google/wiki40b huggingface dataset:
פסטיבל הספרים הבינלאומי של אדינבורו

פסטיבל הספרים הבינלאומי של אדינבורו הוא פסטיבל ספרותי המתרחש בשלושת השבועות האחרונים של חודש אוגוסט בכל שנה (בעיצומו של פסטיבל אדינבורו הכללי) בכיכר שארלוט, במרכזה של העיר אדינבורו בירת סקוטלנד. זהו הפסטיבל הגדול מסוגו בעולם, והוא מארח שיחות תרבותיות ופוליטיות רבות, ביחד עם תוכנית האירועים הוותיקים שלו לילדים.
הפסטיבל מתרחש ביחד עם פסטיבל אדינבורו הבינלאומי ופסטיבל הפרינג' של אדינבורו, כמו גם עם הפסטיבלים האחרים המרכיבים את פסטיבל אדינבורו.

היסטוריה

פסטיבל הספרים התקיים במקור באוהל באדינבורו בשנת 1983. בהתחלה הפסטיבל אירוע דו שנתי, והפך לשנתי בשנת 1997. נכון ל-2013, הפסטיבל הוא בינלאומי ואחד מהגדולים בעולם. יש האומרים שאולי כתוצאה מזה, אדינבורו נקראת- "העיר הראשונה של אונסקו לספרות".

תוכנית הפסטיבל

יש מעל 700 אירועים לילדים ולמבוגרים בשלושת השבועות של הפסטיבל. האירועים נעים בין סדנאות כתיבה, אירועי חינוך, פאנלי דיונים, הרצאות ומופעים של סופרים בינלאומיים, משוררים, מוזיקאים והוגים. לצד התוכנית הכללית עומדת גם תוכנית לילדים. סדנאות, סיפורים, פאנלים, חתימות על ספרים וכו'. תוכנית הילדים פופולרית בקרב הציבור ובתי ספר כאחד וכעת מדורגים בה כמה ספרים מובילים בעולם שנקראו על ידי צעירים. תוכנית זו מושכת סופרים כמו ג'קלין וילסון, ג'ואן לינגרד, צ'רלי היגסון ואן פיין

מיקום הפסטיבל

הפסטיבל מתקיים בקבוצה של אוהלים בגני כיכר שארלוט, אדינבורו, בקצה המערבי של רחוב ג'ורג'.

אירועים שוליים

כמו בכל הפסטיבלים הגדולים והמצליחים, פסטיבל הספרים הבינלאומי של אדינבורו צמח ממספר אירועים נלווים במהלך השנים. בשנים 2004 ו-2006 אירוע שנקרא "ארוחת צהריים צמאה" קידם את עצמו כחלופה זולה, שאינה ממסדית. בשנת 2008 היו שני פסטיבלים נפרדים הפועלים באותו הזמן כפסטיבל הספר הראשי. הראשון היה פסטיבל הספר באדינבורו פרינג', שהתקיים בחנות הספרים "וורד פאואר". השני הוא פסטיבל הספרים של הנמל המערבי, אשר מתרכז סביב חנויות ספרים יד שנייה באזור הנמל המערבי של העיר. זה האחרון כבר לא קשור לאוגוסט ואז כבר נערך בחודש יוני (2010), אוקטובר (2011) ונובמבר (2012). מטרת שני הפסטיבלים השוליים לספק אירועים ללא תשלום והם נראים כחלופה פחות רשמית לפסטיבל הראשי.
נצבא

היסטוריה

נצבא החזקות הוקמה כחברה בבעלות ובשליטה מלאה של נצב"א חברה להתנחלות בע"מ בשנת 1995. נצב"א התנחלות (ראשי תיבות של "נכסי צאן ברזל אגד") היא חברה שהוקמה על ידי חברי וגמלאי אגד בשנת 1948, במטרה ליצור מקור הכנסה נוסף לאגודה השיתופית באמצעות החזקת מבנים (בעיקר בנייני משרדים ותחנות מרכזיות) והשכרתם לאגד.
בשנות ה-80 הייתה שותפה בבסוכנות "נוע", יבואנית רכבי "דייהטסו" בישראל. בשנת 1985 רכשה את מלוא הבעלות ובשנת 1989 מכרה את הסוכנות לרמי אונגר.
בתחילת שנות ה-90 נקלעה נצב"א התנחלות למשבר כלכלי אשר הוביל להליך הבראה שבמרכזו הקמת חברה חדשה בשם נצבא החזקות, והעברת מרבית נכסי המקרקעין והמניות בחברות בנות שהיו עד אותה עת בבעלות נצבא התנחלות לבעלותה של נצבא החזקות, וזאת בתמורה להקצאת מניות בנצבא החזקות. נכסי המקרקעין שהועברו לנצבא החזקות כללו נכסים שהיו מושכרים לאגד (תחנות מרכזיות, חניונים, מוסכים ומשרדים) ונכסי מקרקעין רבים נוספים. באותה עת צורפו לחברה שתי קבוצות השקעה נוספות, קבוצת אשטרום נכסים וקבוצת גרנית הכרמל, להן הוקצו 20% ממניות החברה בתמורה להשקעה במזומן.
בחודש אפריל 1997 הוצעו לציבור מניות ואגרות חוב של החברה, וניירות הערך של החברה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. גרעין השליטה בחברה באותה עת כלל את נצבא התנחלות (63.35%), קבוצת אשטרום (10%) וקבוצת גרנית הכרמל (10%).

רכישת השליטה בחברה על ידי קובי מימון

בחודש פברואר 2002 רכש איש העסקים קובי מימון באמצעות חברת נפטא מקבוצת יואל את מניות השליטה בנצבא חברה להתנחלות מידי אגד. העסקה נחתמה על פי שווי של כ-170 מיליון דולר לנצבא החזקות, כ-150% מעל מחיר השוק באותה עת. בספטמבר 2006 השלים קובי מימון את רכישת מלוא השליטה בחברה. כאשר כל המניות הנותרות בנצבא התנחלות שהיו בבעלות חברי אגד נמכרו לאיירפורט סיטי, חברת בת של נפטא מקבוצת יואל, בתמורה ששיקפה שווי של כ- 1.1 מיליארד ש"ח לחברה.

התפתחויות נוספות

בחודש פברואר 2009 זכתה החברה במכרז שפרסם מינהל מקרקעי ישראל להקמת שכונת מגורים הכוללת 1,072 יחידות דיור וכן כ-210,000 מ"ר לתעסוקה ולמסחר בראש העין, בסמיכות למחלף קסם ולכבישים 5 ו 6.
בחודש אפריל 2009, מכרה נצבא את אחזקותיה בתחנה מרכזית אילת לחברת "מנופים פיננסיים" שבשליטת אברהם נניקשווילי וג'קי בן-זקן, תמורת 33 מיליון שקלים.
בחודש אוגוסט 2009, רכשה החברה את מתחם הסינמה סיטי בצומת גלילות הכולל בתי קולנוע, משרדים ושטחי מסחר. החברה שילמה סכום של כ 406 מיליוני ש"ח עבור המתחם.
בחודש דצמבר 2009 הודיעה החברה על מימוש אופציה שניתנה לה לרכישת 48% ממניות התחנה המרכזית החדשה בתל אביב, התחנה המרכזית היחידה בשימוש אגד שלא נבנתה במקור על ידי נצבא אלא על ידי יזמים פרטיים. התחנה מעולם לא הייתה הצלחה כלכלית ובשנת 2004 נטלה התחנה הלוואה מבנק דיסקונט לצורך מימון פעילותה השוטפת, אלא שהחברה המשיכה לסבול מביצועים חלשים. נצבא רכשה את החובות של התחנה המרכזית לבנק דיסקונט בסך 193 מיליון שקל במחיר של 138 מיליון שקל, כלומר במחיר של כ-71 אגורות לכל שקל של חוב. בתחילת 2011 ניתן צו להקפאת הליכים זמנית בעניין התחנה המרכזית החדשה, ומונה לה נאמן זמני.
ביולי 2015 הוסכם על מיזוג נצבא לתוך חברת האם, איירפורט סיטי, בעסקת חילופי מניות שבסופה יימחקו מניות נצבא מהמסחר בבורסה, והיא תהפוך לחברה בת פרטית של איירפורט סיטי. אגרות החוב של נצבא ימשיכו להיסחר בבורסה. ב-14 באוקטובר 2015 הושלמה עסקת המיזוג ונצבא הפכה לחברה פרטית.
רולנד מאתס

ביוגרפיה

מאתס נולד בעיר פוזנק שבתורינגיה בגרמניה המזרחית. הוא החל להתאמן בצורה רצינית רק בגיל 11, שנחשב כמאוחר יחסית. צורף לתוכנית השחייה המזרח גרמנית. לפני הגיעו לגיל 17, בספטמבר 1967, שבר לראשונה את השיא העולמי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.4 שניות, שיפור לשיא של צ'ארלס היקוקס מארצות הברית (59.1 שניות). חודשיים לאחר מכן, שבר גם את השיא העולמי במשחה ל-200 מטר גב.
באולימפיאדת מקסיקו (1968), זכה מאתס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 58.7 שניות ובמשחה ל-200 מטר בשיא אולימפי חדש נוסף של 2:09.6 דקות, מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.5 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:54.9 דקות ולפני ברית המועצות (4:00.7 דקות), תוך שהוא קובע שיא עולמי במשחה ל-100 מטר גב של 58.0 שניות. 
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה מאתס ב-4 מדליות 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. הוא הגן על תאריו כשזכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 56.58 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 2:02.82 דקות. מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:52.12 דקות) ובמדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:41.69 דקות). 
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, (לשעבר יוגוסלביה) בשנת 1973 זכה מאתס ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר בתוצאה של 57.47 שניות שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 2:01.87 דקות, מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.24 דקות ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:32.03 דקות. 
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה מאתס במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.15 שניות ובמקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.09 דקות. 
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה מאתס במדליית ארד במשחה 100 מטר גב בתוצאה של 57.22 שניות, אחרי ג'ון נייבר שקבע שיא עולם חדש של 55.49 שניות ופיטר רוקה (56.34 שניות) שניהם מארצות הברית.
מאתס ניצח באליפויות אירופה שנערכו באותן שנים. למעשה, מאפריל 1967 ועד אוגוסט 1974, צבר מאתס 187 ניצחונות במשחי הגב ולא נוצח אף לא פעם אחת באותה תקופה. הוא נוצח לראשונה על ידי האמריקאי ג'ון נייבר שהיה יורשו בשליטה במשחי הגב בסוף שנות השבעים.
מאתס נישא ב-1978 לשחיינית המזרח גרמנית, אלופת העולם והאלופה האולימפית במונטריאול, קורנליה אנדר. לשניים נולדה בת (שהתחרתה בשחייה אך לא הגיעה להישגים בינלאומיים). ב-1982 התגרש הזוג ומאוחר יותר, נישא מאתס מחדש. כיום הוא עוסק ברפואה כאורתופד.
בשנת 1981 זכה מאתס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

סגנונו

למרות התמקדותו של מאתס במשחי הגב, הוא הצטיין גם בסגנונות אחרים ובתקופה מסוימת אף החזיק בתארים האירופים במשחה 100 מ' פרפר וב-200 מ' מעורב אישי. מאתס התנשא לגובה של 1.91 מטר ושקל 75 ק"ג. הוא הצטיין במשקל העצמות הנמוך שלו, דבר שאפשר לו ציפה מצוינת במים. סגנונו נחשב בזמנו כמושלם ושחייתו נראתה לצופים בו כשלווה וחסרת מאמץ. הוא נחשב כשחיין שלא השקיע את כל כולו באימונים. הדבר התבטא כבר בילדותו, כאשר התקשה להשלים עם הדבקות והמשמעת הפנימית הנדרשת  משחיינים וגם בהיותו בשיא הקריירה שלו נהג לשחות באימוניו כ-3-4 ק"מ  ליום לעומת שחיינים אחרים שנהגו לשחות מעל 10 ק"מ ביום. גם מחוץ לבריכה היה ידוע מאתס כבחור נינוח שהרבה להתרועע גם עם עמיתיו המערביים וגם עם בנות המין השני.
הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי

הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי (או: המשיחית שומרי השבת) היא זרם אדוונטיסטי (המאמין בביאתו השנייה של ישו המשיח) בנצרות הפרוטסטנטית, שבו מקדשים את יום השבת, בניגוד למרבית הזרמים שמחשיבים את יום ראשון כיום השבתון המקודש. הכנסייה נוסדה באופן רשמי בשנת 1863 בארצות הברית. 
רבים מעיקרי האמונה של הקהילה נשענים על חלק מכתביה של אלן גולד וייט, שהחל משנת 1844 ובמשך 19 שנה ראתה "חזיונות" או "נבואות" במקומות ציבוריים, ובהמשך חייה התנבאה בנושאים שונים הקשורים לתפקודה של הקהילה בעולם. 
אין כמורה רשמית בכנסייה זו, אבל יש פסטורים ("רועי קהילה" באנגלית) המנהיגים את הקהילה. 
באופן רשמי הכנסייה טוענת שאינה רואה בשלילה את קיומן של כנסיות נוצריות אחרות, אך "מעדיפה את הטקסים והמוסדות" שלה, וחשוב לה שחבריה יהיו אלו "שראו את האור". 
יש המגדירים בארצות הברית את הכנסייה ככת, בייחוד עוזבי הכנסייה, אך רבים מהכנסיות בארצות הברית רואים בה כנסייה נוספת עם נוהגים שונים.

יחסם לישראל וליהדות

לקהילה יש מיסיון שתפקידו לפנות ליהודים הרוצים להמיר את דתם. בתי הקהילה בישראל נקראים "בתי כנסת", ונמנעים בהם מצורת הצלב – שאינו מקובל בקהילה בישראל כסמל הרשמי שלה. אגף זה פעיל בארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי, הולנד, ארצות הברית (בעיקר בפלורידה) ובישראל. אנשי הקהילה מפעילים בישראל 28 מרכזי קהילה, רובן למען עובדים זרים ברומנית, ספרדית, רוסית ואנגלית, וכן מרכז באמהרית ובעברית. ארבעת האחרונים פונים ליהודים עולי אתיופיה, עולי הארצות דוברות האנגלית והרוסית, ויהודים ישראלים. 
לקהילה האדוונטיסטית לשכה הנקראת 'קרן הידידות עם היהודים', ובראשה ריצ'רד אלופר (Richard Elofer). בסוף שנת 2000, הוזמן אלופר למפגש ראשי כנסיות נוצריות עם נשיא המדינה דאז, משה קצב. בשנת 2003 פורסמה כתבה אוהדת על ריצ'רד אלופר ופועלו בישראל בקרב שוהי עבודה ואחרים.
הכנסייה מפיצה ספרות בעברית שנועד לציבור היהודי בישראל דתי כחילוני, וכן חלק מאתר המרשתת שלה מוקדש ומיועד ליהודים (ונקרא הקהילה האדוונטיסטית בני ציון).
סרט מטוגן

רקע

התסריטאים דייוויד צוקר, ג'ים אברהמס וג'רי צוקר פנו למספר אולפנים בהוליווד, בניסיון להפיק גרסה קולנועית למופע האלתורים המצליח שלהם, שכבר רץ מול קהל בעבר, בשם קנטאקי פרייד תיאטר (במקור: Kentucky Fried Theater). האולפנים כולם דחו אותם, בטענה כי "הקהל לא אוהב סרטים אשר מורכבים ממערכונים". השלושה, אשר האמינו בחומרים שלהם, החליטו לעשות את הסרט שלהם בעצמם, באופן עצמאי. השלושה מימנו מכיסם סרט קצר באורך של עשר דקות, בעלות של 35 אלף דולר, ואיתו הם שבו ופנו לאולפנים בהוליווד, הפעם בצירוף הבמאי הצעיר ג'ון לנדיס. עם זאת, האולפנים עמדו בסירובם ודחו אותם.
השלושה פנו אל קים יורגנסון, בעליו של בית קולנוע, וביקשו ממנו כי יקרין את הסרט שלהם לפני אחד מהסרטים באורך מלא שהוא מקרין בבית הקולנוע שלו. סקרן לראות כיצד יגיב הקהל יורגנסון הסכים, ולאחר שהתרשם לחיוב מתגובת הקהל - הוא הציע כי יגייס בעצמו את סכום הכסף הדרוש, על מנת שהאחים צוקר יוכלו להשלים גרסה באורך מלא של סירטם. יורגנסון הקרין את הסרט הקצר לעמיתיו ושכנע אותם להשקיע 650,000 $. כאשר יצא לאקרנים - סרט מטוגן הפך להצלחה קופתית ובהמשך אף בספריות הווידאו, והביא להכנסות של 7,100,000 $ (מהשכרות בארצות הברית בלבד).
תקציב ההפקה המקורי של הסרט היה, כאמור, $650,000 אולם בסופו סכום זה עלה לכמיליון דולר, בשל הוצאות שונות בשלב הפוסט-פרודקשן. בסך הכל הסרט הכניס כ-20 מיליון דולר (בארצות הברית וברחבי העולם יחד), מה שהופך אותו לאחד הסרטים הכי משתלמים כלכלית של שנת 1970, ולאחת הקומדיות המצליחות ביותר של כל הזמנים. עם הזמן, הסרט אף נחשב לסרט פולחן (בתוך ז'אנר הקומדיה).

תקציר העלילה

סרט מטוגן הוא סרט המורכב ממערכונים, ולפיכך אין בו סיפור עם קו עלילה אחיד, כפי שמקובל בסרטי קולנוע רבים. המערכונים הם ברובם פרודיות על תוכניות טלוויזיה, פרסומות, סרטי קונג-פו, תשדירי שירות, יומני חדשות, טריילרים פיקטיביים ועוד.

ביקורות ותגובות

הסרט זכה לציון 78% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 27 ביקורות.
ג'ון הורטון קונוויי

ביוגרפיה

קונוויי נולד בליברפול בשנת 1937. הוא הראה התעניינות וכישורים במתמטיקה מגיל צעיר. לאחר שסיים בית ספר תיכון החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג'. הוא סיים את התואר הראשון שלו בשנת 1959, והחל לבצע מחקר בתורת המספרים בהנחיית הרולד דבנפורט. הוא פתר את בעיית וארינג למקרה של חזקות חמישיות, אולם בטרם פרסם עבודתו פורסם פתרון בלתי תלוי של צ'ן ג'נגרון. נראה שהעניין שלו במשחקים החל בשנותיו בקיימברידג', שם הפך לשחקן שש-בש נלהב ובילה שעות במשחק. הוענק לו דוקטורט בשנת 1964, והוא מונה לחבר אקדמיה ומרצה למתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג'. קונוויי עזב את קיימברידג' בשנת 1986 בגלל מינוי באוניברסיטת פרינסטון.
כיום, קונוויי מתגורר בפרינסטון, ניו ג'רזי. יש לו שבעה ילדים מנישואים שונים, שלושה נכדים וארבעה נינים. הוא נשוי לאשתו השלישית, דיאנה, מאז שנת 2001.

עבודתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
קונווי הוא המחבר הראשי של אטלס החבורות הסופיות, Atlas of Finite Groups: Maximal Subgroups and Ordinary Characters for Simple Groups. שיצא לאור בשנת 1985, ומפרט את כל החבורות הספורדיות, בהתאם למשפט המיון לחבורות פשוטות סופיות. כמו כן קונוויי גילה בעצמו 3 מתוך 26 החבורות הספורדיות - חבורות קונוויי.
יוסי קינן

ביוגרפיה

קינן נולד ב-1949 במרוקו, ועלה לארץ בגיל שלוש. סיים את לימודי המשחק בבית צבי ב-1975. ב-1979 יצא להשתלמות סדנאות משחק בניו יורק.
ב-2007 קיבל הסמכה להוראת התיאטרון והחינוך הבלתי פורמלי מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.

תיאטרון

קינן שיחק כבר ב-1975, בתיאטרון האימפרוביזציה, בהדרכת הבמאי פיטר פריי. בין השנים 1976–1984 היה שחקן פעיל בתיאטרון החאן, והשתתף בהצגות: "מעשה נורא", "קדימה בית"ר", "אוכלים", "וולפונה", "מלחמות היהודים", "נופלים בפח", "35 במאי", "גימפל תם" (מחזמר) ועוד. במקביל שיחק ב-1985 בתיאטרון בית ליסין בהצגה "מצא אישה מצא טוב", וב-1986 בתיאטרון חזית בהצגות "החוג לדרמה" ו"סנג'ר". כן שיחק בתיאטרון ביממ"א בהצגות "הרוח בערבי הנחל" ו"מעבר לים", ובתיאטרון מסחרי בהצגות: "שותף לדירה", "הצעת נישואים", "להיות יהודי", "סלאח שבתי" ועוד.

קולנוע וטלוויזיה

קינן השתתף במספר סרטים ישראלים: "גבעת חלפון אינה עונה" (1976), "חמסין" (1982), "מבצע אנטבה", "קוקו בן 19" (1985), "טיפת מזל" (1992, בתור ג'קו), "ספר נשים" (1984), "בובה" (1987) ו"קהילת קדושים". כן הופיע במספר סרטים מרחבי העולם: "דויד" (הפקה אמריקאית), "הנביאים" (דרום אפריקה), "קדחת המדבר" (גרמניה), "המרגל הבלתי אפשרי" (1987, הפקה של BBC),‏ "444 ימים" (הפקה אמריקאית) ועוד. 
קינן השתתף גם בסרטים הקצרים "עובדיה" ו"אסיר תודה", וכן בהפקות של בתי ספר לקולנוע.
בטלוויזיה הופיע קינן בתוכניות "סיפורו של טייס", "תהילה לדוד", "צמות", "מקומון", "פאפא", "הילדים משכונת חיים", "קריאת כיוון", "חידון התנ"ך", "המסעדה הגדולה" ועוד.

פרויקטים נוספים

קינן השתתף לאורך השנים בהצגות תיאטרון וקבוצות דיון סביב נושאים אקטואליים במכון הציוני בירושלים. ב-1985 הופיע בסדנאות יחיד של הפעלת הקהל בנושאי תיאטרון מגוונים, במסגרת אמנות לעם. במסגרת התיאטרון הקהילתי בהרצליה עבד עם קבוצות בהדרכה ובימוי.
קינן השתתף במספר פרויקטים לנוער. הוא היה אחראי לבימוי והדרכת נוער בתוכנית "רדיו עשרה" בכפר הירוק. בתיאטרון ירושלים השתתף בימי תיאטרון ארוכים לבתי ספר תיכוניים, שכללו סדנאות ומשחק. גם בבית צבי הדריך בני נוער בסדנאות ומשחק. עסק בהדרכה סדנאות ומשחק לקבוצות שחקנים מארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית - הנוער והחלוץ. בקריית שלום הדריך נוער שוליים, בסדנאות ומשחק. 
קינן השתתף בסדנה למספרי סיפורים בבית מדרש אלול בירושלים. כמו כן השתתף בתוכניות רדיו, דרמה, משחק, תסכיתים ועוד.
הרפובליקה האלבנית

היסטוריה

ב-21 בינואר 1925 בחרה האספה המכוננת של אלבניה באהמט זוגו לנשיאה הראשון של המדינה, וב-1 בפברואר הוא נכנס לתפקידו. באותה העת היה המבנה הכלכלי-חברתי במדינה דומה למצב הנוהג בעת שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית, כאשר הביים במדינה פועלים כפיאודלים. זוגו שאף להפוך את המדינה למודרנית יותר, בדומה למדינות אירופה. איטליה הייתה לבת בריתו העיקרית, ובתמורה נהנתה זו מהשפעה הולכת וגוברת על כלכלת המדינה. בנוסף, אסר על לבישת רעלות ויזם חוקים נגד התעללות בבעלי חיים.
משטרו של מוסוליני תמך בתחילה בזוגו, והיחסים בין המדינות היו הדוקים. בשנת 1926, נחתמה אמנת טירנה הראשונה, ובשנת 1927 נחתמה אמנת טירנה השנייה, לפיה איטליה ואלבניה נכנסו לברית הגנה. הממשלה והכלכלה אלבנית היו הונעו בעזרת הלוואות איטלקיות, הצבא האלבני הוכשר על ידי מדריכים צבאיים איטלקים, והגירה איטלקית לאלבניה זכתה לעידוד שתי הממשלות. אולם למרות ההשפעה האיטלקית הרבה, זוגו הראשון, מלך אלבניה סירב להיכנע לחלוטין ללחץ האיטלקי. 
ב-1 בספטמבר 1928 הכריז על עצמו זוגו כמלך האלבנים (Mbret i Shqiptarëve) וכפילדמרשל בצבא אלבניה. במקביל, הכריז על כינונה של מונרכיה חוקתית במבנה דומה למבנה הנהוג באיטליה באותה העת. אמו הוכתרה כ"מלכה האם" של אלבניה, וגם אחיו קיבלו תוארי אצולה. כן ניצל את ייחוסו המשפחתי כדי להכריז על עצמו כממשיכו של סקנדרבג.

לאחר מכן

יחסי ממלכת אלבניה עם איטליה הפשיסטית היו טובים מאוד והיו גם שראו באלבניה מין ארץ חסות של איטליה. למרות יחסים טובים אלה, ב-1939 החליט בניטו מוסוליני לפלוש ולכבוש את אלבניה כצעד נוסף בתוכניתו לבניית לאימפריה איטלקית. כיבוש זה שם קץ לעצמאות אלבניה, המלך הודח וויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה הוכרז גם כמלך אלבניה.
צ'אד אלן

חייו

צ'אד אלן לזארי (Chad Allen Lazzari) נולד וגדל בלונג ביץ' שבקליפורניה. בהיותו בגיל צעיר שלחה אמו אותו ואת אחותו התאומה צ'אריטי לתחרויות יופי לתאומים, ולאחר מספר זכיות, הדרך לעולם השעשועים הייתה קצרה. בגיל 4 השתתף בפרסומת ל"מקדונלד'ס", ובשלב מוקדם זה כבר הוחלט ששם המשפחה האיטלקי אינו מתאים לילד בלונדיני ותכול עיניים, ולכן החלו בשימוש בשמו השני, אלן.
הפריצה הגדולה שלו הייתה בגיל 8, כשגילם ילד אוטיסט בסדרת הטלוויזיה "סנט אלסוור". אלן גילם את התפקיד במשך שש שנים, עד לירידתה של הסדרה מהמסכים. במקביל להשתתפותו בסדרה זו, השתתף גם בסדרות נוספות, והפך לכוכב נוער. בגיל 16, אחרי ארבע שנים שבהן למד בעזרת מורים פרטיים באולפני הטלוויזיה, החליט לחזור לבית הספר, על מנת לנסות ולחיות כנער רגיל. מאוחר יותר העיד על כך אלן כי הייתה זו החלטה נכונה, אם כי התלמידים האחרים לא התייחסו אליו כנער רגיל.
עם סיום לימודיו, התקבל אלן לאוניברסיטת ניו יורק, אך החליט להמשיך בקריירת המשחק. הוא הצטרף לסדרה "ד"ר קווין, רופאה במערב", לצידה של ג'יין סימור, בה גילם, במשך שש שנים, את דמותו של מתיו קופר, בנה של ד"ר קווין. במקביל להשתתפותו בסדרה, החל אלן להופיע גם בתיאטרון.
ב-1996 פרסם ה-Globe תמונות של אלן משתכשך בג'קוזי עם גבר אחר. ב-9 באוקטובר 2001, בראיון לעיתון אדבוקט, סיפר אלן כי הוא הומוסקסואל. במקביל, החל בפעילות למען זכויות הומוסקסואלים, וכן למען ארגונים ועמותות. בניגוד לתחזיות של כמה ממבקרי הקולנוע, הקריירה של אלן לא נעצרה לאחר שיצא מהארון, והוא המשיך לגלם תפקידים בקולנוע, בתיאטרון ובטלוויזיה, ואפילו גילם את דמותו של מיסיונר נוצרי באחד מהסרטים.
זמן החלום

במיתולוגיה האבוריג'ינית, זמן החלום הוא מונח המתייחס לתקופת בריאת העולם. למילה חלום מספר משמעויות בתרבות האבוריג'ינית: המשמעות הראשונה היא "היצורים שנולדו מן האדמה" והחלו ללכת ותוך כדי כך יצרו את העולם כפי שהוא כיום. המשמעות השנייה מתייחסת לתקופה שבה התרחשו אירועים אלה. המשמעות השלישית היא היחסים שבין בני האדם והחיות. האבוריג'ינים משתמשים בריקוד, בנגינה, בפנטומימה ובחפצים מקודשים, על מנת "להיכנס" ו"לצאת" מזמן החלום ולהיפגש עם אבותיהם. 
עם התיישבות האבוריג'ינים לראשונה ביבשת אוסטרליה לפני יותר מ-40,000 שנים, החלו להיווצר גם אגדות "זמן החלום", המתארות את בריאת אוסטרליה ומועברות בעל פה. אגדות אלו מתארות רוח עליונה או כוח עליון, אשר ראשית ברא את האדמה ואת מזג האוויר, את הצמחים והחיות ולבסוף את בני האדם. את בורא העולם מסמלת לעיתים קרובות קשת בענן. ההתרחשויות במהלך תהליך בריאת העולם, כלומר יצירת האדמה והאקלים, התפתחות הצמחים והחיות והופעתם של בני האדם, חולקות קווי דמיון רבים עם סיפור הבריאה בספר בראשית ולמעשה, גם עם חלקים במדע המודרני.
שלמה קור

חייו

קור נולד בריגה, בירת לטביה. הוא למד במוסדות חינוך של הפועל המזרחי, הושפע מתפיסת עולמה של התנועה הרוויזיוניסטית, והצטרף כילד לתנועת הנוער בית"ר. ביקורו של זאב ז'בוטינסקי בריגה, כשקור היה בן 11, הותיר בו רושם עמוק.
הוריו ואחיו של קור נרצחו בשואה. הוא עצמו הועסק בעבודות כפיה בנמל ריגה, הרג קצין נאצי וברח, אך נתפס. אחרי השחרור פעל בארגון שארית הפליטה על אדמת גרמניה, ועלה לארץ באוניית מעפילים.
עם קום המדינה שרת קור בצה"ל והגיע לדרגת סרן. בהמשך עבד 34 שנים בעיתון "מעריב", והיה מנהל מחלקת המודעות שלו עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1986.
היה חבר מרכז הליכוד. בשנות ה-80 מונה, כנציג הליכוד, כחבר בוועד המנהל של רשות השידור, ונבחר כמשנה ליושב ראש הרשות. בשנת 2005 סירב לקבל את אות "יקיר הליכוד" מידי ראש הממשלה אריאל שרון, כמחאה על מדיניותו.
לקור נולדו שלושה ילדים, בהם  ד"ר אבשלום קור, בלשן ושדרן רדיו.
קור נפטר בתל אביב ונטמן בבית העלמין ירקון.
אפקט יארקובסקי

אפקט יארקובסקי (באנגלית: Yarkovsky effect) נקרא על שם המהנדס הפולני-רוסי אוסיפוביץ' יארקובסקי (1844 - 1902) ששיער את קיומו במחקר שערך ב-1900. הוא מתבטא בשינוי הציר הראשי של מסלול אסטרואיד על ידי כוח של קרינת חום. האפקט יכול לשנות במעט גם את סיבובו העצמי של הגוף, אם כי בהשוואה לאפקט יורפ השפעתו על מאפיין זה זניחה.
הכוח פועל על אסטרואידים קטנים יחסית שקוטרם קטן מ 20 ק"מ ויכול להזיז את אלה הנמצאים בחגורת האסטרואידים (בין מסלולו של מאדים למסלולו של צדק), לקרבת כדור הארץ. קיומו הוכח לראשונה על ידי המעבדה להנעה סילונית ב-2003 באסטרואיד 6489 גולֶבְקָה הקרוב לכדור ארץ וקטן דיו (אורכו 500 מטר).

הסבר התופעה

בזמן הקפתו היומית את השמש צד אחד של האסטרואיד מואר באופן אסמיטרי כלומר צד אחד מקבל מספר רב יותר של פוטונים אשר נדרש זמן מסוים להקרינם חזרה בשעות אחר הצהריים והערב. נוצר כוח מנוגד לכיוון הקרינה. אפקט זה נובע מהחזרת הפוטון והוא אפקט מושהה בניגוד ללחץ הקרינה הקלאסי.
ניתן לפרק כוח זה לשני ישרים: זה העובר דרך השמש והאסטרואיד וזה המאונך לו - שהוא בכיוון המסלול. לוּ מסלול האסטרואיד היה מעגלי המרכיב השני היה זהה למשיק המסלול. אך היות שהמסלול אקסצנטרי, אין זה כך והמרכיב השני אחראי לגידול איטי ומתמשך באורך הציר הראשי במקרה של תנועה קדימה. (במקרה של תנועה אחורה רטרוגראדיות תהיה הקטנה איטית ומתמשכת של הציר הראשי). האפקט היומי המתואר גרם לאסטרואיד גולבקה לדוגמה לסטות ב 15 קילומטר תוך שתים-עשרה שנה. כוח זה משנה גם את מידת הטיית המסלול ומהירות הגוף סביב עצמו. 
בדומה לאפקט היומי קיים אפקט יארקובסקי עונתי הנובע מהטיית חלק מהגוף לעבר השמש לתקופה ארוכה (הקיץ) שתגרור פליטת חום בתום העונה.
ויליאם גולדינג

ביוגרפיה

ויליאם גולדינג נולד בסנט קולומב מיינור, שבקורנוול, אנגליה. בשנת 1940 התגייס לצי הבריטי, שירת בסיירות, משחתות ושולות מוקשים ובסיום המלחמה היה מפקדה של ספינת טורפדו.
בשנת 1945 התמנה למנהל בית ספר בסולסברי ולימד שם שנים רבות יוונית עתיקה. 
את ספרו "בעל זבוב" חיבר ב-1954. הספר הוסרט בשתי גרסאות, ב-1963 וב-1990 ואף יצאה מהדורה מיוחדת לבתי הספר באנגליה. 
ב-1955 כתב את ספרו החביב עליו מכולם, "היורשים", תיאור האופן שבו ההומו סאפיינס ניצח את האדם הניאנדרתלי, העדין והטוב יותר לפי גולדינג, במלחמת הקיום.
ספרים נוספים שכתב בתקופה מאוחרת יותר זכו לתשומת לב פחותה. יצירתו מגוונת בנושאיה ובסגנונה. ב-1983 קיבל את פרס נובל לספרות. אדם יוצר רוע, הוא אמר, כשם שדבורה יוצרת דבש.
מנחם בן סרוק

מחברת מנחם

בסביבות שנת 960-950 פרסם מנחם את עבודתו המונומנטלית - ה'מחברת' שהיא מילון ללשון המקרא כולל הארמית המקראית. זהו, למעשה, המילון העברי-עברי הראשון ללשון המקרא. ה'מחברת' מכנסת (מחברת, מהפועל לחבר) מילים מן הלשונות הללו. המילונים המוכרים לנו מלפני המחברת, כגון האגרון של רב סעדיה גאון וה'רסאלה' של יהודה אבן קוריש, כתובים בערבית יהודית.
דונש בן לברט השיג השגות רבות על המחברת. הוא טען שיש במחברת מנחם ביאורים הנוטים לקראות. כשהגיעו השגותיו של דונש לידי חסדאי, ואולי גם מסיבות אחרות, סר חינו של מנחם בעיני חסדאי והוא שלח שליחים ששרפו את ביתו של מנחם בעצם יום השבת והגלוהו אל מחוץ לעיר. מנחם כתב לחסדאי במליצה שירית כי אינו מבין על מה הואשם, והביע תקווה שאלהים ישפוט את המקרה אחרת.
המחברת אינה חיבור קראי. עם זאת, מנחם הואשם במשך הדורות בהחזקת דעות קראיות, משום שהציע פירושים המבוססים ישירות על פשט המקרא ומנוגדים לעיתים לפרשנות של חז"ל.
הוויכוח בן מנחם לדונש לא הסתיים. תלמידי מנחם שראו את תשובות דונש השיבו עליהם בספר "תשובות תלמידי מנחם". תלמידי מנחם היו יצחק בן קפרוּן, יצחק אבן ג'יקטילה ויהודה בן דוד. יהודה בן ששת, מתלמידיו של דונש, השיב על תשובות תלמידי מנחם.
מחברת מנחם מחולקת לפי שורשי המילים, אלא שלפי דעת מנחם שורשים רבים הם בני שתי אותיות או אף אות אחת. הדבר נבע מאי הכרתו בשורשים חסרים כגון חסרי פ"נ או ע"ו. לדעתו, הלשון העברית נבחרה על ידי האל ואין לשנות מהמקרא אף לא אות אחת. משום כך הוא התנגד בכל תוקף לביאור מילים על פי חילוף אותיות, שיכול אותית או הוספת אותיות ואף לא השווה מילים קשות לערבית כדי לבארן. היה זה יהודה חיוג' שפיתח במפנה המאה העשירית את התאוריה של שלשיות השורש העברי, שיטה המקובלת עד היום. 
בעוד שבמדינות דוברות הערבית התקבלה התאוריה של חיוג' וממשיכו אבן ג'נאח, הרי שבמדינות שהיו מחוץ לאזור הדיבור הערבי הייתה מחברת מנחם מילון שימושי ומוכר. רש"י ציטט ממנה לעיתים קרובות וגם אימץ חלק גדול מהתאוריה הדקדוקית של מנחם. רבנו תם (נכדו של רש"י) קינא את קנאתו של מנחם ואף חיבר ספר 'הכרעות' ובו הגן על מנחם. גם ר' יוסף קמחי, אביו של הרד"ק, הכריע במחלוקת שבין מנחם לדונש ב'ספר הגלוי' שחיבר בעקבות תורתו של חיוג' שיצאה בינתיים לאור. דבר זה מלמד על חשיבותה של המחברת שגרמה לשרשרת תגובות שהעשירו את מחקר הלשון העברית.
מחברת מנחם הגיעה לידינו בתשעה עשר כתבי יד ובכעשרים קטעי גניזה המפוזרים בספריות שונות באירופה, דבר המלמד על התקבלותה של המחברת ועל הפופולריות שלה בקהילות ישראל. היא יצאה לאור בשתי מהדורות מדעיות, מהדורת פיליפובסקי (פיליפאווסקי), לונדון, תרי"ד (1854) ומהדורת בדיוס (Sáenz-Badillos), גרנדה 1986, הנחשבת מהדורה ביקורתית.

הנצחה

על שמו של מנחם בן סרוק קרויים רחובות בירושלים, בהרצליה, בבאר שבע ובתל אביב.