google/wiki40b huggingface dataset:
בוניפקיוס השלישי

ביוגרפיה

בוניפקיוס היה בנו של יוחנן קאטאאדיוק, רומאי ממוצא יווני.
בעת שכיהן כדיאקון הרשים בוניפקיוס את האפיפיור גרגוריוס הראשון, אשר בשנת 603 מינה אותו לתפקיד האפוקריסיאריוס (הנונציו לחצר הקיסרית של האימפריה הביזנטית), תפקיד בו כיהן עד שנת 606. בתפקיד זה יצר בוניפקיוס קשרים עם הקיסר פוקאס וזכה להערכה רבה של הקיסר.
לאחר מותו של האפיפיור סאביניאנוס בפברואר 606 נבחר בוניפקיוס לתפקיד האפיפיור, אולם שב לרומא מקונסטנטינופול רק שנה לאחר מכן. לא ברורה סיבת האינטרגנום הארוך. ישנה סברה כי המתנה זו נבעה ממחלוקות אודות בחירתו - לפי סברה זו בוניפקיוס סירב לקבל את התפקיד כל עוד התקיימו מחלוקות אלה.
בהגיעו לרומא הוציא בוניפקיוס צו האוסר על דיון במינוי יורש לאפיפיור במהלך כהונתו של אפיפיור מכהן. על פי צו זה, העובר על הצו יוחרם. צו נוסף שהוציא קבע כי לא יבחר אפיפיור חדש קודם לחלוף שלושה ימים ממותו של האפיפיור הקודם - וזאת במטרה שהבחירות לכהונה יתקיימו באופן חופשי מלחצים. שני צווים אלה קבעו את אופן בחירת האפיפיור ופועלים לפיהם גם כיום.
בשל יחסיו הקרובים עם הקיסר הביזנטי, קיבל בוניפקיוס הכרזה מהקיסר הקובע כי האפיפיור היושב ברומא עומד מעל כל הכנסיות האחרות (הכרזה הדומה לזו שהוציא הקיסר יוסטיניאנוס הראשון שמונים שנה קודם לכן). ההכרזה העניקה את התואר "ההגמון העולמי" להגמון של רומא - צו אשר בפועל סיכל את מאמציו של ההגמון קיריאקוס מקונסטנטינופול לשאת בתואר זה.
בוניפקיוס נפטר ב-12 בנובמבר 607 ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא.
פראנס סאמוט

חייו

סאמוט נולד בעיר זבוג' (Żebbuġ) שבמלטה.
סאמוט למד בבית ספר יסודי זבוג', וכן, במכללה על שם אלואיז הקדוש, במכללה פדגוגית על שם מיכאל הקדוש, באוניברסיטת מלטה כמו כן באוניברסיטאות רומא ופרוג'ה שבאיטליה.
בשנות השישים המוקדמות יצא לאור סיפורו הקצר L-Istqarrija אשר זכה במקום הראשון בתחרות ספרותית של Għaqda Kittieba Żgħażagħ ושני סיפורים קצרים אחרים אשר זכו במקום השני והרביעי באותה תחרות.
בסוף שנות השישים השתתף בייסוד "התנועה להתחדשות ספרותית" (Moviment Qawmien Letterarju ).
לאחר מכן עבד בתור מזכיר באקדמיית השפה המלטזית (Akkademja tal-Malti).
סאמוט סיים את הקריירה שלו בתחום החינוך בתור מנהל בית ספר.
בשנים 1996 – 1998 כיהן סאמוט כיועץ לענייני תרבות של ראש ממשלת מלטה.
סאמוט היה נשוי לקטרין קאקיה (Catherine Cachia ) ואב לשני בנים - מארק (Mark ) וז'אן-פייר (Jean-Pierre ) .

יצירותיו

פראנס סאמוט כתב יצירות רבות ביניהן רבי-המכר הבאים:
- רומן "הכלוב" (Il-Gaġġa ) אשר שימש לתסריט הסרט Gaġġa בבימויו שלMario Philip Azzopardi
- רומן "סמוראי" (Samuraj) אשר זכה בפרס רוטמן (Rothmans Prize ) .
- רומן "פאצ'ווילה" (Paceville ) אשר קיבל את מדלית הממשלה לספרות.
- רומן "החלום המלטזי" (Il-Ħolma Maltija ) שעליו כתב מבקר הספרות נורברטו אלול-וינצ'נטי (Norbert Ellul-Vincenti): "בספרות המלטזית אין דבר הדומה לו בקסמו ".
סאמוט פרסם מקבץ סיפורים קצרים :
" מבוך " (Labirint)
"עונות השנה" (Newbiet ) 
"סיפורי זמננו" (Ħrejjef Żminijietna)
כתביו האחרים כוללים "מהפכה צרפתית: תולדותיה ופירושה" 
(Ir-Rivoluzzjoni Franċiża : il-Ġrajja u t-Tifsira)
"בונפרטה במלטה" Bonaparti f'Malta)) (התרגום הצרפתיBonaparte a Malte פורסם ב 2008 ) כמו כן "On The Da Vinci Code " (2006) - פירוש דו-לשוני על רב-המכר הבינלאומי.
סאמוט היה עורכו של "הלקסיקון" של מיקיל אנטון ואסאלי (Mikiel Anton Vassali),הנחשב לאבי השפה המלטזית.
ב-2006 ראה אור ספרו של ואסאלי "Motti, Aforismi e Proverbi Maltesi " בתרגומו למלטזית של סאמוט "Għajdun il-Għaqal, Killem il-Għerf u Qwiel Maltin".
ב-2007 תרגומו של "החלום המלטזי" של סאמוט לאספרנטו בשם " La Malta Revo" ייצג את הספרות המלטזית באוסף יצירות קלאסיות באספרנטו.
ב-2008 הרומן של סאמוט "הכלוב" ראה אור בפעם החמישית .
ב-2009 נתן סאמוט פירוש מהפכני לשירו של פיטרו קאשרו (Pietru Caxaro) "Xidew il-qada "
(הידוע גם כ "Il Cantilena "), שהוא המסמך הישן ביותר בשפה המלטזית.
סאמוט תרגם יצירות דרמטיות חשובות כגון "פדרה" של ראסין (1978) ו"בשפל" של מקסים גורקי. שניהם הוצגו בתיאטרון מנואל שבוולטה.].

מילותיו האחרונות

מילותיו האחרונות של פראנס סאמוט היו:
"אשתי ואני היינו אמורים לטוס לירושלים, אך נראה שהתוכניות השתנו, אני הולך לירושלים של מעלה".
פרופסור פטר סראצ'ינו אינגלוט ( Peter Serracino Inglott), הרקטור של אוניברסיטת מלטה לשעבר הגיב כך למילים אלה : "הבנתי אז שלעיתים צחוק ודמע מתחלפים"..
ג'וליאן תומפסון

ביוגרפיה

תומפסון התגייס לצבא הבריטי בשנת 1952 ובחר לשרת בחיל הנחתים המלכותי. בנחתים עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי כיתות והוסמך לקצונה. בשנת 1965 השתלם במכללה לפיקוד ומטה של צבא היבשה הבריטי בקמברלי. בשנים 1974-1973 שימש כמדריך במכללה בקמברלי. בין השנים 1978-1975 פיקד על גדוד הקומנדו ה-40 של חיל הנחתים המלכותי, והוביל אותו בפעילות מבצעית בלחימה בצפון אירלנד. בשנת 1981 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד חטיבת הקומנדו השלישית. כאשר פרצה בשנת 1982 מלחמת פוקלנד, פיקד תומפסון על כוח המשלוח היבשתי הבריטי כולו, אשר כלל את חטיבת הקומנדו השלישית של חיל הנחתים המלכותי ויחידות נוספות, ובהן שני גדודים מן הרגימנט המוצנח וכן אלמנטים מן הכוחות מיוחדים ובהם צוותים משירות הסירות המיוחד וה-SAS. כוחות הנחתים והצנחנים נחתו באיי פוקלנד עצמם, כבשו אותם מידי חיילי ארגנטינה בסדרה של קרבות חי"ר קשים ובמסע רגלי מפרך, והשלימו את ההשתלטות מחדש על האיים. בתום המלחמה כינה אותו מפקד צבא היבשה הבריטי בתואר "השחקן המצטיין", כאות להערכתו הרבה על הדרך בה פיקד על חיל המשלוח. לאחר מכן מונה תומפסון כאחראי לאימונים, מילואים ולכוחות המיוחדים בחיל הנחתים המלכותי, והועלה לדרגת מייג'ור גנרל. 
לאחר פרישתו מן הצבא בשנת 1986 פרסם את ספרו לא פיקניק, בו הוא מתאר את הלחימת חטיבתו והכוחות הכפופים לה במלחמת פוקלנד. בהמשך הפך ליושב ראש חברת האבטחה הימית "אידרט".
חיילי קונוויי

חיילי קונוויי הוא משחק מתמטי לאדם יחיד, הדומה למשחק מחשבת, שהומצא ונחקר על ידי המתמטיקאי הבריטי ג'ון קונוויי בשנת 1961.

תיאור המשחק

המשחק משוחק על פני לוח משובץ אינסופי (השורות והטורים נמשכים ללא גבול לארבעת הכיוונים) שקו שנמתח לרוחבו מחלק אותו לשניים. במשבצות כלשהן מתחת לקו ממוקמים כלי משחק ("חיילי קונוויי"). תנועת כלי המשחק נעשית באופן זהה לתנועת הכלים במשחק מחשבת: כלי משחק רשאי "לקפוץ" מעל כלי אחר שנמצא במשבצת סמוכה לו במאונך או במאוזן (אך לא באלכסון) ונוחת במשבצת הסמוכה לכלי השני מעברו האחר (משבצת זו חייבת להיות ריקה כדי שהמהלך יהיה חוקי). בתום התנועה מסירים מהלוח את הכלי מעליו בוצעה הקפיצה. מטרת המשחק היא להביא כלי כמה שיותר גבוה מעל הקו.
קונוויי הוכיח כי לא משנה באיזה סידור התחלתי של הכלים נבחר, לא ניתן להגיע למשבצת החמישית או יותר מעל לקו במספר סופי של צעדים.

הוכחת קונוויי

ניתוח קומבינטורי של מצבי ההתחלה השונים הוא אתגר מסובך ומתיש. כדי להראות שיש מצבים שלא ניתן להגיע אליהם, הצמיד קונווי לכל סידור אפשרי של החיילים על הלוח ערך, השווה לסכום הערכים של כל המשבצות שיש בהן חיילים. הערך של כל משבצת הוא מספר חיובי, הנקבע באופן כזה שצעד חוקי יכול להוריד את הערך, אבל לא להעלות אותו. מתברר בנוסף שהערך של חייל בודד בשורה החמישית שווה לערך של צבא חיילים אינסופי המכסה את כל המחצית התחתונה של הלוח. מכאן שערך החייל בשורה החמישית גדול מזה של כל קבוצה סופית של חיילים במחצית התחתונה, ולכן לא ניתן להגיע מסידור של חיילים במחצית התחתונה, במספר סופי של צעדים, אל השורה החמישית.

הכללות

תחת הגדרות מסוימות ניתן להגיע לשורה החמישית אם מתירים אינסוף מהלכים. אם מתירים גם קפיצות באלכסון, ניתן להגיע לשורה השמינית, אך לא לתשיעית.
הוכח כי בגרסה ה-n ממדית של המשחק ניתן להגיע לשורה ה-3n-2, אך לא לשורה ה-3n-1. ההוכחה של קונווי יפה גם למקרים אלה, אך להראות שניתן להגיע לשורה ה-3n-2 דורש כבר יותר מאמץ.

בספרות

המשחק (או החידה) מוזכרים בספר "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" מאת מארק האדון.
אוסטרזיה

היסטוריה

לאחר מותו של המלך כלוביס הראשון מהשושלת המרובינגית ב-27 בנובמבר 511, חולקה ממלכתו בין בניו בהתאם למסורת הגרמאנית. בנו הבכור תאודריק הראשון קיבל את חלקי הממלכה שהפכו לאוסטרזיה, יורשיו של תיאודוריק שלטו בממלכה עד שילובה בתוך פרנקיה המזרחית. שלושת בניה של קלותילדה: כלודומר, כילדבר הראשון וכלותאר הראשון חילקו ביניהם את יתרת ממלכת אביהם. ערי הבירה של הממלכות השונות היו פריז, אורלאן, סואסון וריימס.
ממלכת אוסטרזיה השתרעה על שטחם של הפרנקים הריפוארים ושטחי הקולוניזציה שלהם, שטח הכולל היום את מזרח צרפת, מערב גרמניה, בלגיה, לוקסמבורג והולנד. ברוב תקופת קיום הממלכה מץ הייתה עיר הבירה של הממלכה, אף כי מלכים מסוימים מלכו מריימס, קלן וטריר. המונח "אוסטרזיה" שימש גם לתיאור החלק הצפון-מזרחי של איטליה במקביל לשם "נויסטריה", שהתייחס לחלק הצפון-מערבי של איטליה.
תאודריק נפטר ב-533 ועל כס המלוכה עלה בנו, תיאודברט הראשון, אחרי מותו של תיאודברט ב-547 או 548 עלה על כס השלטון בנו, תיאודבלד בן ה-13. תיאודבלד נישא לדודתו החורגת, ולדרדה (Waldrada), בתם של ווקא, מלך הלומברדים ושל אשתו השנייה אוסטריגוזה (Austrigusa). שהייתה אחותה של ויזידארד אשת אביו. וכך חיזק את הברית בין אוסטרזיה לבין הלומברדים. עם פטירתו של תיאודבלד ב-555 עברה הממלכה לידי דוד-אביו, כלותאר הראשון.
אחרי מותו של כאריברט הראשון, מלך פריז בדצמבר 567 ארבע הממלכות התאחדו לשלוש ממלכות, זיגברט הראשון, מלך אוסטרזיה נשאר השליט של אוסטרזיה, כילפריק הראשון שלט על נויסטריה וגונתרם, מלך בורגונדיה היה מלך בורגונדיה. ממלכות אלו הגדירו את החלוקה הפוליטית של צרפת אל תוך התקופה הקרולינגית.
ברוב התקופה שחלפה מ-567 ועד מותו של זיגיברט השני, מלך אוסטרזיה ב-613, היו נויסטריה ואוסטרזיה מסוכסכות ובורגונדיה ניסתה להשכין שלום ביניהן. מאבקים אלו הגיעו לשיאם במאבקים שהתחוללו בין ברונהילדה מלכת אוסטרזיה לבין פרדגונד מלכת נויסטריה. מרד של האריסטוקרטים נגד ברונהילדה גרם ב-613 להעברת השליטה על הממלכה לידי כלותאר השני. זו הייתה הפעם הראשונה בה ממלכה פרנקית מאוחדת נשלטה מפריז והתקופה בה עלה כוחם של המאיורדומוס מבית פפין. 
ב-623 אחרי שאנשי אוסטרזיה ביקשו מכלותאר מלך משל עצמם, מינה הוא את בנו דגוברט הראשון כשליט אוסטרזיה, עם פפין מלאנדן כמאיורדומוס ואת נויסטריה יחד עם בורגונדיה העניק לבנו כלוביס השני.
ב-629 התאחדו אוסטרזיה ונויסטריה תחת שלטונו של דגוברט הראשון, עד שב-633 הוא העניק את אוסטרזיה לבנו הבכור סיגיברט השלישי שנחשב על ידי ההיסטוריונים למלך עושה-כלום (Roi fainéant) שנשלט על ידי המאיורדמוס שלו.
ב-657, לאחר מותו של סיגברט השלישי, המאיורדומוס גרימולד הזקן הצליח להדיח את בנו של סיגברט, דגוברט השני, ולמנות את בנו שלו קילדברט המאומץ על כס המלכות, שם הוא נשאר עד 662. 
ב-678 כוחות נויסטריה תחת פיקודו של המאיורדומוס אברואן הכניעו את אוסטרזיה. ב-687 המאיורדומוס האוסטראסי פפין מהרסטל הביס בקרב טרטרי (כפר קטן בפיקרדיה קרוב לעיר פרון) את כוחות נויסטריה והשתלט עליה בשם מלכו, כך הפכה נויסטריה לכפופה לאוסטרזיה. על אף שלא הכריז על עצמו כמלך באופן רשמי, הפך פפין לאחר הניצחון לשליט הממלכה הפרנקית בפועל. מעמד זה עבר בירושה גם לבניו.
נעשה לעיתים שימוש במונח "אוסטרזיה" לתיאור החלק המזרחי של האימפריה הקרולינגית, כלומר פרנקיה המזרחית, וזאת אף שהזהות בין שתי הטריטוריות אינה מדויקת.
אייל קנדי

מאפיינים

האייל הקנדי גדל ביערות ובבתי גידול דמויי יערות, וניזון מדשא, צמחים, עלים, וקליפות עצים. האייל הקנדי היה נפוץ במקור בצפון אמריקה (שם הוא מכונה באנגלית Elk) ובמזרח אסיה, אך הוא הסתגל היטב גם למדינות אחרות שאליהן הוא הובא כגון ארגנטינה, אוסטרליה וניו זילנד. יכולת ההסתגלות הגבוהה של האיילים עשויה לאיים על מינים אנדמיים ועל מערכות אקולוגיות שאליהן הם הובאו.
לזכרים יש קרניי אנטלר גדולות שעוברות השלה בכל שנה. במהלך עונת הייחום הזכרים מבצעים טקסי חיזור, כולל העמדת פנים, קרב עם הקרניים, והשמעה של סדרת קולות שנועדו לבסס את הדומיננטיות שלהם על פני זכרים אחרים ולמשוך נקבות.
לאייל הקנדי יש מעמד רוחני במספר תרבויות. בחלקים מאסיה משמשים הקרניים והציפוי הקטיפתי שלהן כחומר בתרופות מסורתיות. האייל הקנדי ניצוד בין היתר בשל בשרו, שהוא רזה יותר ועשיר יותר בחלבונים בהשוואה לבשר בקר או בשר של תרנגול הבית.
גובה כתפיו 150 סנטימטרים, משקלו יכול להגיע עד ל-450 קילוגרם (990 ליברות), אורך קרניו מגיע עד למטר אחד.
אצטדיון פטרובסקי

זירת הספורט הקטנה "פטרובסקי"

זירת הספורט הקטנה "פטרובסקי" (Малая спортивная арена «Петровский») הנמצאת במרחק 100 מטר מאצטדיון פטרובסקי מכילה כ-2,835 מושבים והוא נפתח ב-1994.
האצטדיון מארח משחקים מהליגה הרוסית הראשונה והליגה השנייה ונחשב למגרש הבית של קבוצת הנוער של זניט סנקט פטרבורג וכמגרש הבית של זניט-2 סנקט פטרבורג. עד למעברה לסוצ'י דינמו סנקט פטרבורג קיוותה להשתמש במגרש כמגרשה הבייתי לאחר שזניט עברה לאצטדיון קרסטובסקי החדש, אך הרעיון לא מומש בסוף.
בעבר שימש את קבוצות פטרוטרסט סנקט פטרבורג, פ.צ. קרליה, טוסנו וקבוצת סבר מורמנסק.
סנט לוסיה

היסטוריה

אינדיאנים משבט אראווק היו הראשונים ליישב את האי במאה ה-3 לספירה, ואחריהם הגיעו בני שבט הקאריב והשתלטו על האי. אין מידע ברור בנוגע לגילוי האי בידי מגלים אירופיים, אבל מעריכים שהאי התגלה בסביבות שנת 1500 על ידי המגלה הספרדי חואן דה לה קוסה. לאחר מספר ניסיונות מוקדמים לא מוצלחים ליישבו, נלחמו על השליטה באי הצרפתים והבריטים בשל הנמל הטבעי הגדול הממוקם באזור קסטריאס. במהלך המאות ה-17 וה-18 עברה השליטה באי מצד לצד 14 פעמים. בריטניה כבשה סופית את האי ב-1814, והוא הפך לחלק מהאימפריה הבריטית. בשנת 1967 זכה האי לממשל-עצמי, ובעצמאות מלאה ב-22 בפברואר 1979.

פוליטיקה

ראש המדינה הסמלי של סנט לוסיה, כמו ב-15 חברות נוספות בחבר העמים הבריטי, היא מלכת בריטניה אליזבת השנייה, המיוצגת על ידי מושל כללי. הסמכויות הממשיות נתונות בידיהם של ראש הממשלה ושריו. ראש הממשלה הוא בדרך כלל ראש המפלגה הזוכה במרב הקולות בבחירות דמוקרטיות לבית המחוקקים, שבו 17 מושבים. גוף מחוקק נוסף של הפרלמנט הוא הסנאט, שבו 11 חברים.

כלכלה

השינויים האחרונים בנוהלי עדיפות הייבוא של האיחוד האירופי, והתחרות הגוברת מצד שוק הבננות של אמריקה הלטינית, הפכו את הגיוון הכלכלי לחשוב יותר ויותר בסנט לוסיה.
מדינת האי הצליחה למשוך עסקים והשקעות זרות, במיוחד בתעשיות הבנקאות ובתיירות. ענף הייצור הוא המגוון ביותר באזור המזרח קאריבי, והממשלה מנסה להחיות מחדש את גידול הבננות.
למרות הגידול השלילי ב-2001, יסודות הכלכלה נשארו יציבים, וצמיחת התוצר המקומי גולמי (תמ"ג) אמורה להתאושש בעתיד הקרוב.

תיירות

התיירות במדינה חיונית לכלכלתה של סנט לוסיה. חשיבותה הכלכלית צפויה להמשיך ולהגדיל ככל שהשוק לבננות הופך להיות תחרותי יותר. כמות התיירים נוטה להיות משמעותית יותר במהלך "העונה היבשה"(ינואר עד אפריל). סנט לוסיה נוטה להיות פופולרית בשל מזג האוויר הטרופי השורר באזור, החופים הרבים ואתרי הנופש.
אטרקציות תיירותיות אחרות כוללות הרי הגעש,  הגנים הבוטניים, יערות הגשם, מספר אפשרויות של טיולי סירות והפארק הלאומי.
רוב התיירים המבקרים בסנט לוסיה, באים למדינה כחלק שייט תענוגות.

גאוגרפיה

האי הגעשי של סנט לוסיה הוא הררי יותר מאשר רבים מאיי הודו המערבית, והנקודה הגבוהה ביותר בו היא הר גימי, בגובה של 950 מטר מעל פני הים. שני הרים אחרים, הפיטונס, יוצרים את ציון הדרך הידוע ביותר של האי. הם נמצאים ליד סופרייר, בצדו המערבי של האי.
עיר הבירה של סנט-לוסיה היא קסטריז, שבה גרה שליש מאוכלוסיית האי. ערים גדולות נוספות הן גרוס איסלט, סופרייר וויו פורט.
האקלים המקומי הוא טרופי בעיקר, עם רוחות טרופיות צפון-מערביות. תקופת ינואר-אפריל נחשבת לעונה היבשה ותקופת מאי-אוגוסט נחשבת לתקופה הגשומה.

דמוגרפיה

האוכלוסייה הקטנה של סנט לוסיה היא בעיקרה (90%) ממוצא אפריקאי. כ-5% הם מולאטים, צאצאים לאירופים ואפריקאים, ורק אחוז אחד מהאוכלוסייה מקורו מאירופה. כמו כן קיים מיעוט קטן של 3 אחוזים ממוצא הודי, וכן קהילות קטנות של צאצאי מהגרים מסוריה ומלבנון.
השפה הרשמית במדינה היא אנגלית, אך השפה המדוברת בפי 90 אחוז מן התושבים היא שפה קריאולית המבוססת בעיקר על צרפתית.
מרבית האוכלוסייה היא קתולית (70 עד 90 אחוז, על פי הערכות שונות). השאר הם פרוטסטנטים מכנסיות שונות, מלבד מיעוט קטן של ראסטפארים.
סמואל שיידט

חייו

שיידט נולד בהאלה ואחרי סיום לימודי היסוד שם, נסע לאמסטרדם ללמוד אצל סוולינק, המלחין ההולנדי ידוע השם, שחותמו ניכר בבירוד בסגנונו של שיידט. עם שובו להאלה התמנה לנגן העוגב, ואחר לממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בחצר המרקיז מברנדנבורג. שלא כמוזיקאים גרמנים רבים, כמו היינריך שיץ, למשל, נשאר שיידט בגרמניה במהלך מלחמת שלושים השנה והחזיק מעמד בהוראה ובשורה של משרות קטנות יותר עד שהיציבות נכונה מחדש וניתן לו לשוב למשרתו כקאפלמייסטר. 
שיידט היה המלחין הראשון לעוגב בבארוק הגרמני שזכה לפרסום בינלאומי, והוא מייצג את פריחתו של הסגנון הצפון-גרמני החדש, שהתהווה במידה רבה כתוצאה מן הרפורמציה הפרוטסטנטית. בדרום גרמניה ובעוד כמה ארצות באירופה נותרה איתנה כשהייתה השפעתה הרוחנית והאמנותית של רומא, כך שהמוזיקה ברובה הגדול המשיכה להסתמך על מודלים איטלקיים. בחבלי הארץ שעברו זה לא מכבר לפרוטסטנטיות, דחף הניתוק מרומא את המוזיקאים לפתח רעיונות סגנוניים חדשים, שונים במידה רבה מן המקובל על שכניהם.
המוזיקה של שיידט מתחלקת לשתי קטגוריות עיקריות: מוזיקה אינסטרומנטאלית, הכוללת מספר רב של יצירות לכלי מקלדת, בעיקר עוגב; ומוזיקת קודש ווקאלית, חלקה א'קאפלה וחלקה עם בסו קונטינואו או ליווי אינסטרומנטאלי אחר. המוזיקה שלו לעוגב הייתה מפורסמת בשעתה, אף כי בהמשך העיבה עליה המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך. בכוראל פרלודים הרבים שלו הרבה שיידט להשתמש בטכניקה של "וריאציה מדוגמת", שבה כל פסוק של הכוראל משתמש במוטיב רתמי שונה וכל וריאציה (המורכבת מפסוקים אחדים) משוכללת מקודמתה, עד שהחיבור מגיע לשיאו. נוסף לכוראל פרלודים שלו, כתב שיידט מספר רב של פוגות, סוויטות מחולות (לעיתים קרובות בצורה מחזורית, עם בס יסודי משותף) ופנטזיות.
שיידט כתב גם כמות גדולה של מוזיקה ווקאלית, הן דתית והן חילונית, שחלק גדול ממנה שרד.
ספי קרופסקי

ביוגרפיה

נולד בנס ציונה לרוזי, עובדת אל על, ולניסן קרופסקי, ראש עיריית נס ציונה הראשון. לו אחות אחת, הילה, שהייתה יועצת פוליטית בכנסת.
בין השנים 1993–1998 שהה בבירת ניו זילנד, ולינגטון, במסגרת שליחותו של אביו כשגריר ישראל בניו זילנד.
שירת בצה"ל כקצין בחיל השריון. בוגר האוניברסיטה הפתוחה.
בתחילת דרכו שימש ככתב פוליטי וכעורך בדסק החדשות של וואלה! NEWS.
מ-2008 עד 2016 ביצע מגוון תפקידים בעיתון "הארץ" וכתב טור קבוע במדור הספורט של "הארץ" אשר עסק בקבוצת הפועל תל אביב בכדורגל, וכן על התרבות הדיגיטלית במוסף הארץ ובמוסף "גלריה".
מתחילת 2016 ועד יולי 2018 שימש ככתב החינוך והבריאות של "כלכליסט".
מיולי 2018 משמש כראש מערכת החדשות ועורך הבריאות ב"דבר ראשון". כמו כן, מסקר את תחומי הבריאות, הרווחה והחינוך באתר העיתון.

חיים אישיים

קרופסקי רווק ומתגורר בתל אביב.
רוברט נוקס

רוברט נוקס (באנגלית: Robert Knox;‏
4 בספטמבר 1791 - 20 בדצמבר 1862) רופא, מדען, סופר ומטייל בריטי.
רוברט נוקס נודע בשל מעורבותו בפרשת מעשי הרצח בווסט פורט (נוקס רכש את הגופות לשם הוראת אנטומיה). עם זאת תיאר אותו ג'יימס האנט בשנת 1868 במילים: "האנתרופולוג הבריטי המודרני הדגול, שההיסטוריה האכזרית שלו טרם נכתבה". לעיניים מודרניות נראית האנתרופולוגיה מבית מדרשו של נוקס כגזענית ושחצנית, וככזו מטילה צל על החדשנות האינטלקטואלית שלו בעידן הפרה-דארוויוני שבו פעל וכתב.
הדובים המאוחדים

הדובים המאוחדים (באנגלית: United Buddy Bears, בצרפתית: Les Oursons Unis) הם יצירת פיסול שבלוני של פסלי דובים, כל אחד מהם בגובה 2 מטר, שנוצרו על ידי אומנים מלמעלה מ-140 מדינות שונות.
הדובים המאוחדים נועדו לעשות נפשות למען סובלנות והידברות בין העמים, התרבויות והדתות. כל אחד מהדובים המאוחדים מייצג מדינה המוּכרת על ידי האו"ם, ועוצב באופן אינדיווידואלי על ידי אומן אחד עבור ארץ מולדתו. בחיי שמחה בצוותא מתמזגים הכיוונים הסגנוניים השונים של האומנים הבינלאומיים לכלל יצירת אמנות כוללת.
האומנים נבחרו על ידי השגרירים שלהם, בהתאמה משרד התרבות של מדינתם. הם הגיעו בדרך כלל לברלין, על מנת לעצב שם ב"סדנה בעלת חלל נרחב" את הדוב שלהם בעזרת סיגנטוּרות אומנותיות שונות הייחודיות להם. באמצעות העיצוב המגֻוון, הטיפוסי לכול מדינה של הדובים המאוחדים – חווה המבקר בתערוכות "נסיעה סביב כדור הארץ".

פיטר יוסטינוב

יוסטינוב הגיע לברלין במשלחת UNICEF ב-2002, על מנת להביט בפעם הראשונה במעגל "הדובים המאוחדים", אשר עושות נפשות למען עולם בו שורר שלום רב יותר בין אומות, תרבויות ודתות. יוסטינוב התחייב ונרתם לכך, שבחוג זה המונה כ-140 מדינות, גם עיראק הייתה מיוצגת.
ב-2003 הוא פתח, במעמדו כמעניק החסות, את התערוכה השנייה של הדובים המאוחדים בברלין.

ג'קי צ'אן והדובים בברלין

ג'קי צ'אן שהה ב-2003 בברלין מספר שבועות - לרגל עבודות הצילום עבור הסרט "מסע מסביב לעולם בשמונים יום". בתקופה זו הוא התאהב בדובים בברלין. הוא התחייב ונרתם לכך, שהתערוכה של חוג "הדובים המאוחדים", אשר עושות נפשות למען עולם בו שורר יותר שלום - תוצג בשנת 2004 בהונג קונג, בוויקטוריה פארק. בעת פתיחת התערוכה עלה בידיו של ג'קי צ'אן למסור ל-UNICEF וכן לשני ארגונים אחרים למען ילדים שיקים בסך כולל של 4.14 מיליון דולר של הונג קונג. התערוכה נודדת מאז וחולפת על פני מטרופולינים שונים בכול היבשות.
פול לוקאס

ביוגרפיה

נולד בשם פאל לוקאץ' (Pál Lukács) בבודפשט שבהונגריה למשפחה יהודית. בשנת 1927 הגיע להוליווד, לאחר קריירה מצליחה בקולנוע ובתיאטרון בגרמניה, אוסטריה והונגריה, כשעבד עם הבמאי מקס ריינהארדט. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון בשנת 1916 וכעבור שנה הופיע בסרטו הראשון. בהתחלה נהג לגלם רודף שמלות אלגנטי וחלקלק, אולם בהדרגה הוא נהייה לדמות הרשע. בשנת 1933 הוא נהייה לאזרח רשמי של ארצות הברית. היה מאוד עסוק בשנות השלושים, בו הופיע בסרטים כמו "גראמפי", סרט הבכורה של ג'ורג' קיוקור וב"נשים קטנות" של אותו הבמאי, "דודסוורת'" של ויליאם ויילר, על פי ספרו של סינקלר לואיס ו"הגברת הנעלמת" של היצ'קוק. אך תפקידו הגדול מכולם הגיע ב- 1943 ב"המשמר על הריין", בו כיכב לצד בטי דייוויס, וזכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. הוא גילם בסרט צייד נאצים, אותו תפקיד שגילם גם בתיאטרון שנתיים קודם לכן. תפקידו הידוע מכל היה ב"20,000 מיל מתחת למים", על פי ספרו של ז'ול וורן, בו גילם את פרופסור פייר ארונקס. מאז שנות החמישים התמקד לוקאס בהופעות בתיאטרון ובטלוויזיה ופחות בסרטי קולנוע.
ב-1965 שיחק בסרט לורד ג'ים בתפקיד סטיין. ב-1962 שיחק בסרט ענוג הוא הלילה.
כריס סאטון

קריירה

סאטון החל את הקריירה במדי נוריץ' סיטי, שם תופקד בתחילה כבלם, אך הוסב מאוחר יותר לתפקיד החלוץ. הוא הוכיח את עצמו במהרה בתפקידו החדש, כאשר נוריץ' הוליכה את הפרמיירליג במהלך מרבית עונת 1992/1993, לפני שירדה בסופו של דבר למקום השלישי.
בחודש יולי 1994 הפך סאטון לכדורגלן היקר בתולדות הכדורגל הבריטי עד אז, כאשר כרטיסו נמכר לבלקבורן רוברס בעבור 5 מיליון לירות שטרלינג. בעונתו הראשונה באיווד פארק חבר סאטון לאלן שירר וכבש חמישה-עשר שערי ליגה והיווה בורג מרכזי בעונת האליפות הראשונה של המועדון מאז 1914.
עקב פציעות חוזרות וירידה בכושרו, סאטון שותף בשלושה-עשר משחקים בלבד במהלך עונת 1995/1996, בהם לא הצליח להבקיע. הוא חזר לכושרו בשלוש העונות לאחר מכן ואף זכה לזימון בודד לסגל נבחרת אנגליה במהלך 1997.
בעונת 1998/1999 ירדה בלקבורן רוברס לליגת המשנה, ארבע שנים בלבד לאחר זכייתה באליפות, וסאטון עבר לצ'לסי תמורת 10 מיליון לירות שטרלינג. התקופה בה שיחק סאטון בצ'לסי לא הייתה מוצלחת, והוא ניסה להסתגל לשיטת המשחק של הקבוצה ולהצדיק את תג המחיר שלו. הוא כבש שער בודד ב-28 הופעות, במהלך הניצחון 0-5 על מנצ'סטר יונייטד. סאטון לא נכלל בסגל הקבוצה במשחק גמר גביע ההתאחדות מול אסטון וילה ובקיץ של שנת 2000 עבר לסלטיק הסקוטית תמורת 6 מיליון ליש"ט.
סאטון כבש את שער הניצחון מול דנדי יונייטד בהופעת הבכורה שלו בסלטיק וכן כבש את השער הראשון והאחרון לזכות קבוצתו בדרבי הראשון שלו מול גלאזגו ריינג'רס, בו ניצחה סלטיק 2-6. במסיבת העיתונאים שקדמה למשחק הדרבי, אמר סאטון ש"הדבר הראשון שעלינו (סלטיק) לעשות, הוא להחזיר את ריינג'רס למקומם הראוי" .
במהלך הקדנציה שלו בסלטיק, עזר סאטון למועדון לזכות בשלושה תוארי אליפות, שני גביעים ושני גביעי ליגה, וכן הופעה בגמר גביע אופ"א. סאטון היה שותף לחוד פורה במיוחד, לצדו של החלוץ השוודי הנריק לארסון.
בנוסף, סאטון מחזיק בשיא ההבקעה המהירה ביותר בדרבי של גלאזגו, לאחר שכבש ב-18 שניות באייברוקס בשנת 2002. ב-2003/2004 נבחר סאטון לשחקן העונה של ארגון הכדורגלנים המקצועיים בסקוטלנד.
בתום עונת 2002/2003 האשים סאטון את דנפרמלין בכך ש"נתנו" לריינג'רס לנצח כדי שסלטיק לא תזכה באליפות. סאטון הואשם בפגיעה בשמו הטוב של המשחק והושעה למשחק אחד. בינואר 2006 עבר סאטון לברמינגהאם סיטי בהעברה חופשית, אך עקב פציעות שותף באחד-עשר משחקים בלבד, בהם הבקיע שער בודד בהפסד הקבוצה בדרבי לאסטון וילה. בעקבות ירידתה של הקבוצה לליגת המשנה ודרישותיו הכלכליות של סאטון, הוא שוחרר מהמועדון.
ב-3 באוקטובר 2006 סאטון חתם באסטון וילה עד לתום עונת 2006-07, וחבר למאמנו לשעבר בסלטיק, מרטין אוניל. שער הבכורה שלו במדי וילה היה שער הניצחון מול אברטון ב-11 בנובמבר 2006. במשחק מול מנצ'סטר יונייטד בדצמבר, סבל סאטון מטשטוש ראיה וטרם החלים ממנו, על אף שנבדק על ידי מספר מומחים בתחום. ב-5 ביולי 2007 סאטון פרש ממשחק פעיל בעקבות הפציעה.
לאחר הפרישה החל לעבוד כמאמן לינקולן סיטי.