google/wiki40b huggingface dataset:
בורן אוף אוסיריס

היסטוריה

בתחילת דרכה הייתה הלהקה חלק מסצנת המטאלקור בשיקגו יחד עם להקות נוספות כגון וייל אוף מאיה, אושנו ועוד. לאחר מכן חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים "Sumerian", והוציאה ארבעה אלבומים דרכה.
הלהקה ניגנה בפסטיבלים שונים ואף לקחה חלק בסיבוב ההופעות של להקת קניבל קורפס ולהקות דת' מטאל אחרות.
בשנת 2011 הלהקה פיטרה את הגיטריסט ג'ייסון ריצ'רדסון ללא התראה מוקדמת, שהצטרף מיד לאחר מכן ללהקת הדת'קור צ'לסי גרין.
הלהקה מציינת את משוגע, קניבל קורפס, סלייר ועוד כהשפעה המוזיקלית שלה.
מיכאל שיר

ביוגרפיה

מיכאל שיר (שירטשאק) היה בנם של הבלשן דוד שיר והעיתונאית מרים שיר. אמו כתבה ופרסמה שירים וסיפורים לילדים, בשם העט שלה, "הדודה מרים". סבו, יהודה ליב וולמן, היה פובליציסט, עיתונאי וסופר ידוע, ופרסם יצירותיו ביידיש ובעברית.
מיכאל היה בן שנתיים כשהועלה עם ההורים לארץ ישראל, והמשפחה השתקעה בתל אביב. הוא גדל התחנך ולמד בעיר תל אביב, ובה גם סיים את לימודיו בגימנסיה נורדיה.
שיר היה ברוך כישרונות, הוא החל לכתוב שירים וסיפורים כבר בילדותו, אך בד בבד גילה כשרון בולט למקצועות הטכניים. בתום לימודי התיכון שלו הוא יצא לבית הספר הטכני הגבוה בלונדון, אנגליה, וסיים בו את לימודיו בתואר של מהנדס אלקטרוניקה. הוא חזר ארצה והתגייס לחיל האוויר הצעיר, ושירת בו כקצין אלקטרוניקה עד שנת 1955.
בשנת 1955 ייסד את עיתון הילדים "אצבעוני", שהיה מפעל חייו. במשך כל שנות הופעתו של העיתון היה מיכאל שיר העורך והכותב הראשי בו. הוא גם ניסה כוחו במהדורות לועזיות של עיתוני הילדים שלו. כך למשל הוציא באנגלית את "אצבעוני", עיתון ילדים בערבית, בשם "סינדבאד", ועיתון לילדים בגרמנית בשם "גראסהופר". הוא גם ייסד הוצאת ספרים קטנה בשם "אצבעוני", שבה הוציא לאור את מרבית ספריו.
הכותר "אצבעוני" ניתן לעיתון הילדים שלו לזכרו הנערץ של ח"נ ביאליק, שמיכאל שיר הקטן, בעודו ילד, זכה לשמוע סיפורים מפיו. כמחוות כבוד קרא לעיתונו על שם שירו הידוע של המשורר הגדול.
מיכאל שיר נפטר ב-2006, בגיל 82. נטמן בבית העלמין בקיבוץ עינת. הותיר אחריו את רעייתו, שושנה וארבעה ילדים, בתו מיכל שיר היא חברת כנסת מטעם הליכוד.
גימנסטרדה עולמית

גימנסטרדה עולמית היא מפגן ההתעמלות הכללית הגדול בעולם, הנערך אחת לארבע שנים בדומה לאולימפיאדה. עיקר המפגן אינו טמון בזכייה במדליות, אלא ביכולת לבצע מופע קבוצתי הכולל לעיתים מאות או אפילו אלפי משתתפים. במשתתפים ילדים ומבוגרים, מכל המינים המגיעים מרחבי תבל על שלל תרבויותיהם המגוונות, כדי להפגין את כישוריהם.
הכוריאוגרפיה מיועדת גם כדי לאתגר את המשתתפים וגם כדי לענג את הקהל. המופעים (בהם גם "מופעי ענק" אשר מתארחים לרוב באצטדיונים גדולים וכוללים מאות מתעמלים מכל העולם החוברים יחדיו) מתרחשים במקומות שונים במדינה המארחת.

ייצוג ישראל בגימנסטראדה

להקת גלים במחול ייצגה את ישראל בשמה הראשון של הלהקה "בת-חן", שלוש פעמים. בשנת 1982 בשווייץ, בשנת 1987 בדנמרק ובשנת 1991 בהולנד.
נקודות שיפנר

נקודות שִׁיפְנֵר (באנגלית: Schüffner's dots,‏ Schüffner's stippling וגם Schüffner's granules) הינן נקודות אופייניות בגוון אדום-ורוד, המאפיינות אריתרוציטים נגועים באחד משני טפילי פלסמודיום, גורמי מחלת המלריה בבני האדם, Plasmodium vivax או Plasmodium ovale.
נקודות שיפנר נקראות על שם וילהלם אוגוסט פול שיפנר (Wilhelm August Paul Schüffner), רופא ומיקרוביולוג גרמני, אשר תיאר אותן לראשונה בשנת 1899 במֶדַן שבאינדונזיה.

ככלי לאבחנת גורם המלריה

ארבעת טפילי המלריה בבני האדם ידועים כמעודדים את היווצרותם של שינויים מורפולוגיים מיקרוסקופיים באריתרוציטים אליהם פלשו, דוגמת בליטות המזדקרות מקרום האריתרוציט (Knobs), אִינְוָוגִינָצְיוֹת (יצירת מעין שקעים הנמשכים אל פנים התא) וחריצים (בקיעים) בקרום התא. בנוסף לכל אלה, טפילי P. vivax ו-P. ovale מעודדים את היווצרותם של מעין גרגירים (גרנולות) ייחודיים אשר ניתנים להבחנה במיקרוסקופ אור רגיל לאחר צביעת רומנובסקי, או גימזה.
אריתרוציטים שנגועים בטפילי פלסמודיום אלה מכפילים תחילה את ממדיהם (במקרה של הדבקות ב-P. ovale גם רוכשים צורה סגלגלה) ולאחר מכן מתחילים ליצור אינווגינציות הדומות לוסיקולות בממברנה, המזכירות בצורתן את נאדיות הריאה. דבר שנראה, לאחר צביעה, במיקרוסקופ אור כנקודות אדומות. מחקרים מלריולוגיים שבוצעו בנושא הראו כי וסיקולות אלה מכילות את חלבוני הטפילים.
הופעת נקודות שיפנר מתרחשת בכל אחד משלבי מחזור חיי P. vivax ו-P. ovale באריתרוציטים פרט לשלב המוקדם ביותר, המתרחש לאחר הפלישה, אשר נקרא Ring stage (השלב הטבעתי). הופעת הנקודות מהווה כלי אבחנתי חשוב באיתור גורם מחלת המלריה. למרות שהנקודות מופיעות באריתרוציטים הנגועים באחד משני טפילי פלסמודיום הנ"ל, רק האריתרוציטים הנגועים בטפיל P. ovale נראים סגלגלים במשטח דם. זאת בניגוד לאריתרוציטים הנגועים בטפיל P. vivax שממשיכים לשמור על צורה עגולה יותר.
רוברט יאנג (שחקן)

ביוגרפיה

יאנג נולד בשיקגו, בן למרגרט, אמריקאית ולתומאס יאנג מהגר אירי. למד משחק ב"תיאטרון פסדינה" והתגלה על ידי סוכן כישרונות של חברת ההפקה "מטרו גולדווין מאייר".

קולנוע

יאנג החל את דרכו בתחום המשחק כשחקן קולנוע בהוליווד בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בסרטים "החטא של מדלון קלודט" בתפקיד ד"ר לורנס קלודט, "בית רוטשילד" בתפקיד קפטן פיצרוי, "היום אנו חיים" של הווארד הוקס "הילד מספרד" של לאו מקארי ו"הגמל השחור".
ב-1936 השתתף יאנג בסרטו של אלפרד היצ'קוק "סוכן חשאי" בתפקיד רוברט מרווין. ב-1938 הופיע בדרמה של פרנק בורזאג'  "שלושה חברים".
בתחילת שנות ה-40 הופיע יאנג במערבונים "המעבר הצפון מערבי" של קינג וידור בתפקיד ראשי לצידו של ספנסר טרייסי, "איחוד מערבי" של פריץ לאנג בתפקיד המהנדס ריצ'רד בלייק ובדרמות "הסופה האנושית", "ליידי תהיי טובה" .
ב-1947 שיחק יאנג בדרמה של אדוארד דמיטריק "אש צולבת " בתפקיד החוקר המשטרתי קפטן פינלי. ב-1948 שיחק בקומדיה של וולטר לאנג "יושבת יפה" בתור עורך הדין הארי קינג.

טלוויזיה

יאנג שהיה שחקן הוליוודי מוכר ומצליח החליט בשנת 1954 לעשות הסבה לקריירת טלוויזיה. הוא שיחק עד לשנת 1960 בסדרה הקומית "אבא יודע הכי טוב" בתפקיד סוכן המכירות ג'ים אנדרסון, יאנג זכה להערצה ולהערכה רבה שהתבטאה בזכייה בשני פרסי אמי.
בשנת 1969 החל יאנג לשחק בסדרת הדרמה הרפואית "ד"ר מרקוס וולבי" שהייתה לסדרת הדרמה הראשונה שזכתה בפרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר בשנת 1969. יאנג שיחק במשך 7 עונות הסדרה בתפקיד ד"ר מרקוס וולבי, הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה ובפרס אמי השלישי שלו בתפקיד ראשי.

חיים אישיים

יאנג היה אב לארבע בנות מאשתו בטי הנדרסון לה הוא היה נשוי במשך למעלה מ-60 שנה עד לפטירתה. 
יאנג נפטר מנסיבות רפואיות ב-21 ביולי 1998 בווסטרלייק ויליג', קליפורניה בגיל 91. הוא נקבר ב"פארק הזיכרון פורסט לון" שבגלנדייל.
על שמו של יאנג הונצחו כוכבי טלוויזיה ורדיו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
חך

החך הקשה

החך הקשה (Hard palate) הוא החלק הקדמי של החך והוא נראה במבט פשוט לפה פתוח. בניגוד לחך הרך, החך הקשה מורכב מעצמות המחוברות במפרק פיברוטי (או מפרק צמוד). העצמות המרכיבות אותו הן הַזִּיז הַחִכִּי של הלסת העליונה, הנמצאת בקדמת החך הקשה, והחלק האופקי של עצם החך, הנמצאת באחוריו.
האינטראקציה בין החך הקשה ללשון הכרחית ליצירת מספר רב של עיצורים בשפות אנושיות.
אחד המומים המולדים החמורים הקשורים לחך הוא חך שסוע, מצב בו קיים סדק בחך הקשה שיוצר חיבור בין חלל הפה לחלל האף. דבר שיוצר בעיות בהנקת הילוד ובדיבור. כיום מום זה מתוקן בהליך כירורגי בגיל צעיר.

החך הרך

החך הרך (Soft palate), הנקרא גם וילון, הוא רקמה רכה המכסה את אחורי גג חלל הפה. הוא נמצא בין החך הקשה לבין הענבל, ונבדל מהחך הקשה הנמצא קדמית ממנו בחלל הפה בכך שבניגוד אליו אין בו עצמות. זהו איבר נייד המצויד בסיבי שריר העטויים קרום רירי.
הווילון אחראי על סגירת תעלות האף בתהליך הבליעה והוא משמש גם בסיס חיתוך עבור העיצורים הווילוניים. תנועת החך הרך בזמן הנשימה אחראית על צליל הנחירה. מגע בחך הרך מעורר אצל רוב האנשים רפלקס של הקאה.
האצטדיון העירוני בפוזנן

היסטוריה

בניית האצטדיון החלה ב-1968 והסתיימה ב-1980 ותכולתו 18,200 צופים. במשחק הבכורה שנערך ב-23 באוגוסט 1980, נפרדו לך פוזנן ומוטור לובלין בשוויון 1:1. בשנת 1986 הוקמו עמודי התאורה המזוהים עם האצטדיון יותר מכל אלמנט אדריכלי אחר. בשלב מאוחר יותר הותקן באצטדיון לוח תוצאות אלקטרוני, ובתחילת שנות התשעים הוסבו כל היציעים ליציעי ישיבה בלבד והותקנו מושבי פלסטיק חדשים.
במהלך השנים האצטדיון אירח כ-30 משחקים של לך פוזנן במסגרות אירופיות שונות ובהן שלבים שונים של ליגת האלופות, גביע אופ"א, גביע המחזיקות וגביע האינטרטוטו. בין היתר, בתחילת שנות התשעים אירחה פוזנן באצטדיון את קבוצות בני יהודה, מכבי חיפה ובית"ר ירושלים הישראליות. בנוסף, האצטדיון אירח לעיתים משחקים בינלאומיים של נבחרת פולין, אך מאז שנת 2004 הועדפו על פניו אצטדיונים אחרים ולא נערכו בו משחקים בינלאומיים במסגרת רשמית.
בשנת 2002 הוחלט על שיפוץ נרחב של האצטדיון, בעקבות קפיצה חדה בכמות הצופים במשחקי לך פוזנן. השיפוץ החל בשנת 2003 ועד שנת 2006 הושלמה בנייתו של יציע רביעי הכולל גג. בהמשך עבר האצטדיון שיפוץ נוסף לקראת יורו 2012, במסגרתו קורו יתר היציעים ותכולת האצטדיון גדלה ל-45,000 מושבים.
הומל (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה הומל 69,930 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 89.42% בלארוסים, 6.82% רוסים ו-2.52 אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (56.58%) ורוסית (39.18%).
נר-הלילה החופי

מאפיינים

נר-הלילה החופי משתרע על הקרקע ועליו גדולים ופשוטים. פרחיו צהובים וגדולים, בעלי ארבעה עלי כותרת. קוטר הפרחים 5-7 ס"מ. במרכז כל פרח שמונה אבקנים ועמוד עלי שראשו מפוצל לארבע צלקות.
פרחיו של נר-הלילה החופי סגורים במשך שעות היום ונפתחים רק בשעות בין הערביים, אז מבקרים בהם רפרפים הלוגמים מהצוף שבבסיס הפרחים ותוך כדי כך גם מאביקים אותם. לאחר ההאבקה מתנתק הפרח מהאזור העליון של השחלה שמתפתחת כתא לזרעים המתפתחים. בדצמבר 2018 פורסם מאמר המוכיח כי נר הלילה החופי מסוגל לשמוע את המאביקים וכתגובה ליצר צוף יכולת זו מאפשר לצמח לשמר אנרגיה ולהשקיע רק כאשר יש צורך לפתות את המאביק.
נר-הלילה החופי משתייך לקבוצה טקסונומית שמוצאה באמריקה. המינים בסוג נר-הלילה מתאפיינים בפולשניות, ומופיעים בבתי-גידול מופרים במקומות רבים ברחבי העולם. תפוצתו הטבעית של נר-הלילה החופי היא בחופיה של טקסס שבארצות הברית. הוא הגיע לארץ ישראל באקראי, ככל הנראה בעקבות פעילות האדם, בסוף המאה התשע-עשרה. עם השנים התרבה והתפשט וכיום הוא נפוץ לכל אורך רצועת החוף.
מוזיאון החאן

היסטוריה

בניגוד לרוב מבני החאן בארץ, החאן בחדרה לא החל את דרכו כאכסניית דרכים, אלא כבית חווה חקלאית שהוקם בשליש האחרון של המאה ה-19. אורכו עמד על 61.5 מטרים, רוחבו הגיע לכ-40 מטרים, והוא עוצב בצורת חצר פנימית שסביבה היו ערוכים 26 חדרים. המבנה נבנה מאבני כורכר שנלקחו מעתיקות קיסריה. במרכזו של כל חדר הוקמה קשת אשר תמכה בגג, וזה נבנה בתורו מקורות עץ ארז שנשאו כיסוי צמחי וחיפוי. 
עם רכישת אדמות חדרה בשנת 1891 נרכש גם מבנה החאן, ובין השנים 1891-1896 הוא שימש את ראשוני תושבי המושבה כמקום מגורים ולמטרות ציבוריות. לאחר שהמתיישבים עברו להתגורר בבתיהם, המשיך החאן ושימש לצרכים ציבוריים, כדוגמת בית בד, מחסנים, בית מרקחת ובית מלון. בשנת 1912 שוב שימש המקום למגורים זמניים, עת יושבו בו משפחות מקרב עולי תימן, בטרם יושבו בשכונת נחליאל. בין 1925–1948 שכנה במבנה תחנה של משטרת המנדט.

המוזיאון לתולדות חדרה

בשנת 1979 נוסדה אגודה שתפקידה היה להקים את המוזיאון לתולדות חדרה, והיא קבלה לרשותה את שרידי המבנה. שלושת חדרי האגף המערבי שופצו ותצוגה קטנה נחנכה בהם בשנת 1982. במשך השנים הבאות עד שנת 2000, שופצו שבעת חדרי האגף הצפון-מזרחי וביניהם הותקנו מעברים המאפשרים סיור רציף. בעת החלפת חלק מהגג נחשף קטע מתקרת החאן המקורית, אבני הכורכר שוקמו, והוסרו תוספות שלא השתייכו למבנה המקורי.

המוזיאון

ראשיתו של אוסף המוזיאון בתושבי חדרה שאספו בשנות ה-60 של המאה ה-20 כלים חקלאיים גדולי ממדים מראשית המאה ה-20, והעבירו אותם למתחם החאן ולחצרות פרטיות. בהדרגה התמקד האיסוף גם באובייקטים קטנים ונעשה רב-תחומי באופיו. כיום כולל האוסף יותר מ-10,000 פריטים, והוא מייצג את התמורות הכלכליות, התעסוקתיות והדמוגרפיות שהתחוללו בחדרה מאז ייסודה. 
תצוגת הקבע במוזיאון שוכנת בשישה מחדרי האגף הצפון-מזרחי של מבנה החאן, והיא מציגה את הקמת המושבה ואת שנותיה הראשונות, בין היתר בעזרת דגם של המבנה בעת שראשוני המתיישבים התגוררו בו, ואת שנות התפתחותה של חדרה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. בהמשך מוצגים חדר המשפחה באחד מבתי המייסדים בשנות ה-30 של המאה ה-20, וכן רחוב אופייני ודירת משפחה בשנות ה-50. בחצר החאן מוצגים דגם מוקטן של פחון מעברה אופייני משנות ה-50, נפחיה מהמחצית הראשונה של המאה ה-20, שרידי בית הבד של חדרה שנרכש בלוד ב-1895 וכלים חקלאיים משלושת העשורים הראשונים לקיומו של היישוב. בפינה הדרום-מערבית של המתחם שוכנת מצבה לשלושה מראשוני המתיישבים אשר חלו בקדחת ומתו. הם נקברו ביפו, ועם גירוש תושבי תל אביב ב-1917 הובאו עצמותיהם ונקברו באתר. 
עוד שוכנים במוזיאון אולם הרצאות וחדר סדנאות, ספרייה המתמקדת בנושאי ארץ ישראל, הציונות ובתולדות היישוב, וארכיון שבו יותר מ-260,000 מסמכים, כ-25,000 תמונות וכן שקופיות וקלטות שמע ווידאו. מוזיאון החאן אחראי על הפן ההיסטורי בבית פיינברג.
מאגר העמק העגול

מאפיינים, חי ופנאי

עומק המאגר מגיע ל-55 מטר, ושטחו עומד על 9.5 קמ"ר. הוא מכיל 55 מיליארד גלוני מים, לשימוש במרכז המדינה. המאגר מפורסם בשל מימיו הכחולים והצלולים. צלילותם של המים מאפשר להביט לתוכם כ-6 מטרים.
במאגר מצויים דגי פורל בשפע. המחלקה להגנת הסביבה בניו ג'רזי (New Jersey Department of Environmental Protection) טוענת כי המאגר הוא המקום גידול הטבעי הדרומי ביותר עבור פורל האגם . במי האגם מצויים המינים: בס, פיקרל שרשרתי , שפמנונאים, צלופח אמריקאי , פרקה , טרוטה חומה, טרוטת עין-הקשת ועוד.
בסביבת האגם קיים פארק עם מתקני מחנאות, שחייה ומתקני צלילה. מסלולי הליכה ושבילי אופניים.

"משולש ברמודה" של ניו ג'רזי

המאגר מכונה "משולש ברמודה" של ניו ג'רזי. זמן קצר לאחר שנפתח האגם לדייג, ב-1972, "נבלע" בו האדם הראשון, ומאז עלה מספר הטובעים בו ל-26 איש. גופותיהם של שישה מהם לא נמצאו עד היום, למרות המאמצים לאיתורם. ב-2006 אף נשכרה צוללת לשם כך, אך לא נמצאו עקבות.
יש שאומרים כי בעת הקמתו של המאגר הוא הוצף על יישובים עם בתים ועצים, ואלו עדיין קיימים בקרקעית האגם. את סיבת הנעדרים הם רואים בהסתבכות גופותיהם בסבך העצים שבקרקעיתו. בעלי תפקיד מטעם הרשויות וחובבי דיג מצביעים על התעלומה בתופעת טבע חריגה של משבי רוח התוקפים בפתאומיות את האגם ומטלטלים בחוזקה את השוהים על פניו. הרוחות נגרמות על ידי ההרים הסוגרים את האגם מכל עבריו, וכל משב רוח שחודר ביניהם - נלכד בשטח האגם. הרוחות הלכודות נעות בסיבוביות מעל המים ויוצרות גלים בגובה של עשרות סנטימטרים. לאורך שפת האגם הותקנו פנסים, שבעת שהאגם הופך לסוער, הם מהבהבים ומתריעים בפני בעלי סירות השוחרים לדוג באגם. התופעה מתרחשת לרוב בשעת הבוקר שבין 10 ל-11. בנוסף לתופעה זו, הטמפרטורה הנמוכה של המים, שבמקומות עמוקים עשויה להגיע גם לטמפרטורה של מינוס 10 מעלות צלזיוס, מקררת את האדם שנופל לתוכה עד כדי קבלת הלם, התכווצויות הגורמות לבליעת מים, ואף היפותרמיה. דובר משטרת ניו ג'רזי טוען כי הדבר יכול לקחת 30 שניות בלבד מעת הנפילה למים. לדברי הרשויות, טמפרטורת האגם גורמת גם לגופים שבו להישאר מתחת לפני המים, משום שבטמפרטורה זו הגופים לא מתפרקים ולא משחררים גזים שמסוגלים להרים אותם לפני המים. רונדה קווין, פרופסורית מאוניברסיטת סיטון היל , שמבקרת את המקום באופן קבוע, רואה גורם נוסף לטביעה הקטלנית הגבוהה במקום; צורתו העגולה, המקשה על השוהה בתוכו למצוא את כיוונו ולאמוד את המרחק הנכון אל שפת האגם. לדבריה, אף שחיינים מיומנים יתקשו לשחות באגם בתנאים קשים אלו.
למרות הסכנה והתעלומה שבאגם, דייגים חובבים ממשיכים לבוא אל האגם ולדוג ממגוון דגיו.
סכר אימפריאל

רקע

סכר אימפריאל נבנה משלושה מקטעים. השערים בכל מקטע עוצרים את המים במטרה להטות אותם כלפי מפעל הניקוי מהסחף. שלושה אגנים גדולים מאוד ו-72 להבים באורך 230 מטרים בולמים את המים ומסננים מהם את הסחף. הבוצה של הסחף שסונן מתוך המים מוזרמת באמצעות שישה צינורות מתחת לנהר הקולורדו, אל תעלה המשיבה את הסחף לנהר במורד הזרם. המים שסוננו מושבים לאחד משלושת המקטעים, המטה את המים לאחד משלושה ערוצים. כ-90% מימי נהר הקולורדו מוטים לתעלות בנקודה זו. ספיקת המים המוטים יכולה להגיע ל-1,100 מטרים מעוקבים בשנייה, יותר מפי 50 מהספיקה של הריו גראנדה.
נהר חילה ומוביל המים מיזם יומה מסתעפים לכיוון אריזונה בעוד שהתעלה הכול-אמריקנית פונה לדרום למרחק של 60 קילומטרים לפני שהיא מגיעה לגבול בין קליפורניה למקסיקו ואז פונה מערבה לעבר עמק אימפריאל, האזור החקלאי הפורה ביותר לגידולי חורף בארצות הברית.
אהרן תאומים

רבי אהרן תאומים (~1630, ה'ש"צ בערך - נקבר ב-8 ביולי 1690, ב' באב ה'ת"ן) היה רב ומחבר ספרים אשכנזי. רבן של וורמס וקרקוב.

ביוגרפיה

נולד כנראה בפראג וגדל כיתום בבית סבו, ר' שמעון תאומים. בשנת ה'תי"ט (1659) התמנה כדרשן בקהילת פראג, משרה אותה נשא במשך שתים עשרה שנים. בשנת ה'ת"ל-1670 נפטר בוורמס "רב המדינה" הרב משה שמשון בן שמואל בכרך, והקהילה המקומית בחרה ברב אהרן תאומים למלא את מקומו. לרב בכרך המנוח היה בן צעיר, הרב יאיר חיים בכרך, שלימים התפרסם כאחד מגדולי האחרונים באשכנז, והקהילה העדיפה את הרב תאומים על פניו. מאוחר יותר כתב הרב בכרך השגות על ספריו של הרב תאומים והתגלעה ביניהם מריבה. בהקדמה לאחד מספריו גולל הרב בכרך את סיפור המריבה, אך לא הדפיסו ואף אסר לפרסמו, חלקים מהמאמר התפרסמו רק במאה ה-19 במאסף "ביכורים" של אהרן ילינק.
לאחר 17 שנות רבנות בוורמס, פרצה מלחמת תשע השנים והוא נאלץ לעזוב את וורמס שעמדה תחת מצור, הוא קיבל הצעת רבנות בקרקוב, נענה לה בחיוב, אך הצליח להגיע אל העיר רק לאחר שלוש שנות נדודים. בחודש ניסן ה'ת"ן (1690) הגיע לקרקוב והתמנה כרב העיר. כבר בתמוז של אותה שנה, נסע לחמלניק לכינוס של ועד ארבע ארצות, ובעת שהותו שם התנפלו עליו אנשיו של אציל פולני בשם סטראוניק באשמה כלשהי, כנראה למטרת סחיטה מן הקהילה, והוא נאסר. במהלך המעצר הוא נפצע אנושות ונפטר בדרכו לחקירה. מעניו הביאו את גופתו לעיר פינטשוב ושם נקבר.
יחסי מצרים–סלובניה

היסטוריה

ביוני 1999 נפגש ראש ממשלת סלובניה, ג'אנז דרנובסק, עם ראש ממשלת מצרים כמאל אל-ג'נזורי בקהיר. הם דנו בנוגע לאמצעים לחיזוק שיתוף הפעולה הבילטרלי בתחומים השונים, ובמיוחד במישור הכלכלי.
במאי 2007 נפגש שר התחבורה הסלובני, ג'אנז בוזיץ', עם עמיתו המצרי, מוחמד מנסור, בקהיר. שיחותיהם התמקדו בהגדלת קשרי התחבורה בין נמל אלכסנדריה המצרי לבין נמל קופר שבסלובניה. בוזיץ' ציין שיש ביקוש בסלובניה לסחורה מצרית, במיוחד לירקות, פירות וצמחים אחרים, ולפיכך שיתוף הפעולה צריך לגדול.

הסכמים

במרץ 1997 חתמו שתי המדינות על הסכם סחר.
טוניק ויליאמס-דרלינג

ביוגרפיה

ויליאמס נולדה בנסאו. היא למדה באוניברסיטת קרוליינה הדרומית וסיימה תואר ראשון בבית ספר מור למנהל עסקים ב-1999.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה ויליאמס במקום ה-46 בתוצאה של 53.43 שניות.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה ויליאמס במקום החמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.38 שניות, המנצחת הייתה אנה גווארה ממקסיקו (48.89 שניות).
הצלחתה הבינלאומית הראשונה של ויליאמס הייתה זכייתה במדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2004 בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.87 שניות. 
אותה  שנה זכתה ויליאמס בכל שש התחרויות בליגת הזהב בריצת 400 מטר, כמו כריסטיאן אולסון משוודיה (קפיצה משולשת) ושניהם התחלקו בפרס מיליון דולר (כל אחד מהם קיבל 500,000 דולר). במפגש שנערך ברומא, היא שברה את שיאה של גווארה בליגת הזהב בריצת 400 מטר וקבעה תוצאה של 49.25 שניות. בהמשך היא שיפרה פעמיים את התוצאה וקבעה שיא אישי חדש של 49.07 שניות בתחרות שנערכה בברלין.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ויליאמס במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.41 שניות, לפני גווארה (49.56 ששניות) ונטליה אנטיוך מרוסיה (49.89 שניות).

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה ויליאמס במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.55 שניות, לפני סניה ריצ'רדס מארצות הברית (49.74 שניות) וגווארה (49.81 שניות).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, אוסטרליה  בשנת 2006 זכתה ויליאמס במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.76 שניות, אחרי כריסטין אוהורוגו מאנגליה (50.28 שניות).
ויליאמס נשואה לאתלט דניס דרלינג.
האקדמיה הגלובלית הצעירה

האקדמיה הגלובלית הצעירה (Global Young Academy) היא ארגון בינלאומי בו חברים חוקרים וחוקרות צעירים מכל רחבי העולם ומכל תחומי המחקר, ותכליתו לטפל, לקשר ולהניע חוקרים צעירים, לטפח שיח אקדמי בינלאומי, בינתחומי ובינדורי, ולקדם עיצוב מדיניות מקומית ובינלאומית על בסיס מדעי איתן.
הארגון נוסד בשנת 2010 בחסות ה-IAP, ארגון הגג של האקדמיות הלאומיות למדעים במדינות השונות, בעקבות מפגש פסגה של מדענים צעירים בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שבשווייץ. 
בארגון חברים חוקרים וחוקרות צעירים (גיל ממוצע 35, גיל מרבי 40) מכשישים מדינות שונות המצויים בתחילת דרכם האקדמית. החברים בארגון נבחרים על בסיס מצוינות אקדמית לתקופה של חמש שנים.
בארגון היו לאורך השנים גם חברים ישראלים:  ליאת איילון, מיכל בירון, אורן גזל-אייל, עודד הוד, קארין כרמית יפת, עידו ישראלוביץ', שרון להבי, טליה פישר, רונן פרי, עדית תשובה.
פאוור ריינג'רס כוח הסערה

עלילת הסדרה

הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של קול אוונס, בנם של שני מדענים אשר אבדו בג'ונגלים, אשר גדל בג'ונגל נידח יחד עם שבט ילידים במשך שנים רבות משום שהוא מנסה לגלות את ייעודו. בזמן שהותו שם קול מגלה את האנימאריום, מקום אשר רבים האמינו עד כה כי הוא רק אגדה. הוא מצטרף לארבעה נערים נוספים אשר מטרתם היא משותפת - להפוך לפאוור ריינג'רס כוח הסערה.
האנימאריום הוא אי אשר מרחף בשמיים ומעוצב כמו צב ענק. האנימריום הוא ביתו של הנסיכה שיילה, המורה הרוחנית של הריינג'רס.
צוות הפאוור ריינג'רס משתמשים בכוחותיהם כדי להביס את נבל בשם אורג- שליט ואת צבא המפלצות שלו.
בפרק: "אדומים לנצח", פרק ספיישל לציון 10 עונות, מציג את עשרת הריינג'רים האדומים מהעונות הקודמות, שמשתפים פעולה כדי למנוע את הרס כדור הארץ. האויבים הם העוזרים הנאמנים של המלך מונדו ("פאוור ריינג'רס זיאו") ששרדו והחליטו לנקום את מותו, הם מגיעים לירח למצוא את "סיפנטרה" הרכב של לורד זד ("מייטי מורפין פאוור ריינג'רס") ולהשמיד את כדור הארץ.
הריינג'רים האדומים: ג'ייסון (המקורי), טומי (זיאו), טי.ג'יי (טורבו), אנדרוס (חלל), ליאו (גלקסיה), קארטר (צוות הצלה), ווס ואריק (כוח הזמן) גם הפאוור ריינג'ר החייזר (ריינג'רס חייזרים) וקול אוונס בתור הריינג'ר האדום של העונה.
הוריו של קול אוונס היו חברים של דוקטור אדלר שדוקטור אדלר הוא בעצם האורג- שליט.
דוקטור אדלר הפך לאורג- שליט בכך שמצא את שרידיו של אורג- שליט האמיתי והמקורי, והשתמש בכוח השרידים נגד חבריו לשעבר- הוריו של קול אוונס. לאחר שתקף את חבריו, הפך לאורג שליט המזויף, אך לקראת סוף העונה צמחה לו הקרן (הקרן מסמלת את העובדה שאותו יצור הוא אורג) המקורית וכך הפך לאורג שליט המקורי.
בן עויזרמן

בן עויזרמן (24 באוגוסט 1912 - 6 ביוני 1967) היה צלם, במאי ותסריטאי קולנוע ועיתונות ישראלי, נהרג במלחמת ששת הימים.

קורות חיים

בן עויזרמן נולד בלונדון ועלה לארץ כילד עם משפחתו ב-1920. בגיל צעיר חזר ללונדון שם למד קולנוע והמשיך את לימודיו בבית הספר לאמנויות יפות בפריז. הוא חזר לישראל כנציג של חברת פאראמוט ניוז ב-1937. צילם את רוב יומני החדשות שיצאו מארץ ישראל.
עויזרמן הקים את חברת ההפקה Palestine Films שהפיקה סרטי תעודה. ב-1949 התמנה כנציג NBC ניוז עד 1960. הוא הפיק תוכניות תיעודיות בארץ ובאפריקה וצילם סרט על התנ"ך ("יצחק ורבקה") שזיכה אותו בפרס בארצות הברית.
בין הקטעים התיעודיים שצילם: הורדת הדגל הבריטי בנמל חיפה עם סיום המנדט הבריטי, פיצוץ מלון המלך דוד, קרב אלטלנה וכניעת העיר עזה במבצע קדש ב-1956.
השתתף בכתיבת התסריט של הסרט בית אבי (1947) ובבימוי הסרט "אף מילה למורגנשטיין" (1963).
סרטו התיעודי הבולט ביותר הוא "בית במדבר" ("The house in the desert") על קיבוץ בית הערבה. סרט באורך של 25 דקות המהווה מסמך היסטורי ייחודי על היאחזותם של צעירים באדמה המלוחה של אזור ים המלח.
ב-6 ביוני 1967, היום השני של מלחמת ששת הימים, יצא לעזה ככתב צבאי למטרת תיעוד. הוא הצטרף לכוח צבאי ונהרג ממטען ממולכד במבואות העיר. נקבר בבית העלמין הדרום (בת ים).
יואל לינדפרה

קריירת מועדונים

לינדפרה התחיל את הקריירה שלו בנומה קאליו ששיחקה אז בליגה הרביעית באסטוניה וכעבור חצי עונה חתם בטרוויס פארנו. בשנת 2000, לינדפרה חתם בפלורה טאלין. במהלך עונת 2001 הושאל לואריור ולגה על מנת לצבור דקות משחק. במהלך עונת 2002 חזר לפלורה. עם חזרתו לפלורה, לינדפרה ביסס את מעמדו כשחקן מפתח בהרכב הקבוצה וזכה עימה באליפות בסוף העונה וגם בעונת 2003. בפברואר 2005 הושאל לצסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית. בספטמבר 2006 שוחרר מהמועדון לאחר תקרית עם השופט הרביעי במהלך משחק הגביע נגד לבדיה טאלין.
בפברואר 2007 חתם ל-3 שנים בטרומסה מליגת העל הנורווגית. ב-12 באוגוסט 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד סנדפיורד. ב-20 באוגוסט 2009 הבקיע בהפסד 3-2 לאתלטיק בילבאו במסגרת הליגה האירופית.
בתום עונת 2009 הסתיים חוזהו בקבוצה ולמרות שאנשי המועדון רצו שיישאר, לינדפרה החליט לעזוב את המועדון. לאחר שבחן הצעות מהאנזה רוסטוק, אנז'י מחצ'קלה וסיביר נובוסיבירסק, ב-25 בינואר 2010 חתם בניו יורק רד בולס מה-MLS לשנתיים עם אופציה לשנתיים נוספות. ב-20 במרץ 2010 הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון במשחק ידידות נגד סנטוס, שהיה גם השער הראשון שהובקע ברד בול ארנה, אצטדיונה הביתי של ניו יורק רד בולס. כשבוע לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה הרשמי שלו במועדון בניצחון 0-1 נגד שיקגו פייר. ב-22 ביולי 2010 בישל לתיירי הנרי את שער הבכורה שלו במועדון. ב-21 באוקטובר 2010 הבקיע בניצחון 0-2 נגד ניו אינגלנד רובולשן, שהכתיר את הרד בולס כאלופי המזרח. ב-30 באוקטובר 2010 הבקיע את השער היחיד נגד סן חוזה ארת'קווייקס במסגרת הסיבוב הראשון של הפלייאוף. לינדפרה נכלל ב"אולסטאר של ה-MLS" לקראת המשחק נגד מנצ'סטר יונייטד. במחזור ה-16 של עונת 2011, לינדפרה נבחר לשחקן המחזור. לינדפרה קבע שיא מועדון בעונה זו כאשר שיחק 34, פתח בכולם ורשם 3,048 דקות. ב-31 בינואר 2012 חתם על חוזה רב-שנתי במועדון.
ב-4 בינואר 2013 חתם בשיקגו פייר.
בינואר 2014 חתם לשנתיים וחצי בבאניק אוסטראבה מליגת העל הצ'כית.
ב-5 במרץ 2015 חתם בנומה קאליו, מועדון נעוריו עמו זכה בגביע בתום העונה.

קריירה בינלאומית

ב-1 בנובמבר 1999 לינדפרה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אסטוניה במשחק ידידות נגד איחוד האמירויות הערביות. ב-18 בפברואר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד מולדובה.
בתחילת שנת 2010 פרש מהנבחרת, על מנת שיוכל להתרכז בקריירה שלו. בנובמבר 2011 חזר לסגל הנבחרת לקראת צמד המשחקים נגד אירלנד במסגרת פלייאוף מוקדמות יורו 2012.
ב-14 ביוני 2015 ערך את הופעתו ה-100 בנבחרת בניצחון 0-2 נגד סן מרינו.