טיפול בשתיקה

טיפול בשתיקה (המכונה לעיתים גם שתיקה כעונש או עונש השתיקה) הוא סירוב לתקשר מילולית עם מישהו אחר שמעוניין בתקשורת. ההתנהגות יכולה לנוע החל מהזעפת פנים ועד לכדי התנהגות פוגענית ומרושעת. מתן יחס שכזה יכול להיות צורה של התנהגות פסיבית-אגרסיבית כחלק מהתעללות רגשית במסגרתה אי שביעות רצון, זלזול ובוז מוצגים באמצעות מחוות לא-מילוליות תוך שמירה על שתיקה מילולית. הפסיכולוגית הקלינית הרייט ברייקר מזהה את הבחירה לנקוט התנהגות זו כסוג של ענישה מניפולטיבית.

מקור המונח

מקור המונח נובע מ"טיפול" באמצעות שתיקה, שהיה פופולרי בבתי כלא במאה ה-19. מאז רפורמת בתי הכלא בשנת 1835, השימוש בטיפולי השתיקה בבתי הכלא נעשה כאלטרנטיבה לעונש פיזי. היה נהוג לחשוב כי נקיטה בפעולות שונות מצד הסוהרים, כמו למשל: מניעת הדיבור מאסירים, כינוי של אסירים במספרים במקום בשמם הפרטי, כפייה על אסירים לכסות את פניהם כך שהם לא יוכלו לראות אחד את השני, ועוד - יעודדו חשיבה רפלקסיבית של האסירים על הפשעים שביצעו.
בנוסף, המונח באנגלית, אשר זכה לתפוצה בינלאומית, מכיל כפל משמעות לגבי המילה Treatment. מילה זו משמשת באנגלית הן כהתייחסות לאדם אחר (וכאן: התייחסות לאדם אחר באמצעות שתיקה) והן כטיפול במישהו (רמז לטיפולים דלעיל).

טיפול בשתיקה במערכות יחסים אישיות

במערכות יחסים, הבחירה בשתיקה יכולה להיות דפוס התנהגותי שקשה לשנותו אם הוא מושרש. מה שיכול בסופו של דבר להביא לכישלונן של מערכות היחסים האלו.
הבחירה לנקוט בטיפול בשתיקה משמשת לעיתים כמנגנון שליטה שכן זו יכולה להיות פעולה פסיבית-אגרסיבית במסגרתה אדם החווה תחושות שליליות אינו מסוגל לבטא את עצמו ואת תחושותיו. עצם היותו במצב של "שתיקה" מעביר מסר לאחר. השתיקה בעצם יכולה ליצור את מה שהאדם השותק רוצה, כמו למשל תשומת לב וידיעה שהאחר נפגע מההתנהגות, בתוספת תחושת כוח ושליטה על ידי יצירת חוסר ודאות לגבי משך הזמן בו השתיקה תימשך. לפעמים המטרה של טיפול בשתיקה היא פשוט ליצור חוסר שביעות רצון אצל הצד השני, וכאשר המסר התקבל והובן, מסתיימת השתיקה מהצד השותק.
שתיקה, כמו גם צעקות, היא דרך ביטוי המביעה כטח ועוצמה. שתיקה מעבירה מסר לאחר בנוסח "אינני רואה אותך ואינך קיים לגביי" ומהווה מעין חרם של אחד הצדדים על השני. שימוש בשתיקה מעיד על ייאוש ואכזבה שמשפיעים בצורה שלילית על מערכת היחסים. כפועל יוצא, השותף תלוי בחסדיו של בן הזוג השותק, עד אשר לעיתים בסופו של דבר הוא בוחר לוותר על בן הזוג.

ממצאים ממחקרים בנושא

ממחקרים עולה כי דפוס התנהגות זו הוא אחד המזיקים ביותר למערכות יחסים אישיות. אף על פי שחוקרים הגיעו למסקנה כי התנהגות המביעה אדישות היא הדרך הנפוצה ביותר בה אנשים מתמודדים עם קונפליקטים במערכות יחסים זוגיות, מניתוח של כ-74 מחקרים שונים (במסגרתם נבדקו יותר מ 14,000 משתתפים) עולה כי כאשר אחד הצדדים נאטם רגשית על מנת להאשים את הצד השני, התוצאה היא נזקים למערכות יחסים.
פול שרודט, פרופסור בתחום לימודי התקשורת באוניברסיטה הנוצרית של טקסס, הוביל מחקר בנושא שפורסם בירחון האקדמי Communication Monographs, שתוצאותיו הראו כי ככל שדפוס השתיקה נפוץ יותר במערכת היחסים, כך גדלים הסיכויים של בני הזוג לחוות רמות גבוהות יותר של חרדה בקשר או לפתח דפוסי התנהגות אגרסיביים. התנהגותם של שני הצדדים במערכת יחסים יכולה לתרום לדפוס ההתנהגות הזה. החוקרים חלוקים בדעותיהם אם דפוס התנהגותי זה מאפיין יותר נשים או גברים.
לס פארוט, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת סיאטל פאסיפיק, פרסם גם ספר בנושא, וטוען כי שתיקה היא דפוס שקשה לשבור מאחר שהוא טבוע מאוד בנפשו של האדם. לטענת פארוט רבים למדו לבחור בהתנהגות זו החל מגיל צעיר כדרך להעניש את הצד השני.

במצבי התעללות

במערכות יחסים הכוללות התעללות מענישים את קורבנות השתיקה שלהם על ידי הסירוב לדבר איתם או אפילו להכיר בנוכחותם. באמצעות שתיקה, המתעללים מתקשרים בצורה מוחצנת רגשות שונים שהם חשים, כמו למשל: אי-שביעות רצון, כעס, תסכול וכו'. השלכות התנהגות זו על האדם המבודד יכולות להיות יצירת תחושות של חוסר אונים וחוסר ערך.

במקום העבודה

ממחקר שבוצע על ידי המכון לבריונות במקום העבודה עולה כי "טיפול השתיקה כדי לבודד ולהרחיק אחרים" הוא הטקטיקה הרביעית הנפוצה ביותר מבין טקטיקות של התעמרות בעבודה. טיפול בשתיקה מדווחת ב -64% ממקרי הבריונות במקומות עבודה. טיפול בשתיקה היא צורה מוכרת של פיקוח פוגעני. צורות אחרות כוללות: להזכיר לקורבן את כישלונות העבר שלו, לא לתת קרדיט ראוי על עשייה, להטיח האשמות שווא או להתפרץ בזעם.