google/wiki40b huggingface dataset:
האח הגדול (תוכנית טלוויזיה פולנית)

האח הגדול פולין היא סדרת טלוויזיה המופקת על ידי Endemol. בסה"כ שודרו עד כה 5 עונות, כולל עונת VIP אחת.
העונה הראשונה שודרה בשנת 2001. התוכנית היא הגרסה הפולנית לתוכנית המציאות הבינלאומית האח הגדול המשודרת ברחבי העולם, ושהחלה ב-1997 בהולנד על ידי המפיק ג'ון דה מול.

הפורמט

כל העונות של התוכנית נמשכו 15 שבועות, למעט העונה השלישית, שנמשכה 12 שבועות.
בתחילת התוכנית, קבוצת משתתפים הכוללת כתריסר אנשים, נכנסת לבית המכונה "בית האח הגדול". מדובר במבנה המכוסה כולו במצלמות, חלקן נסתרות וחלקן גלויות, המנותק מכל אמצעי תקשורת וממבנים אחרים. בשלוש העונות הראשונות בית האח היה ממוקם בכפר סקוצ'ין שעל יד ורשה, ובהמשך, בשתי העונות שלאחר מכן, הבית היה בכפר ביאלני ורוצלבסקי הסמוך לעיר ורוצלב. במהלך התוכנית משודרים חייהם של הנוכחים בבית, הקרויים דיירים, והצופים עוקבים אחר מעשיהם ואחר מערכות היחסים שלהם. החיים בבית מוכתבים על ידי קול עבה, מסתורי ובלתי נראה, שהאדם מאחוריו נקרא "האח הגדול". האח הגדול נותן הוראות לדיירים ומטיל עליהם משימות שחובה לבצע. בנוסף, מדי שבועיים מתקיימות "הדחות". האח הגדול קורא לכל משתתף בתורו לחדר אטום מיוחד, בו הוא נשאל על יחסיו עם המתמודדים השונים וכן נאלץ לבחור שני דיירים שיעזבו את התוכנית. 2 הדיירים (או יותר, במקרה של תיקו) שהכי הרבה מתמודדים הצביעו נגדם מועמדים להדחה, ובמשך השבוע הצופים מצביעים באמצעות מסרונים אילו דיירים יעזבו את התוכנית, כאשר בסוף השבוע מודח סופית אחד הדיירים מהבית. תהליך זה חוזר במשך מספר שבועות עד אשר נותרים שלושה דיירים בבית. בשלב זה מתחיל "הגמר", בו הצופים בוחרים, מבין שלושת הדיירים, מי יהיה הדייר המנצח. 
בעונות הרביעית והחמישית, שהופקו על ידי TV 4, הכללים הללו שונו מעט, והחל מתחילת התוכנית בוצעו הדחות על בסיס שבועי, כאשר בנוסף להדחות הרגילות הודח בשבוע נתון לפחות אדם אחד שחרג, אפילו במעט, מכללי התוכנית. לקראת סוף העונה, בכל אופן, פסקו ההדחות על בסיס חריגה מכללי התוכנית, וההדחות חזרו להיות חד-שבועיות ומבוססות על הצבעות בלבד. בנוסף, בעונות אלו הגיעו דיירים חדשים במהלך התוכנית, אפילו בשלבים מתקדמים שלה, וזאת בניגוד לנהוג בעונות הראשונות בהן הוכנס משתתף חדש רק כתחליף למשתתף שעזב מרצונו את התוכנית.

כתוביות פתיחה

סגנון כתוביות הפתיחה של האח הגדול פולין 4.1 היה מחווה לכתוביות האח הגדול אוסטרליה, והתקיים שימוש באותו שיר נושא, ובאותה עין (המייצגת את סמלו של האח הגדול), המזוהה עם התוכנית.
עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי

עלייתו הנמנעת של ארתורו אוּי (בגרמנית: Der aufhaltsame Aufstieg des Arturo Ui) הוא מחזה משנת 1941 פרי עטו של המחזאי הגרמני ברטולט ברכט. הוא מתאר את עלייתו של ארתורו אוי, גנגסטר בשיקגו של שנות השלושים, וניסיונותיו לשלוט על תאגיד החסה באמצעות חיסול אכזרי של יריביו.

רקע

המחזה נכתב בידי ברכט בשלושה שבועות במהלך שנת 1941, כששהה בגלות בהלסינקי, בירת פינלנד, תוך שהוא מחכה לאשרת כניסה לארצות הברית. המחזה הועלה על הבמה לראשונה ב-1958, והוצג לראשונה באנגלית רק ב-1961. ברכט מעולם לא חזה בגרסת המחזה בגרמניה וייעד אותו מלכתחילה לבמה האמריקאית.
המחזה הוא אלגוריה סאטירית מודעת על עלייתו של אדולף היטלר (במחזה - ארתורו אוי) לשלטון בגרמניה הנאצית. לכל הדמויות והקבוצות במחזה יש מקבילות במציאות: אוי מייצג את היטלר, יד ימינו ארנסטו רומא מייצג את ארנסט רוהם, דוגסבורו מייצג את פאול פון הינדנבורג (בלשון נופל על לשון למילים הגרמניות Hund ו-Burg), עמנואלה גירי מייצג את הרמן גרינג, ג'וזפה גיבולה מייצג את יוזף גבלס, תאגיד החסה מייצג את היונקרים הפרוסים, גורל העיר מקבילה לאנשלוס של אוסטריה וכן הלאה. פרט לכך, כל סצנה במחזה מבוססת על אירוע אמיתי, לדוגמה, שריפת המחסן מייצגת את שריפת הרייכסטאג ושערוריית הסיוע למספנות מייצגת את הסיוע שהעניקה ממשלת רפובליקת ויימאר לאחוזות שפשטו את הרגל בפרוסיה המזרחית. המחזה דומה במידה מסוימת לסרט הדיקטטור הגדול (1940), שאף הוא פרודיה אבסורדית על היטלר בכיכובו ובבימויו של צ'רלי צ'פלין.
מבחינת הסגנון הדרמטי, המחזה כתוב בהתאם לכללי התיאטרון האפי שהתווה ברכט. הוא נפתח בפרולוג שנכתב בצורת הוראות בימוי ומיועד לתאר בפני הקהל את הדמויות העיקריות ולהסביר את עיקרי עלילת המחזה, ובכך לאפשר לקהל מיקוד מרבי במסר, במקום להיוותר במתח לאפיזודה הבאה שעומדת להתרחש. בפרולוג כל אחד מהגיבורים הראשיים יוצא אל לפני המסך בכל פעם שקוראים בשמו ומתארים מיהו. המחזה גם מרבה להשתמש בהתייחסויות ובציטטות ממחזותיו של שייקספיר וסופרים נוספים על מנת להעביר מסרים דידקטיים. כדי להדגיש את דרכו המרושעת בדרך אל השלטון, אוי מושווה לריצ'רד השלישי
ומקבת' בפרולוג המבוא ובתמונה טו, בה נגלית אליו רוח רפאים של קורבנו בדומה למה שקורה לריצ'רד ולמקבת'; 

מיומנותו הרטורית והכריזמה של היטלר מוצגים במחזה כשאוי מקבל שיעורי הופעה בפני קהל משחקן שגם קורא איתו את נאומו המפורסם של מרקוס אנטוניוס מתוך המחזה יוליוס קיסר.

הפקות

דמותו של ארתורו אוי גולמה בידי כמה שחקנים בעלי שם, בכללם אל פצ'ינו, דאריל לואו, לאונרד רוסיטר, אנתוני שר, ניקול ויליאמסון, גריף רייס דייוויס ופיטר פאלק, סיימון קאלו, דן בפרשנות שלו למחזה באוטוביוגרפיה שלו, "להיות שחקן".
הפקה גרמנית מפורסמת של המחזה, בבימויו של היינר מילר, הציגה ברפרטואר של הברלינר אנסמבל בברלין מאז יוני 1995, עם מרטין ווטקה (Wuttke) בתפקיד הראשי.
מיכה לבנה

ביוגרפיה

מיכה לבנה נולד ב-31 באוקטובר 1932 בגרמניה בשם מיכאל לוונטל, בנם של ארנסט ואמי (לבית שטראוס). בגיל שנה וחצי, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, בחרו הוריו, שהיו ציונים, לעלות לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בירושלים, ושם גדל לבנה עד לאחר מלחמת העצמאות. בנעוריו היה חבר בתנועת הנוער התנועה המאוחדת. בהיותו כבן 16 עברה המשפחה לתל אביב. בשנת 1950 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל שהצטרף לקיבוץ מעין ברוך, שם חי לבנה כחבר הקיבוץ עד יומו האחרון. במהלך שנותיו בקיבוץ עבד בין השאר כרועה צאן ובענפי חקלאות אחרים, שימש כמורה ומנהל בבית ספר, וכיהן כמזכיר הקיבוץ ומרכז ועדות שונות.

חיים אישיים

בשנת 1967 נישא לרותי לבית טחובר, ולבני הזוג נולדו ארבעה ילדים.

פועלו

את כשרונו לארגון טיולים והדרכתם גילה כבר בהיותו בכיתה ט', ומאז במשך למעלה מ-60 שנה שימש כמדריך טיולים ומנחה מדריכים. התמחה במיוחד בתחומי הבוטניקה ותולדות ההתיישבות. נחשב למומחה בחבלי הארץ הצפוניים - הגולן, הגליל והחרמון, ובמצדה. הוא נחשב לדובר רהוט, בעל עברית צחה, וניחן בסבלנות רבה להסביר וללמד בתחום התמחותו. הוא הרבה לסייר ולהדריך בהר החרמון, ובין השאר איתר בחרמון אוכלוסייה של איריס ווסטי - מין נדיר של אירוס אשר החוקרים סברו כי הוא גדל רק במקום אחד מסוים בלבנון, עד לאיתורו בחרמון על ידי לבנה.
לבנה היה מראשוני החופרים באתר מצדה, ונחשב לאחד ממגלי הארמון הצפוני, יחד עם הארכאולוג זאב משל. בתחילת שנות החמישים ארגנו לבנה ועוד מדריכים מהתנועה המאוחדת משלחות אשר איתרו את שביל הנחש לכל אורכו, סימנו אותו והכשירו אותו (במעדרים, טוריות ומכושים) למעבר רגלי של מטיילים. לאחר מכן השתתף בחפירות שערך יגאל ידין במצדה בשנות ה-60. בספרו מעוז אחרון עוסק לבנה במצדה, מפרט את השרידים הארכאולוגים שנמצאו בה ואת ההיסטוריה והגאוגרפיה שלה ומתייחס למשמעות של מצדה בימינו.
בעיני לבנה הייתה הדרכת טיולים פעולה ציונית, חינוכית וערכית. הוא עסק במתודיקה של הדרכה בספרי הטיולים שהוציא וגם בכתב העת "צידה לדרך" שערך אשר עסק במתודיקה של הדרכה בשדה.
לבנה למד הוראה במכללת בית ברל במגמת ביולוגיה בשנים 1960–1961, וסיים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. השכלתו הרחבה הייתה ברובה בלתי-פורמלית, והוא התאפיין ביכולת אוטודידקטית ניכרת.
בשנת 1966 ביצע חפירת הצלה בתל ברום שבצפון קריית שמונה. לימים הוביל מאבק נגד העברת הממצאים מהאתר.
בשנות ה-80 נטל חלק בכתיבתה ועריכתה של האנציקלופדיה "החי והצומח של ארץ ישראל". בשנים 1993 עד 2003 היה חבר הוועדה לשמות צמחים של האקדמיה ללשון העברית.
לבנה היה מראשוני החברה להגנת הטבע בה עבד במשך שנים רבות כמדריך טיולים ובמחלקת הפרסומים, במסגרתה כתב וערך עשרות רבות של דפי מסלול. בהמשך שימש גם כמדריך במסגרת מוזיאון בית אוסישקין. היה מהדוחפים להקמתה של רשות שמורות הטבע. מטרת הרשות בעיניו הייתה לשמור על הטבע לטובת המטיילים ולא מפניהם. בהתאם לגישה זו נאבק בין השאר נגד סגירת שמורת נחל עורבים לציבור ולמען התקנת השביל התלוי בנחל חרמון.
בשנים 1967–1972 שימש כעורך כתב העת 'טבע וארץ' של החברה להגנת הטבע.
בשנותיו האחרונות הרבה לכתוב עבור אתר 'צמח השדה' על אודות צמחיית ארץ-ישראל. כמו כן המשיך בסיורים ובהדרכת טיולים.
בשנת 2010 זכה לבנה באות יקיר הגליל.
זמן קצר לפני פטירתו יצא לאור ספר שהוקדש לו הגליל וצפון הארץ - מבחר מאמרים בידיעת ארץ ישראל, מוגשים למיכה (מייק) לבנה (הוצאת אריאל, 2011), בעריכת אלי שילר וגבריאל ברקאי. בספר נכללים גם שני מאמרים פרי עטו של לבנה עצמו.
מיכה לבנה היה פעיל בוויקיפדיה העברית תחת השם משתמש:מיכה לבנה.
לבנה נפטר ב-25 באפריל 2011, ונטמן בבית העלמין בקיבוצו מעין ברוך.
ניקול מיינס

קריירה

בשנת 2015 הפכו מיינס ומשפחתה לגיבורי הספר "להפוך להיות ניקול: הטרנספורמציה של משפחה אמריקאית", שפורסם על ידי כתבת "וושינגטון פוסט" איימי אליס נאט, זוכת פרס פוליצר. הספר תיעד את המשפחה ואת דרכה להשלמה עם היותה של מיינס טרנסג'נדרית. ביוני אותה שנה שיחקה מיינס בתוכנית של USA Network בשם רופא להשכיר את אנה, קטינה טרנסג'נדרית שההורמונים שלה עלולים לסכן את בריאותה.
ב-2016, מיינס הייתה לאחת מ-11 האנשים שכיכבו בסרט תעודי של ערוץ HBO בשם "רשימת הטרנס". בסרט מספרים הגיבורים את סיפוריהם האישיים כטרנסג'נדרים.
ביולי 2018 נמסר כי מיינס נבחרה לשחק בתפקיד ראשי בעונה הרביעית של סדרת CW בשם סופרגירל. העונה עלתה באוקטובר 2018, ומיינס מגלמת בה את ניה נאל ("החולמת") , אם קדמונית של חברת הלגיון נורה נאל ("נערת החלומות") , ובכך הפכה לגיבורת העל הטרנסג'נדרית הראשונה בטלוויזיה. דמותה מתוארת כ"אישה בעלת נשמה וצורך עז להגן על אחרים". הגיבורה הוא כתבת חדשה, אותה קארה הסופרגירל לוקחת תחת חסותה, שעוברת במהלך העונה את כל הדרך מבחורה טרנסג'נדרית נחבאת אל הכלים לגיבורת על חזקה היודעת לראות את העתיד הקרוב, בדומה לדרך אותה עברה קארה עצמה בעונה הראשונה של הסדרה.

ביוגרפיה

מיינס ואחיה התאום הזהה ג'ונאס אומצו בלידה על ידי ויין וקלי מיינס, כשאחד מההורים הביולוגיים שלהם היה בן דוד בדרגה שנייה של קלי. לאחר שבילו את שנותיהם הראשונות בגלוברסוויל שבמדינת ניו-יורק, הם גדלו בפורטלנד, מיין. הוריה מספרים כי מילדותה חלמה להיות שחקנית. מיינס הייתה זכר בלידה, החלה להתלונן על אי התאמה בגיל שנתיים, וסיפרה בראיון שהבינה את היותה טרנסג'נדרית כשמלאו לה שלוש. בגיל 7 שינו הוריה את שמה מוויאט לניקול, ובגיל 16 אישררה זאת בעצמה באופן רשמי. מיינס הסבירה שבחרה את השם ניקול כהוקרה לדמות המגולמת על ידי אלכסה ניקולס בתוכנית זואי 101 בערוץ ניקלודיאון.
החלה את לימודיה באוניברסיטת מיין, ועל פי דברי אביה בחרה לא לחזור ללימודים בסתיו 2018, על מנת להתמקד במשחק.
מיינס הייתה סוזן דו בתיק משפטי פורץ הדרך "משפחת דו נגד אזור בית הספר יחידה 26", אשר מכונה גם "דו נגד קלנצ'י". בבית הספר היסודי בו למדה משתמשים הילדים בכיתות א'-ד' בשירותים משותפים בחלל פתוח. לאחר מכן הם עוברים לחדרי שירותים נפרדים לבנים ולבנות ובהם תאים סגורים. כשמיינס עלתה לכיתה ה' היא החלה להשתמש בשירותי הבנות בהמלצת היועץ החינוכי של בית הספר, לאחר דיון עם הוריה וצוות המורים. בעקבות כך הגיש סבו של אחד מחבריה לכיתה תלונה בעניין, אז מנע בית הספר ממנה כניסה לשירותי הבנות והורה לה להשתמש בשירותים המשותפים של חברי הסגל. בית הספר אף שכר שומר ראש, שתפקידו היה ללוות את הילדה במסדרונות ולוודא כי תיכנס לשירותי הסגל בלבד. כאשר שומר הראש היה עסוק, על הילדה היה להתאפק עד לחזרתו. כתוצאה מכך עברה המשפחה לפורטלנד כדי לפתוח דף חדש, ושם הוצגה מיינס מלכתחילה כילדה. מיינס והוריה תבעו את מִנהל בתי הספר המחוזי בטענה כי מפלה אותה. ביוני 2014 קבע בית המשפט העליון של מדינת מיין כי מִנהל בתי הספר המחוזי הפר את מגילת זכויות האדם ואסר עליו למנוע מתלמידים טרנסג'נדרים גישה לחדרי השירותים בהתאם לזהותם המגדרית. מיינס ומשפחתה קיבלו פיצוי כספי על סך 75,000 דולר בעקבות התביעה.
ביולי 2015 עברה ניתוח להתאמה מגדרית (הנקרא לפעמים "ניתוח לשינוי מין").
נמל התעופה הבינלאומי עביד אמאני קארומה

טרמינל 1

טרמינל 1 פעיל לכלל הטיסות היוצאות מהשדה. לאחרונה הוסף גגון המגן מפני מזג האוויר בכניסה לשדה בטרמינל זה.

טרמינל 2

בנייתו של הטרמינל השני החלה בינואר 2011, על ידי חברה סינית בשם קבוצת בייג'ינג בנייה והנדסה. רחבת חנייה חדשה הוקמה בשטח של 100,000 מטר רבוע על מנת להחליף את הרחבה הנוכחית שגודלה 21,000 מטר רבוע. העלות המשוערת של הפרויקט עומדת על 70.4 מיליון דולר. כאשר יושלם יוכל הטרמינל לשרת כ-1.5 מיליון נוסעים בשנה. בעבר ציפו כי הטרמינל יחל את פעילותו ב-2014, אך נכון לאוקטובר 2017 עדיין מתבצעות בטרמינל עבודות. כאשר יושלם יהפוך טרמינל 1 לטיסות פנים בעוד הטרמינל החדש ישרת טיסות בינלאומיות.

תאונות

תאונה התרחשה בשדה כאשר כנפון של מטוס מסוג איירבוס A330 של חברת יורופליי ניזוק בצורה חמורה על ידי מטוס ATR 72 של חברת פרסיז'ן אייר. הזנב של מטוס ה-ATR פגע בכנף ימין של האיירבס. לא ברור אם המטוס הפוגע קיבל הוראות הסעה לא נכונות ומדוע נגרמה הפגיעה, אך הנושא נחקר על ידי רשות התעופה של זנזיבר.
פלקנסטרו קאנטו

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1936, זכתה פעמיים בעברה בגביע אירופה לאלופות, ב-1982 גברה בגמר על מכבי תל אביב 80-86 וב-1983 גברה על בילי מילאנו 69-68.
קאנטו היא אחת הקבוצות היחידות באירופה שזכתה בכל שלושת גביעי אירופה השונים. תור הזהב של הקבוצה היה בין השנים 1973–1983 אז זכתה הקבוצה ב-9 גביעי אירופה השונים: 3 פעמים ברציפות בגביע קוראץ', 4 פעמים בגביע אירופה למחזיקות גביע מתוכם 3 פעמים ברציפות ופעמיים ברציפות בגביע אירופה לאלופות. בשנים שלאחר מכן ירדה הקבוצה מגדולתה.
במשך השנים, החליפה הקבוצה את שם הספונסר שלה 25 פעמים. וכך נקראה בשמות רבים. 
משחקיה הביתיים נערכים בארמון הספורט פיאנלה (Palasport Pianella), המכיל 3,910 מקומות ישיבה, שלא מתאים לתקנון היורוליג, הדורש 5,000 מקומות מינימום. את משחקי היורוליג שלה בעונת 2011/12 קיימה הקבוצה בפלאדסיו, אולם בן 8000 מקומות הממוקם בעיירה דסיו הסמוכה לקאנטו.
פרי חמאת הבוטנים

שימושים

הפרי נאכל טרי ומכינים ממנו ריבות.
יוהאנס הוספלט קלאבו

2017 גביע העולם בספרינט ומדלית ארד באליפות העולם

בשנת 2017 יוהאנס פרץ פריצת דרך ראשונית שניצח בשלושה קטעים בגביע העולם. בנוסף באליפות העולם בלהאטי זכה יוהאנס במדליית הארד בספרינט בנוסף הוא סיים במקום הרביעי בספרינט הקבוצתי עם אמיל איברסן וסיים במקום ה15 ב15 קילומטר בסגנון הקלאסי. יוהאנס סיים את השנה בזכייה בתחרות סיום העונה וסיים את העונה במקום הרביעי בגביע העולם

2018 אלוף אולימפי ומנצח גביע העולם

בתחילת עונת 2017–2018 זכה יוהאנס באליפות הנורדית הפתוחה
בפברואר 2018 במשחקים האולימפים זכה יוהאנס בשלוש מדליות זהב בספרינט. במירוץ שליחים עם דידריק טונסט מרטין יונסורוד סונדבי וסימן הגסטד קרוגר. בספרינט הקבוצתי הוא זכה ביחד עם סונדבי בזהב נוסף. בתחרות הסקיאטלון הוא סיים במקום ה10 ועל הפודיום היו שלושה נורווגים. בסוף השנה הוא הבטיח את זכייתו בגביע העולם בפעם הראשונה בקריירה.

2019 אלוף עולם מנצח הטור דה סקי וגביע עולם שני

בשנת 2019 השתתף יוהאנס בפעם הראשונה בקריירה בטור דה סקי שמה הוא ניצח ב5 קטעים ובסוף גם סיים כמנצח. באליפות העולם בחודש פברואר זכה יוהאנס ב3 מדליות זהב. בספרינט האישי, בספרינט הקבוצתי ביחד עם אמיל איברסן. ובמירוץ שליחים ביחד עפ אמיל איברסן, מרטין יונסורוד סונדבי ושיור רוטה.
באליפות סוף העונה הוא זכה בפעם השנייה בקריירה והבטיח לעצמו את גביע העולם בפעם השנייה ברציפות.
קוואנגג'ו

היסטוריה

קוואנגג'ו נוסדה בשנת 57 לפנה"ס ומאז היווסדה שימשה מרכז מדיני וכלכלי בעל חשיבות בקוריאה. בתקופת ממלכת באקג'ה בדרום-מערב קוריאה (בין השנים 18 לפנה"ס עד 660 לספירה) הייתה העיר אחד ממרכזי המינהל של הממלכה.
בשנת 1929, בתקופת השלטון היפני בקוריאה, עורר עימות בין סטודנטים קוריאנים ויפנים בעיר הפגנות מחאה בכל האזור, ששיאן באחת מן ההתקוממויות העיקריות של הקוריאנים נגד השלטון היפני.
במאה ה-20 ידעה העיר פריחה תעשייתית לאחר סלילת מסילת רכבת מקשרת לבירה סיאול. בין תחומי התעשייה העיקריים בעיר בולטים מפעלי כותנה, ממגורות אורז ומבשלות בירה. בשנת 1967 החלה בניית אזור תעשייה אשר משכה לעיר מפעלים מתחום תעשיית הרכב.
במאי 1980 פרצו בעיר הפגנות מחאה בשל הכרזת המשטר הצבאי בקוריאה הדרומית בראשות צ'ון דו-הואן. ההפגנות דוכאו באכזריות על ידי כוחות הצבא, לעיתים בירי אוטומטי אל עבר המפגינים. בשנת 1996 הועמד צ'ון דו-הואן לדין על התקוממות קוואנגג'ו. בעקבות הפגנות אלה מכונה לעיתים העיר "מקדש הדמוקרטיה הקוריאנית". לאחר ששב השלטון הדמוקרטי לקוריאה הוקם בית קברות לאומי לקורבנות ההפגנות.

תחבורה

בקוואנגג'ו קו רכבת תחתית בודד. בחודש אפריל 2008 נפתח קטע חדש לקו זה. בעיר שתי תחנות רכבת מהירה KTX (רכבת המבוססת על ידע שנקנה מה-TGV הצרפתית). שני שדות תעופה משרתים את העיר: שדה התעופה של קוואנגג'ו ושדה התעופה הבינלאומי של מחוז מואן.
יום רביעי של האפר

יום רביעי של האפר (בלטינית Dies Cinerum,  בערבית: "ארבעא אל ראמד") הוא אחד מהימים הקדושים לנצרות המערבית, ומציין יום אבל שבו מתחילים ימי התשובה. ביום זה נוהגים המאמינים למרוח אפר בצורת צלב על ראשם או על מצחם לאות אבל ועשיית תשובה, כהכנה לזיכרון מעשה הגאולה של ישו בפסחא.

התענית

"יום רביעי של האפר" הוא היום הראשון מתוך תקופת אבל של 40 ימים, המכונה "התענית". תקופה זו מציינת את הימים שהובילו לצליבתו של ישו ומסתיימת ביום המיוחס לקימתו לתחייה. יום זה חל 46 יום לפני חג הפסחא, כך שהוא תמיד נחגג ביום רביעי, בין ה-4 בפברואר, לבין ה-10 במרץ. 46 הימים שבין יום רביעי של האפר ובין יום הראשון של חג הפסחא כוללים 40 ימי אבל וששה ימי ראשון עליהם מנהג האבל אינו חל. בתקופה זו על הנוצרים המאמינים לנהוג מנהגי אבלות חלקיים. סיומה של תקופת התענית הוא ביום שישי הטוב, שבו לפי המסורת נצלב ישו, ושלושה ימים אחר כך, בחג הפסחא, שבו שב לתחייה.
עד כינוסה של מועצת הוותיקן השנייה התנזרו במערב 40 יום מבשר. אולם משנת 1966 ואילך מקיימים את ימי הצום וההינזרות מבשר רק ביום רביעי של אפר וביום שישי הטוב, על פי תקנת האפיפיור פאולוס השישי.

מנהגים

לקראת יום רביעי של האפר שורפים את כפות הדקלים שנשמרו מיום ראשון של הדקלים שנחגג שבוע לפני הפסחא אשתקד, ובאפר המתקבל משתמשים בטקס בכנסייה.
יום אחד לפני "יום רביעי של האפר" מצוין ברחבי העולם הנוצרי "יום שלישי השמן", הלא הוא המרדי גרא. הקרנבלים שנערכים ברחבי אמריקה הלטינית, נערכים בתחילת השבוע של יום רביעי של האפר.
יחסי המלדיביים–סין

ביקורים מדרג גבוה

במאי 2011, וו בנגו, יו"ר הקונגרס הלאומי העממי הסיני והפוליטביורו, הגיע לביקור רשמי באיים המלדיביים.
באוקטובר 2012, לי צ'אנגצ'ון, חבר ה-PSC של המפלגה הקומוניסטית של סין, ביקר באיים המלדיביים, במהלך הביקור הוא נפגש עם הנשיא מוחמד וואהיד חסן. לי ציין כי סין תמשיך להעניק סיוע כיכולתה כדי לעזור לקדם את המלדיביים חברתית, לעודד צמיחה כלכלית, לעודד את פיתוח משאבי האנוש של המדינה ולתמוך בהקמת תשתיות בה.
בספטמבר 2014, שי ג'ינפינג, נשיא הרפובליקה העממית של סין והמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של סין, ביקר באיים המלדיביים בביקור רשמי ונפגש עם הנשיא עבדולה יאמין.
צניר

צניר (מאותו שורש של המילה צינור) הוא מצוק קעור. 
צורה זאת מופיעה במקומות רבים בכרמל, בשומרון, ביהודה וכן במישור החוף (אזור קיסריה). 
ישנן כמה דעות בדבר אופן היווצרותו של צניר. יש הטוענים שהסלע עבר המסה כימית, ונתבלה בעיקר באזור החולשה שבין שתי שכבות גאולוגיות; אחרים סוברים כי היה זה הרס גלי הים (גידוד ימי); וגרסה שלישית טוענת כי ההמסה היא תוצאה של זרימת מי-הנחל, ושבשחיקה המכנית פעלו גם האבנים וחומר הסחף שנישא במים.
מליסה מתיסון

מליסה מארי מתיסון (באנגלית: Melissa Marie Mathison; ‏3 ביוני 1950 - 4 בנובמבר 2015) הייתה תסריטאית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ופעילה למען שחרור טיבט. היא ידועה במיוחד בשל התסריטים שכתבה לסרטים "הסייח השחור" (1979) ואי.טי. - חבר מכוכב אחר (1982), היא זכתה עבור אי.טי. בפרס סאטורן לתסריט הטוב ביותר והייתה מועמדת עבורו לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.

שנותיה הראשונות

מליסה מתיסון נולדה ב-3 ביוני 1950 בלוס אנג'לס, קליפורניה, אחת משלושה ילדים. אביה, ריצ'רד רנדולף מתיסון, היה עיתונאי ועבד בתור ראש מדור לוס אנג'לס בעיתון ניוזוויק. אמה, מרגרט ז'אן (שם משפחתה לפני הנישואים היה קייפר) מתיסון, הייתה כתבת אוכל. מליסה מתיסון היא בוגרת בית הספר התיכון פרובידנס (1968). היא למדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. משפחתה הייתה מיודדת עם פרנסיס פורד קופולה ומתיסון הייתה השמרטפית של ילדיו. קופולה הציע לה עבודה בהפקת הסרט "הסנדק חלק שני" ובעקבות כך מתיסון עזבה את לימודיה בברקלי.
בעידודו של קופולה, היא כתבה את התסריט ל"סייח השחור", עיבוד של הספר בשם זה, עבודה שממנה סטיבן שפילברג התרשם.

תסריטאות והפקה

מתיסון כתבה את התסריט לסרט "אי.טי. - חבר מכוכב אחר" בשיתוף סטיבן שפילברג. התסריט היה מועמד לפרס האוסקר. התסריט היה מבוסס על סיפור אותו  מתיסון הציגה בפניו של שפילברג בזמן שצילם את הסרט "שודדי התיבה האבודה". שפילברג זקף את השורה הידועה "אי.טי. מטלפן הבייתה" לזכותה של מתיסון. היא שבה ושיתפה פעולה עם שפילברג בעבודה על הסרט "העי"ג", שיצא לאקרנים בשנת 2016. היא כתבה גם את התסריטים של הסרטים The Escape Artist (ביחד עם סטיבן זיטו) ו-The Indian in the Cupboard.

פעילות חברתית

מתיסון התוודעה לדאלאי לאמה ב-1990, כשכתבה את התסריט לסרט Kundun, ומאותה עת הייתה מיודדת עמו.
היא הייתה פעילות למען שיחרור טיבט וישבה בחבר המנהלים  של הארגון "הקמפיין העולמי למען טיבט" .

חיים אישיים

בשנים 2004-1983 מתיסון הייתה נשואה לשחקן האמריקאי-יהודי האריסון פורד; להם שלושה שני ילדים משותפים.

מותה

היא הלכה לעולמה ב-4 בנובמבר 2015, בלוס אנג'לס, בהיותה בת שישים וחמש, מותה נגרם כתוצאה מסרטן.
סרטה האחרון, "העי"ג", הוקדש לזכרה.
נילי הרפז

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב, עברה לאיטליה בגיל צעיר, שם למדה שירת בל קנטו אצל מריו דל מונקו וג'ולייטה סימיונטו.
הופעותיה הראשונות באופרה ברומא היו ב"ריגולטו" של ורדי וב"אבירות כפרית" של פייטרו מסקאני.
כמצו-סופרן סולנית הופיעה בעונות אופרה ובקונצרטים ברחבי איטליה.
הרפז למדה קומפוזיציה, ניצוח ותזמור לכלי נשיפה וקיבלה את התואר מאסטרו באקדמיה למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. בין מוריה לניצוח: סרג'יו צ'ליבידאקה, נראו זמפיירי, ופרנקו פררה.
ביו מוריה לקומפוזיציה: קרלו קמרוטה וטרזה פרוקצ'יני. תזמור לכלי נשיפה למדה אצל פולביו קרה.
נילי הרפז היא האישה הראשונה אשר ניצחה באודיטוריום של ה"ראי" ברומא עם התזמורת הקאמרית של סנטה צ'צ'יליה.
בהמשך ניצחה על התזמורת הפילהרמונית של מאב (הונגריה), סטו-מרה (רומניה), התזמורת הקאמרית של נורד ביי (קנדה), הפילארמוניצ'י של רומא ואקדמיה אנטוניו ויולדי בביצוע רפרטואר סימפוני מן התקופה הקלאסית ורומנטית. כמו כן ביצעה רפרטואר אופראי עם התזמורת המחוזית של לאציו (איטליה) ואנסמבל ליריקה (ישראל). הופעותיה זכו להצלחה הן בקרב הקהל והן בקרב הביקורת.
נילי הרפז יצגה את איטליה כזמרת בפסטיבל הבינלאומי במלטה וכמלחינה באנגליה בשיתוף פעולה בין מלחינים וכוראוגרפים המתקיים באוניברסיטה בסארי (לונדון).
נילי הרפז יזמה את כתיבת הקנטטה "ריגשות בריאה" מאת בנימין יוסופוב.
נילי הרפז היא דודתו של המוזיקאי יובל מסנר.
פעלה באופרה ברומא כמאסטרו-עמית בהפקות רבות.
בישראל ייסדה את המחלקה לפיתוח קול בקונסרבטוריון העירוני פתח תקווה.
כמו כן ניצחה על התזמורת הקאמרית הרצליה והתזמורת הקאמרית רמת גן, על נגנים מן התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ועל תזמורת כלי הקשת של הקונסרבטוריון העירוני פתח תקווה, עמה הופיעה בקונצרטים ברחבי הארץ ובסיור הופעות באיטליה.
בין יצירותיה הבולטות "לדוד" פנטזיה למקהלת נשים, כינור סולו פסנתר ורביעיית כלי קשת ע"פ שירו של מגדי כריסטיאנו עלאם.
פר נראו לכינור סולו.
KRET

הסנקציות האמריקאיות

ב-16 ביולי 2014 הטיל ממשל אובמה סנקציות באמצעות משרד הפיקוח על נכסי חוץ של משרד האוצר האמריקאי (OFAC) על ידי הוספת קונצרן טכנולוגיות רדיו-אלקטרוניות (CRET או KRET) וגופים אחרים כתגובה למשבר האוקראיני המתמשך, סיפוח חצי האי קרים על ידי הקרמלין וההתערבות הצבאית הרוסית באוקראינה.
יפה זילברשץ

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב. סיימה ב-1977 את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. ב-1980 סיימה את לימודי התואר השני (International Legal Studies) באוניברסיטת ניו יורק. ב-1992 סיימה את לימודי הדוקטורט במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית פרופ' אהרן ברק ופרופ' יצחק-הנס קלינגהופר.
מתמחה במשפט בינלאומי, משפט חוקתי, הגנה על זכויות האדם (בדגש על הגירה ואזרחות).
כיהנה כדיקנית הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן בשנים 2004 עד 2008. 
כיהנה כחברת הוועדה הציבורית שבחרה את רשימת הבית היהודי לבחירות 2009.
כיהנה כמשנה לנשיא אוניברסיטת בר-אילן בשנים 2010 עד 2015.
חברת הנהלת הסוכנות היהודית בשנים 2004–2009. חברת הנהלת המכון הישראלי לדמוקרטיה בשנים 2005–2015. סגנית נשיא הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים בשנים 2004–2011.
כיהנה במספר ועדות ציבוריות, כולל הוועדה להכנת חוק אזרחות, ועדת רובינשטיין לבחינת מדיניות הגירה למדינת ישראל, ועדת נאמן להשלמת ניסוח חוקה לישראל וועדת פלסנר לקידום השוויון בנטל.
באוגוסט 2015 מונתה ליושבת ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה, האישה הראשונה בתפקיד זה. ועדה הפועלת במסגרת המועצה להשכלה גבוהה בישראל, ואחראית על חלוקת תקציב המדינה המוקדש להשכלה גבוהה לאוניברסיטאות ולמכללות הפועלות בישראל. 
נשואה ליעקב זילברשץ, אם לשלושה, מתגוררת בגבעתיים.
ג'יימס אינגראם

ראשית החיים

אינגרם נולד באקרון, אוהיו, שם למד בבית הספר התיכון במזרח אקרון וקיבל מלגת מסלול לאוניברסיטת אקרון. לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס וניגן עם הלהקה Revelation Funk. בהמשך ניגן קלידים עבור ריי צ'ארלס לפני שהתפרסם. ג'יימס אינגרם קיבל את עסקת ההוצאה לאור הראשונה שלו עם חברת ההוצאה לאור פוקס של המאה ה -20, ושם שר את הדמו בסך 50 דולר עבור השיר "Just Once".

קריירה

ג'יימס סיפק את השירה ל- " Just Once " ו- "One Hundred Ways" באלבום קווינסי ג'ונס "The Dude" ב (1981) שהרוויח ג'יימס מועמדויות פרס גראמי משולש, כולל האמן החדש הטוב ביותר.
בזכות השיר "One Hundred Ways" הוא זכה ב פרס הגראמי לביצוע האר אנד בי הווקאלי הטוב ביותר - גבר על עבודתו. ב־11 בדצמבר 1981 ג'יימס התארח בסדרת הקומדיה הקנדית Second City Television (ששודר ב NBC) שר "Just Once".
אלבום הבכורה של ג'יימס "It's Your Night" יצא לאור בשנת 1983 וכלל את הבלדה "There's No Easy Way" הוא עבד עם אמנים בולטים אחרים כגון דונה סאמר, ריי צ'ארלס, אניטה בייקר, ויקטור לאסלו, ננסי וילסון, נטלי קול, וקני רוג'רס.
בשנת 1984 קיבל אינגרם שלוש מועמדויות נוספות לגראמי: "?How Do You Keep the Music Playing" (הדואט השני שלו עם האמנית פאטי אוסטין) לקבלת ביצועי הפופ הטובים ביותר על ידי צמד או קבוצה עם שירה
אינגרם ידוע אולי בעיקר בזכות שיתופי הפעולה שלו עם זמרים אחרים. הוא רשם להיט מספר 1 במצעד הוט 100 בפברואר 1983 עם פאטי אוסטין בדואט "Baby, Come to Me" שיר שנעשה פופולרי בסדרת טלוויזיה ג'נרל הוספיטל. הדואט שני של פאטי וג'יימס "How Do You Keep the Music Playing?", הוצג בסרט חברים טובים (1982) וזכה במועמדות לאוסקר. בשנת 1984 הוא התחבר עם קני רוג'רס ועם קים קארנס עבור הבלדה ה -40 המובילה "What About Me?" בשנת 1985 זכה אינגרם בפרס גראמי עבור "Yah Mo B There" דואט עם מיכאל מקדונלד, והשתתף בסינגל הצדקה "we are the world".