google/wiki40b huggingface dataset:
מקבילים (התעמלות)

במשחקים האולימפיים

המקבילים נכללו לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (1896) והאלוף האולימפי הראשון היה היהודי הגרמני אלפרד פלאטו. הפעם הבאה בה נערכו תחרויות אלו הייתה באולימפיאדת סנט לואיס (1904), ומאז אולימפיאדת פריז (1924) הן נערכו בכל המשחקים. שני מתעמלים זכו פעמיים בתואר האולימפי - היפני סוואו קאטו באולימפיאדת מינכן (1972) ובאולימפיאדת מונטריאול (1976), והסיני לי שיאופנג באולימפיאדת סידני (2000) ובאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
יערה איטלקית

תיאור

פרחי היערה ערוכים בזוגות - זה מקביל לזה לאורך הגבעול. בראש הגבעול הם מסודרים כאשכול ובו עד 15 פרחים. הפרחים הצעירים לבנים ובצורת משפך, ואבקניהם מציצים כלפי חוץ. המאביקים - פרפראי לילה שונים - נמשכים לפרחים הלבנים בעקבות ריחם וצבעם, ומוצצים את הצוף שבבסיס הפרחים בעזרת החדק הארוך שלהם. תוך כדי החדרת החדק מואבקים הפרחים. פרחים זקנים שהואבקו משנים את צבעם לצהוב - צבע הבולט פחות בלילה, ומאבדים את ריחם. הפירות הם עַנָבות, אשר צבען אדום ואחר כך נהפך לשחור. הן רעילות ואסורות למאכל.

ברפואה עממית

על פי האמונה העממית, הצמח משמש כתרופה לדיזנטריה, אבנים בכליות, מחלות דרכי הנשימה, עצירות ומחלות כבד. לאמונה זו אין סימוכין מדעיים מוכחים.
מינהל הביטחון הכללי הסורי

מינהל הבטכ"ל - הביטחון הכללי הסורי (בערבית: إدارة الأمن العام, אידאראת אל-אמן אל-אם) הוא סוכנות הביון האזרחית החשובה ביותר בסוריה. מאז יולי 2012, עומד בראש מינהל הביטחון הכללי מוחמד דיב זיתון.

מבנה

מינהל הביטחון הכללי כפוף למשרד הפנים, ומחולק ל-3 חטיבות:
החטיבה לביטחון פנים - אחראית למעקב על אוכלוסיית סוריה, על מנת לזהות איומים על המדינה או על המשטר.
החטיבה לביטחון חוץ - אחראית לפעילות מודיעינית מחוץ לשטחי סוריה (ביון חוץ).
החטיבה לענייני פלסטינים - אחראית למעקב אחר פעילות הארגונים הפלסטינים בסוריה וייתכן שגם בלבנון.

היסטוריה

ב-2001, נשיא סוריה בשאר אסד מינה את הישאם בחטיאר לראש הארגון, תוך שהוא מחליף את עלי חמוד, שמונה לשר הפנים. הגנרל בחטיאר מקורב מאוד לגיסו של הנשיא אסף שווכאת. טרם מינוייו לתפקיד בראש המינהל עמד עלי חורי. באותה העת בראש הביטחון הבינלאומי של הבטכ"ל (הביטחון הכללי) עמד גאזי קאנען.
ב-2005 מונה עלי מאמלוכּ למנהל הביטחון הכללי הסורי. באפריל 2011 נטלו כוחות הבטכ"ל חלק בדיכוי המהומות בעת ההפגנות והמהומות העממיות והביאו למעצרם של מנהיגי אופוזיציה רבים. באותה העת, התפטר ראש אגף הבניאס של הבטכ"ל, כמחאה על האלימות שהפגינו אנשי הבטכ"ל.
ב-18 ביולי 2012 התפוצץ מטען במשרדי המועצה לביטחון לאומי, בפיגוע נהרגו מידית חמישה מבכירי המשטר. בחטיאר נפגע ונפטר מפצעיו ביום 20 ביולי 2012. חאפז מחלוף, בן דודו של בשאר אל-אסד מצד אמו, שהיה האחראי על גזרת דמשק במינהל הביטחון, נהרג בפיצוץ גם כן.
נועם הלוי

שנים ראשונות

גדל בצפת, חיפה וראש פינה במשפחה מוזיקלית ותיקה. אחותו היא אסתר עופרים. לאחר שירות בצה"ל נסע לאירופה, חי בקומונה בגרמניה וניגן בלהקת רוק כבד בשם Amon Dull. לאחר 1973 חזר לישראל והתגורר בתל אביב.
הופעתו הראשונה בישראל כנגן כלי הקשה הייתה במופע סע לאט של אריק איינשטיין, כחלק מלהקה בה ניגנו גם שלום חנוך ואריאל זילבר. בשנת 1976 השתתף כנגן כלי הקשה בלהקת הליווי של זילבר במופע הסולו שלו "רוצי שמוליק".
ב-1977 חזר לראש פינה, שם הכיר את אהוד בנאי כנגן גיטרה וזמר מתחיל. השניים שיתפו פעולה בפרויקטים ביתיים שונים ויחד עם מוזיקאים מהאזור.
ב-1981 חזר לתל אביב והשתלב בלהקת "כרומוזום" ביחד עם דורון אייל, רמי פורטיס, ואיוון מונטיאל, ובהופעות של מוזיקה אוונגארדית במועדון פינגווין. הוא ניגן בכלי הקשה מסורתיים וכן על כסא, מזמרה, משור, מכונית ואקווריום. ניגן בכלי נשיפה והופיע בקטעי דיבור וריקוד בהרכבים שונים וקצרי מועד. באותה תקופה הכיר את ז'אן ז'אק גולדברג, יוסי אלפנט חבריו ללהקת "הפליטים" לעתיד.

עם להקת הפליטים ואהוד בנאי

ב-1986 הקימו אהוד בנאי ויוסי אלפנט את להקת הפליטים והפיקו את התקליט אהוד בנאי והפליטים, בו היה לנועם הלוי תפקיד מפתח כמי שהביא, כדברי אהוד בנאי את "הניחוחות הגליליים של ראש פינה" אל מוזיקת הרוק ויצר את הייחודיות של צליל התקליט. עוד לפני כן ניגן הלוי עם הרכב זה באופרת הרוק מאמי (אופרת רוק).
בהופעות שליוו את הוצאת התקליט ניגן הלוי על דרבוקה מאחורי וילון, כאשר זרקור מאיר אותו מאחור, אפקט שיצר צללית מעניינת, שהפכה לסמל היכר של הלוי.
מאז משתתף הלוי בפרויקטים רבים של בנאי. בין היתר ניגן בתקליטו של בנאי קרוב, ניגן חליל בתקליט שיצר בנאי עם אביו, יעקב בנאי, "תחת שיח היסמין", השתתף בסדרת המופעים של בנאי "מלון אורחים" (1989–1990), השתתף בשירת קולות ונגינה בכלי הקשה, פעמונה, פעמונים, חליל וכלי נשיפה מזרחיים מסורתיים בתקליטו של בנאי השלישי וכנגן ליווי של בנאי בהופעותיו.

פעילויות נוספות

הלוי ליווה את יהודה פוליקר במופע "אפר ואבק" (בתקליט "אפר ואבק" ניגן פוליקר עצמו את תפקידי כלי ההקשה). 
בשנות ה-90 שב לראש פינה ושיתף פעולה עם הבמאי דני וקסמן בכתיבת מוזיקה מקורית לסרטיו "מסע בגליל" (1990) ו"שירת הגליל" (1997).
עוד בשנות ה-90, השתתף ב"פרויקט חנוך לוין" בהלחנה ונגינה וליווה שותף נוסף של אהוד בנאי, דודי לוי, בתקליטיו והופעותיו.
ב-2003 היה שותף לזכייה, לצד אהוד בנאי וגיל סמטנה, בפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר עבור המוזיקה לסרט מסעות ג'יימס בארץ הקודש.
נעם הלוי הוא מאותם אמנים יחידי סגולה, אשר למרות שתפקידם הוא שולי כביכול, הם מצליחים למלא את הבמה באישיותם הכובשת. הוא, בדרך כלל, מנגן "רק" בכלי הקשה (או נשיפה), אך צורת ההופעה שלו, הריקוד המיוחד והנגינה בכל הגוף הופכים אותו, לעתים קרובות, למתחרה רציני של הזמר הראשי על תשומת לב הקהל...
— אתר מומה
טרודי שופ

טרודי שופ (Trudi Schoop; ‏9 באוקוטב 1903 - 14 ביולי 1999) הייתה רקדנית אמריקאית ילידת שווייץ, מחלוצות תחום הטיפול בתנועה.

ביוגרפיה

נולדה בשווייץ בתחילת המאה ה-20. בנעוריה החלה לרקוד בלט קלאסי והופיעה במופעים בהם נעשה שימוש באלתור והומור בתנועה כצורת הצגה מרכזית. בהמשך התנסתה בצורות ריקוד נוספות. בסביבות תקופת מלחמת העולם השנייה ערכה מספר סבבי הופעות בינלאומיים, בעיקר בארצות הברית.   
ב-1940, כמתנדבת בבית החולים לחולי נפש "Camarillo" בקליפורניה, החלה לטפל באמצעות תנועה, ובהמשך הועסקה בבית חולים זה במשרת תרפיסטית. אחר כך לימדה ברחבי אירופה וארצות הברית.
ב-1947 עזבה סופית את אירופה ועברה לפעול בלוס אנג'לס שבארצות הברית.

תאוריה

שופ האמינה שהאדם משתקף בגופו, וכי מה שקורה ב mind הוא בעל השפעה על הגוף ולהפך. היא מצאה שהרמוניה זו חסרה בקרב מטופליה. היא ראתה ביציבה שלהם את המתח והקונפליקטים הפנימיים שלהם.
שופ האמינה שלחץ על האישיות משפיע על האינטגרציה והביצוע של המטופל, לכן אחת המטרות שלה הייתה להביא את הצד שנדחק אל המודעות, ולאפשר למטופל לבטא אותו דרך התנועה. 
היא כיוונה לשתי נקודות עיקריות: לסייע לאינדיבידואל לחוות בצורה הרמונית את הקונפליקטים הרגשיים שלו; ולעודד צמיחה וסיוע לאינדיבידואלים לשם יצירת קשר.
הפורום האורבני של מוסקבה

הפורום האורבני הבינלאומי של מוסקבה הוא פורום בינלאומי בנושאי גלובליזציה עירונית בעידן המודרני שהתקיים לראשונה במוסקבה בתאריכים 7-9 בדצמבר 2011 ומאז נערך כל שנה בהשתתפות של אנשי מקצוע ממדינות נוספות ברחבי העולם. המפגש עוסק בנושאים הקשורים לערים רוסיות ולמציאת פתרונות גלובליים של ערים רוסיות.
הקונגרס הנערך כל שנה משמש פלטפורמה של התקשורת העולמית לדיאלוג פתוח בין נציגי הממשלה הרוסית, מנהלי לשכות תכנון אדריכלי עירוניות, חברות פיתוח ובנייה, וכן מומחים זרים ורוסית המובילים על תכנון עירוני כדי לעסוק בשינויים של הערים הרוסיות ופתיחתה של רוסיה לעולם גלובלי.
אפסילון בארידנוס

מאפייני הכוכב

ε בארידנוס הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי K2. הבהירות הנראית שלו היא 3.73, כך שניתן לראותו בקלות ממקום חשוך. רדיוסו ומסתו קטנים מאלו של השמש בכ-15%, הטמפרטורה על פניו היא כ-5,075 קלווין, מעט פחות מטמפרטורת השמש, ועוצמת ההארה שלו היא כ-28% מעוצמת השמש. בשל כך כוכב לכת המאפשר קיום של חיים צריך להיות במרחק של בין חצי יחידה אסטרונומית ל-0.9 יחידה אסטרונומית, סביב מרחקו של נוגה מהשמש.
גילו של ε בארידנוס מוערך בין חצי מיליארד למיליארד שנים, צעיר בהרבה מהשמש, כך שגם אם קיים כוכב לכת המאפשר קיומם של חיים לא סביר שהספיקו להתפתח בו חיים רב תאיים. שכיחות היסודות הכבדים מהליום על פניו נמוכה משל השמש מה שמפחית את הסיכוי לקיומו של כוכב לכת סלעי. הכוכב מסתובב סביב עצמו במהירות של כ-3.86 ק"מ בשנייה והוא משלים סיבוב על צירו בכ-11 ימים. מהירות סיבוב זו (כמעט פי שניים ממהירות הסיבוב של השמש) יוצרת שדות מגנטים חזקים היוצרים פעילות מגנטית ערה על פני הכוכב. פעילות זו באה לידי ביטוי בכתמים דמויי כתמי שמש רבים ובשינויים גדולים יחסית לכוכבי הסדרה הראשית בטמפרטורת הפוטוספירה ובספקטרום הנפלט מהכוכב. לכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כשניית קשת בשנה.

כוכבי לכת

בשנת 2000 התגלה כוכב לכת דמוי צדק המקיף את ε בארידנוס במרחק ממוצע של 3.4 יחידות אסטרונומיות שקיבל את השם ε בארידנוס b. כוכב הלכת, בעל מסה של 1 - 1.5 מסות צדק נע במסלול אליפטי כך שמרחקו מ-ε בארידנוס משתנה בין 1.1 יחידות אסטרונומיות ל-5.8 יחידות אסטרונומיות (מעט יותר ממרחקו של צדק מהשמש). זמן ההקפה הוא מעט פחות מ-7 שנים. בשנת 2010 צפוי כוכב הלכת להגיע לאפהליון מה שעשוי לאפשר תצפית ישירה בכוכב הלכת. נראה שמסלולו של כוכב הלכת משתנה מעט, ייתכן בשל השפעה של כוכב לכת נוסף שעדיין לא נמצא.
חוץ מכוכב הלכת, נראה שקיימות שלוש חגורות אסטרואידים המקיפות את הכוכב. הפנימית ביותר נמצאת בתוך המסלול של ε בארידנוס b ומורכבת בעיקר מסיליקטים. חגורה זו מקבילה לחגורת האסטרואידים של מערכת השמש. החגורה השנייה נמצאת מעבר למסלול של ε בארידנוס b ועד למרחק של כ-20 יחידות אסטרונומיות ומורכבת מאבק ומקרח. מעבר לה, החל ממרחק של כ-35 יחידות אסטרונומיות משתרעת דיסקת אבק וקרח המקבילה לחגורת קויפר של מערכת השמש. מבנה מורכב זה עשוי להצביע גם כן על קיומו של כוכב לכת נוסף, רחוק יותר מ-ε בארידנוס b.

שכנים

רוב שכניו של ε בארידנוס הם ננסים אדומים שהקרוב שבהם הוא הכוכב הכפול גליזה 65, שממרחק של 5.1 שנות אור לא ניתן לצפייה בעין אנושית ללא ציוד עזר. חוץ מהם נמצא במרחק של כ-5.5 שנות אור ממנו הכוכב τ בלווייתן, שנראה ככוכב בהיר למדי עם בהירות מדרגה 1.82, ובמרחק של 7.8 שנות אור ממנו נמצא סיריוס, שנראה משם ככוכב הבהיר ביותר בשמים עם בהירות מדרגה 1.7-, מעט בהיר יותר מכפי שהוא נראה מהארץ. כמו כן, במרחק של כ-6.4 שנות אור נמצאת המערכת המשולשת של ²ο (אומיקרון²) בארידנוס המורכבת מכוכב הסדרה הראשית מסוג K הדומה ל-ε בארידנוס, מננס אדום ומננס לבן. המערכת נראית מהארץ ככוכב עמום עם בהירות מדרגה 4.43, אך מ-ε בארידנוס היא תראה בבירור עם בהירות מדרגה 2.38. גם השמש תראה מ-ε בארידנוס בבירור עם בהירות מדרגה 2.36. בעוד כ-31,500 שנים יחלוף זוג הננסים האדומים גליזה 65 במרחק קטן משנת אור אחת מ-ε בארידנוס. אם יש ל-ε בארידנוס חגורת שביטים הדומה לחגורת קויפר, עלול המעבר הקרוב להסיט רבים מהם ממסלולם.
Roadrunner Records

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1980 תחת השם 'Roadrunner Records' בהולנד. כוונתה העיקרית הייתה עידוד מוזיקאים צפון אמריקאים לבוא ולהקליט באירופה. בשנת 1986, החברה הקימה מטה נוסף בניו יורק, ולאחר מכן באנגליה, גרמניה, צרפת, יפן, אוסטרליה, דנמרק, ולבסוף גם בקנדה.
ההצלחות הראשונות הגיעו מהאלבומים של להקת המטאל הדנית King Diamond, להקת הת'ראש מטאל Annihilator, ואף מטאליקה.
בשנות ה-90, המשיכה הלהקה להחתים להקות דוגמת "Life of Agony"‏ "Machine Head"‏, "Suffocation" ועוד. במשך שנות ה-90, מספר להקות שהיו חתומות בלייבל הצליחו להגיע אל המיינסטרים, מה שהיווה פריצת דרך בחשיפה של הז'אנר, שלרוב הוגדר כמחתרתי. בשנת 1993, האלבום הראשון שהיה חתום בלייבל, "Chaos A.D" של להקת המטאל הברזילאית ספולטורה, רשם היסטוריה ונכנס למצעד 40 האלבומים הטובים של השנה במדרג הבילבורד היוקרתי. היסטוריה נוספת רשמה להקת "Type O Negative", כשאלבומה  "Bloody Kisses" הוכר במעמד זהב על ידי ה-RIAA האמריקאי. בנוסף, זו הייתה הלהקה הראשונה שזכתה להשמעות ברדיו. בשנת 2000, סליפנוט הייתה הראשונה שזכתה במעמד פלטינום מאותו ארגון.
ב-18 בדצמבר 2006, Warner Music Group חתמה עם החברה על הסכם רכישה, לפיו רוב הרכוש הפרטי של (Roadrunner (73% ירכש. העסקה הושלמה ב-29 בינואר 2007, וRoadrunner הוכרזה רשמית כחברת בת של Warner Music Group. 
ב-11 ביוני 2008, זכתה Roadrunner בתואר "לייבל המטאל הטוב ביותר" על ידי המגזין "Metal Hammer", ומאז זכתה עוד ארבע פעמים רצופות בהמשך.
עם זאת, חברת Roadrunner הואשמה רבות בתור לייבל המקדם ז'אנרים מסוימים ו'אופנתיים', תוך רמיסת הלהקות האחרות שאינן כאלה, דוגמת Obituary, Deicide, Death, Gorguts, ו-Pestilence אשר עזבו או פוטרו מהלייבל לאחר שלא קודמו. אחת הלהקות הראשונות שחתמו בחברה, להקת King Diamond, עזבה את הלייבל בטענה שלכאורה אינה מקבלת מהחברה את התמיכה לה היא ראויה. להקת "Type O Negative" עזבה את הלייבל בשנת 2006 לאחר ויכוח על הפצת אחד האלבומים שלהם. בשנת 2008 ביקשה החברה מהזמרת אמנדה פאלמר לערוך את אחד הקליפים שלה על מנת שתיראה רזה יותר, מה שגרם לסערה גדולה בקרב מעריציה. בשנת 2010 הודיעה הזמרת בעמוד הטוויטר שלה שהיא פוטרה מהלייבל. התגובות האחרונות על היחס המזלזל של הלייבל מגיעות באופן תדיר מאחת מהלהקות הגדולות החתומות בלייבל, Megadeth.
חברת Roadrunner, יחד עם חברת-האם Warner Music Group בעיצומו של סכסוך משפטי עם בעלי אתר הסרטונים הגדול בעולם, YouTube, עד כדי ביטול ומחיקת החשבון שלהם באתר. עם זאת, מרבית הסרטונים עדיין ניתנים לצפייה באתר.
ב-11 בנובמבר 2010 הודיעה Warner Music Group שהאחוז הפרטי הנותר של חברת Roadrunner נרכש, אך עם זאת השם Roadrunner יישאר כמותג פרטי.
ב-26 באפריל, הודיעה החברה על קיצוצים נרחבים בפעילותה, תוך סגירת סניפיה בבריטניה וקנדה, וקיצוצים נרחבים בשאר סניפיה בעולם. עוד נודע שהסניף בהולנד קרוב לסגירה, ושמנכ"ל החברה, Cees Wessels מתפטר מתפקידו.
אריה בינה

תולדות חייו

אריה בינה (בינוסובסקי) נולד בשנת ה'תרע"ג בסלונים, אז באימפריה הרוסית. אביו היה ראש ישיבה קטנה במקום. למד אצל אביו וכן בישיבת מיר שבפולין. בשנת 1933 עלה לארץ כדי להימנע מגיוס לצבא ועבד כפועל בניין בתל אביב. ב-1935 הצטרף למושב כפר הרא"ה שבעמק חפר. בד בבד עם העבודה החקלאית, הקדיש זמן לפעילות "ההגנה" באזור, וכן לימד בישיבה אותה הקים הרב משה צבי נריה. הממונה עליו ב"הגנה" היה דן אפשטיין, חבר קיבוץ גבעת חיים. בהשפעתו התגייס בראשית מלחמת העולם השנייה ליחידה הטכנית של חיל האוויר המלכותי.
הוא עבר את אימוני הטירונות במחנה צריפין ונשלח לשרת במצרים. מטעם "ההגנה" הוטל עליו להשיג פריטי נשק ולהעבירם ארצה. הוא הצטרף לפלוגת תפעול הנמלים של חיל ההנדסה המלכותי שבנמל טוברוק שבלוב. בראש היחידה עמדו שמעון הכהן ויוסף קורנבלום, לימים יוסף אלמוגי, ראש עיריית חיפה. היחידה נשלחה ליוון כדי לסייע לחיל המשלוח הבריטי בפריקת אספקה מאוניות. כאשר הגיעו ליוון הסתבר כי הצבא הבריטי בנסיגה, כאשר היחידות הגרמניות מזנבות בו תוך הפצצות כבדות. בתחילת קיץ 1941 נפלה יוון בידי הגרמנים. הרב בינה, עם חיילים יהודיים נוספים מארץ ישראל, נפל בשבי הגרמני, בו שהה כ-4 שנים, עד תום המלחמה.

עבודתו החינוכית

הרב בינה שב מן השבי הגרמני לכפר הרא"ה, והמשיך לפתח את המשק החקלאי שלו ואף השתלב בסגל ההוראה של ישיבת כפר הרואה. כר"מ הצטיין בפשטות הליכותיו ולפעמים בא לתת שיעור במגפי גומי ישר מעבודתו ברפת. דרכו בלימוד הייתה ישרה, בהירה וברורה, עד שתלמידיו סירבו לעזוב את שיעוריו על מנת לעלות לשיעור גבוה יותר. פיתח יחס של חיבה אל כל תלמידיו, ועם רבים מהם שמר על קשר של ידידות עד סוף ימיו. בשנת 1953 יצא עם קבוצת תלמידים והקים בשכונת אבו תור בירושלים, מול העיר העתיקה את ישיבת בני עקיבא נתיב  מאיר. במקום עמד מבנה נטוש של בית חולים לחולי עיניים. לאחר כשנתיים עברה הישיבה לשכונת בית וגן, שם נדדה בין כמה מבנים עד שהתבססה במבנים ברחוב הפסגה, ושם מקומה עד היום.
רעייתו, רחל, עזרה לידו הן במשק, הן בניהול הישיבה והן בחינוך, והתייחסה אל התלמידים כאל ילדיה.
בבחירות לכנסת השישית הוצב במקום ה-108 של רשימת המפד"ל. בעקבות מחלה, פרש הרב בינה מתפקידו והתמנה לנשיא הישיבה בשנת ה'תשמ"ו 1986.
נפטר בכ"א בחשוון ה'תשנ"ה.

משפחתו וצאצאיו

אשתו, רחל אסתר בינה לבית אפלגרד, נפטרה בפורים ה'תש"ס בירושלים. לבני הזוג שלושה ילדים. בנו, הרב אהרן בינה, הוא ראש ישיבת נתיב אריה, ואשתו מלכה בינה, היא מייסדת מדרשת מת"ן.

משנתו החינוכית

היה חבר בתנועת תורה ועבודה. לאחר מלחמת ששת הימים הקימו תלמידיו ביוזמתו כמה ישיבות הסדר: ישיבת הכותל, ישיבת ברכת משה במעלה אדומים, ישיבת הגולן,  וישיבת מעלות. הדגש בישיבות האלה היה הצטרפות לפעולות רבות ברחבי המדינה: חינוך, קליטת עליה, משימות חברתיות, ביטחון והתיישבות. נהג לחזור על הסיסמה: "ארץ ישראל לעם ישראל על פי תורת ישראל". לדעתו הברית בין היהדות הדתית לבין התנועה הציונית חרותה בסלע קיומנו.
זכרו הונצח ברחוב על שמו בשכונת הר חומה בירושלים.
חמילקרת (מצביא קרתגי)

חמילקרת (ביוונית: Ἀμίλκας, בלטינית: Hamilcar) היה מצביא קרתגי שלחם נגד הרומאים במלחמה הפונית הראשונה (241-264 לפנה"ס). אין לבלבל בינו ובין חמילקרת ברקה, אביו של חניבעל המפורסם, שגם הוא השתתף באותה מלחמה.

חייו

נזכר לראשונה באירועי 262 לפנה"ס, אז קיבל את הפיקוד על צבאות קרתגו בסיקיליה לאחר שקודמו בתפקיד, חנו בן חניבעל, לא הצליח למנוע את נפילת אקרגס (אגריגנטום) לידי הרומאים ונקרא לשוב לקרתגו.
חמילקרת נחל את ניצחונו הראשון ב-260 לפנה"ס, אחרי תבוסת הצי הקרתגי בקרב מילאי. פוליביוס מספר, כי הנחית התקפת פתע על מחנה בעלי הברית של הרומאים ליד תֶרמָאי (Thermae), מזרחית לפָּנוֹרמוֹס, והרג כ-4000 מחייליהם. לדברי דיודורוס יעד ההתקפה היה מחנה הרומאים ולא של בעלי בריתם ומספר ההרוגים הגיע ל-6000. בשנת 259 לפנה"ס העביר חמילקרת לצדה של קרתגו, בסיועם של בוגדים, את קמארינה (Camarina) ואת אֶנָה (Enna), אך הן נכבשו מחדש על ידי הרומאים זמן קצר אחר כך. כמו כן ביצר את דרפאנה, מן הבסיסים החשובים ביותר של הקרתגים באי, והעביר אליה את תושבי אריקס אחרי שהחריבה.
בשנת 257 לפנה"ס התנגש צי קרתגי בפיקוד חמילקרת עם צי רומי בפיקוד גאיוס אטיליוס רגולוס ליד טינדאריס, בצפון-מזרח סיקיליה. בקרב הימי, שהתלקח דרך מקרה, אבדו לקרתגים 18 אוניות והם נסוגו לאיי ליפארה. אבידות הרומאים הסתכמו בתשע אוניות.
שנה לאחר מכן, ב-256 לפנה"ס, ניסה חמילקרת למנוע את פלישת הצבא הרומי לאפריקה. הוא התייצב בפיקוד הצי יחד עם חנו וניסה ליירט את חיל המשלוח בעודו בים אך הובס על ידי הצי הרומי בקרב אקנומוס. הדרך אל קרתגו הייתה כעת פתוחה, וחיל המשלוח בפיקוד הקונסולים גאיוס אטיליוס רגולוס ולוקיוס מאנליוס וולסו נחת בחוף אפריקה. חמילקרת נקרא לשוב מסיקיליה, ויחד עם שני מצביאים נוספים, עזרובעל בן חנו ובוסטאר, נערך להגנת עירו. אלא שכישלון רדף כישלון, והצבא הקרתגי הובס בקרב אדיס, "לא בגלל מורך לבם של החיילים", כותב פוליביוס, "אלא בגלל סכלותם של מפקדיהם." איננו יודעים מה עלה בגורלו של חמילקרת לאחר הקרב הכושל.
רודולף שפילמן

קריירה

שפילמן היה עורך דין, אך מעולם לא עבד במקצוע זה.
לשפילמן דבקו כינויים כגון "אמן ההתקפה" ו"האביר האחרון של גמביט המלך". צורת משחקו הנועזת מלאה הקרבות, הברקות ורעיונות יפים. דוגמה לצורת משחקו היא תחרות קרלסבד 1923, בה לא סיים ולו משחק אחד בתוצאת תיקו.
למרות יריבים חזקים ששיחקו במקביל אליו כמו אלכסנדר אלכין, חוסה ראול קפבלנקה, עמנואל לאסקר, זיגברט טאראש, עקיבא רובינשטיין, אהרון נימצוביץ' וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר הצליח שפילמן להשיג תוצאות טובות בתחרויות רבות, כולל מקום ראשון ב-33 תחרויות מתוך כ-120 בהן השתתף. דוגמאות לתחרויות הבולטות בהן ניצח:
מקום ראשון בתחרות בד פיסטיאן בשנת 1912 לפני רובינשטיין, פרנק מרשל, קרל שלכטר, אולדריך דוראס וריצ'רד טייכמן.
מקום ראשון בתחרות סטוקהולם בשנת 1919 לפני רובינשטיין, ריצ'רד רטי ויפים בוגוליובוב.
מקום ראשון בתחרות בד פיסטיאן בשנת 1922 לפני בוגוליובוב, אלכין, ארנסט גרינפלד ורטי.
מקום ראשון בתחרות זמרינג בשנת 1926 לפני אלכין, מילן וידמר, נימצוביץ' וטרטקובר.
שפילמן היה אחד מהשחקנים הבודדים עם מאזן שקול מול קפבלנקה +2 =8 -2 ואחד מאנשים הספורים שזכה נגדו יותר ממשחק אחד. שני ניצחונותיו של שפילמן היו בשנים 1928 ו-1929 בתחרויות בד-קיסינגן וקרלסבד.
ג'וני מקלאוד

קריירה

מקלאוד נולד באדינבורו, והחל את הקריירה במועדון המקומי היברניאן, שם השתתף ב-85 משחקים בין 1957 ל-1961 וזכה למוניטין כקיצוני ימני מוכשר. ב-1961 הוא נטל חלק בארבעה משחקים של נבחרת סקוטלנד. המשחק הראשון היה בהפסד 3 - 9 לנבחרת אנגליה, והאחרון היה בהפסד 0 - 4 לנבחרת צ'כוסלובקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962.
ביולי 1961 הוא הוחתם בארסנל תמורת 40,000 לירות שטרלינג, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ברנלי באוגוסט. הוא שיחק בהרכב של ארסנל באופן קבוע במשך שלוש העונות הבאות, ובכל עונה השתתף בממוצע ביותר מ-30 משחקים. בסך הכל הוא השתתף ב-112 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 27 שערים, למרות שהמאמן בילי רייט דגל במערך משחק שבו יש רק שחקן אחד בעמדת הקיצוני. הישגי ארסנל בליגה באותה תקופה היו בינוניים, אך המועדון זכה להופיע לראשונה בטורניר של אופ"א, לאחר שהשתתף בעונת 1963/1964 של גביע ערי הירידים. מקלאוד הבקיע את אחד מהשערים בניצחון 7 - 1 על קופנהגן XI ב-25 בספטמבר 1963, שהיה גם המשחק הראשון בהיסטוריה של ארסנל בטורניר אירופי.
בספטמבר 1964 הוא הועבר לאסטון וילה תמורת 35,000 לירות שטרלינג, כיוון ששירותיו לא היו נחוצים יותר בעקבות יכולתו הטוב של ג'ורג' ארמסטרונג הצעיר. הוא שיחק בווילה פארק במשך ארבע עונות (123 משחקי ליגה), וב-1968 עבר לבלגיה והצטרף למכלן. ב-1971 הוא חזר למולדתו, הצטרף לריית' רוברס וסיים שם את הקריירה ב-1972. לאחר מכן עבד בקבוצת הנוער הסקוטית ניוטונגריינג' סטאר, אותה עזב ב-1975.
לאחר שעזב את תחום הכדורגל הוא עבד במשך מספר שנים בחברת ביטוח מברמינגהאם.
פרינץ אויגן (סיירת)

שם ומורשת

לאחר סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית ב-1938, גויסו כמה קצינים לשעבר בצי האימפריה האוסטרו-הונגרית לשירות בצי הגרמני. האונייה פרינץ אויגן נקראה על שם הנסיך אויגן מסבויה, שהיה ממצביאיה החשובים של האימפריה, וכאות הוקרה למסורת הימית של האימפריה לשעבר. כאות הוקרה למורשת זו הוענק הפעמון של אוניית המערכה טגטהוף, ששירתה בצי האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. ארבעת צריחי התותחים של האונייה נקראו על שם ערים באוסטריה: גראץ, בראונאו, אינסברוק ווינה.

תחילת המלחמה

עוד לפני הפעלתה המבצעית של האונייה, כבר ספגה פרינץ אויגן פגיעה ראשונה: ב-2 ביולי 1940 נפגעה האונייה קלות מפצצה שהוטלה ממפציץ בריטי. שנה לאחר מכן, ב-23 באפריל 1941, נפגעה האונייה שוב, הפעם ממוקש ימי.

פעילות מבצעית לאחר מבצע קרברוס

בפברואר 1942 הפליגה פרינץ אויגן לנורווגיה, כדי להיות בכוננות מפני פלישה אפשרית וכדי להוות איום על השיירות שהפליגו מבריטניה לברית המועצות. ואולם, ב-23 בפברואר נפגעה האונייה מטורפדו שנורה עליה מהצוללת הבריטית אה"מ טרידנט. ירכתיה של האונייה הגרמנית נפגעו קשות, אך היא הצליחה להגיע לנמל טרונדהיים, שם בוצעה בה עבודת תיקונים ראשונית. במאי 1942 חזרה פרינץ אויגן לקיל, לתיקונים, ויצאה משירות פעיל עד 16 בינואר 1943. לאחר התיקונים שבוצעו בה ניסתה פרינץ אויגן לשוב לנורווגיה פעמיים, אך בכל פעם חזרה לנמל לאחר שהתגלתה בידי מטוסים בריטיים.

פעילות בים הבלטי

החל מאוגוסט 1944 הופעלה פרינץ אויגן בים הבלטי, במטרה להפגיז מן הים את כוחות הצבא האדום המתקדמים, וכדי לסייע בפינוי פליטים גרמניים מערבה. ב-15 באוקטובר 1944, בערפל כבד, התנגשה האונייה בסיירת הקלה לייפציג וכמעט בקעה את האונייה הקטנה יותר לשניים. שתי האוניות נותרו תקועות זו בזו למשך 14 שעות, עד שהצליחו להפרידן. פרינץ אויגן תוקנה בנמל גדיניה (גוטנהאפן, ליד גדנסק), והמשיכה במשימותיה בהפגזת החופים ופינוי פליטים. ב-29 במרץ 1945 יצאה האונייה למסעה האחרון מגוטנהאפן לשווינמונדה, כשהיא נושאת קבוצה גדולה של פליטים. ב-8 באפריל הגיעה האונייה ליעדה. משם יצאה האונייה לקופנהגן, לשם הגיעה ב-20 באפריל. לא היה יותר דלק להנעת האונייה; זה היה יעדה האחרון ומשם לא הייתה יכולה לצאת. ב-8 במאי נכנעה האונייה לכוחות הצי הבריטי, אחת משתי אוניות השטח העיקריות האחרונות של הצי הגרמני שנותרו בסוף המלחמה.

לאחר המלחמה

ב-26 במאי עזבה פרינץ אויגן את קופנהגן, בדרכה לווילהלמסהאפן, כשהיא מלווה באוניות בריטיות. פרינץ אויגן הגיעה לשם ב-28 במאי, ושם נותרה במבדוק עד דצמבר. ב-5 בינואר 1946 הועברה האונייה לצי ארצות הברית. לאחר בדיקת האונייה ובחינתה, הוקצתה פרינץ אויגן לצי האוניות שנועדו לשמש כאוניות מטרה במבצע הניסויים הגרעיניים שערכה ארצות הברית, מבצע פרשת דרכים, שנערך באוקיינוס השקט. האונייה שרדה את שני הניסויים שנערכו - האחד, פיצוץ גרעיני באוויר מעליה, והשני, פיצוץ גרעיני מתחת לפני המים - אך רמת הרדיואקטיביות הגבוהה שלה מנעו את תיקונה. האונייה נגררה לאטול קווג'ליין, שם התהפכה וטבעה ב-22 בדצמבר 1946. ב-1978 נשלה מן המים המדחף השמאלי שבה, והוא נמצא היום באתר זיכרון בקיל.