google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ייקוב ראדר מרכוס

קורות חייו

מרכוס נולד בקונסוויל וגדל בהאמסטד, פנסילבניה, ארצות הברית למשפחה יהודית מסורתית. הוא החל להתעניין ביהדות רפורמית בגיל 15, כאשר החל ללמוד לקראת לימודי רבנות בהיברו יוניון קולג' (HUC), בסינסינטי, אוהיו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, שירת שנתיים בצבא האמריקאי ולאחריהן חזר להשלים את לימודיו בסינסינטי.
בשנת 1920, קיבל הסמכה רבנית והתקבל לסגל המרצים בהיברו יוניון קולג', שם לימד היסטוריה מקראית.
בשנת 1922 החל מרכוס ללמוד תולדות ישראל בברלין עם יצחק משה אלבוגן שהעניק לו בשנת 1925 את תואר דוקטור לפילוסופיה. באותה השנה, נישא מרכוס לאנטונט ברודי בפריס.
בשנת 1926, לאחר שנת לימודים מקוצרת באוניברסיטה העברית, חזר מרכוס להיברו יוניון קולג', שם שימש כמרצה עד לשנת 1995.
בשנת 1959 קיבל תואר פרופסור ע"ש אדולף אוקס לתולדות העם היהודי-אמריקאי.
בשנת 1965 התמנה ליושב ראש מכון מילטון והאטי כץ לתולדות העם היהודי-אמריקאי בהיברו יוניון קולג'.
מרכוס הקדיש את רוב עבודתו ההיסטורית לאחר מלחמת העולם השנייה לחקר תולדות העם היהודי-אמריקאי וייסד בשנת 1947 את הארכיון היהודי-האמריקאי בסינסינטי בקמפוס ההיברו יוניון קולג'. מרכוס נודע בעיקר בשל עבודתו המפורסמת בנושא תולדות יהודי אירופה בימי הביניים. ספרו '"היהודי בעולם ימי הביניים ספר מקור 315-1791", ראה אור לראשונה בשנת 1938.
נפטר ב-14 בנובמבר 1995 בסינסינטי, אוהיו, ארצות הברית, בגיל 99.
אמת המים של סגוביה

תיאור כללי

האמה מובילה מים מנהר פואנטה פריה, העובר בהרים הממוקמים כ-17 קילומטרים מהעיר סגוביה. מהנהר ממשיכה האמה לאורך 15 קילומטרים עד הגעתה לעיר, שם מתנקזים המים למאגר El Caserón ('הבית הגדול'), וממנו ממשיכים בתעלה למאגר Casa de Aguas ('בית המים'). במאגר זה החול שוקע והמים מסוננים באופן טבעי. ביציאה מהמאגר ממשיכים המים לנוע על פני האמה בשיפוע של מעלה אחת, עד הגעתם לאזור האלקסר בשולי העיר. מהאלקסר נכנסת האמה לתחומי העיר העתיקה, חולפת בכיכר דיאס סאנס (Díaz Sanz) וממשיכה אל כיכר הארטילריה (Plaza de la Artillería - בתמונה), בה נראית האמה במלוא הדרה.

מבנה

המקטע הראשון של האמה כולל 36 קשתות, אשר נבנו מחדש במהלך המאה ה-15, לאחר שנהרסו בשנת 1072 על ידי המורים. במקטע זה האמה בנויה בשתי קומות של קשתות, הנתמכות באמצעות מסגרות פשוטות המייצבות את המבנה. רוחב הקשתות במפלס העליון הוא 5.1 מטרים, לעומת 4.5 מטרים במפלס התחתון. כמו כן, העמודים במפלס העליון נמוכים וצרים יותר מאלו במפלס התחתון. היקף העומדים במפלס התחתון משתנה לאורך גובהם, כאשר היקפם בתחתית הוא כ-2.4 * 3 מטרים, לעומת 1.8 * 2.5 מטרים בראשם. בראש האמה, מעל העמודים העליונים, עוברת תעלת המים, חלל בצורת האות U בגודל 0.55 * 0.46 מטרים.
האמה בנויה מבלוקים דמויי-לבנה עשויים גרניט. בשיא גובהה, מגיעה האמה לגובה של 28.5 מטרים, מהם 6 מטרים של יסודות. מכניסתה של האמה לעיר ועד הגעתה לכיכר דיאס סאנס, היא בנויה על-גבי 75 קשתות יחידות, 44 קשתות כפולות ו-4 קשתות יחידות נוספות, בסך הכל 167 קשתות. האמה בנויה על-פי העקרונות שהציג ויטרוביוס בספרו 'על אודות האדריכלות'.

היסטוריה

אמת המים אינה כוללת כתובת (ייתכן שזו נכללה בחלק שנהרס) ולכן לא ניתן לקבוע בוודאות את מועד בנייתה. החוקרים מתארכים את בנייתה למחצית השנייה של המאה הראשונה לספירה או שנותיה הראשונות של המאה השנייה.
בימי שלטונם של המלכים הקתוליים, פרננדו השני ואיזבלה הראשונה, עברה אמת המים שיפוץ נרחב. במהלך השיפוץ נבנו מחדש 36 קשתות לאורך האמה, תוך כדי הקפדה על שמירת עיצובה וסגנונה המקוריים. בשלב מאוחר יותר, במהלך המאה ה-16, נוספו לאמה נישות ופסלים.
לאורך ההיסטוריה נשמרה אמת המים במצב מצוין, ועד לאחרונה אף המשיכה להוביל מים לעיר ובעיקר לאלקסר. במהלך המאה העשרים סבל המבנה מבלאי מואץ בעקבות זיהום שנגרם מכלי רכב שעברו בין קשתות האמה. מאז שנת 1997 מתבצעות תוכניות שיקום במטרה להבטיח ולשמר את מצבה של אמת המים. בין היתר, הכיכר בה נמצא חלקה המרכזי של האמה הוסבה למדרחוב ותנועת כלי הרכב הוסטה לרחובות אחרים.
יחסי אלג'יריה–קפריסין

פגישות רשמיות

בנובמבר 1998 פגש שר החוץ האלג'יראי את מקבילו שר החוץ הקפריסאי.
בפברואר 2001 ביקר שר החוץ האלג'יראי בקפריסין.
בנובמבר 2001 קיבל נשיא הרפובליקה של קפריסין, גלפקוס קלרידיס את אישורי השגריר החדש של אלג'יריה, מר אחמד בודהרי.
בספטמבר 2003 נפגש נשיא קפריסין וראשי אלג'יר, סנגל, כווית כדי לדון בסוגיות אזוריות.

הסכמים, סחר והשקעות

קפריסין ואלג'יריה סיכמו הסכמים שונים. לדוגמה, בנובמבר 1997, אלג'יריה וקפריסין הסכימו על מסגרת לחילופי סחורות ימי בין המדינות, תוך הסרת מכשולים על תנועתם החופשית של אוניות והצעת יחס מועדף בנמלים בשתי המדינות. בדצמבר 1999 חתמו אלג'יריה וקפריסין על הסכם תובלה אווירית להכנסת סחורות במסגרת חוקית בנתיבי אוויר בין אלג'יריה לקפריסין. ביולי 2000 חתמה סוכנות הידיעות האלג'ירית APS על הסכם שיתוף פעולה עם סוכנות הידיעות הקפריסאית
בדצמבר 2001, החברה האלג'ירית סונטראץ' וחברת הנפט הקפריסאית מדקס נפט חתמו על עסקת חיפושים לנפט בצפון בורדג' ובעומר אידריס באגן איליזי בדרום מזרח אלג'יריה.
קפריסין מחשיבה את אלג'יריה כשותפה פוטנציאלית לסייע בהוצאת נפט וגז בלתי מנוצלים מהאזור הכלכלי הבלעדי של האי. שותפים פונטציאלים נוספים הם לוב, רוסיה ואלג'יריה - הפרטים המלאים על המשא ומתן טרם פורסמו לרשות הרבים.
ריצ'רד אבדון

קורות חיים

אבדון נולד בניו יורק למשפחה יהודית רוסית. כישרונו כצלם התגלה על ידי אלכסיי ברודוביץ' שהיה מנהל אמנותי במגזין האופנה הארפר'ס בזאר. ב-1946 אבדון הקים סטודיו משלו, והחל לספק תמונות למגזינים כמו ווג, ומגזין לייף. לאחר מכן הפך לצלם הראשי בהרפר'ס בזאר. בניגוד לנהוג באותה תקופה, אבדון צילם דוגמניות שחייכו, צחקו, ופעמים רבות היו בתנועה בזמן הצילום.
ב-1966 אבדון החל לעבוד כצלם אופנה במגזין ווג, ובנוסף לכך החל לצלם נושאים רבים אחרים. בין היתר צילם בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם, את הפגנות התנועה לזכויות האזרח, ומאושפזים בבתי חולים למחלות נפש. בהמשך צילם את נפילת חומת ברלין, ואת אביו בסדרת תמונות המתעדות את דעיכתו בשל מחלת הסרטן בה לקה.
מפורסמים ביותר הם צילומי הדיוקן של אבדון, שהתאפיינו ברקע לבן וחלק, ללא עצמים שיעזרו למקם את הדמות מבחינת הקשר, ובהעמדת המצולם בפשטות, מישיר מבט אל המצלמה. הוא התעניין במיוחד באופן בו ניתן ללכוד חלק מאישיותו ונפשו של האדם בצילום הדיוקן. ככל שהתפרסם צילם יותר ויותר דיוקנאות של ידוענים. בין היתר צילם את הביטלס, מרילין מונרו, ונסטסיה קינסקי.
במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 יצא לצלם במערב ארצות הברית אנשים אקראיים בסטודיו ארעיים שהקים בשטח. את התמונות קיבץ בספר שהפך לרב-מכר בשם "במערב האמריקאי". הביקורת שהושמעה נגד אבדון הייתה שהוא מציג את אמריקה באופן משפיל. מנגד שיבחוהו
על האופן בו נהג במצולמיו בתשומת לב וכבוד השמורים בדרך כלל לפוליטיקאים חשובים או ידוענים.
אבדון זכה במהלך חייו בפרסים רבים כולל פרס הסלבלד ב-1991 ו-Master of Photography Award מהמרכז הבינלאומי לצילום ב-1993. בפרס Prix nadar ב-1994 על ספרו "עדות" (Evidence) וב-2003, שנה לפני מותו, קיבל את מדליית יובל 150 שנה של החברה המלכותית לצילום.
אלכסנדר היסלופ

ביוגרפיה

אלכסנדר נולד וגדל בעיר דנס במחוז ברקוויקשייר בסקוטלנד. הוא היה בנו של סטיבן היסלופ (נפטר בשנת 1837) בנאי במקצועו, ואחד מזקני קהילה בכנסיית Presbytery of Relief. אחיו של אלכסנדר נקרא גם הוא סטיבן היסלופ (חי בין השנים 1817–1863). נודע בזמנו כמיסיונר להודו וחוקר טבע.
במשך זמן מה היה מורה בקהילה בעיר ויק במחוז קייטנס. בשנת 1831 הוא נשא לאשה את ג'יין פירסון. למשך זמן מה היה העורך של העיתון Scottish Guardian (השומר סקוטי). כמתלמד לכמורה וזקן בקהילה הוא הצטרף לכנסייה החופשית של סקוטלנד (זרם נוצרי בסקוטלנד שהתפצל מן הכנסייה הסקוטית) בהתפצלות של 1843. הוא הוסמך בשנת 1844 בכנסייה החופשית המזרחית, בעיירת החוף המזרחי בסקוטלנד, אברובה, שבה הפך בשנת-1864 לבכיר זקני הקהילה. הוא נפטר משבץ מוחי בתוך שנה לאחר שהיה חולה במשך כשנתיים.
הוא כתב מספר ספרים, המפורסם ביניהם הוא הספר "The Two Babylons" שתי הבבליות.

שתי הבבליות

הספר The Two Babylons ("שתי הבבליות") פורסם לראשונה ב-1853 כחוברת, מאז תוקנה והורחבה מספר פעמים עד שפורסמה כספר בשנת 1858.
בספר זה טען היסלופ שהכנסייה הקתולית היא כת מיסטית של פולחן בבל, ושהיא פגאנית, ואילו הפרוטסטנטים עובדים את ישו האמיתי ואת האלוהים האמיתי. הוא האמין כי מנהגים קתוליים דתיים הם פולחנים פגאניים שהוטמעו בנצרות האמיתית בתקופת שלטונו של קונסטנטין. בשלב זה, המיזוג בין דת המדינה הרומית לבין פולחן האם והילד הועבר לנצרות, תוך שילוב של דמויות נוצריות עם המיתולוגיה הפגאנית. שמה של האלילה הוסב למרי (מרים אם ישו), ושמו של ישו הוסב לשמו של Jupiter-Puer, או "יופיטר הנער".
היסלופ האמין כי האלילה, ברומא נקראה ונוס או פורטונה, היה שמה הרומאי של האלילה הבבלית העתיקה יותר כת של אישתר (Ishtar), שמקורותיה החלו עם אישה בעלת שיער בלונדיני ועיניים כחולות בשם סמירמיס.
על פי היסלופ, סמירמיס הייתה אישה יפה ביותר, שילדה לו בן בשם תמוז, שימשה כמלכה, אשתו של נמרוד המייסד של בבל והדת שלה, והושלמה (כאלילה) דרך לידת בתולים מזויפת. מאוחר יותר, נהרג נמרוד, סמירמיס, שהייתה בהריון ממנו, טענה שהילד הוא לידה מחדש/גלגול של נמרוד.
היסלופ ניסה להראות כי פולחן סמירמיס התפשט ברחבי העולם, שמה השתנה בהתאם לתרבות והשפה. במצרים היא הייתה איזיס, ביוון ורומא היא נקראה ונוס, דיאנה, אתנה, וכן הלאה בשורה שלמה של שמות אחרים, אך תמיד התפללו אליה, עבדו אותה, היא שימשה כמרכז לפולחן ואמונה שהייתה מבוססת על דת המסתורין של בבל העתיקה. על פי היסלופ, קונסטנטינוס על אף שטען שהמיר את דתו לנצרות, היה ונשאר עובד אלילים, אך שינה את שמות האלילים והאלילות לשמות נוצריים כדי למזג את שתי הדתות לאחת, לצרכים הפוליטיים שלו.
אימוצו של קונסטנטינוס את המסורת הפגאנית הזו, הייתה נקודת מפנה עבור הנצרות הקדומה. בשנת 313, הפיק קונסטנטינוס את החוק המכונה הצו של מילאנו, שהפך את עבודת האל הנוצרי לחוקית. הקיסר הפך לפטרון הגדול של הכנסייה, וקבע תקדים למיקומו ההיררכי של הקיסר בתוך הכנסייה ואת הרעיון של האורתודוקסיה (דבקות ברעיונות, הלכות והחלטות שנקבעו וקבעו את דרך הפולחן הנוצרי הקדום), העולם הנוצרי, הועידות האקומניות, סדר שנשמר במשך מאות שנים, כדת המדינה והכנסייה של האימפריה הרומית.
אלכסנדר זוסיה טוליפמן

אלכסנדר זוסיה טוליפמן (1867 – 1935) היה איש העלייה הראשונה, ממתיישבי ראשון לציון וחבר ועד המושבה.

ביוגרפיה

נולד באוקראינה, בנו של יעקב טוליפמן. בשנת תרנ"א (1891) עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בתקופה הראשונה התיישב ביפו ועבד ביקב בראשון לציון. כעבור זמן בנה את ביתו במושבה ועבר להתגורר בה. הוא נטע כרם ענבים ושקדים ועסק בגידולו.
בשנת 1909 היה חבר בוועד המושבה. בתקופה הראשונה שלאחר הקמת אגודת הלוואה וחיסכון כיהן כגזברה. היה מיוזמי הקמת בית המכבי בראשון לציון.
נפטר בשנת 1935 ונקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון. על שמו רחוב בעיר.

משפחתו

לטוליפמן היה בן יחיד, דוד, וחמש בנות. דוד נישא לשפרה, בתו של השו"ב יעקב מרדכי זינגר. אחותיה נישאו ליעקב איכילוב (בנו של אברהם זלמן איכילוב) ושמעון כהנוב (בנו של פייבל כהנוב) וכן לשניים מבני משפחת גיסין. דוד טוליפמן נרצח בעת עבודתו בפרדסו בידי שודדים ערבים בשנת 1943. בנם של דוד ושפרה הוא המדען יוסף טוליפמן ובתם היא שולמית אשת אליקום אוסטשינסקי, ראש המועצה הראשון של ראשון לציון. אחת מבנותיו של אלכסנדר זוסיה טוליפמן, לאה, נישאה לנתן כהן, בנו של הרופא ד"ר אליאס כהן. בנם הוא השופט אליעזר כהן. בנות נוספות: רבקה ברניצקי, שרה בלוך, רחל חודורובסקי וחנה אברמוביץ (אחותה התאומה של לאה).
ג'יין קזמרק

ראשית חייה

רזמרק נולדה במילווקי לאוולין, מורה ולאדוארד קזמרק, עובד מחלקת ההגנה של ארצות הברית. רזמרק היא פולנייה ונוצרייה קתולית. למדה תיאטרון ומשחק ב "אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון" ובבית הספר לדרמה שב"אוניברסיטת ייל".

קריירת משחק

קזמרק החלה את דרכה כשחקנית בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 בטלוויזיה בסדרות "The Paper Chase" ו"בלוז לכחולי המדים" בתפקיד השוטרת קלרה פילסקי.
ב-1984 השתתפה בסרט הקולנוע "להתאהב" לצידם של כוכבי הקולנוע רוברט דה נירו ומריל סטריפ.
ב-1998 השתתפה בפנטזיה "פלזנטוויל" בתפקיד אמו של דייוויד (טובי מגווייר) וב-1999 השתתפה כשחקנית אורחת בסדרת הדרמה "פליסיטי" בתפקיד קרול אמה של ג'ולי אמריק.
קזמרק פרצה לתודעה בשנת 2000 עם ליהוקה לקומדיית המצבים המוערכת "מלקולם באמצע". בסדרה היא הופיעה בתפקיד לואיס אם המשפחה הקשוחה והדומיננטית. קזמרק הפכה בזכות התוכנית לאחת מהשחקניות הקומיות האהובות בארצות הברית, היא הייתה מועמדת שבע פעמים לפרס אמי ושלוש פעמים לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה בסדרה קומית.
לאחר אותה הצלחה שיחקה קזמרק בסדרת הדרמה המשפטית "מצדי המתרס" (2008–2009) בכיכובה של גלוריה ראובן, ובסדרה הקומית "Us & Them".
בשנת 2017 שיחקה לצד מייקל פניה בקומדיית האקשן "תרגיל לשוטרים מתחילים", שכתב וביים דקס שפרד.

חיים אישיים

לקזמרק שלושה ילדים מגרושה - כוכב הטלוויזיה בראדלי ויטפורד, לו הייתה נשואה במשך כ-17 שנים.
בוסקו-זדרוי

היסטוריה

היישוב נוסד במאה ה-12, כשקבוצת רועים התיישבו באזור כנסייה ששכנה במקום עוד מ-1166. במאה ה-13 קיבל היישוב זכויות עיר. בתקופה זו קיבל המנזר המקומי מהמלך בולסלב החמישי  רשות להשתמש במי המלח של המעיינות המקומיים. זהו האזכור הראשון במקורות ההיסטוריים של מעיינות המרפא ביישוב. 
במאה ה-14 אישר המלך ולדיסלב השני יגיילו לבני העיר לקיים ירידים שנתיים. במאות ה-15 וה-16 שגשג בעיר המסחר בתוצרת לבוש.
במאה ה-17 נפגעה העיר קשות מ"המוות השחור". במאה ה-18 הוקם בעיר מפעל מלח. ב-1815, לאחר קונגרס וינה, צורפה העיר לפולין הקונגרסאית. ב-1820 פרצה שרפה גדולה בעיר, אך ב-1828 נפתח בעיר מרכז נופש ומרחצאות, ולאחר שנים ספורות נפתח בעיר בית הבראה.
בשנת 1869, אחרי המרד הפולני של 1863 ופירוק פולין הקונגרסאית על ידי האימפריה הרוסית, הופקעו מבוסקו-זדרוי זכויות העיר. אלה הושבו לעיר בשנת 1916.
מספר ימים לאחר הפלישה הגרמנית לפולין כבש הוורמאכט את בוסקו-זדרוי. העיר שוחררה ב-13 בינואר 1945 על ידי יחידה אוקראינית של הצבא האדום.

תולדות הקהילה

יהודים החלו לשבת בעיר מהמחצית השנייה של המאה ה-19, לאחר ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום. חלק מיהודי העיר התפרנסו מתעשיית הקיט המקומית, ואחד מהם, משה חיים רוזנברג, אף הקים בכפר סמוך מרחצאות פרטיים.
בין מלחמות העולם פעלו בעיר מפלגות ציוניות, ובהן המזרחי והציונים הכלליים, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן החלוץ והשומר הצעיר. בשנת 1930 הוקם בעיר בית כנסת חדש, וכן פעלו בה חסידויות שונות. בינואר 1934 נרצח בעיר סוחר יהודי קשיש בעקבות ויכוח על זכויות מסחר עם פולנים, ולאחר מכן, צמצמו הרשויות את זכויות המסחר של יהודי העיר.
לפני מלחמת העולם השנייה נמנו בבוסקו-זדרוי כ-1,500 יהודים, מתוך כ-3,900 תושבים.

בשואה

עם כניסת הגרמנים לעיר בספטמבר 1939 הפכוה למרכז שלטונם במחוז סטופניצה. תוך ימים אחדים הוחרמו חנויות היהודים, והחלו מעשי ביזה של רכוש יהודי, וכן מעשי התעללות ואונס. בהמשך, הוקם בעיר יודנרט, בראשות יוסף טופיול, אשר נצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה.
באפריל 1941 הוקם בעיר גטו, אליו הוכנסו עד נובמבר למעלה מ-1,700 יהודים, רבים מהם עובדי כפייה. יהודי הגטו צוו לענוד על זרועם סרט עם מגן דוד. בתקופה זו תמך ארגון יס"ס ביהודי הגטו, וראש הארגון, מיכאל וייכרט, אף ביקר במקום.
באוקטובר 1942 כיתרו את הגטו גרמנים ואוקראינים, והצעידו את יושביו לעיירה פינצ'וב, וממנה לינדז'יוב, שם נערכה בהם סלקציה. קבוצת צעירים נשלחה למחנות עבודה, ויתר יהודי העיר שולחו ישירות למחנה ההשמדה טרבלינקה. במהלך האקציה רצחו הגרמנים את ראש היודנרט יוסף טופיול.
חומצה מאלית

חומצה מאלית היא חומצה אורגנית שנוסחתה: HO₂CCH₂CHOHCO₂H (ובקיצור: C₄H₆O₅).  
חומצה מאלית היא חומצה דיקרבוקסילית המצויה בעיקר בפירות בלתי בשלים, לרבות תפוחים וענבי יין, ואחראית לחמיצותם. החומצה בודדה לראשונה ממיץ תפוחים בשנת 1785 על ידי קרל וילהלם שלה. בשנת 1787 הציע אנטואן לבואזיה לכנות את החומצה acide malique בעקבות המילה הלטינית mālum שמשמעה "תפוח". 
כיום משמשת החומצה, בין היתר, כחומר מווסת חומציות בתעשיית המזון, וסימונה E296.
Aven

תפקיד

עד כה ידוע כי ל-Aven פעילות אנטי-אפופטוטית וכן פעילות הקשורה לתיקון נזקי דנ"א.
החלבון Aven נתגלה לראשונה בשנת 2000 כחלבון היוצר אינטראקציה עם החלבון האנטי-אפופטוטי Bcl-xL;בהמשך נמצא כי Aven מייצב אותו ומסייע בפעילותו למניעת התרחשות האפופטוזה. עוד נמצא כי Aven יכול להיקשר גם לדומיין CARD של החלבון הפרו-אפופטוטי Apaf1, אשר לו תפקיד חיוני בהפעלת המסלול הפנימי של האפופטוזה, ולעכב את פעילותו. ‏Aven עובר עיבוד פרוטיאוליטי על ידי הפרוטאז הליזוזומלי קטפסין D, באופן שהוא עובר ביקוע ב-2 אתרים של שיירי ליזין - L144 ו-L196, כך שנוצר איזופורם קצר יותר (ΔN-Aven); תהליך זה דרוש לפעילותו האנטי-אפופטוטית של Aven.
בנוסף לפעילותו האנטי-אפופטוטית, נמצא ב-2008 כי Aven יכול להיקשר גם לקינאז ATM, אחד משחקני המפתח הקשורים לתיקון נזקי דנ"א. אנזים זה מזרחן מספר חלבונים המשפעלים את מערכת בקרת מחזור התא ומובילים לעצירת מחזור התא ומשם לתיקון נזקי הדנ"א או לאפופטוזה. ביטוי יתר של Aven באורגניזם המודל קסנופוס, השרה עצירה של מחזור התא בשלבים G₂/M, שברובה היא תלוית-ATM. בנוסף, חוסר ב-Aven פגם בפעילות של נקודות בקרה תלויות-ATM במחזור התא. לאחר ש-Aven נקשר לדומיין הקינאז של ATM, הוא מזורחן ב-2 אתרים של שיירי סרין: S135 ו-S308, וזרחון זה ככל הנראה מגדיל את השפעתו של Aven על ATM. ל-Aven יש רצף סיגנל יציאה מהגרעין (NES), ותחת תנאים פיזיולוגיים תקינים הוא יוצא מגרעין התא לציטוזול בעזרת אקספורטין 1 או CRM1.
מנגנון פעולתו של Aven טרם הובן באופן מלא.

חשיבות קלינית

ב-2003 פורסמו לראשונה דיווחים לפיהם קיים ביטוי ביתר של Aven ברמת ה-mRNA בקרב חולי לוקמיה חריפה (אקוטית) מ-2 הסוגים: הן לוקמיה מיאלואידית חריפה (AML) הנפוצה יותר בקרב מבוגרים, והן לוקמיה לימפוציטית חריפה (ALL) הנפוצה יותר בקרב ילדים. ב-2013 הוכיחה קבוצת חוקרים מגרמניה כי ביטוי ביתר של Aven תורם לעלייה בממאירות בנאופלזיות המטופויטיות (שקשורות בהיווצרות תאי דם) בחולי לוקמיה אקוטית. החוקרים השתמשו, בין היתר, בעכבר טרנסגני עם ביטוי ביתר של Aven בתאי T, ותוצאות הניסוי המחקר הראו כי קיים שיתוף פעולה אונקוגני של Aven עם הגן מדכא הסרטן p53 מוטנט שנפגע מאובדן הטרוזיגוטיות. בנוסף, הפחתת הביטוי של Aven באמצעות שימוש ב-shRNA גרמה לירידה משמעותית בצמיחת הגידול בקרב חולי AML ו-T-ALL.
פיליפ השני, דוכס בורגונדיה

ביוגרפיה

פיליפ נולד ב-15 בינואר 1342, לז'אן השני, מלך צרפת ולבון מלוקסמבורג, בתו של מלך בוהמיה. בשנת 1356, בגיל 14 שנה בלבד, לחם בגבורה בקרב פואטייה (שבו נפל אביו בשבי האנגלים) ועל כך זכה בכינוי "האמיץ", ובשנת 1360 זכה בתואר דוכס טורן. בשנת 1361 נפטר פיליפ דה רובְר דוכס בורגונדיה מבלי להשאיר אחריו יורש, ובשנת 1363 ז'אן השני, מלך צרפת מינה את פיליפ לדוכס בורגונדיה כתמורה על אומץ לבו בקרב. ב-19 ביוני 1369 פיליפ נשא לאישה את אלמנתו של פיליפ דה רובר, מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה לעתיד, שהייתה בתו של לואי השני, רוזן פלנדריה המכונה לואי דה מאל. מרגריט ילדה לו 8 ילדים, ובהם את בנו בכורו ז'אן שירש את דוכסות בורגונדיה אחרי מותו ב-1404.
בשנת 1384 מת לואי דה מאל, ופיליפ ירש את רוזנות פלנדריה. בשנת 1385 חתם פיליפ על "שלום טורנה" עם הפלמים אנשי העיר גנט שמרדו בלואי דה מאל ב-1379. בשנת 1385 השיא את בנו בכורו ז'אן למרגרטה מבוואריה, שהייתה בתו של אלברט הראשון, רוזן אֵנו (כיום פרובינציה בדרום בלגיה) והולנד, ואת בתו מרגריט לווילם הרביעי, בנו ויורשו של אלברט.
החל משנת 1380 שימש פיליפ כעוצר ממלכת צרפת (יחד עם אחיו לואי הראשון מאנז'ו מלך נאפולי וז'אן, דוכס ברי) בשם אחיינו שארל השישי, מלך צרפת שהיה בן 12 שנה בלבד. ניהול ענייני המדינה נפל בעיקר על פיליפ, היות שאחיו לואי הראשון היה עסוק באיטליה ואחיו ז'אן דוכס ברי עסק בענייני חבל לאנגדוק שבדרום צרפת. ב-1388 נטל המלך שארל השישי את השלטון לידיו, אך ב-1392 הוא לקה במחלת נפש ופיליפ חזר לשמש כעוצר בשמו. אולם, לואי הראשון דוכס אורליאן, שהיה אחיו של המלך שארל השישי, טען לזכותו לשמש כעוצר במקום פיליפ. התפתחה ביניהם יריבות שגרמה למעשי איבה בין בית אורליאן לבין בית בורגונדיה.
ב-15 באוגוסט 1393 השיא פיליפ את בתו קתרין ללאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה ובשנת 1401 את בתו מארי לאמדאו השמיני, דוכס סבויה. כאשר פיליפ נפטר ב-27 באפריל 1404, דוכסות בורגונדיה שלטה באֵיְנו, פלנדריה, ארטואה (כיום בצפון צרפת) ופראנש-קונטה (כיום במזרח צרפת) והפכה, למעשה, למדינה עצמאית שהתעשרה מן המסחר ומן התעשייה של נחלותיה.
ברברה טוכמן

קורות חיים

טוכמן נולדה בניו יורק, נכדתו של הנרי מורגנטאו (האב), שגריר ארצות הברית לטורקיה בעת מלחמת העולם הראשונה, ובתו של מוריס ורטהיים, בנקאי שרכש את כתב העת The Nation . בשנת 1933 קיבלה תואר ראשון במכללת רדקליף (Radcliff), ולאחר מכן עבדה כשנה כעוזרת מחקר. עבדה כעיתונאית בזמן מלחמת האזרחים בספרד ובמלחמת העולם השנייה, בכתבי העת The Nation ו-New Statesman . היא הרצתה במוסדות אקדמיים שונים, ובהם אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת קליפורניה.
ספרה הראשון יצא לאור בשנת 1938, ולאחר מלחמת העולם השנייה התמקדה בכתיבת ספרים. ספריה מאופיינים בכתיבה מרתקת, גדושה בפרטים רבים מאד, ועוסקים במגוון רחב של תקופות ואישים בהיסטוריה, החל במאה ה-14 ("ראי רחוק") עבור בסיום המאה ה-19 ("המגדל הגאה") ותחילת מלחמת העולם הראשונה ("אוגוסט 1914", "מברק צימרמן"), וכלה במלחמת וייטנאם ("מצעד האיוולת").
על כתיבתה ההיסטורית זכתה טוכמן בשני פרסי פוליצר: בשנת 1963 עבור "אוגוסט 1914", ובשנת 1972, עבור "סטילוול - אמריקאי בסין".

חוק טוכמן

ברברה טוכמן ניסחה בספר "ראי רחוק - מבט למאה ה-14" את ראיית העולם ההיסטורית שלה ואת החשיבות שיש לייחס למאורעות ההיסטוריים ב"חוק טוכמן":
אסונות אינם מצויים לרוב כפי שמצטייר מדיווחים מסוימים. העובדה שמאורע מתואר בכרוניקות גורמת לו להיראות מרוכז ושכיח, ואילו המאורעות בפועל נוטים להיות בלתי סדירים הן בזמן והן במקום. בנוסף, ההתמדה של המציאות הנורמלית חזקה יותר מאשר השפעתה של ההפרעה, כפי שניתן להתרשם מתקופתנו. לדוגמה, לאחר שמיעת החדשות היום, עלול המאזין לחשוב שהעולם כולו מלא שביתות, פשעים, הפסקות חשמל, פריצת סכרים, תקלות רכבת, השבתת מערכת החינוך, שודדים, נרקומנים, ניאו נאצים ואנסים. העובדה היא כי יכול אדם, ביום טוב, לשוב הביתה בערב מבלי להיתקל בדיווחים כאלו יותר מפעם אחת או שתיים. עובדה זו הובילה אותי לנסח חוק של טוכמן, והוא: "העובדה שאירוע מצער מדווח, מכפילה את המשמעות המיוחסת לו פי חמישה עד עשרה (או כל מספר אחר שהקורא מעוניין לתת)".

ביקורת

בסקירה משנת 1985 הגדיר המגזין האמריקאי "סאטרדיי רוויו" את טוכמן כ"אחד האנשים הכי מוערכים יתר על המידה בתחום האמנות והספרות האמריקאית", וציין כי "במשך השנים [היא ביצעה] מעבר אומלל מכתיבת היסטוריה כלקח מוסרי לכתיבת לקחים מוסריים כהיסטוריה". על ספרה "מצעד האיוולת" נטען כי הסבריה הם בגדר חוכמה שבדיעבד, ונגועים בכשל הנחת המבוקש.
סגן ראש המטה הכללי

היסטוריה

מיום הקמתו של צה"ל ועד היום, תפקיד סגן הרמטכ"ל לא אוייש באופן רציף. עד לשנת 1999, כאשר היה סגן רמטכ"ל, הוא שימש במקביל גם כראש אג"ם (ראש אגף המטה הכללי), למעט המקרים הבודדים בהם חיים בר-לב כיהן בתפקיד ערב מלחמת ששת הימים ובעת שישראל טל כיהן בתפקיד לאחר מלחמת יום הכיפורים. בשנת 1999 הוקם אגף המבצעים והופרדו התפקידים באופן רשמי, מאז מקובל לראות בסגן הרמטכ"ל כממונה על בניין הכוח בצה"ל. על אף הצעות חוק בעניין, סגן הרמטכ"ל אינו מוגדר בחוק כממלא מקומו של הרמטכ"ל, סוגיה שמבקר המדינה נתן עליה את דעתו בדו"ח שפרסם בשנת 2010.
מאז שנת 2005 כפופה מחלקת הבקרה והמעקב בצה"ל לסגן הרמטכ"ל. בשנים 2016–2017 היה כפוף לסגן הרמטכ"ל גם מטה הסייבר.
ממלא תפקיד סגן הרמטכ"ל (ובעבר – ממלא תפקיד ראש אג"ם) הוא בדרך-כלל אחד המועמדים הטבעיים להחליף את הרמטכ"ל היוצא, ומקובל לראות במילוי התפקיד "חניכה" לפני קבלת הפיקוד על צה"ל. 19 מבין 22 הרמטכ"לים שעמדו בראש צה"ל עד היום, שימשו קודם לכן בתפקיד סגן הרמטכ"ל, לרוב בסמוך למינוים לראשות המטכ"ל.
כיום מכהן כסגן הרמטכ"ל האלוף אייל זמיר, שמונה לתפקיד ב-13 בדצמבר 2018.
אלגוריה

אלגוריה היא יצירה שיש לה משמעות מעבר לתוכנה המפורש והגלוי של היצירה עצמה. אלגוריה היא השאלה, מטאפורה מורחבת.  
היא נועדה להעביר מסר או מוסר השכל באמצעות סיפור, לרוב תוך שימוש באנלוגיה לחיים ולמציאות. 
אלגוריה היא לרוב יצירה ספרותית, המועברת גם באמצעות אמנות חזותית כגון: ציור, פיסול, צילום, קולנוע, תיאטרון או כל סוג אחר של יצירה אמנותית.
מא רייני

תולדות חייה

גרטרוד מליסה פרידג'ט (Pridgett) נולדה בקולומבוס, ג'ורג'יה. כחברה בכנסייה הבפטיסטית שרה במקהלת הכנסייה. 
ב-1904 פגשה את הזמר והרקדן ויליאם "פא" רייני (William "Pa" Rainey) ונישאה לו בגיל 18. הזוג הופיע יחד במופעי מינסטרל שחורים תחת השם "רייני את רייני, מתנקשי הבלוז". ב-1914 הגיעה רייני לניו אורלינס, שם הכירה כמה מחלוצי הג'אז בהם לואי ארמסטרונג, סידני בשה, פלטשר הנדרסון וג'ו "קינג" אוליבר. היא הופיעה עמם והפכה לדמות מוכרת. 
באותה תקופה הכירה את בסי סמית, ששרה בלוז בקרנות רחוב ולקחה אותה תחת חסותה. השתיים הפכו לחברות ולנאהבות. שתיהן היו ביסקסואליות.
בשנת 1920 הייתה רייני לאחת מזמרות הבלוז הראשונות שהוקלטו על גבי תקליט וזו שזכתה להצלחה הגדולה ביותר. בשנת 1923 עברה לשיקגו, לפי דרישת חברת תקליטי פרמאונט והקליטה שם למעלה מ-100 שירים בחמש השנים העוקבות, בהם הלהיטים "Moonshine Blues", "See See Rider" ,"Bo-Weavil Blues" ו-"Ma Rainey's Black Bottom". אנשי פרמאונט שיווקו אותה כ"האמא של הבלוז", "הזמיר מהדרום", "האשה בעלת צוואר-הזהב של הבלוז" ו"חתולת הבר של פרמאונט". 
ב-1924 הקליטה מספר שירים יחד עם לואי ארמסטרונג (כשהידוע שבהם הוא "Jelly Bean Blues"). עוד באותה שנה הצטרפה ללהקה המעורבת (שחורים ולבנים), "חתולי הבר של הג'אז" (Wildcats Jazz Band) לסיבוב הופעות שנמשך בהפסקות עד 1928 (בלהקה היה חבר גם טומי דורסי הצעיר). הלהקה הופיעה הן בפני קהל אפרו-אמריקני והן בפני קהל לבן-עור וכך הייתה רייני לאחת מזמרות הבלוז הראשונות שהופיעו בפני קהל לבן.
ב-1928 חברה שוב לדורסי והקליטה עמו 20 שירים. לאחר מכן הופסק החוזה שלה עם פרמאונט משום שסגנונה הבסיסי, המחוספס והפשוט לא התאים עוד לטעם הקהל.
ב-1935 חזרה רייני לעיר הולדתה, שם ניהלה שני תיאטראות וודוויל עד מותה ב-1939 מהתקף לב.

השפעה והתייחסויות בתרבות

הקלטת השיר "See See Rider", שרייני הקליטה לראשונה ב-1924, נכלל ב-1994 בהיכל התהילה של פרס גראמי, ובאוצר ההקלטות של ספריית הקונגרס. השיר הוקלט באותה תקופה גם על ידי ביג ביל ברונזי, לדבלי, פגי לי ומיסיסיפי ג'ון הארט, לאחר מכן הוקלט השיר על ידי אלביס פרסלי, ג'רי לי לואיס, צ'אק ברי, ג'ניס ג'ופלין, גרייטפול דד וברוס ספרינגסטין.
בוב דילן מתייחס לרייני בשירו "Tombstone Blues" הכלול בתקליט Highway 61 Revisited.
ב-1994 הוציא דואר ארצות הברית בול דואר עם תמונת דיוקנה.
אגדה עירונית 3

תקציר עלילה

הסרט מתחיל בשנת 1969 בתיכון בסולט לייק סיטי, יוטה. מספר בנים מחליטים לשכר את חברותיהם, ואז לקחתן ולאנוס אותן. קפטן קבוצת הפוטבול חוטף בחורה בשם מארי באנר, המנסה מצידה להמלט. בניסיון להשתלט עליה, הוא בטעות הורג אותה, וגופתה נשמרת בתוך קופסה. לאחר מכן הסרט עובר לשנות ה-2000, והצופים רואים חבורת בנות שמתווכחות ביניהן על האגדה של היעלמות הנערה מ-1969 תוך כדי משחק "בלאדי מרי". באותו לילה נחטפות בנות החבורה. באור יום הן חוזרות לבית, ומאוחר יותר מתברר כי הן נחטפו על ידי בני קבוצת הפוטבול מ-1969.
במקביל מתברר כי גופתה של מארי עדיין משוטטת, ורוצחת בהדרגה את בני קבוצת הפוטבול של התיכון בשנות ה-2000. מתברר כי נערי הקבוצה הם בניהם של הבחורים ששיכרו את מארי וחברותיה 30 שנה קודם לכן.