תשס"ח שימש כמזכיר ועד רבני יש"ע. משנת תשנ"ג ועד היום משמש חבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
פרסם במהלך השנים מאמרים רבים בעיתונים הצופה, מקור ראשון, בשבע ובאתר ערוץ 7.
לאורך עשרות שנים היה פעיל במפד"ל ובמפלגת הבית היהודי ומשמש חבר מרכז במוסדות המפלגה.
לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.

משפחתו

אשתו הראשונה ואם שבעת ילדיו הייתה מרים לבית רוזמן, מורה לתנ"ך במכללת גבעת וושינגטון ובמכללת אורות, מתלמידיה הקרובים של פרופ' נחמה ליבוביץ. לאחר פטירתה (בגיל 59) נישא בשנית לאסנת ברוורמן-שילה. בניו הם הרב ידידיה- ר"מ בישיבת כינור דוד. עמנואל -עורך העיתון בשבע, חברון -ראש הישיבה התיכונית עתניאל, ישעיהו- ר"מ בתלמוד תורה מורשה. בנותיו הם בתיה פריאל- מיוזמי ומייסדי הגרעין התורני 'מרכז נריה' בקרית מלאכי (נפטרה בי"ג באדר א תשע"ו), רבקה שרמן ממרכז שפירא וצופיה מלאכי מהישוב נריה.
אהרן פריבר

אהרן פּרִיבֶר (Priver;‏ יולי 1902 – 23 בפברואר 1979) היה פסל ישראלי יליד פולין. זכה שלוש פעמים ב"פרס דיזנגוף".

ביוגרפיה

פריבר נולד בשנת 1902 בעיירה סוסְנוֹביץ שבזגלמביה, בנם של שרה פריידל לבית לויצקי (מצאצאי רבנים בפולין) ומנחם מנדל, משכיל וחובב ציון. קיבל חינוך יהודי מסורתי בבית ספר עממי ובגימנסיה. בנעוריו היה חבר בתנועת "השומר" (לימים "השומר הצעיר") ובאגודת הספורט "מכבי". כבר מילדותו למד מוזיקה וציור בעירו, לאחר מכן למד תקופה מסוימת בקראקוב ובראשית שנות ה-20 למד אמנות ומוזיקה בווינה.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל והתיישב בעין חרוד ובתל יוסף. בשנים 1926–1928 החל את לימודיו ב"בצלאל" בהדרכתו של אברהם מלניקוב. נישא לרחל לבית בֶרכִיפַאנְד.
בשנת 1934 הציג פריבר ב"יריד המזרח" בתל אביב ויצר את התבליט על ביתן לבנון ביריד. בשנת 1936 קיבל בפעם הראשונה את פרס דיזנגוף. בשנת 1938 הציג פסל בשם "אשת לוט" ביריד בינלאומי בניו יורק. בשנות ה-40 התגורר בשכונת מחלול בתל אביב. בשנת 1949 יצר תבליט עבור האנדרטה למייסדי העיר תל אביב ובשנת 1952 יצר תבליט עבור קיר הנצחה בתל יוסף.
בשנת 1955 הציג תערוכת פיסול במוזיאון תל אביב לאמנות סדרה של פסלי אבן שנושאם אימהות. בשנה שלאחר מכן הוא מציג תערוכה בבית הנכות בצלאל. בשנת 1957 הציג תערוכות נוספת בבית שאגאל בחיפה ובמשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד. בשנת 1963 זכה בפרס דיזנגוף בפעם השלישית.
בין עבודותיו תבליט "היצירה בישראל" בבנק ישראל, תבליטים בבית יד לבנים בפתח תקווה. יצירותיו מצויות באוספים שונים ובהם אוסף מוזיאון תל אביב. קבוצה גדולה של פסלים נתרמה על ידו לבית יד לבנים בכפר סבא, לזכר בנו יואל אשר נהרג במלחמת העצמאות בגיל 17. הפסלים נמצאים בלובי של היכל התרבות בכפר סבא.
פריבר נפטר ב-1979. הותיר את אשתו רחל.
נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
אלמנתו נפטרה ב-1993 ונטמנה לצדו.
גיסתו אידה פריבר (אשת אחיו ברוך) הייתה חלוצה וסופרת.