google/wiki40b huggingface dataset:
הילי ילון

ביוגרפיה

הילי ילון נולדה בירושלים. היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב, בו למדה במשך 3 שנים, ובוגרת קורס דיבוב אצל יפה גבאי (אולפני ג'פטו). בנוסף עברה קורסים למשחק והוראה באנגליה.ילון לא שירתה בצבא מטעמי עודף בנות.

משחק

הילי ילון השתתפה בסרטים "מי מנוחות", "אלנבי רומאנס", "עץ לימון", "הלידה הרעה", "מאיה", "אני לא מאמין, אני רובוט?!" ו"סוף שבוע בתל אביב", בו שיחקה בתפקיד ראשי. הסרט זכה בפרסים רבים בפסטיבלים ברחבי העולם (’חביב הקהל’ בפסטיבל מוסקבה ו’סינקווסט’, ובפרסי הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי 'סופיה', פסטיבל מומבאי ו'סטוני-ברוק' בניו יורק). כמו כן שיחקה בסרטי הטלוויזיה "מבצע באדי" ו"לילה ללא לולה".
ילון שיחקה במשך חמש עונות בסדרות הטלוויזיה "השמיניה" שם שיחקה את איה דביר, "משחק החיים", "חשופים", "הנפילים", "ראש גדול", ו"השיר שלנו", ובסדרת האינטרנט של אתר וואלה "אנדו". כמו כן שיחקה בתפקידי אורח בדרמה של ערוץ 10 "המקום", בסדרה "יוני והמחוננים" של ערוץ דיסני, בקומדיה "סברי מרנן" בערוץ 2 שם שיחקה את חברתו של אדם ובעונה השנייה של סדרת המתח "כפולים" שם שיחקה את לני, בת זוגו של שון טילסון.

מוזיקה

כזמרת הוציאה ילון עד כה את אלבום הבכורה שלה "אולי להישאר". ובנוסף הוציאה את הסינגל "להמשיך הלאה" מתוך האלבום השני עליו היא עובדת. בנוסף הוציאה כסולנית את האלבום "Hili Listening Style" עם הלהקה "אנרגיה חולנית".

הוראת משחק

בשנת 2007 החלה ילון ללמד משחק בקבוצות עצמאיות במודיעין ותל אביב ולאחר מכן לימדה כשנתיים בסטודיו למשחק "במה" בחדרה. כיום ילון מעבירה סדנאות משחק לנוער ולמבוגרים וכן עובדת עם חברות ומעבירה סדנאות תיאטרון מקצועיות.
ילון גם פעילה בעמותת "אפשר אחרת" המקרבת בין ערבים ליהודים בישראל, ומעבירה מטעמה שיעורי משחק בהתנדבות למען שיפור היחסים בין בני הנוער ומשפחותיהם. בשנת 2012 נסעה לפרויקט קירוב בברלין והעבירה סדנה בת שבוע לבני נוער יהודים, מוסלמים ונוצרים מישראל ומשטחי הרשות הפלסטינית.
מילאן בארוש

קריירת מועדונים

בארוש נולד בעיירה הצ'כית הקטנה ויגאנטיצה (Vigantice) למשפחה ממוצא צועני. הוא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת באניק אוסטרבה, שם זכה לכינוי "המראדונה של אוסטרבה". מאוסטרבה עבר לליברפול, בה לא הצליח למצוא מקום של קבע בהרכב ונאלץ לשבת זמן רב על הספסל. לאחר מספר עונות לא מספקות בליברפול בארוש חיפש לעצמו קבוצה חדשה לפני פתיחת עונת 2005/2006 ולאחר התעניינות מצד מספר רב של מועדונים, סיכם לבסוף את מעברו לקבוצה הגרמנית שאלקה 04, עסקה שברגע האחרון בוטלה בעקבות העלות הגבוהה שליברפול ביקשה עבור כרטיסו.
ב-23 באוגוסט 2005 עבר בארוש לקבוצה האנגלית אסטון וילה בתמורה לסכום של 6.5 מיליון פאונד. אף על פי שחתם על חוזה לארבע שנים, בשנת 2007 הוא עבר לאולימפיק ליון וזכה איתה באליפות צרפת. בשנת 2008 הושאל בארוש לפורטסמות' מהליגה האנגלית ולאחר מכן הצטרף לקבוצה הטורקית גלאטסראיי שרכשה את כרטיס השחקן שלו מאולימפיק ליון תמורת סכום של 5.5 מיליון אירו. 
בפברואר 2013 עזב בארוש בהסכמה את קבוצתו גלטסראיי אחרי 4 שנים וחצי, וזאת אחרי שלא שותף במשחקיה של הקבוצה באותה עונה. לאחר שעזב את טורקיה, חזר בארוש לקבוצת באניק אוסטראבה. ביולי 2013 חתם בארוש באנטליהספור הטורקית. ביולי 2014 חתם השחקן בקבוצת נעוריו באניק אוסטראבה. הוא שוחרר מהקבוצה ביוני 2015. 
באותו החודש חתם השחקן בקבוצת מלאדה בולסלאב על חוזה לשנתיים.

נבחרת

בארוש שיחק בנבחרת צ'כיה ביורו 2004 והגיע עמה לחצי הגמר שם הפסידה 1:0 לנבחרת יוון בשער כסף. עד לאותו משחק כבש בארוש בכל אחד מהמשחקים של צ'כיה בטורניר וזכה בתואר מלך השערים עם 5 כיבושים. באפריל 2009 נזרק מילאן בארוש מנבחרת צ'כיה בעקבות התפוצצות פרשת נערות ליווי בנבחרת.
ב-23 ביוני 2012 החליט בארוש לפרוש מנבחרת צ'כיה לאחר הדחתה מרבע גמר יורו 2012 בהפסד 0-1 לפורטוגל.
לואיש הראשון, מלך פורטוגל

ביוגרפיה

לואיש נולד ב-31 באוקטובר 1838, והיה בנם השני של מריה השנייה, מלכת פורטוגל ופרננדו השני, מלך פורטוגל. לואיש הראשון כתב כמה שירים מקומיים, אך לא היה לו כשרון טבעי בתחום הפוליטי.
ב-11 בנובמבר 1861 מת אחיו פדרו החמישי ללא ילדים, ולואיש עלה לשלטון במקומו.
לואיש ניחן באהבת המדע, והיה תאב בעיקר לאוקיינוגרפיה. הוא השקיע הון עתק למימון ספינות מחקר, שמטרתן הייתה לאסוף דגימות באוקיינוסים בכל העולם. אהבתו של לואיש הראשון לדברים חדשים עברה גם לבניו.
ב-19 באוקטובר 1889 מת לואיש, ובנו קרלוש, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
עבודה מועדפת

בסעיף 174 לחוק הביטוח הלאומי, עבודה מועדפת ועבודה נדרשת היא עבודה של מסיימי שירות בצה"ל ושירות לאומי במקצועות המוגדרים בחוק, לאחר שעבד במשך שישה חודשים מלאים. על העובד להתחיל את עבודתו במהלך השנה הראשונה משחרורו, ולסיימה עד שנתיים מיום סיום שירות חובה. בעבודה מועדפת, זכאי העובד למענק חד-פעמי. אם עבד פחות משישה חודשים, הוא זכאי, בתנאים מסוימים, למענק חלקי. את המענק משלם המוסד לביטוח לאומי.
סכום המענק עודכן ועומד כעת על 9,550 ש"ח (נכון לדצמבר 2013). חיילים משוחררים שעבדו בחקלאות 4 חודשים בלבד, יקבלו מענק חלקי –  6,367 ש"ח.

תוכניות עבודה מועדפת והעשרה

בשנים האחרונות החלו להתפתח תוכניות עבודה מועדפת המשלבות לימודים וחיי חברה בקיבוצים ומושבים בארץ. תוכניות אלה מציעות שילוב של עבודה מועדפת לפי רוב בענפי החקלאות של ההתיישבות העובדת עם חיי חברה צעירים והעשרה בנושאי יהדות ציונות וחברה ישראלית. התוכנית הראשונה שקמה הייתה "בית מדרש בדרך" ב-2010 בקיבוץ יהל, לאחריה "עבודה עברית" ב-2011 במושב עידן ו"נטעים" ברמת הגולן, ו"חקלאות בעמק" בעמק בית שאן ב-2012, כיום משתתפים בתוכניות מסוג זה מאות צעירים בשנה בכל רחבי הפריפריה של מדינת ישראל.
קלווין סמית

ביוגרפיה

קלווין נולד בבולטון מיסיסיפי. הוא בוגר אוניברסיטת אלבמה.
באוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט, רומניה בשנת 1981 זכה סמית במדליית זהב בריצת 4x100 מטר בתוצאה של 38.70 שניות ובמדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.26 שניות.

שיא עולם ראשון

בתחרות אתלטיקה שנערכה בקולורדו ספרינגס, קולורדו ב-3 ביולי 1983 קבע סמית בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 9.93 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-15 שנים של ג'ים היינס (9.95 שניות), שני שיאים אלו ניקבעו בגבהים.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד זכה סמית ב-3 מדליות, שתיים זהב ואחת כסף. מדליות זהב בריצת 200 מטר מטר בתוצאה של 20.14 שניות, לפני בן ארצו אליוט קואו (20.41 שניות) ושיאן העולם פייטרו מניאה מאיטליה (20.51 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 37.86 שניות, לפני איטליה שקבעה שיא לאומי חדש של 38.37 שניות וברית המועצות (38.41 שניות). מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.21 שניות, אחרי קרל לואיס (10.07 שניות) ולפני אמיט קינג (10.24 שניות) שלושתם מארצות הברית.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות אתלטיקה שנערכה בציריך, שווייץ היה סמית לאתלט הראשון בעולם שירד מתחת ל-10 שניות (9.97 שניות) בריצת 100 מטר ומתחת ל-20 שניות בריצת 200 מטר (19.99 שניות) בערב אחד.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה סמית במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 37.83 שניות, לפני ג'מייקה (38.62 שניות) וקנדה (38.70 שניות). 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכה סמית במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.16 שניות, בקרב צמוד ביותר לפני ג'יל קנרבה מצרפת שקבע אותה תוצאה 20.16 שניות וג'ון רג'יס מבריטניה (20.18 שניות) והצליח להגן על תוארו.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה סמית במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.99 שניות. למעשה, הוא סיים במקום הרביעי אחרי בן ג'ונסון (9.79 שניות, שיא עולם חדש שניפסל), לואיס (9.92 שניות, שיא עולם חדש שאושר) ולינפורד כריסטי (9.97 שניות). שלושה ימים לאחר מכן, ג'ונסון ניתפס באימרוץ ולכן ניפסל והושעה מיידית. ריצה זו כונתה בפי העיתונאים כריצה "המלוכלכת ביותר" במשחקים האולימפיים, לאחר שלואיס הודה לאחר שנים כי גם הוא יצא חיובי בשימוש בממריצים אסורים במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה ובשתן של כריסטי נימצאו מטבוליטים של חומרים אסורים. מבין חמשת האצנים הראשונים בריצה זו סמית היה היחידי שמעולם לא ניתפס באימרוץ. הוא אמר שהוא היה צריך לקבל את מדליית הזהב. בנוסף, הוא וחבריו נפסלו בשלב המוקדמות בריצת שליחים 4x100 מטר. 
בתחרות גביע העולם באתלטיקה שנערכה בהוואנה קובה בשנת 1992 זכה סמית במדליית זהב בריצת 4x100 מטר (38.48 שניות) ובמדליית ארד בריצת 100 מטר (10.33 שניות).
עקומת בודה

עקומת בודה היא דרך להצגת פונקציית תמסורת כנגד התדירות, כאשר התדירות מוצגת בציר האופקי בסקאלה לוגריתמית. פונקציית התמסורת היא לרוב פונקציה מרוכבת ולכן ההצגה היא לרוב באמצעות שתי עקומות: עקומת הגבר ועקומת מופע (או פאזה), שיחד מרכיבות את תגובת התדר של המערכת. 
עקום ההגבר הוא גרף של הגבר עוצמת המתח בדציבלים - לוגריתם הערך המוחלט של פונקציית התמסורת מוכפל ב-20, כנגד התדר בסקאלה לוגריתמית. זהו ריבוע היחס בין משרעת מוצא המערכת לבין משרעת הכניסה בזרם חילופין בדציבלים כתלות בתדירות.
עקום המופע הוא הפרש המופע בין המוצא לכניסה כתלות בתדירות (גם כן בסקאלה לוגריתמית) והיא לרוב מופיעה תחת עקום ההגבר באותו קנה מידה.
עקומת בודה משמשת לתיאור תגובת התדר של מסננים ושל מערכות משוב. מאחר שההגבר מוצג בדציבלים, מחוקי לוגריתמים נובע שהן עקום ההגבר והן עקום המופע ליניאריים למקוטעין, כאשר השינויים בשיפוע מתרחשים סביב קטבים ואפסים של פונקציית התמסורת. תדרים אלה נקראים תדרי ברך. עקומת בודה אסימפטוטית היא עקומה המשורטטת כליניארית למקוטעין, ועקומה המייצגת את תגובת התדר המדויקת נקראת עקומת בודה מתוקנת.
אמנות פרסית

האמנות פרסית או במקביל האמנות איראנית היא אחת ממורשות האמנות העשירות ביותר בהיסטוריה העולמית וכוללת תחומים רבים כמו: ארכיטקטורה, ציור, אריגה, קדרות, קליגרפיה, מתכת וסיתות. קיימת גם סצנה תוססת של אמנות איראנית מודרנית ועכשווית.

שטיחים פרסים

השטיחים הפרסים לרוב מיוצרים בעבודת יד, ומפורסמים בעולם כולו בשל צורת עיצובם, צבעוניותם והיותם סמל ליוקרה. השטיחים מהווים חלק חיוני באמנות ובתרבות בפרסית וניתן למצוא אותם כמעט בכל בית פרסי. כשלכל מחוז באיראן סגנון עיצוב שטיחים משלו. אורגי שטיחים רבים אורגים על פי זיכרון ודפוסי אריגה שעברו במשך דורות במשפחה.
מבחינה היסטורית נראה כי תחילת ייצור השטיחים הפרסים החלה בתקופת האימפריה האחמנית, בסביבות ראשית ה-500 לפנה"ס. הראיות המתועדות הראשונות על קיום השטיחים פרסיים מגיעים מטקסטים סיניים מראשית התקופה הסאסאנית. הסחר בשטיחים הפרסים היה במגמת עליה עד עת הכיבוש הערבי של פרס, לאחר הכיבוש המונגולי של פרס האמנות צמחה מחדש ובמיוחד במהלך תקופת השושלת הטימורית וההאילח'אנית.
זוהו 19 סגנונות עיצוב שטיחים פרסים עיקריים: מונומנטים היסטוריים ומבנים אסלאמיים, הדפסי המלכות העבאסית, הדפסים ספירליים, הדפסים לכל כיוון, הדפסי גזירות, הדפסים מקשרים, הדפסי פייזלי, הדפסי עץ, הדפסים טורקמנים, הדפסי צייד קרקעי, הדפסי פרחים אירופים, הדפסי פנל, הדפסי אגרטלים, הדפסי דגים שלובים, הדפסי מחראבים, הדפסי פסים, הדפסים גאומטריים, הדפסים שבטיים והדפסים מורכבים.

ציורים ומיניאטוריות

במערות מחוז לורסתאן, מחוז פארס ובטפה סיאלכ התגלו ציורים דמויי חיות וצייד בני לכל הפחות 5,000 שנה. בתקופה טימור לנג, כמאל א-דין בהזאד הגהה סגנון ציור חדש. בתקופת שושלת קג'אר שולבו סגנונות הציור האירופאים עם אלו הספווים, ויצרו סגנון ציור חדש כמו דוגמת ציוריו של כמאל אל-מלכ.

כלי חרס וקרמיקה

כלי החרס הפרסיים מתוארכים לתקופה הנאוליתית. כשאלפי כלי חרס נמצאו באתרים ארכאולוגים והיסטוריים איראנים, כמו בטפה סיאלכ וג'יפת.

מוזיקה

מוזיקה במרחב האיראני התקיימה במשך אלפי שנים, ומעידות על כך עדויות ארכאולוגיות מעילם, התרבות העתיקה ביותר בדרום מערב איראן. באיראן העתיקה מוזיקאים היו בעלי תפקיד חברתי מכובד. ידוע כי תושבי עילם והאחמנים תמכו במוזיקאים, אך לא ידוע כיצד נשמעה מוזיקה זו. בתקופה הסאסאנית נשעה שימוש במוזיקה לצורך הפולחן הדתי זורואסטרי. תקופת ח'וסרו השני נחשבת ל"תור הזהב" של המוזיקה האיראנית: חצר המלוכה הסאסאנית אירחה מוזיקאים כמו ראמתין, אזאד, באמשאד, נגיסה, סרכש, בארבד. גם לאחר הגעת האסלאם לאיראן המוזיקה האיראנית לא נעלמה, ואף מייחסים לה השפעה גדולה על סגנון המוזיקה האנדלוסית והספרדית, בעיקר דרך האמן ואיש הרוח זיריאב.
המוזיקה במרחב האיראני כוללת גם מוזיקות פולקלור מקומיות הייחודיות לקבוצות האתניות והתרבותיות השונות באזור, דוגמת הכורדים, האזארים והבלוצ'ים, המשתנות בהתאם לאזור הגאוגרפי בו הם חיים.

אומנות הח'אתם

אומנות קישוט פריטים שונים (קופסאות תכשיטים, רהיטים, מסגרות תמונה ומראות עץ) בה הפריטים מחופים ומקושטים בפריטי פסיפס מיוחדים כדוגמת שנהב, עצם, ברונזה, זהב, כסף או פיסות עץ צבעוניות. לכל מחוז באיראן סגנון עיצוב ייחודי משלו, וסגנונות הח'אתם משיראז ומאצפהאן הם המוכרים ביותר.

פסיפס מראה שבורה

אמנות העיצוב והעיטור של מבנים, פסלים וכלי חסר, בחלקי מראות שבורות מאוד פופולרי באיראן, וישנם מבנים שלמים המעוטרים בצורה זו.

אמנות מודרנית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
קוסוקה נקמורה

קריירת מועדונים

נקמורה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קאשיווה רייסול.
בעונת 2014 הושאל לנבחרי ה-J ליג, קבוצה שהוקמה על מנת להשאיל אליה שחקנים צעירים שיצברו דקות משחק. עונה לאחר מכן, הושאל לאוויספה פוקואוקה מהליגה היפנית השנייה בה היה שותף פעיל בעליה לליגת העל היפנית.
בעונת 2016 חזר לקאשיווה רייסול. ב-27 בפברואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לאוראווה רד דיימונדס. את העונה סיים עם 28 הופעות בליגה. עונה לאחר מכן, שיחק בכל משחקי הקבוצה ונבחר לשוער העונה.

קריירה בינלאומית

ב-9 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן בניצחון 0-1 נגד קוריאה הצפונית.
אליזבת שארלוט ד'אורליאן, נסיכת קומרסי

ילדותה

אליזבת שארלוט הייתה ילדתם השלישית ובתם היחידה של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ורעייתו השנייה אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ. היא גדלה בחצר המלוכה של דודה, המלך לואי הארבעה עשר, ומשום שהייתה הנסיכה הלא-נשואה הבכורה בחצר קיבלה את התואר "מדמואזל דה שרטר". אחיה הבכור, אלכסנדר לואי, דוכס ולואה נפטר כחצי שנה לפני היוולדה ואחיה היחיד היה פיליפ לעתיד עוצר הממלכה בשם לואי החמישה עשר וסבי סבו של לואי פיליפ, מלך צרפת.
לאליזבת שארלוט היו גם שתי אחיות למחצה מנישואיו הראשונים של אביה להנרייטה אן, נסיכת אנגליה: מארי לואיז, שנישאה לקרלוס השני, מלך ספרד, ואן מארי, שנישאה לויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה. בשל נישואיהן הטובים של אחיותיה למלכים קיוו אליזבת שארלוט ואימה כי גם היא תנשא לתוך בית מלוכה אירופאי בכיר. אולם סירוביה של אליזבת שארלוט להצעות נישואין מצידם של נסיכים "זוטרים" והתעקשותה להנשא רק לאציל מהדרגה הראשונה גרמה לה להישאר עדיין רווקה בגיל 21, גיל שנחשב באותה התקופה לנשים כ"זקן".

בעלים אפשריים

המלך ביקש להשיא את אליזבת שארלוט ללואי אוגוסט, דוכס מיין, בנו מפילגשו מאדאם דה מונטספאן, אולם אמה לא הסכימה שבתה, שהייתה צאצאית לגיטימית של מלכי צרפת, תרד לרמה של רעייתו של נסיך ממזר. הדוכסית ניסתה אף להשיא את בתה לבן דודה האלמן ויליאם השלישי, מלך אנגליה, אולם הוא היה פרוטסטנטי ולא יכל להנשא לנסיכה קתולית.
ההצעה המפתה ביותר הגיעה מכיוונו של האפיפיור שהציע כי אליזבת שארלוט תינשא ליוזף, בנו הבכור של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולעתיד הקיסר יוזף הראשון, כדי לפייס בין שני בתי המלוכה הקתולים הגדולים - בית בורבון ובית הבסבורג, אולם הצעה זו נדחתה על הסף על ידי שני הבתים.
בשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק שסיים את מלחמת תשע השנים בין צרפת לאנגליה, ספרד והאימפריה הרומית הקדושה. אחד מתנאיו של הסכם זה היה כי דוכסות לורן ודוכסות באר, שהיו במשך שנים תחת שלטון מלך צרפת, יחזרו להיות עצמאיות תחת שלטונו של לאופולד, בנו של קרל החמישי, דוכס לורן ששלט בדוכסות לפני כיבושה על ידי הצרפתים. כדי לחתום את ההסכם בינו לבין דוכס לורן הסכים לואי הארבעה עשר לתת את אחייניתו אליזבת שארלוט ככלה ללאופולד בן ה-18.

תקופת העוצרות

בשנת 1715 מת לואי הארבעה עשר ואחיה של אליזבת שארלוט, פיליפ השני, דוכס אורליאן הפך לעוצר בשמו של לואי החמישה עשר הקטין למשך שבע שנים, במהלכן העניק אדמות נוספות לטובת גיסו, דוכס לורן. אליזבת שארלוט ראתה את אימה בפעם האחרונה בטקס הכתרתו של לואי החמישה עשר בקתדרלת ריימס באוקטובר 1722, חודשיים לפני מותה.
בשנת 1729 מת הדוכס לאופולד ואליזבת שארלוט הפכה לעוצרת של דוכסות לורן בשם בנה, פרנסואה סטפן, ששהה בווינה לשם לימודיו. פרנסואה, שגדל בחצר האימפריה הרומית הקדושה והיה מאורס לבתו של הקיסר, מריה תרזה, שוכנע על ידי הקיסר לוותר על דוכסות לורן לטובת סטניסלאב לשצ'ינסקי (לעתיד חמיו של לואי החמישה עשר), המלך הפולני המודח, וקיבל בתמורה את הדוכסות הגדולה של טוסקנה. אליזבת שארלוט לא יכלה למנוע מבנה לוותר על הדוכסות בה חייתה שלושים שנה ונאלצה לעזוב את ארמון לונוויל ולעבור להתגורר באחוזת קומרסי הסמוכה, שהועלתה עבורה לנסיכות ריבונית.

מותה

אליזבת שארלוט, נסיכת קומרסי מתה משבץ ב-23 בדצמבר 1744 בגיל 68. תשעה חודשים לאחר מותה הוכתר בנה פרנסואה סטפן כפרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

טריוויה

בשנת 1696 הקדיש הסופר שארל פרו את ספרו "סיפורי אמא אווזה" לאליזבת שארלוט.
קוקה לפידות

ביוגרפיה

קוקה לפידות נולדה בעיר פיטשט שברומניה. כבר בשנות ילדותה המוקדמות הפגינה כשרון רב בציור, וזכתה על כך בפרס לנין בגיל 14.
בשנת 1950 עלתה לישראל יחד עם משפחתה, והתגוררה בתל אביב ובצפת.
בשנת 1962 הצטרפה לאגודת הציירים והפסלים בישראל ובשנת 1964 לאיגוד האמנים בצפת. בצפת הציגה את עבודותיה בגלריה פרטית.
בנוסף להיותה ציירת פעילה ומציגה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, עבדה בהוראת ציור ואמנות.
נישאה בישראל ולה שתי בנות.

לימודים

את לימודי הציור החלה אצל סטפן אלכסנדר ולאחר מכן למדה במשך מספר שנים במכון אבני. בין מוריה במכון אבני היו מוקדי, שטרייכמן, סטימצקי וקריזה.
בהמשך למדה הוראת אמנות, ועבדה שנים רבות כמורה לאמנות בבתי ספר ובהוראת ציור למבוגרים.

סגנון ציור

סגנון הציור של קוקה היה בתחילת הדרך פיגורטיבי  ואבסטרקטי. היא הרבתה לצייר בצבע שמן על בד, וכן על ציור שמן על נייר בסגנון ייחודי לה. בהמשך ציירה באקוורל ובאקריליק. 
היא ציירה בממדים גדולים, בהשראת הנוף המרהיב של הארץ, מתוך אמונה כי האדם הוא תבנית נוף הולדתו. אמונה זו הביאה ליצירת תמונות שיש בהן שקיפות של דמויות ונוף, אותן יצרה בסגנון "הארד אדג". תקופה זו ביצירתה שפעה ביצירות אשר שאבו מסיפורי התנ"ך- בריאת העולם, סיפור המבול, דוד וגוליית ועוד.

תערוכות יחיד

בין השנים 1961 ל-1968 הציגה בשלוש תערוכות יחיד בתל אביב: תערוכת יחיד ראשונה בגלריה "שולמית" בתל אביב, ולאחריה תערוכות בגלריה "מבט" ובגלריה 220.
תערוכת תמונות שמן ורישומי שמן על נייר בטכניקה מיוחדת לה, התקיימה בבית שלום עליכם בשנת 1971.
כשנה לאחר מכן, בשנת 1972, הציגה בתערוכת יחיד בנושא תמונות בהשראת סיפורי התנ"ך, במוזיאון העירוני לאמנות בבת-ים.

תערוכות קבוצתיות

תערוכה ישראלית באוסטרליה - 1966, וכן בתערוכות כלליות בצפת ובתערוכות קבוצתיות רבות בארץ.
מרדכי הרטל

מרדכי הרטל (נולד ב-11 בספטמבר 1954) סופר ומשורר ישראלי.

ביוגרפיה

נולד ברומניה בעיר יאשי. בשנת 1964 עלה לישראל עם משפחתו. כחודשיים לאחר העלייה מת אביו. הוא התגורר עם משפחתו בשכונת נווה דוד בחיפה. בוגר תיכון עירוני א' בעיר. לאחר סיום השירות הצבאי נרשם לאוניברסיטת חיפה ולמד בחוג לספרות. כבר משנות ה-80 החל לפרסם שירים ומשנות ה-90 החל לכתוב סיפורים. בשנת 2010 התפרסם ספרו החדש בשם "ההריון הבא יהיה במינכן" בהוצאת עיתון 77 שגם הוא קובץ סיפורים קצר.
כיום הוא מורה לספרות בבית הספר עירוני ג' שבחיפה.
האופרה הארצישראלית

האופרה הארצישראלית הייתה מוסד תרבות ישראלית הראשון מסוגו שפעל בארץ ישראל בתקופת המנדט, בשנים 1923-1940. ב-1917, עם היוודע דבר הצהרת בלפור, החליט המוזיקאי הרוסי מרדכי גולינקין, מנצח בבית האופרה בסנקט פטרבורג, להגשים חלום - הקמת בית אופרה עברי. הוא אסף כספים בקונצרט מיוחד שאירגן, שבו הושרה התקווה בעברית. ב-1923 עלה לארץ.
האופרה בניהולו נוסדה בתל אביב, למרות כוונתו המקורית להקימה בירושלים, ב-28 ביולי 1923, תחת השם אופרה ארץ-ישראלית. הצגת הבכורה הייתה האופרה לה טרוויאטה מאת ורדי, שהועלתה בקולנוע עדן, בניצוחו של גולינקין. בהופעות הראשונות הופיעה האופרה באולמות קולנוע, בהיעדר מתקן מתאים יותר. זמרי אופרה הובאו מחו"ל. האופרה העסיקה כ-50 עובדים. את להקת הבלט של האופרה ניהלה הרקדנית רינה ניקובה שעלתה לישראל ב-1924. אחד הסולנים בלהקת הבלט היה הרקדן דוד בריינין. בתו של גולינקין, שרה, שימשה כפסנתרנית החזרות. את התפאורות צייר הצייר הירושלמי שמואל מיכל מלניק.
על התמודדותו עם האיחורים הכרוניים של הצופים סיפר גולינקין:
"לא נמלטנו גם מאי-הבנה עם הקהל: אנשי תל אביב, שלא הורגלו לבוא אל התיאטרון לשעה הקבועה, אחרו מן המועד, ונאלצו לעמוד במשך כל המערכה הראשונה בהצגת הבכורה במסדרון, מאחורי הדלתות."
ב-1924 הפיק בית האופרה את האופרה "היהודיה", והעלה אותה גם בירושלים. נציג הוותיקן טען כי תלבושתו של הקרדינל ותוכן הליברית מהווים פגיעה בנצרות. גולינקין נכנע לדרישות איש הדת ושינה בהתאם לדרישותיו. המשורר אורי צבי גרינברג יצא בהתקפה חריפה כנגד הכניעה וכינה אותה "סטירת לחי ליישוב העברי".]
במשך 4 שנים עמד גולינקין בראש האופרה, ובשנים אלו העלה לא פחות מ-17 הפקות, כשהבולטות בהן: פאוסט מאת שארל גונו, כרמן, שמשון ודלילה, אאידה, רוסלקה וההוגנוטים, וזאת על רקע קשיי תקציב שהלכו והעמיקו, עד שבסוף 1927 אזלו המקורות הכספיים.
וכך כתב גולינקין ב-1926 לעיריית תל אביב:
"בתנאי העבודה הארץ ישראליים לא יכלו חברי המקהלה והתזמורת של האופירה [כך במקור] להרוויח מעבודתם באופירה כפי צורכי הקיום המינימליים הנחוצים להם [...] השתא נעשה מצבם הכלכלי של אלה קשה ביותר בקשר עם המצב הכללי השורר [...] מחוץ לאופירה לא מצאו להם חברי המקהלה והתזמורת כל עבודה ורווחי האופירה גם הם הופחתו ועמדו על החצי של אותם דאשתקד [...] ואלמלא התקווה למצוא עבודה בבניין התיאטרון... כי האנשים האלה לא היו מחזיקים מעמד עד סוף העונה והיו מתפזרים לכל עבר לחפש עבודה..."
בשנת 1927 נסע גולינקין למסע גיוס כספים בארצות הברית ובמערב אירופה. משחזר ארצה, לאחר קרוב לשנתיים, לא הצליחה האופרה שלו לחזור לימיה כקדם. עקב עזיבתם של רוב הזמרים לארצותיהם, בעקבות מאורעות תרפ"ט 1929, קיימה האופרה פעילות דלילה.
בשנות השלושים ארגן גולינקין את הלהקה האופראית מחדש והשיג אולם למופעיה - אולם קולנוע מוגרבי. באמצעים דלים הפיקה האופרה בעיקר את ההצגות "ברון הצוענים", "דמון" ו"הספר מסביליה".
שירת הברבור של האופרה הארץ ישראלית הייתה האופרה "היהודיה" מאת הלוי, שהועלתה ב-1940 באולם קולנוע מוגרבי.
ארתור שלוסמן

משפחתו

ארתור שלוסמן התחתן עם קלרה בונדי, בת למשפחת עורכי דין יהודים מדרזדן. היא הייתה פעילה חברתית. לזוג נולדו בת בשם אֶמָה (1998-1895) שהייתה רופאת ילדים, ונישאה לאלברט אקשטיין(גר') ‏(1950-1891) אשר כיהן מנהל בית חולים לילדים בדיסלדורף. לאחר עליית הנאצים לשלטון, הם נאלצו לעזוב את גרמניה.
שמחה פינקלשטיין

ביוגרפיה

פינקלשטיין נולד וגדל בוורשה. באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בפראג, צ'כיה בשנת 1936 זכה פינקלשטין כשחקן נבחרת פולין במדליית ארד בתחרות הקבוצתית, ביחד עם אלויזי ארליך וסמואל שיף, שניהם יהודים. הוא ברח מפולין לישראל בגלל עלית הנאצים בשנת 1937 דרך רומניה. 
בישראל שיחק פינקלשטיין בקבוצת מכבי הצפון תל אביב, בהפועל יפו ובבית"ר נס ציונה.

אלוף המכביה

בתחרויות טניס השולחן של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכה פינקלשטיין במדליית זהב, בטורניר זוגות מעורבים ביחד עם עליזה לייפניק לאחר ניצחון בגמר על קובו מהולנד וקוטובסקי מאנגליה 0-2.

אלוף כינוס הפועל

במסגרת תחרויות טניס שולחן בכינוס הפועל שנערכו בשנת 1952 זכה פינקלשטיין בשתי מדליות זהב, בטורניר ליחידים ובטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם ג'ואיס פידלר מאנגליה.

אלוף ישראל הראשון

באליפות ישראל הראשונה בטניס שולחן שנערכה בדצמבר 1952 זכה פינקלשטיין במדליית זהב לאחר ניצחון בגמר על חברו לאגודה ורדי 0-2.
בתחרויות טניס השולחן של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכה פינקלשטיין בשתי מדליות זהב, בטורניר לזוגות גברים ביחד עם אוטו פפרבאום לאחר ניצחון בגמר על בולגאר ודיננסון משוודיה 1-2 ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם עליזה לייפניק לאחר ניצחון על לטמן ושרווד מאנגליה 0-2.
כעובד מלטשת יהלומים נחשף פינקלשטיין במאי 1965 לשוד יהלומים במקום עבודתו בתל אביב.
בשנת 1967 דורג פינקלשטיין במקום שלישי בישראל מבין שחקני טניס השולחן.
פטריק שברג

ביוגרפיה

שברג נולד בגטבורג.

מדליה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס זכה שברג במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר, אחרי דיטמר מגנבורג ממערב גרמניה (2.35) ולפני שיאן העולם דאז זו ג'יאנהו הסיני (2.31 מטר).

1985

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, בחודש ינואר, זכה שברג במדליית זהב בתוצאה של 2.32 מטר.

1986

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1986 סיים שברג במקום השישי בתוצאה של 2.25 מטר.

שיאן ואלוף עולם

בתחרות שנערכה בפיראוס שביוון ב-1 בפברואר, קבע שברג שיא עולם חדש בקפיצה לגובה באולם, כשקפץ לגובה של 2.41 מטר. בתחרות שנערכה בסטוקהולם ב-30 ביוני אותה שנה קבע שברג שיא עולם חדש בקפיצה לגובה כשעבר גובה של 2.42 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בתחילת ספטמבר אותה שנה, זכה שברג במדליית זהב בקפיצה לגובה (2.38 מטר), לפני שני קופצים מברית המועצות שזכו בצוותא במדליית כסף - איגור פקלין (2.38 מטר) וגנדי אבדינקו (2.38 מטר); שניהם היו שיאני עולם בקפיצה לגובה לפניו.

1988

באולימפיאדת סיאול זכה שברג במדליית ארד  בתוצאה של 2.36 ביחד עם רודולף פוברניצין מברית המועצות ואחרי אבדינקו שקבע שיא אולימפי חדש של 2.38 מטר והוליס קונווי מארצות הברית (2.36 מטר).

1989

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, בחודש מרץ  זכה שברג במדליית ארד בתוצאה של 2.35 מטר.

1991

באליפות העולם שנערכה בטוקיו סיים שברג במקום השביעי בתוצאה של 2.31 מטר.  המנצח היה צ'ארלס אוסטין מארצות הברית (2.38 מטר).

1992

באולימפיאדת ברצלונה  זכה שברג במדליית כסף בתוצאה של 2.34 מטר, אחרי חאבייר סוטומאיור מקובה (2.34 מטר) ולפני שלושה קופצים שזכו בצוותא במדליית ארד - ארטור פרטיקה מפולין, קונווי, וטים פורסית מאוסטרליה (2.34 מטר). כל חמשת הקופצים הראשונים קפצו אותו הגובה, 2.34 מטר, וההכרעה נפלה לפי מספר הפסילות.

1993

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בטורונטו, בחודש מרץ, זכה שברג במדליית כסף בתוצאה של 2.39 מטר.

1995

באליפות העולם שנערכה בגטבורג בשנת  סיים שברג במקום השישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.32 מטר. המנצח היה טרוי קמפ מבהאמה (2.37 מטר).