google/wiki40b huggingface dataset:
יער חניתה

יער חניתה משתרע על פני כ-2,300 דונם במורדות הרי הגליל המערבי, בין קיבוץ חניתה לשלומי. היער נטוע בעיקר בעצי אורן ובחלקו העליון דגם משוחזר של "חניתה תחתית". כיום זהו מקום מושבו של האתר "חומה ומגדל" שהיווה נקודה יהודית ראשונה באזור בו הקימו ראשוני מתיישבי חניתה את המחנה, בליל ה-20 במרץ בשנת 1938.
היער מכיל ברובו עצים מחטניים, עצי חורש ובוסתן וראשית נטיעתו בשנות ה-40, אולם נטיעתו הושלמה רק בשנות ה-70 של המאה העשרים. 
אדמות הקרקע שעליה ניטע היער ניקנו על ידי יוסף סינגליה שהיה נשיא הוועד המרכזי של קק"ל באיטליה. והשתמש בדרכונו האיטלקי, על מנת לקנות את האדמות בתקופה בה ממשלת בריטניה הערימה קשיים ליהודים לרכוש את אדמות הארץ.

חומה ומגדל

באתר שהוקם על "חניתה תחתית" בנתה קק"ל שיחזור של מגדל וחומה עשויים עץ, המהווים עדות חיה לסיפורם של המתיישבים, ששהו במחנה בימיו הראשונים של הקיבוץ. בתקופה בה הוא הותקף בידי ערבים פעמים רבות. לאחר 6 חודשים נפרצה הדרך ל"חניתה עילית", מקום משכנו של הקיבוץ כיום.

מצפה חניתה

מצפה חניתה ממוקם מדרום-מערב לקיבוץ ובסמוך לגדר עם לבנון. המצפה משקיף על כפרי דרום לבנון ובקעת העיר צור. במידרונו נמצאת "מערת חניתה" (מערת סולם) שנתגלו בה כלי חרס מהתקופה ההלניסטית. המערה סגורה למבקרים בשל סכנה ביטחונית וקרבתה לגבול לבנון.

נחל הבאר

שביל הנחל מתחיל בסמוך למבנה "חומה ומגדל". ואתר ההנצחה ליהודה ברנר ויעקב ברגר שנורו בלילה הראשון להקמת המחנה בתקיפה ערבית. במעלה השביל נמצאת חורשת אורן ובה מבנה הבאר. את הבאר מבטון יצרו, מתיישבי חניתה, בשל דרישת המשק למים לאחר שהמחנה עלה לקרקע. המבנה הוקם בשילוב עם בריכת אגירה ומשאבת דיזל, אולם מכיוון שהוא לא סיפק את צורכי המים של המתיישבים, הוא ננטש.

מצפור שביט

בנובמבר 2014 נחנך מצפור שביט ביער חניתה על שם יהודה שביט שהיה ראש המועצה האזורית מטה אשר בשנים 1994–2013. מהמצפור הנמצא מזרחית לכביש העולה לחניתה, יש תצפית יפה על כל הגליל המערבי.

מצדית חניתה

עמדת שמירה מבטון שנבנתה ב-1943 ושמשה אחר כך כמחסן לציוד חקלאי של קיבוץ חניתה. נמצאת על גבעה ממערב לכביש העולה לחניתה. כיום- בתחום שלומי בשכונת מורד ההר. הגבעה מזוהה כמקומה של העיירה המוזכרת בתלמוד בשם "פי מצובה".
רשם ההקדשות

רשם ההקדשות היא יחידה ארגונית ברשות התאגידים העוסקת בהליכי הרישום של הקדש ציבורי בהתאם לאמור בחוק הנאמנות, תשל"ט-1979 ותפקידי הרשם וסמכויותיו מוגדרים בחוק זה ובתקנות ההקדשות לצורכי צדקה ,תשל"ד-1974. על פי תיקון לחוק החברות משנת 2007, ניתנו לרשם ההקדשות סמכויות שונות באשר לחברות לתועלת הציבור, בדומה לסמכויות שיש לרשם העמותות כלפי עמותות.

היסטוריה

רשם ההקדשות פעל כמחלקה נפרדת במשרד המשפטים עד שנת 2004, אז צורף ליחידת רשם העמותות. בשנת 2006 עם הקמת רשות התאגידים, הפך לחלק מהרשות.

רשמים

רשם ההקדשות ממונה על ידי שר המשפטים. על הרשם להיות בעל תנאי הכשירות למינוי שופט לבית משפט השלום.
כרשם ההקדשות מכהן ראש רשות התאגידים.
שם הצופן: מבצר דיגיטלי

העלילה

עלילת הספר מתאפיינת בקצב אירועים מהיר בשתי זירות התרחשות עיקריות: בסוכנות לביטחון לאומי (NSA) בארצות הברית וסביליה שבספרד.
ה"סוכנות לביטחון לאומי" אחראית על איסוף מודיעין אלקטרוני כלל עולמי, ועל אבטחת המידע המסווג של ארצות הברית. לצורך זה מחזיקה הסוכנות במחשב מתקדם במיוחד, ה"טרנסלטור", המסוגל לפענח כל צופן במספר דקות בלבד, ובאמצעותו היא מפענחת תשדורות אינטרנטיות מוצפנות ועוקבת אחר כלל תעבורת המידע ברשת. המידע הרלוונטי נמסר לגורמים הממונים על סיכול איומי טרור. עם זאת, רבים רואים בקיום הסוכנות משום פגיעה בפרטיות. הסוכנות לביטחון לאומי נקלעת למשבר ונמצאת תחת איום כאשר אנסיי טנקאדו, קריפטוגרף יפני, שעבד בעבר בסוכנות לביטחון לאומי, פיתח צופן שאינו ניתן לפענוח המכונה "מבצר דיגיטלי" והפיץ אותו באמצעות האינטרנט לכל דורש. הוא מאיים על הסוכנות כי אם לא יודיעו בפומבי על קיומו של ה"טרנסלטור", הוא יפרסם באינטרנט את המפתח להצפנה באמצעות הצופן ובכך יסכן את ארצות הברית שלא תוכל לפענח את הצפנים שישלחו באינטרנט. הקריפטורגפית המוכשרת סוזן פלטשר מוזעקת לסיוע ומנסה למצוא את שותפו האמריקאי של טנקאדו המכונה "צפון דקוטה", שאמור לפרסם את המפתח אם לא ייענו דרישותיו של טנקאדו. תוך כדי עבודתה היא נקלעת לסבך של שקרים כאשר עליה להגן על הסוכנות, על ביטחון האומה האמריקנית ועל חייה.
דייוויד בקר, ארוסה של סוזן, נשלח על ידי מנהלה של סוזן בסוכנות לביטחון לאומי לספרד, שם מת אנסיי טנקאדו בפתאומיות מהתקף לב, כשעליו היה לחלץ את המפתח לפיצוח "מבצר דיגיטלי" שהיה בידי טנקאנדו. שתוך כדי המסע למציאת המפתח עוקב אחריו מתנקש במטרה לחסלו.
משפט המפתח בספר הוא "מי ישמור על השומרים" - הקונפליקט הערכי בספר. זהו הקונפליקט שהביא את אנסיי טנקאדו לפיתוח הצופן.
מנהלה של סוזן מחליט לספר לה חלק מהאמת, כשהוא למעשה מנסה ליצור בתוכנה "דלת אחורית" על ידי כך שישנה את ה"מבצר דיגיטלי" לפני שיפורסם המפתח לפתיחת "מבצר דיגיטלי", וכך תוכל הסוכנות לפצח צפנים אלו בקלות, בזמן שהצופן ייחשב כבלתי ניתן לפיצוח. בינתיים בספרד בורח דייוויד בקר מהמתנקש שמנסה להורגו לאחר שמצא את המפתח.
בהמשך מגלים סוזן וסגן מנהל הסוכנות שלמעשה הצופן "מבצר דיגיטלי" אינו קיים. התוכנית של אנסיי טנקאדו הייתה לחדור לבנק הנתונים בעזרת תולעת (דומה לוירוס) שהוחדרה ל'טרנסלטור' במסווה של מסר מוצפן.
סוזן מגלה שאנסיי טנקאדו נרצח על ידי המתנקש שרודף אחרי ארוסה, ושהשולח הוא מנהלה, סגן מנהל הסוכנות. ברגע האחרון היא מצליחה לברוח מהבניין כאשר הוא מתפוצץ כתוצאה מהתחממות יתר של המחשב והורג את סגן המנהל.
בינתיים המנהל הראשי של הסוכנות לביטחון לאומי מגלה שהתולעת מתחילה לפרוץ לבנק הנתונים, ועובדים רבים מנסים לעצור את התולעת בעזרת הקוד של אנסיי טנקאדו שדייוויד הצליח לחלץ. שניות לאחר שהתולעת פרצה את מערכת ההגנה האחרונה של בנק הנתונים הצליחו סוזן ודייוויד לזהות את הקוד האמיתי ועצרו את החדירה לבנק הנתונים.
אביב גפן III

סינגלים

הסינגל הראשון מהאלבום, "האם להיות בך מאוהב", הפך בן רגע ללהיט ענק וכבש את תחנות הרדיו. השיר הוכתר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"ד של רשת ג', וגפן עצמו זכה בתואר זמר השנה. סינגל נוסף מהאלבום היה "כבוד" שצעד במקום ה-11 באותו מצעד. שירים נוספים שיצאו מהאלבום והצליחו היו "הולך לאיבוד", "התאבדות" ו"קבעתי עם האושר" בדואט עם טכנאי הסאונד ליאור טבת.
דב וייס

ביוגרפיה

נולד בארצות הברית למשה וייס, סוחר נדל"ן ונצר למשפחת רבנים, שניצל מן השואה. למד במוסדות צאנז בארצות הברית. בשנת תשכ"ו עלה אביו עם משפחתו לישראל והתגוררו בקריית צאנז בנתניה. בשנת תשכ"ט נשא לאישה את חיה מינדל, בת רבו יקותיאל יהודה הלברשטאם. רבו הדגיש שלקחו לחתן בזכות מעלותיו האישיות על אף שאינו בעל ייחוס. לאחר נישואיו התגורר בקריית צאנז בנתניה ושימש ר"מ בישיבת צאנז. אשתו ניהלה מוסד ליתומים בקריית צאנז.
בשנת תשל"ב (1972) עבר חמיו האדמו"ר לארצות הברית והתגורר בעיר יוניון סיטי, ניו ג'רזי, ופתח שם ישיבה ומוסדות. בסוף שנת תשל"ג היגר הרב וייס בעקבות חמיו ליוניון סיטי וכיהן בתפקידים שונים בישיבה ולאחר מכן כראש כולל של חסידי צאנז. חמיו העריכו והיה מבקש ממנו חוות דעת על פסיקותיו ושאלותיו לגדולי הדור.
כעבור מספר שנים עבר להתגורר בירושלים ועמד בראשות כולל בקריית צאנז. בד בבד עם תפקידו כראש כולל, שימש כמורה הוראה ובאופן לא רשמי נחשב כרב השכונה, לצדו של הרב שלום אייזנברגר. באלול תש"מ מינהו חמיו האדמו"ר לרבה של קריית צאנז בירושלים. הרב וייס פתח כולל אברכים בשכונה ומספר שנים עמד בראשותו. בשנת תשס"ו ייסד ישיבה כלל חסידית בשם "תורת חיים" בשכונת רוממה. הרב וייס עומד בראשות המרכז התורני "מוסדות באר מים חיים" בשכונת קריית צאנז. חידושי תורתו הודפסו בקובצי "הבאר" היוצאים על ידי קהילתו.
חלק מאחיו: הרב אשר וייס רב שכונת רמות ג' בירושלים וגאב"ד דרכי תורה, הרב יהונתן בנימין וייס, רב ואב"ד במונטריאול קנדה, הרב חיים וייס ר"מ בישיבת תורת חיים ובישיבת ויז'ניץ ברכפלד והרב אברהם יצחק וייס (חתן רבי בן-ציון רבינוביץ מביאלא) ראש כולל ביאלה בירושלים.
רענן נעים

ביוגרפיה

נעים נולד בבנגזי שבלוב ועלה לישראל בשנת 1949. בשנות לימודיו התחנך בכפר הנוער בן שמן, במוסד עליית הנוער בנווה ים, בקיבוץ תל יוסף ובבית ברל. לאחר מכן החל לעבוד בחקלאות והיה מדריך פועלים במושב העולים ספסופה.
נעים היה ממייסדי מועצה אזורית מבואות החרמון. בשנת 1963 נמנה בין מייסדי מושב רמות נפתלי, בו הוא התגורר עד יום מותו, והחל לפעול במסגרת תנועת המושבים. תחילה שימש נעים מזכיר ארגון הקניות של מושבי הגליל ולאחר מכן נבחר לרכז תנועת המושבים בגליל.
בשנים 1981–1984 כיהן כחבר הכנסת בכנסת העשירית מטעם המערך ובמהלכה כיהן כחבר ועדת הכלכלה. בשנת 1988 התמודד לכנסת ה-12 בראשות רשימת "תנועה למען המושבים" שזכתה ל-2,838 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
מנזר פרפה

מנזר פרפה (איטלקית: Abbazia di Farfa) הוא מנזר בצפון מחוז לאציו במרכז איטליה. המנזר הוא אחד המפורסמים באירופה כולה. הוא משתייך למסדר הבנדיקטיני ומרוחק כ-60 ק"מ מרומא, ביישוב פארה (Fara in Sabina). זהו מנזר אזורי (טריטוריאלי), שבו לאב המנזר סמכויות רוחניות על המאמינים שמחוץ לגבולת המנזר. 
קיימים ממצאים ארכאולוגיים המצביעים על מנזר עתיק שהיה קיים באזור, על חורבותיו של אתר פגאני. מסמכים מעטים מצביעים על כך שהמנזר כבר היה קיים במהלך המאה ה-6, אך נחרב במתקפה של ונדלים. קיימות אף טענות כי המנזר עתיק אף יותר והתקיים בתקופת גרטיאנוס (המאה ה-4). על פי סיפורים מן המאה ה-12, המנזר הוקם על ידי לורנציוס הסורי, במהלך תקופת גרטיאנוס או אף מוקדם יותר בתקופת שלטונו של יוליאנוס הכופר. 
במהלך המאה ה-7 שטף את אירופה גל של פעילות מיסיון מצד נזירים אירים וסקוטים שהחיו את תנועת הנזירות. תומאסו מפרפה, אחרי שלוש שנים בירושלים, לקח על עצמו, בעקבות גילוי רוחני ועל פי בקשתו ותמיכתו של דוכס ספולטו פרואלד השני, לחדש את המנזר בפרפה. במהלך מאה השנים הבאות, המנזר צבר כוח, והיה לתחנה בדרכו של קרל הגדול לרומא, להכתרתו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מכן הפך המנזר למעצמה כלכלית ופוליטית - לעיתים קרובות הטילה עוצמתו צל על זו של הוותיקן, דבר שעורר מתחים בין אפיפיורים שונים לאבות המנזר בפרפה. 
ב-18 בפברואר 1145 הוכתר במקום, בבחירות מעוררות מחלוקת, אאוגניוס השלישי כאפיפיור.
שבתאי דרוקר

שבתאי דרוקר (17 במרץ 1922 - 6 באפריל 1944) היה לוחם לח"י שנפל במהלך הקרב ביבנאל.

קורות חיים

דרוקר נולד בי"ז באדר תרפ"ב (17 במרץ 1922) בקוריץ שבפולין לפסיה וחיים דרוקר. 
בשנת 1934 עלתה משפחת דרורקר לארץ ישראל, בהיות שבתאי בן שתים-עשרה. המשפחה התיישבה בחיפה ושבתאי למד בבית הספר הריאלי ובבית הספר האנגלי סנט-לוקס, אך הפסיק את לימודיו באמצע כדי להצטרף ללח"י, בה קיבל את כינויו "ציון" 
דרוקר נפצע עת שניסה לחלץ פעיל לח"י שנפצע על ידי משטרת המנדט בעת שעסק בהדבקת מודעות אבל לחבר לח"י. דרוקר נפצע ברגלו והועבר אל ביתו של מנחם לונץ ("אליעזר") ביבנאל. ב-6 באפריל 1944, יומיים לפני שהיה אמור לשוב לחיפה, הגיעה משטרת המנדט אל הבית, הקיפה אותו וירתה לעבר הבית, אירוע שנודע בשם "הקרב ביבנאל. בני המושבה קראו לדרוקר להיכנע, אך הוא בחר להשיב אש מאקדחו. לאחר שנפצע ביקש מאליעזר להורגו, ובשני הכדורים שנותרו להם שמו קץ לחייהם. דרוקר נקבר בטבריה.
גדעון לנגמן

ביוגרפיה

הרב גדעון לנגמן נולד בבני ברק. בשנת 1960 החל ללמוד בישיבת חברון בירושלים. בשנת 1963 קיבל הסמכה לרבנות. עם סיום לימודיו החל ללמד בתיכון האזורי בקרית חינוך עזתה. היה מורה, סגן מנהל ומנהל התיכון. לאחר מכן מונה למפקח על החינוך הדתי של מחוז דרום במשרד החינוך. בשנת 1974 מונה לסגן ראש המועצה בנתיבות, בנוסף היה גם חבר המועצה הדתית. בשנים 1977–2003 ניהל את בית הספר העל-יסודי אווילנה דה-רוטשילד בירושלים. בשנת 2003 יצא לגמלאות.
לנגמן החל מתנדב מצעירותו בארגונים רבים בהם; מגן דוד אדום, המשמר האזרחי, צה"ל, זק"א וחברה קדישא קהילת ירושלים.
לנגמן ייסד בנתיבות את בסיס המשמר האזרחי והיה מפקדה. לאחר חזרתו לירושלים המשיך להתנדב במשך 33 שנים והגיע עד דרגת ניצב-משנה מיוחד. בשנת ה'תשמ"ז הוענק לו אות הנשיא למתנדב על פעילותו.
במקביל הקים את תחנה מגן דוד אדום בנתיבות וניהל אותה בהתנדבות. לאחר חזרתו לירושלים המשיך בהתנדבותו והיה לחבר הנהלת הסניף במקביל להיותו כונן. לנגמן הוא המתנדב הוותיק ביותר במגן דוד אדום ודרגתו היא רב-מתן בכיר, הדרגה הגבוהה ביותר שמתנדב יכול להגיע אליה.
לנגמן שירת במילואים בחטיבת הזקן (חטיבה 8). במלחמת ששת הימים לחם בגזרת צפון רמת הגולן כחובש קרבי בפלחה"ן. במהלך הקרבות לנגמן הציל את חייו של סגן מפקד הפלוגה שנפצע קשה. בהמשך מונה לתפקיד רב חטיבה 8. בשנת 2017 השתתף בשחזור הקרב של שחרור רמת הגולן ובמסדר הסיום במפקדה בקונייטרה שנערך על ידי חטיבה 8 לרגל 50 שנה למלחמה. לנגמן שירת 51 שנים במילואים והשתחרר בדרגת סגן-אלוף.
גרבוץ

בסלנג עברי, גִּרְבּוּץ הוא גירוד באשכים. המילה היא הֵלְחֵם של המילים "גירוד" ו"ביצים" (סלנג לאשכים), והיא מתייחסת לנגיעה אינטימית באזור המפשעה, בעיקר בקרב גברים. גרבוץ יכול להיות גירוד של שק האשכים, הפין או חיץ הנקביים או התעסקות אחרת בהם, שאינה מינית. הפעולה היא לעיתים מודעת ולעיתים לא מודעת, והיא ברוב הפעמים כבכולן נחשבת לא-מנומסת כשהיא נעשית בפומבי.
מתתיה נסים טירני

מתתיהו נסים טירני (1745 - 1815 בערך) היה רב ומשורר מחכמי איטליה. שימש כרב בקהילות פירנצה, אורבינו, טיניגליה ופזארו בה גם לימד כמה שנים בבית המדרש.

ביוגרפיה

נולד באנקונה בשנת תק"ה (1745) בערך לרבי יעקב ישראל.
בשנים תקנ"ט-תק"ס (1799-1802) בעקבות כיבוש נפוליון ירדה פורענות על קהילותיו. בשנת 1799 נאסר בחשד של מעורבות פוליטית וביתו נשדד. לאחר 
כמה ימים שוחרר. לזכר הצלתו והצלת הקהילות כתב שירים לימי 'פורים' מיוחדים והדפיס אותם בחוברת "מדבר קדש".
הרב טירני העריץ את החיד"א שהיה בעיניו הסמכות העליונה בדור, "ומי יבוא אחר המלך". בספריו ופסקיו הוא מזכיר אותו בהערצה. לדוגמה, באגרת ששלח לחיד"א והדפיס אותה בספרו שפת אמת כתב בראשה: כתב כתבתי למופת דורנו, ספרא רבא דיש[ראל] מוהר"ר חיד"א .  . כשבתו בעיר אנקונא יגן עליה אלוקים" במקום אחר הוא קורא לו "קדוש הוא לאלהיו מבטן ומלידה . . הרב המופלא אוצר כל כלי חמדה הדיין המצוין אך מעין חסיד"א", "אחרי ראיתי אור פני מלך חיים הריני כאילו התקבלתי פני שכינה".

מחזותיו

ששה מחזות שטירני כתב כונסו לראשונה במהדורה מדעית על ידי דבורה ברגמן עליהם היא כותבת: 
טירני כתב מחזות בשירה חרוזה ושקולה ולפחות חמישה מהם הועלו על הבמה בזמרה ובנגינה 'בבית הגביר אברהם הלוי' שבעיר פזארו. בחורי 'תלמוד תורה' המקומי, תלמידיו של המחבר, היו השחקנים - הזמרים ואולי גם הנגנים המלווים. המחזות עוסקים ביחסי אהבה ונטישה, כעס והתפייסות שבין אלוהים לבין עם ישראל. ישראל או 'כנסת ישראל', מיוצגים בדמות שחקן או שחקנית. מתן תורה, 'יום הנישואין' האלגורי של אלוהים עם כנסת ישראל או של ישראל עם התורה הוא לפיכך אירוע משמעותי ביותר והוא מתואר בחגיגיות גדולה, הזותית וצלילית, כיאה לחתונה באיטליה.
המחזות ספוגים ביסודות מסורתיים, מקראיים ומדרשיים, ומעוצבים על פי מוסכמות הדראמה והאורטוריו האיטלקיים של התקופה. מחזותיו של טרני מייצגים את אורח החיים היהודי - איטלקי שמיזג תורה עם דרך ארץ, יהדות עם השכלה. הם מצטיינים בכוח המבע, באסתטיות ובסגנון מקורי.

מקורות

חלק מהפרטים הביוגרפים מבוססים על הערך עליו ב"ארזי הלבנון, אנציקלופדיה לגאוני ספרד", ח"ב עמ' 1704.
צרכים אינסטרומנטליים

צרכים אינסטרומנטליים (באנגלית: Instrumental= כלי) זהו מושג במדעי החברה המתקשר לנושא הקבוצה בתחום המחקר סוציולוגיה, ומדבר על אחד הצרכים שהקבוצה מספקת ליחיד.

פירוש

צרכים אינסטרומנטליים הם צרכים חברתיים פיזיים המתבטאים בצורכי הגנה וקיום/צרכים כלכליים ארגוניים. תפקידה של הקבוצה בעבור הפרט היא לספק לו את הצרכים האינסטרומנטליים, או במילים אחרות, להעניק ליחיד את האפשרות והיכולת להשיג מטרות מסוימות או לבצע משימות מסוימות לצורך קיומו, שלא ניתן להשיגן או לבצען ביחידות וללא עזרה. לדוגמה: השגת מזון ושתייה, מחסה, דיור, תעסוקה, מערכות בריאותיות המספקות שירותי בריאות (כגון בתי חולים), מערכות ביטחוניות (כגון משטרה, צבא), בית משפט ועוד.

הצורך בצרכים אינסטרומנטליים

האדם כפרט זקוק לצרכים האינסטרומנטליים על בסיס יומי, שכן הם מבטיחים את המשך קיומו הפיזי ובלעדיהם לא יוכל להתקיים, ולכן הקבוצה צריכה לדאוג שצרכים אלו יהיו זמינים לפרט בכל רגע נתון.
אבא אלבז

ביוגרפיה

נולד בצפרו שבמרוקו למסעודה ולרב עמרם אלבאז, מחבר הספר "חיי עמרם", שכיהן כאב בית הדין וכרבה של העיר. סבו היה הרב יהודה אלבאז, מחבר הספר "שבות יהודה", שכיהן כאב בית הדין וכרבה של צפרו, וצאצאו של הרב שאול ישועה אביטבול, רבה של העיר.
בגיל שש התייתם מאביו, ומאז גדל אצל דודו, הרב יקותיאל אלבאז. בחודש אדר של שנת 1864 (ה'תרכ"ד) נישא למסעודה בת דודו שאצלו גדל.
בצעירותו למד בישיבתו של הרב רחמים יוסף אג'ייני, ומשם המשיך לישיבתו של בן דודו, הרב רפאל משה אלבאז למשך 15 שנים. בהמשך למד עם חבורת רבנים, בהם הרב שלום אזולאי, הרב ישועה משה חיים עובדיה והרב רפאל ממאן.
לאחר שהוסמך להוראה ולדיינות על ידי הרב רפאל משה אלבאז בחודש אדר ה'תרנ"ד, החל לשמש כדיין בעיר.
בקיץ של שנת 1919 (ה'תרע"ט) מונה על ידי הממשל המקומי לשמש כממלא מקומו של הרב שלום אזולאי כדיין, ולאחר פטירת האחרון בשנת 1922 (ה'תרפ"ב), מונה לשמש כרבה של העיר כמחליפו.
השיב לתשובות שנשלחו אליו מרחבי מרוקו, ארץ ישראל, רוסיה וארצות הברית, והתכתב עם רבנים שונים, בהם הרב שמואל אפרים טיקטין, שחפץ לברר אודות שורשי מנהגים ספרדיים, והראשון לציון הרב חיים משה אלישר.
הלך לעולמו ב-22 בספטמבר 1938 (כ"ו באלול ה'תרצ"ח).
ילדיו היו חנה עזיזה, ורבי יקותיאל מיכאל אלבאז, שנישא לבתו של הרב ישועה שמעון חיים עובדיה, ובנם הוא הרב מאיר אלבז, ראש ישיבת "שבות יהודה". נינו מצד בתו היה הרב יעקב סודרי.
בחייו כתב מספר הסכמות לחיבורים שונים.
Sun Vika

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מיקו הרמה, והופק על ידו גם כן. את השיר פרסמה אוולינה לראשונה באינסטגרם שלה, שם הודיעה כי הוא עתיד לצאת כבר בתחילת מרץ, 2018. יום לאחר מכן, פרסמה אותו במלואו.
השיר הצליח להגיע בשיאו אל המקום ה-1 במצעד שבפינלנד, ובכך הפך לרביעי של אוולינה שעשה זאת.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר, צולם כמה שבועות לפני שהועלה לערוץ ה-Vevo של אוולינה, ב-22 במרץ 2018.
אורי אברמסון

אוֹרי אברמסון (נולד ב-1940) יוצר, מתכנן ומעצב מוזיאונים ופרויקטים מיוחדים.

חייו

אורי אברמסון נולד בתל אביב בשנת 1940, בן לאידה ויעקב אברמסון, אנשי העלייה השנייה וחברי ארגון "השומר". בגיל 12 עבר לקיבוץ שריד, ושם גר ולמד עד גיוסו לצה"ל. כבר בשנות נעוריו המוקדמות עסק בעיצוב ובפיסול. שירת בסיירת צנחנים. עם סיום השירות בצה"ל נישא ועבר לגור בקיבוץ מסילות.
בקיבוץ מסילות, לאחר לימודי כלכלה וגידולי שדה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות,  היה למרַכֵּז משק ומרכז ענפים. ב-1978 התמנה לרכז המחלקה לכלכלה, משק והתיישבות של הקיבוץ הארצי. 
בשנת 1984, בהיותו בן 44, אב לשלושה בנים ובת אחת, הגשים חלום רב שנים והתקבל ללימודים סדירים במחלקה לארכיטקטורה ועיצוב סביבה ב"בצלאל".
בתחילת לימודיו ב"בצלאל" נענה לפנייתם של טדי קולק, ראש עיריית ירושלים וישעיהו וינברג, ונבחר למנהל הכללי של המוזיאון-בהקמה במגדל דוד. 
אורי גיבש את תהליך הקמת המיזם, פיתוח הפרוגראמה וריכוז צוות התכנון.
ב-1989 סיים את לימודיו ב"בצלאל" ובאותה שנה נפתח לקהל "מגדל דוד – המוזיאון לתולדות ירושלים".
עם סיום תפקידו במוזיאון מגדל דוד  פנה אברמסון לדרך עצמאית, כמעצב ומתכנן מיזמים מיוחדים. הוא הקים בתל אביב את חברת "מבטים", שבמסגרתה תוכננו והוקמו עד כה קרוב לעשרים מיזמים. החברה עוסקת בתכנון אדריכלי, עיצוב והקמה של מוזיאונים, תערוכות ופרויקטים מיוחדים בישראל ובעולם.
ב-1990 הקים בקיבוץ לוחמי הגטאות את מוזיאון "יד לילד", לזכרם של הילדים שנספו בשואה. ב-1992 עיצב באותו המקום תערוכת קבע לזכרו של יאנוש קורצ'אק, "יאנוש קורצ'אק של הילדים".
"מבשרי הציונות - מוזיאון העלייה הראשונה" בבית הפקידות ההיסטורי של הברון רוטשילד ויק"א בזיכרון יעקב הייתה עבודתו הבאה. את סיפורם של בני העלייה הראשונה ושל מקימי המושבות בחר לספר דרך ההתמודדות האישית של אותם חלוצים עם החזון, החלום ומחיר ההגשמה.
ב-1992 חרגה פעילותו לראשונה מתחומי ישראל. הוא הוזמן על ידי מוזיאון גולבקיאן בליסבון לעצב תערוכה על הנושא "בין גילויים וגלויות" – מיזם משותף  למשרד החינוך הישראלי ולממשלת פורטוגל. התערוכה גוללה את סיפורם והישגיהם של יהודי פורטוגל מהמאה התשיעית ועד תום האינקוויזיציה במאה ה-17.
בשנת 1996 החל אברמסון בתכנון מפעל שאפתני בחולון "עולמות הילדות – מוזיאון הילדים הישראלי חולון". במוזיאון מסע חווייתי בו הופך המבקר הצעיר להיות שותף בסיפור העלילה. חווית הביקור במוזיאון היא אקטיבית ייחודית וקסומה. 
בשנת 1998 זכה בתחרות יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון לעצב מחדש את מוזיאון בית השומר בכפר גלעדי. כבנם של חברי "השומר" הכיר היטב את רוח התקופה ואת ייחודו של הארגון, שבן-גוריון אמר עליו שהוא "הסבא של צה"ל".
במקביל לעבודה זו שקד גם על עיצוב המוזיאון ב"מרכז יצחק רבין לחקר ישראל" בתל אביב – עבודה שנמשכה זמן ממושך (2010-1998). כיום היא העבודה הגדולה ביותר שתכנן. במוזיאון זה משולב מסלול חייו של יצחק רבין עם ההתפתחויות והתמורות שהתחוללו בחברה בארץ ובמדינה משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד הרצח.

תחרויות

מקומות ראשונים בתחרויות אלה: תכנון מוזיאון בבואנוס איירס, ארגנטינה;  תחרות בינלאומית לתכנון ושימור התרבות ההלניסטית – אתונה, יוון; הרחבה  וחידוש מוזיאון יהדות בבל, אור יהודה; התפתחות האנושות בראי האנרגיה – להאיר את תחנת הכוח בחיפה; פארק החלל ע"ש אילן רמון וצוות החללית קולומביה ומקום שני בתחרות לביתן הישראלי אקספו שנחאי – סין. 
במהלך דרכו המקצועית הוזמן אורי אברמסון ללוות מיזמים בחו"ל. החשובים שבהם: מוזיאון השואה בוושינגטון, מוזיאון יהדות גרמניה בברלין, פארק החלל של נאס"א בפלורידה – ארצות הברית.
משטרה בגרמניה הנאצית

המשטר הנאצי בגרמניה הפעיל מערכת מסועפת של כוחות וארגונים משטרתיים וסמי-צבאיים במטרה לאכוף את מרות המפלגה הנאצית ולחזק את השלטון הטוטליטרי באוכלוסייה בגרמניה.

ארגון מחדש

ביוני 1936 מינה אדולף היטלר את היינריך הימלר, מפקד האס אס, לראש המשטרה הגרמנית כולה בתואר רייכספיהרר-אס אס וראש המשטרה הגרמנית (Reichsführer-SS und Chef der Deutschen Polizei). הדבר איפשר להימלר להתחיל בתהליך ארגון המערכת המשטרתית מתוך עצמאות מלאה והכפפה למעשה של הארגון המדינתי (המשטרה) לארגון מפלגתי (האס-אס). בתחילה גיבש הימלר שתי זרועות עיקריות של כוח המשטרה, משטרת הסדר (אורפ"ו, (ORPO - Ordnungspolizei)) ומשטרת הביטחון (סיפ"ו, SIPO; Sicherheitspolizei). משטרת הסדר הופקדה על "שמירת הסדר הציבורי" וכללה את משטרת המגן (Schutzpolizei), הז'נדרמריה (המשטרה באזור הכפרי) ושירותי עזר טכניים, ב-1938 אוחדו לארגון זה שירותי כיבוי אש, וב-1942 גם ההגנה האזרחית; ואילו במשטרת הביטחון נכללו הגסטפו ומשטרת הפלילים (KRIPO).
יורק אש

יורק אש או נושף אש הוא בדרן המופיע לרוב בקרקס או במופעי רחוב. במסגרת המופע הבדרן נושף מפיו נוזל דליק לעבר מקור אש, ובכך יוצר להבה גדולה יותר.
ישנה סברה לפיה מופע זה מקורו במנהגי הסגפנות ההינדים מהודו, בדומה לבליעת אש והליכה על גחלים.
יריקת אש היא פעילות בעלת סיכונים גבוהים לשריפה ולפגיעה מהאש. נוכחות עוזר עם מטף, שמיכה או מגבת לחה, לכיבוי האש במקרה של דליקה, היא אחת הדרכים להגברת השמירה על הבטיחות בפעילות זו.
אלקין סוטו

קריירת מועדונים

סוטו החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של קבוצת אתלטיקו נסיונל ממדיין. ב-1999, החל לשחק לראשונה בקבוצת בוגרים במדי אונסה קלדס. לאחר 5 שנים, בהן זכה באליפות ליגת העל הקולומביאנית בשנת 2003, ובקופה ליברטדורס היסטורי עבור קבוצתו בשנת 2004, לאחר ניצחון בגמר על בוקה ג'וניורס הארגנטינאית, עבר סוטו לשכנה אקוודור, כשחתם בקבוצת ברצלונה ספורטינג קלוב מהעיר גוויאקיל. לאחר עונה וחצי בגוויאקיל, סוטו עבר לראשונה בקריירה לאירופה, עת שחתם במועדון הגרמני מיינץ 05, בפגרת החורף של עונת 2006/07. בעונה הראשונה של סוטו במיינץ, הקבוצה ירדה אל הבונדסליגה השנייה. כעבור שתי עונות, סוטו ומיינץ חזרו אל הבונדסליגה, ומיינץ הפכה למועדון יציב יחסית במרכז הטבלה, כשסוטו משמש כאחד משחקני המפתח. סוטו שיחק במיינץ עד עונת 2014/15 וחוזהו היה אמור להסתיים בסוף עונה זו, אך הוא נפצע בצורה חמורה במשחק ליגה מול המבורג במחזור ה-31, וזמן החלמתו הוערך בכשמונה חודשים. כמחווה של רצון טוב לשחקן בעל ותק של שמונה עונות במועדון, הוחלט במיינץ להאריך את חוזהו של סוטו בשנה נוספת ולשלם את שכרו, על אף שידוע כי לא יוכל לשחק בה. בקיץ 2016 חזר לאחר 12 שנה לאונסה קלדס. בשנת 2017 פרש סוטו ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

סוטו שיחק לראשונה עבור נבחרת קולומביה ב-2004. הוא נכלל בסגל קולומביה לטורניר קופה אמריקה 2011. במשך 9 שנות פעילות בנבחרת, שותף סך הכל ב-26 משחקים בהם כבש שישה שערים.
בת-שבע (להקה)

בת-שבע 2 ואנסמבל בת-שבע

להקת "בת- שבע 2" נוסדה בשנת 1976 ופעלה עד לשנת 1987. המנהלות האמנותיות היו רינה גלוק ורינה שחם. בשנת 1980/81 נכנסה נירה פז לתפקיד. ללהקה יצרו הדה אורן, רחל כפרי, רות אשל, מירי מאגנוס, שרון פינזלי, רונית לנד, אנה סוקולוב (במסגרת השתתפות הלהקה בהפקה של התיאטרון העירוני חיפה "כנפיים") ואחרים.
אנסמבל בת-שבע הוא ההרכב הצעיר של הלהקה. האנסמבל הוקם בשנת 1990 והוא מהווה חממה לרקדנים צעירים.
רבים מרקדני האנסמבל עוברים לאחר כשנתיים עד שלוש להרכב הבוגר של הלהקה. מרבית הופעות האנסמבל הן מול קהל של ילדים ובני נוער.
מוחמד אבו טיר

ביוגרפיה

אבו טיר הצטרף לראשונה לתנועת הפת"ח בראשית שנות ה-70, בתקופה שבה היה אסיר בכלא הישראלי, התחזק באמונתו ואף הצטרף לארגון האחים המוסלמים. הוא נידון למאסר עולם לאחר שהואשם בפעילות חמאס וטרור, השתייכות לארגונים וסחר לא-חוקי בנשק. במהלך תקופת הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית ב-2005 הוא שוחרר לאחר שריצה כ-7 שנים בלבד במאסר. אחר כך גויס לחמאס, ולאחר מכן נעצר שוב באזור ירושלים, תוחקר ושוחרר.
אבו טיר דוגל במשטר אסלאמי. הוא מתנגד למשא ומתן עם מדינת ישראל, ומאמין כי "אנחנו [חמאס] לא נגד יהודים, אלא נגד הכיבוש והדיכוי. בעבר נאמר כי איננו מבינים בפוליטיקה, אלא רק בכוח, אבל אנחנו תנועה חזקה שפועלת בכל התחומים, ואפילו מוכיחים שאנחנו מבינים בפוליטיקה יותר מאחרים".
הוא מוכר בזקנו הצבוע בחינה כתומה. לדבריו, הוא עושה זאת מכיוון שכך נהג לעשות מוחמד, וכן מכיוון שהדבר מסייע לו נגד קשקשים וכאבי ראש.
ב-29 ביוני 2006 נעצר על ידי כוחות הביטחון הישראליים, לצד עשרות חברי הפרלמנט הפלסטיני ושרים בזמן מבצע גשמי קיץ. כעבור 4 שנים, ב-20 במאי 2010 שוחרר מהכלא. בראשית יוני הורתה לו המשטרה לעזוב את ירושלים, הואיל ומעמד תושב הקבע שלו נשלל כבר בשנת 2006 על ידי שר הפנים. לאחר שלא מילא את הוראת המשטרה ולא עזב את תחומי ירושלים, נעצר שנית. בדצמבר גזר עליו בית משפט השלום בירושלים 5 חודשי מאסר בגין כניסה שלא כדין לישראל. הוא שוחרר מיד מפני ששהה במעצר מאז חודש יוני. 
ביולי 2013 נעצר בביתו בכפר עקב, ב-30 ביולי 2015 שוחרר אבו טיר מהכלא.
ב-28 בינואר 2016 נעצר פעם נוספת על ידי צה"ל ושוחרר ב-30 במאי 2017.
Totara LMS

תמיכה בתקנים

טוטארה כתובה בשפת התכנות PHP וב-JavaScript ויכולה להיות מותקנת על מגוון בסיסי נתונים, כולל MySQL ,PostgreSQL, MSSQL. היא תומכת בתקן SCORM לדיווח לומדות למערכות ניהול למידה.

פרסים

פרס 2012 Best of Elearning! Award of Excellence -  Best Open Source Solutions
2012 זוכה; Open Source Use in Business - NZ Open Source Awards
2011 Brandon Hall Excellence in Technology Awards - Best Advance in Learning Management Technology

היסטוריה

הצוות שפיתח את טוטארה עבד על תוכנות קוד פתוח שונות לרבות Mahara, ו-Moodle. הגרסה הראשונה של טוטארה שוחררה ב-1 במרץ 2011.