google/wiki40b huggingface dataset:
אגילס לויטס

חיים מוקדמים

אגילס לויטס נולד בריגה, לטביה, במהלך הכיבוש הסובייטי למשפחה של המהנדס היהודי יונאס לויטס ואשתו, המשוררת הלטבית אינגבורגה לויטה (לטב') (לבית ברגה, ידועה בשם העט איה זמזארה). קרוביו של אביו נספו בשואה. המשפחה היגרה מברית המועצות ב-1972, לאחר שהורשתה לעלות לישראל, אך התיישבה בגרמניה, שם גרו קרובי משפחתה של אמו.
בשנת 1982 סיים לויטס את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת המבורג. בשנת 1985 הוא סיים שם גם את לימודיו בפקולטה למדעי החברה והפילוסופיה.
הוא גר עם משפחתו בגרמניה עד 1990, ואז הם חזרו ללטביה כאשר זכתה בעצמאות מחודשת.

קריירה פוליטית

לויטס היה מעורב בפוליטיקה הלטבית מסוף שנות ה-80. לויטס הפך לחבר במועצת חזית העם הלטבי, ולחבר בקונגרס האזרחי הלטבי שנוסד ב-1989. השתתף בכתיבת הצהרת העצמאות של לטביה ב-1990.  בין השנים 1992 ל-1993 כיהן כשגריר לטביה בשווייץ וגרמניה. בבחירות הכלליות של 1993 לסאימה (הפרלמנט הלטבי) החמישית, נבחר כחבר פרלמנט. בין אוגוסט 1993 לספטמבר 1994 כיהן כשר המשפטים הלטבי, ובין 1994-1995 כיהן כשגריר באוסטריה, שווייץ והונגריה.

התמודדות לנשיא

לויטס הוצע על ידי מפלגת הברית הלאומית כמועמד לנשיאות לטביה בשנים 2011 ו-2015, אך לא נבחר באף אחת מהפעמים. כבר בראשית 2019 עלה שמו של לויטס כמועמד אפשרי לנשיאות וב-15 באפריל הודיעו מפלגות הקואליציה כי יתמכו במועמדתו של לויטס. לויטס נבחר לבסוף לנשיא בבחירות שנערכו בפרלמנט ב-29 במאי 2019.

כהונתו כנשיא לטביה

לויטס נכנס לתפקיד ב-8 ביולי 2019.

קריירה משפטית

בשנת 1995 נבחר לויטס לנציג לטביה בבית בית הדין האירופי לזכויות אדם. מאז 2004, הוא נציג של לטביה בבית בית הדין האירופי לצדק, שם כהונתו תפוג בשנת 2024.

דעות פוליטיות

לויטס הביע באופן מסורתי דעות שמרניות בסוגיות בפוליטיקה הלטבית. במהלך כהונתו כשופט בבית הדין האירופי, הוא היה מעורב בהתפתחויות השוטפות בלטביה. למשל, הוא ציין כי אי קבלת הפליטים ודחיית אמנת איסטנבול אינם מפרים את החוקה של לטביה. לויטס הביע ספקנות לגבי ביצוע שינויים משמעותים במערכת הפיננסית, וכינה את לטביה אחת הכלכלות החזקות ביותר באירופה. לויטס אינו חבר במפלגה כלשהי, והביע רצון להישאר עצמאי.

חיים אישיים

לויטס נשוי לאנדרה לויטה, גינקולוגית, ויש להם בן ובת. בשנת 2019 פרסם לויטס את ספרו הראשון "Valstsgriba. Idejas un domas Latvijai 1985–2018 (רצון המדינה: רעיונות ומחשבות עבור לטביה 1985-2018 ), שם הוא מזכיר מאמרים וראיונות, ומשלב אותם עם דעתו האישית כשופט בבית המשפט של האיחוד האירופי.
דב מאיר רובמן

הרב חיים דב מאיר רובמן (ה'תרנ"ה, 1895‏ בערך - ו' בכסלו ה'תשכ"ח, 8 בדצמבר 1967) היה ראש ישיבה ליטאי, חניך אסכולת קלם של תנועת המוסר, ראש ישיבת "אור תורה" בווילקומיר, מייסד וראש ישיבת תפארת ישראל ותפארת הכרמל בחיפה.

ביוגרפיה

נולד בקובנה לזלאטע איטע והרב לייב רובמן, במשפחה מרובת ילדים וענייה. בגיל צעיר למד בישיבתו של רבי צבי הירש לויתן בפרבר הקובנאי סלובודקה, בישיבת לומז'ה בפרילוקי אצל רבי אליעזר שולביץ וחתנו רבי יהושע זליג רוך. בפרילוקי כינו אותו "מאיר חורולר" על שם העיירה הסמוכה חורול, אליה התגלגל עם משפחתו בתוך זרם פליטים מקובנה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה; היה לו מעמד מיוחד בין הבחורים, והוא עמד בראש קופת הגמ"ח בישיבה.
לאחר מכן למד ב"תלמוד תורה" בקלם אצל רבי נחום זאב זיו ורבי צבי הירש ברוידא.
בגיל 19 (1914 בערך) נקרא לכהן כראש ישיבה בישיבת "אור תורה" בווילקומיר. נשא את שרה בלומה בת הדסה ויהודה יעקב וולק. עם עליית הזוג לארץ ישראל בשנת תרפ"ה (1925) יסד בחיפה את ישיבת תפארת ישראל. בשנת ה'תש"ח פעל למניעת הפעלת קו הרכבת בין קריית מוצקין לחיפה בשבתות, למרות שהרכבת המנדטורית פעלה בקו זה בשבתות, וקבע בכך את הסטטוס קוו בנושא זה. לקראת פתיחת הכרמלית בסוף שנות ה-50, נאבק בהצלחה לקביעת העמדה הדתית שלא לאפשר הפעלה, אף לא חלקית, שלה בשבתות. המאבק צלח, ואכן, הוחלט להחיל את הסכם הסטטוס קוו גם על הכרמלית, ובשונה ממערכת התחבורה הציבורית הפנימית בחיפה הפועלת במתכונת חלקית בשבתות, היא אינה פעילה.
בשנת ה'תשכ"א (1961) יסד את ישיבת "תפארת הכרמל" כמוסד המשך לישיבתו, ובשנת ה'תשכ"ג (1963) את ישיבת "ירחי כלה". הוא היה מעורב בחייה הציבוריים של חיפה הדתית ונשא נאומים בעצרות וכנסים רבים, מאות משיחותיו המוסריות וההשקפתיות כינס בספרו "זיכרון מאיר" שנדפס בחמש מהדורות. שרה בלומה רובמן (נפטרה בתשל"ט), רעייתו, הייתה אף היא נואמת מפורסמת בכינוסי נשים בקהילה הדתית בחיפה.
היה מפורסם באמרותיו השנונות ובהלצותיו, ותלמידיו מדגישים עובדה זו בזיכרונותיהם. בחיפה היה מכונה ה"ראש ישיבה" בה"א הידיעה, בשל היותו מייסד הישיבה הראשונה בעיר שהשפיעה על צביונה של הקהילה הדתית.
הרב רובמן נפטר בחיפה בו' בכסלו ה'תשכ"ח, 8 בדצמבר 1967, ונקבר בבית הקברות בעיר.
בתו היחידה זהבה (גולדה) נישאה לרב רפאל שפירא שכיהן בחיי חמיו כראש ישיבה בישיבה הגבוהה "תפארת הכרמל", ועמד אחרי פטירתו בראש המוסדות.
דוד חודק

ביוגרפיה

חודק נולד בישראל, בן לאב ניצול השואה שעבד בחברת החשמל, ואם עקרת בית. הוא גדל בשכונה בדרום תל אביב, למד בבית הספר רוגוזין-ביאליק ובפנימייה הצבאית לפיקוד ליד הגימנסיה העברית "הרצליה". ב-1971 התגייס לצה"ל ושירת כתותחן טנק בחיל השריון. לאחר קורס קצינים שירת כמדריך בבית הספר לשריון. 
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, הופסק הקורס בו הדריך, חיילי ומפקדי בית הספר הרכיבו את גדוד שריון 198 בפיקוד עמיר יפה שנשלח לסיני. הפלוגה שלו קיבלה את גזרת מעוז "מפרקת", סמוך לעיר קנטרה. חודק נלחם בכוחות המצרים שהשתלטו על האזור, במהלך הקרבות נפגע הטנק שלו מטיל סאגר והושבת, והוא נשאר במעוז יחד עם חיילי המעוז ולוחמים נוספים מהשריון. תחת האש המצרית הכבדה, ארגן חודק את פינוי הלוחמים והנפגעים (שבעה פצועים, שני הלומי קרב ומספר הרוגים), עד לחילוצם על גבי שני טנקים, אליהם הצליחו לחבור. במהלך הפינוי, נפגע מרסיסים ברגלו, הוא המשיך להילחם עד שהתמוטט ופונה לבית חולים. לאחר שבוע ימים של אשפוז, עזב את בית החולים ללא הסכמת רופאיו וחבר ליחידתו בקרב העיר סואץ. על אומץ הלב שהפגין, כושר המנהיגות והדבקות במשימה עוטר בעיטור העוז. לאחר המלחמה שירת כסגן ומפקד פלוגה, קצין אג"ם באוגדה, סגן מפקד גדוד ומפקד גדוד 198 בדרגת סא"ל.
ב-1981 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב, ב-1983 חבר ליוסף גרוס וב-1986 הפך לשותפו. בשנים 1990–1992 עבד במשרד Weil Gotshal & Manges בניו יורק והתמחה בדיני ניירות ערך, מיזוגים ורכישות ועסקאות בינלאומיות. חודק מומחה בדיני תאגידים, במיסים ובשוק ההון. עומד בראש משרד גרוס, קלינהנדלר, חודק, הלוי, גרינברג ושות', ממשרדי עורכי הדין המובילים בישראל, ב-2010 דורג על ידי צ'יימברס אנד פרטנרס בין ארבעת עורכי הדין בקבוצת האיכות הראשונה בישראל בתחום שוק ההון ובין תשעת עורכי הדין בדרגה זו בתחום המיזוגים והרכישות.
במהלך השנים שימש כחבר במספר ועדות ציבוריות: ב-2009 עמד בראש ועדת חודק - ועדה ציבורית מטעם משרד האוצר לניהול והפחתת סיכוני אשראי על ידי גופים מוסדיים, ובפרט קביעת פרמטרים להתייחסות גופים כאלה להשקעה באגרות חוב של חברות והלוואות להן.  הוועדה פירסמה את המלצותיה בפברואר 2010 ואלה אומצו על ידי הממונה על שוק ההון, ביטוח וחסכון באוצר, עודד שריג. ב-1994 היה חבר ועדת ורדי - ועדה מטעם רשות ניירות ערך לנושא עידוד הון סיכון בישראל, ב-2001 היה חבר ועדת ברנע - ועדה מטעם רשות ניירות ערך לנושא מבנה דוחות שנתיים, תשקיפים והשלכותיהם.

חיים אישיים

חודק נשוי לפרופ' אמי חודק, מנהלת מחלקת העור במרכז רפואי רבין. לזוג שני ילדים.
יחסי אוסטריה–הונגריה

שלטון בית הבסבורג

בימי הביניים, אוסטריה הייתה מדינה עצמאית למחצה בתוך האימפריה הרומית הקדושה אשר נשלטה בידי בית הבסבורג. הונגריה לעומת זאת, הייתה ממלכה ריבונית עצמאית. בשנת 1526 נהרג לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה בקרב מוהאץ', ובעקבות כך סופח רוב שטחה של הונגריה לאימפריה העות'מאנית, ואילו צפון ומערב הממלכה עבר תחת שלטון בית הבסבורג. לאחר תבוסת הטורקים בקרב וינה, החלה שקיעתה של האימפריה העות'מאנית, ובהסכם קרלוביץ בשנת 1699 קיבל בית הבסבורג את השליטה בכל ממלכת הונגריה.
בשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה שבית הבסבורג עמד בראשה, והוקמה האימפריה האוסטרית שהונגריה הייתה חלק ממנה, והיה לה אוטונומיה מסוימת. לאחר המרד ההונגרי של 1848 במהלך אביב העמים, בוטלה האוטונומיה ההונגרית והוטל שלטון צבאי בהונגריה, ובנוסף נקבעה השפה הגרמנית לשפתה הרשמית.

מפירוק האימפריה עד תום מלחמת העולם השנייה

לאחר התבוסה במלחמת העולם הראשונה פורקה האימפריה, ושתי המדינות נאלצו לוותר על שטחים נרחבים, שבהם הוקמו צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה, וכן שטחים שנמסרו לאיטליה, רומניה ופולין. כמו כן העבירה הונגריה לאוסטריה על פי משאל עם את אזור בורגנלנד, למעט העיר שופרון שנשארה בידיה, מה שגרם למתיחות בין המדינות. במהלך השנים לאחר מכן שופרו היחסים בין המדינות, וההונגרים התייחסו בחיוב לאוסטרופשיזם.
בשנת 1938 סופחה אוסטריה לגרמניה הנאצית, והיחסים בין המדינות הפכו לחלק מיחסי גרמניה-הונגריה, תוך שהשגרירות ההונגרית בווינה הפכה לקונסוליית כבוד.

המלחמה הקרה

לאחר המלחמה חודשו היחסים בין המדינות, ואף נחתמו הסכמי סחר וכדומה. אולם עם כינון המשטר הקומוניסטי בהונגריה, החלו הפוליטיקאים האוסטרים להתייחס בזהירות כלפי המפלגה הקומוניסטית באוסטריה, והורגש מאוד השפעתו של מסך הברזל.
בשנת 1956 פרץ המרד ההונגרי, ולאחר דיכויו על ידי הצבא האדום, הוצפה אוסטריה בעשרות אלפי פליטים הונגרים, ביניהם אלפי יהודים שנמלטו מהונגריה, והתקבלו באוסטריה באהדה רבה.
בשנות ה-70 הפחית יאנוש קאדאר את הדיקטטורה בארצו, והקים את מה שנקרא "קומוניזם של גולאש", ובעקבות כך חודשו היחסים בין המדינות. בשנות ה-80 הועלתה הצעה לקיים תערוכה משותפת של שתי המדינות, אולם התוכנית בוטלה בלחץ הקהל האוסטרי.
ב-27 ביוני 1989 לאחר שהוחלט בממשלה ההונגרית להרוס את מסך הברזל בין המדינות, קויים טקס על ידי שרי החוץ של שתי המדינות אלויס מוק וגיולה הורן, ובו חתכו השניים בצבת את גדר התיל שהפרידה בין המדינות. בעקבות כך עברו עד מהרה גרמנים רבים מגרמניה המזרחית לגרמניה המערבית דרך הונגריה ואוסטריה.

היחסים כיום

כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, וכתוצאה מאמנת שנגן ניתן לעבור את הגבולות ללא צורך באשרה וללא מכס. כתוצאה מכך יזמים אוסטריים הקימו או קנו בנקים, מפעלים וחנויות בהונגריה, כורמים מבורגנלנד מכינים יין בהונגריה, וחקלאים אוסטריים קנו או שכרו אדמות חקלאיות הונגריות. כמו כן אוסטרים רבים ממזרח המדינה נוהגים ללכת לרופאי שיניים בהונגריה, שם הטיפול יותר זול מאשר באוסטריה.
כמו כן ישנם קשרים כלכליים, תרבותיים וחברתיים בין המדינות, וישנו שיתוף פעולה בנושא איכות הסביבה וטיפול במזהמים.

יחסים דיפלומטיים

אוסטריה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט, ו-7 קונסוליות בגיור, פץ', וספרם, סגד, נירג'האזה, סקשפהרוואר, וסומבטהיי. מאידך, הונגריה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-8 קונסוליות בברגנץ, גראץ, הוריטשון, אינסברוק, קלגנפורט, לינץ, מריה אנצרדורף וזלצבורג.
VT420

הVT-420 הוא מסוף מחשב שעוצב ותוכנן על ידי חברת DEC ‏(Digital Equipment Corporation) בשנת 1990.
המסוף בנוי מצג מסוג CRT ואליו מחוברת מקלדת כאמצעי קלט מהמשתמש, וכן חיבור רשת. ניתן לחבר אליו גם מדפסת בחיבור טורי או מקבילי.
לתצוגת המסוף VT-420 (בדרך כלל בצבעים שחור/ירוק או שחור/לבן) יכולת להצגת עד 50 תווים בשורה, וניתן ליצור עד שתי התקשרויות בו זמנית.
כמו כל מסופי DEC החל מדגם VT100 יש תאימות אחורנית מלאה לגרסה של VT100.
מריה תרזה, נסיכת ביירה

ביוגרפיה

מריה תרזה נולדה ב-29 באפריל 1793 בליסבון, לז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ולקרלוטה ז'ואקינה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. עם כיבוש פורטוגל על ידי צבאות נפוליאון בשנת 1807 בעקבות סירובה להשתתף באמברגו על בריטניה, נמלטה המשפחה המלכותית וכל הממשלה הפורטוגלית למושבה ברזיל, שם התיישבו בריו דה ז'ניירו.
ב-13 במאי 1810 התחתנה מריה תרזה עם האינפנטה פדרו קרלוס מספרד ופורטוגל בריו דה ז'ניירו, אולם הוא מת בשנת 1812, זמן קצר לאחר לידת בנם האינפנטה סבסטיאן מפורטוגל וספרד. מריה תרזה הייתה מאוד שמרנית, ותמכה באחיה מיגל הראשון, מלך פורטוגל במהלך המלחמות הליברליות. בשנת 1830 נולדה לדודה פרננדו השביעי, מלך ספרד בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה. קרלוס לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אשתו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ומריה תרזה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחו קרלוס ומשפחתו במרץ 1833 לפורטוגל. באפריל אותה שנה קרא פרננדו השביעי לקרלוס להישבע אמונים לאיזבלה, נסיכת אסטוריאס, אולם קרלוס סירב לכך בתקיפות.
ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של גיסה האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של אחיה מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלט קרלוס לאנגליה, שם הציעה לו הממשלה קצבה שנתית של 30 אלף לירות שטרלינג, אם יתכחש לטענותיו ולא יחזור לספרד או לפורטוגל, אך קרלוס סירב לכך בהחלטיות. ביולי הוא עבר לצרפת, שם נתמך באופן פעיל על ידי המפלגה הלגיטימית. עד מהרה הצטרף אל חסידיו באליזונדו במערב הפירנאים בספרד, ובאוקטובר 1834 הוציאה גיסתו מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות צו ששלל ממנו את זכויותיו כאינפנטה מספרד, דבר אשר אושר על ידי הקורטס בשנת 1837.
בעקבות מותה של אחותה מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל בשנת 1834, התחתנה מריה תרזה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ב-20 באוקטובר 1838, אך לא היו להם ילדים, והיא גידלה את ילדיו הקודמים - בני אחותה. עד מהר הם נאלצו לברוח מספרד, ועברו להתגורר בטרייסטה. בשנת 1855 מת בעלה האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, וב-17 בינואר 1874 מתה מריה תרזה.
זליג קלמנוביץ'

זליק קלמנוביץ' (ביידיש: זעליק קאַלמאַנאָװיטש; בליטאית: Zēligs Hiršs Kalmanovičs;‏ 1881 או 1885, גולדינגן, פלך קורלנד, האימפריה הרוסית - 1944, ליד נרבה) היה פילולוג, חוקר שפת היידיש ומתרגם. היה ממייסדי מכון ייווא וממנהליו הראשונים.

ביוגרפיה

נולד באימפריה הרוסית למשפחה יהודית קשת יום. בילדותו למד בתלמוד תורה ובישיבה. בעצמו רכש השכלה כללית, בגיל 15 עבר בהצלחה מבחני חוץ והתקבל ללימודים בגימנזיום של לייפאיה. בין 1902 ל-1905 הוא למד באוניברסיטת ברלין ובין 1909–1910 למד בקניגסברג. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לפטרוגראד, שם קיבל דוקטורט ב-1919. ב-1921 עבר למינסק שם לימד יידיש. זמן מה הוא התגורר בקובנה, שם ערך את העיתון היידי "לעצטע נייעס".
הוא הושפע מהציונות הסוציאליסטית של נחמן סירקין. תקופה מסוימת הוא תמך בטריטוריאליזם, ב-1917 הצטרף אל שורות מפלגת פאלקספארטיי. יותר מאוחר, מבלי להצטרף לשום תנועה, תמך בתנועה הציונית.
קלמנוביץ' היה חברו הקרוב של המו"ל בוריס קלצקין ועבד בתור עורך בהוצאה לאור של קלצקין, קודם בווילנה ובתקופת מלחמת העולם הראשונה בפטרוגראד.
בין 1925 ל-1928 הוא התגורר בפוניבז' ולימד שם עברית ותנ"ך. ב-1929 חזר לווילנה, שם התמנה לאחד ממנהלי מכון ייווא ולעורך כתב העת של המכון, "ייווא בלעטער".
קלמנוביץ' כתב יומן בעברית  על חייו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלא בגטו וילנה. בתקופה זו המשיך לכתוב את היומן.  החלק העוסק בשואה תורגם ליידיש והוצא לאור על ידי ייווא ב-1951; הגרסה העברית של היומן פורסמה ב-1977. הוא נספה במחנה הריכוז ואיווארה ב-1944.

פועלו הספרותי

ב-1906 החל קלמנוביץ' לפרסם חיבורים ספרותיים. הוא פרסם בעיתונים "פאלקסשטימע", "יידישע צייטונג" ו"לעבן און וויסנשאפט". בין השנים 1915 ו 1919 ערך את השבועון די וואך שהופיע בווילנה, ביחד עם ישראל אפרויקין.
הוא תרגם ליידיש את "החייל האמיץ שווייק" של ירוסלב האשק (ריגה: 1921–1928).
יוהאן אדם הילר

חייו

הילר למד את יסודות המוזיקה אצל מורה בעיר הולדתו הסמוכה לגרליץ. משנת 1740 עד 1745 היה תלמיד בגימנזיום בגרליץ וב-1746 יצא ללמוד בבית הספר למוזיקה, ה"קרויצשולה" המפורסם בדרזדן. שם למד נגינה בכלי מקלדת וליווי בסו קונטינואו אצל גוטפריד אוגוסט הומיליוס. בשנת 1751 עבר ללייפציג, שם נרשם באוניברסיטה ללימודי משפטים. הילר שקע בשמחה בחיי המוזיקה העשירים של העיר והשתתף באופן פעיל ב-Grosse Concert ("הקונצרט הגדול"), סוג המופעים המוזיקליים הנפוץ ביותר בעיר. במשך תקופת לימודיו בלייפציג כתב כמה סימפוניות, קנטטות כנסייתיות ואריות לצד קטעי זינגשפיל, שהכתיר בשם "האורקל". הילר פרסם גם מסה על "חיקוי הטבע במוזיקה"(Abhandlung über die Nachahmung der Natur in der Musik) בשנת 1754, השנה שבה היה למשגיח בחצר הרוזן בריל בדרזדן. במשרה זו נשאר עד 1760, כשבעיות בריאות (דיכאון) אילצו אותו לפרוש מעבודתו.
הילר חזר ללייפציג והתמנה למנהל ה"קונצרט הגדול", משרה שבה נשאר עד 1771. כעבור ארבע שנים ייסד הילר אגודת קונצרטים משלו, ה-Musikübende Gesellschaft עוד ייסד בלייפציג בית ספר, שבו הכשיר מוזיקאים צעירים בשירה ובנגינה. שתיים מתלמידותיו המפורסמות ביותר היו קורונה שרטר וגרטרוד אליזבת מארה, לשעבר שמלינג, שתיהן זמרות מוכשרות. ב-1788 התמנה הילר למנהל המוזיקה בכנסיית פאולינה שליד אוניברסיטת לייפציג. בתקופה זו גם אירגן קונצרטים רוחניים לתענית שלפני הפסחא.
בשנות ה-80 של המאה ה-18 השיג משרות חדשות בלהיטות גדלה והולכת. בשנת 1781 היה למנצח תזמורת הגוונדהאוס. באותה שנה ביקר בחצר הדוכס מקורלנד במיטאו, נסיעה שהביאה למינוי הילר לקאפלמייסטר במיטאו כעבור ארבע שנים. נוסף למשרותיו בגוונדהאוס ובכנסיית פאולינה, קיבל בשנת 1783 את משרת המנהל המוזיקלי של "הכנסייה החדשה", שהקנתה לו מעמד של סמכות מוזיקלית עליונה בלייפציג, ואולם, כאשר קיבל על עצמו את המשרה החדשה במיטאו, בשנת 1785, ויתר הילר על כל משרותיו בלייפציג. מחמת המצב הפוליטי הרעוע בחצר של קורלנד, התפטר ממשרתו שם לאחר שנה אחת בלבד. כיוון שלא הייתה לו עוד תעסוקה בלייפציג, היה עליו לארגן קונצרטים כדי להשתכר למחייתו, אבל למזלו הצליח לקבל בשנת 1787 את משרת המנהל המוזיקלי של עיריית ברסלאו. הוא עשה שנתיים בברסלאו וחזר ללייפציג בשנת 1789 לשמש מנצח מקהלה בכנסיית תומאס, תפקידו משכבר הימים של יוהאן סבסטיאן באך. הוא נשאר בעבודתו זו עד 1800 ואז התפטר מחמת גילו.
אין קרבה משפחתית בין יוהאן אדם הילר לבין המלחין והמנצח פרדיננד הילר.
הלך לעולמו בשנת 1804 בלייפציג.

כתבים

תרומתו העיקרית של הילר בתחום זה כוללת את Wöchentliche Nachrichten, כתב עת מוזיקלי שבו פרסם סקירות של מופעים, פרסומי מוזיקה חדשים ומאמרים על נושאים שונים הקשורים למוזיקה. מתוך מאמריו בכתב העת הזה אפשר לראות בבירור, שהילר היה פתוח לאופנות חדשות במוזיקה והעדיף את האסה על פני י. ס. באך וגלוק.
כתביו האסתטיים של הילר כוללים את Abhandlung über die Nachahmung der Natur in der Musik משנת 1754 ואת Über die Musik und deren Wirkungen משנת 1781, שהוא תרגום מצרפתית של "הרהורים על מוזיקה" מאת שאבאנו.
כהיסטוריון פרסם הילר סדרה של אנקדוטות וביוגרפיות, Anecdoten zur Lebensgeschichte grosser Regenten und berühmter Staatsmänner ו-Lebensbeschreibungen berühmter Musikgelehrten und Tonkünstler neuerer Zeit
רוב כתביו עוסקים בפדגוגיה. בפרסומים אלה מתגלה הילר כמורה מוכשר, שראה בהכרת המוזיקה חלק חיוני בהשכלתו של כל אדם באשר הוא.
אלגוריתם חיפוש A*

אלגוריתם חיפוש *A (באנגלית: A* Search Algorithm) הוא אלגוריתם חיפוש מונחה היוריסטיקה על צומתי גרף ממושקל, תוך חיפוש צומת המקיים תכונה מסוימת (צומת היעד) במרחק הקצר ביותר מן המקור. האלגוריתם תואר לראשונה ב-1968 על ידי פיטר הרט, נילס נילסון וברטהם רפאל ממרכז המחקר של אוניברסיטת סטנפורד.
אלגוריתם A* נפוץ ביותר ונעשה בו שימוש נרחב לבעיות הדורשות מציאת מסלולים בגרפים.
כמו אלגוריתם חיפוש לרוחב, A* הוא שלם, כלומר הרצת אלגוריתם החיפוש מבטיחה מציאת מסלול בין צומת המקור לצומת היעד אם קיים מסלול כזה. הפונקציה ההיוריסטית צריכה להיות קבילה.

פסאודו-קוד

להלן פסאודו-קוד של האלגוריתם:
 1 function A*(start,goal) 2  closedset := the empty set // The set of nodes already evaluated. 3  openset := {start} // The set of tentative nodes to be evaluated, initially containing the start node 4  came_from := the empty map // The map of navigated nodes. 5  6  g_score[start] := 0 // Cost from start along best known path. 7  // Estimated total cost from start to goal through y. 8  f_score[start] := g_score[start] + heuristic_cost_estimate(start, goal) 9  
10  while openset is not empty11    current := the node in openset having the lowest f_score[] value12    if current = goal13      return reconstruct_path(came_from, goal)14  
15    remove current from openset16    add current to closedset17    for each neighbor in neighbor_nodes(current)18      tentative_g_score := g_score[current] + dist_between(current,neighbor)19      if neighbor in closedset or tentative_g_score >= g_score[neighbor]20        continue21      if neighbor not in openset or tentative_g_score < g_score[neighbor] 
22        came_from[neighbor] := current23        g_score[neighbor] := tentative_g_score24        f_score[neighbor] := g_score[neighbor] + heuristic_cost_estimate(neighbor, goal)25        if neighbor not in openset26          add neighbor to openset27 28  return failure29 30  function reconstruct_path(came_from, current_node)31    if current_node in came_from32      p := reconstruct_path(came_from, came_from[current_node])33      return (p + current_node)34    else35      return current_node
ג'פרי הריגיאן

ביוגרפיה

הריגיאן גדל בפרבר של שיקגו. הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית והתגייס לחיל האוויר ב-1985.
עבר קורס טיס בבסיס חיל האוויר ויליאמס שבאריזונה ושירת כמדריך טיסה על מטוסי A/AO-37 בטייסת התמיכה האווירית הטקטית ה-24 בבסיס חיל האוויר הווארד שבפנמה. עבר הסבה למטוסי F-15 איגל, שירת בטייסת הקרב הטקטית השמינית, בטייסת הקרב הטקטית הראשונה, בטייסת האימונים 325 ובטייסת הקרב 58. במהלך שירותו בטייסת השתתף במבצעי הפיקוח על אזור אסור לטיסה בעיראק. ביוני 1996 נפצע בפיגוע בחובאר שבערב הסעודית בו נהרגו 19 חיילים אמריקאים מהם 12 מעמיתיו לכנף.
הוא שימש מדריך טיסה, ראש ענף וקצין מבצעים בבית הספר למערכות נשק בבסיס נליס שבנבדה. במאי 2001 מונה לקצין מבצעים בטייסת הקרב 95. בשנים 2002–2004 פיקד על טייסת הקרב 43.
NATO Joint Force Command for the Atlantic למד במרכז ג'ורג' ס. מרשל ללימודי ביטחון בגרמיש-פרטנקירכן שבגרמניה ובאוגוסט 2005 מונה לראש מחלקת תרגילים במרכז הלוחמה של נאט"ו בסטוונגר שבנורווגיה. ביוני 2007 מונה לסגן מפקד כנף הקרב הראשונה בבסיס לנגלי בווירג'יניה. בינואר 2008 מונה למפקד כנף הקרב 49 בבסיס הולומן בניו מקסיקו, שקלטה בתקופתו את מטוסי ה-F-22 ראפטור. ביולי 2010 מונה לסגן קצין התכנון במפקדת כוחות ארצות הברית בעיראק. במהלך שירותו בתפקיד זה הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. באוגוסט 2011 מונה לעוזר לסגן מפקד כוחות חיל האוויר בפיקוד מרכז וסגן מפקד כוח המשלוח האוויר התשיעי. בפברואר 2013 מונה לסגן קצין אג"ם בפיקוד מרכז, קודם לדרגת מייג'ור גנרל ובאפריל 2014 מונה לעוזר לסגן לענייני מבצעים של ראש מטה חיל האוויר. באפריל 2015 מונה לראש מנהלת שילוב מטוסי F-35 לייטנינג II בחיל האוויר.
ביולי 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוחות חיל האוויר בפיקוד מרכז של ארצות הברית. במסגרת תפקידו ניצח על המערכה האווירית להבסת ארגון המדינה האסלאמית בעיראק. שירת בתפקיד עד אוגוסט 2018. בתפקידו הבא מונה לסגן מפקד כוחות האוויר בפיקוד אירופה של ארצות הברית ובפיקוד אפריקה של ארצות הברית. באפריל 2019 מונה למפקד כוחות האוויר בפיקוד בדרגת גנרל.
במהלך שירותו צבר מעל 4,100 שעות טיסה על מטוסי F-15 איגל, F-22 ראפטור, A/OA-37 דרגונפליי, וכן הטיס כלי טיס בלתי מאוישים MQ-1 פרדטור.
הריגיאן בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית, בעל תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל בפלורידה, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, בוגר מכללת המלחמה של חיל האוויר, בוגר תוכנית מנהיגות של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ובוגר קורסים מתקדמים של המטות המשולבים.
גילברט סטרנג

ביוגרפיה

סטרנג נולד ב-27 בנובמבר 1937 בשיקגו שבאילינוי. בשנת 1955 הוא סיים את התואר הראשון שלו בM.I.T ואת תואר הדוקטורט שלו קיבל מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. משנת 1970 הוא משמש כפרופסור ומרצה בM.I.T.
בשנת 1977 קיבל את פרס שובנט על הישגים יוצאי דופן במתמטיקה.
בשנת 2002 אוניברסיטת M.I.T החלה להעלות לערוץ היוטיוב של האוניברסיטה הרצאות וראיונות איתו שחלקם זוכים ללמעלה מ10 מיליון צפיות.
דב איכנולד

דב (דובי) אָיְכֶנְוַלְד (נולד בכ"ג בחשוון ה'תשט"ז, 7 בנובמבר 1955) הוא מנכ"ל ומו"ל הוצאת ידיעות ספרים ועורך ראשי בהוצאה.

ביוגרפיה

דב איכנולד הוא בנם של אברהם צבי, ניצול שואה שניצל מאושוויץ, ושרה (הלטובסקי) ילידת ירושלים. הוא גדל בבני ברק, למד בתיכון הרא"ה ברמת גן, ושירת בצה"ל כקצין במשטרה צבאית חוקרת.
עם שחרורו החל ללמוד תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן אותו לא סיים עקב פציעה קשה באסון צור הראשון בזמן שירותו כמפקד במילואים במלחמת לבנון הראשונה. הוא היה לכוד תחת ההריסות במשך תשע שעות, וחולץ במצב קשה.
בילדותו, הקים אביו את הוצאת הספרים 'ספרי חמד', וכך חי איכנולד את עולם הספרים מגיל צעיר. כנער, סייע לאביו בעסק המשפחתי, ובבגרותו הצטרף לניהול העסק. בשנת 1994 נוצרה שותפות של 'ספרי חמד' עם 'ידיעות אחרונות' והוקמה "משכל - הוצאה לאור" או בשמה המוכר יותר ידיעות ספרים. איכנולד משמש מנכ"ל ההוצאה מאז ועד היום.
דב איכנולד נשוי בשנית לד"ר טלי איכנולד-דביר, היום דיקנית הכשרת מנהלים ולימודי חוץ במרכז הבינתחומי הרצליה, והם מתגוררים בגבעת שמואל. לדב שמונה ילדים.