הנאורות הסקוטית

הנאורות הסקוטית הייתה תקופה במהלך המאה ה-18 שבה נוצר שטף של הישגים אינטלקטואלים ומדעיים בסקוטלנד. עד שנת 1750, הסקוטים היו בין העמים המשכילים ביותר באירופה ושיעור בעלי ההשכלה עמד על כ-75%.
באמצם את הגישה הדוגלת בהומניזם ורציונליזם שרווחה באותה התקופה באירופה, מובילי התנועה הסקוטית שמו דגש על החשיבות של פעולות מבוססות סיבה ודחייתן של פעולות שלא ניתן להצדיקן על ידי סיבה הגיונית. בבסיס רעיונם, עמדה האמונה האופטימית ביכולת של האדם להשפיע לטובה על העולם, תוך כדי הנחיה של סיבה.
ניתן לאפיין את הנאורות הסקוטית בדבקותה באמפיריציזם נוקשה ובתכליתיות שנבעה מהישגיה המדעים, לטובת הפרט והכלל. בין התחומים שבלטו בתקופה: פילוסופיה, כלכלה, הנדסה, אדריכלות, רפואה, גאולוגיה, חוק ומשפט, חקלאות, כימיה וסוציולוגיה.
התנועה השפיעה הרבה מעבר לסקוטלנד עצמה, לא רק בשל הכבוד וההערכה לה זכו הישגיה המדעים באותה תקופה באירופה, אלא גם בשל תחילת הגלות הסקוטית באותה תקופה, והמעבר לעולם החדש - אמריקה. והשפעת משכילים כמו ג'יימס ואט, ויליאם סימינגטון, ויליאם תומסון  וג'יימס קלרק מקסוול הייתה משמעותית מאוד למהפכה התעשייתית הראשונה והשנייה  והתפתחות מנועי הקיטור והחשמל במאה ה-19 .
יש הרואים בעידן הנאורות גורם משפיע על רבים מהמשכילים הסקוטים; פילוסופים כמו אדם סמית ודייוויד יום שעסקו בנושאים כלכליים ופוליטיים ותמכו ברציונליזם ואמפיריציזם בשיטות חשיבתם ופיתוח התאוריות שלהם.

רקע

בתקופה שלאחר חוקי האיחוד של 1707, השתנה ללא היכר מעמדה של סקוטלנד בעולם. אמנם כבר לאחר הרפורמה הגדולה באמצע המאה ה-16 (היפרדות סקוטלנד מהותיקן), מרצים ואנשי אקדמיה סקוטים רבים החזיקו במשרות בערים הראשיות של אירופה, אך עם לידתו של האיחוד, והפצעתה של אימפריה בריטית חדשה, הוחייתה המחשבה הפילוסופית בסקוטלנד במגוון נדיר של דעות ותחומים.
סקוטלנד, שהייתה ככל הנראה המדינה העניה ביותר במערב אירופה בשנת 1707, נהפכה לחלק אינטגרלי מממלכת בריטניה והחלה תוך זמן קצר ליהנות מפירות השוק החופשי.
עם התפתחות המחשבה והמדינה הסקוטית, וביחד עם חיזוק הקשרים המסורתיים עם צרפת, הפליאו הסקוטים לפתח גישה ייחודית של הומניזם פרקטי אשר עקרונותיו אומצו על ידי אבותיה-המייסדים של ארצות הברית, כמו גם מדינות אירופאיות ובראשן צרפת.
מוכר הציטוט של הפילוסוף והסופר הצרפתי וולטר: "לסקוטלנד אנו מפנים מבטינו בעבור כל רעיונות הציוויליזציה".

מדע ואמפיריציזם

הפילוסוף הבולט הראשון של הנאורות הסקוטית היה פרנסיס האצ'סון (Francis Hutcheson), שכיהן בין השנים 1729–1746 כאחראי על לימודי הפילוסופיה באוניברסיטת גלאזגו. האצ'סון היה מורהו של אדם סמית, ותמך בדייוויד יום בראשית דרכו. הוא היה אמפיריציסט אדוק ופיתח חשד לגבי טענות מטאפיזיות שלא התבססו על צפיה או ניסיון. האצ'סון היה פילוסוף של מוסר שתמך בגישה התועלתנית.
רבים מן היסודות המרכיבים את השיטה המדעית המודרנית (טבעה של הידיעה, ראיה\הוכחה, ניסיון\תצפית ועקרון הסיבה-תוצאה), כמו גם רבות מן ההנחות לגבי מערכת-היחסים בין דת ומדע, פותחו על ידי הפילוסוף הידוע דייוויד יום. כמו סקוטים מלומדים רבים, יום העריץ את המדע החדש של אישים כמו: קופרניקוס, פרנסיס בייקון, גלילאו גליליי, קפלר, בויל וניוטון. הוא תמך במתודה המדעית של ביצוע ניסויים ואמפיריציזם, ותעב אמונות טפלות שלא מתבססות על הוכחה.
הפילוסוף-כלכלן אדם סמית אחראי למסמך הראשון שעוסק בהיבטים של כלכלה מודרנית. חיבורו המפורסם, עושר האומות, שיצא לאור בשנת 1776, השפיע רבות ובאופן כמעט מיידי על מדיניות כלכלת בריטניה, ולאחר מכן גם על ארצות הברית (ששנת עצמאותה 1776). ספרו משמש עד היום מוקד לדיונים בנושא גלובליזציה, התאגדויות, מדיניות מכס  ושוק חופשי.
למרות שמקובל לחשוב ששיאה של התנועה הגיע בסוף המאה ה-18, ראוי לציין את תרומתם הבולטת של מדענים סקוטים (ורעיונותיהם) במהלך המאה ה-19, ביניהם: ג'יימס האטון (אבי הגאולוגיה המודרנית), וולטר סקוט (משורר וסופר), ג'יימס קלרק מקסוול (פיזיקאי), ויליאם מורדוך (ממציא ומהנדס), ויליאם תומסון (פיזיקאי ומתמטיקאי), ג'יימס ואט (מהנדס וממציא) ועוד רבים אחרים.