google/wiki40b huggingface dataset:
דוד ורוזה מזרחי

משפחת דוד ורוזה מזרחי הייתה אחת מ-66 המשפחות שהקימו את אחוזת בית. דוד היה סוחר ביפו וספק לצבא העות'מאני בנפת ירושלים, אשר עזר בקיבוץ מידע והעברתו למאיר דיזנגוף למטרת קידום עצמאותה של הישות היהודית ציונית בארץ-ישראל ערב מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה

דוד מזרחי נולד בעיר העתיקה בירושלים בשנת תרכ"ה (1865) לשלמה ולשמחה. הזוג עבר לירושלים מצפת, בה שכנה המשפחה דורות רבים, לאחר רעידת האדמה בעיר (1837) בה נספתה משפחתו של שלמה, לרבות אביו. דוד קיבל חינוך מסורתי בתלמוד תורה של העדה הספרדית. נשא לאישה את רוזה בת יוסף אשכנזי, בנקאי יהודי בעיר ניש ביוגוסלביה (סרביה). רוזה עלתה בגפה לארץ ישראל בשנת תר"ל (1869).
דוד הצטיין בעיסוקו כספק צורכי המזון הראשי של הצבא העות'מאני בנפת ירושלים. בשנת תרנ"ט (1898) העתיק את מקום מגוריו ליפו והמשיך בקבלנות לצורכי הצבא במחוז יפו, ואחרי מספר שנים פתח בית-מסחר למכולת בסיטונות באזור המסחר של יפו ליד חוף הים. הצלחתו כסוחר גדול אפשרה לו לרקום קשרים אישיים עם ראשי השלטון הצבאי והאזרחי שהיו מבאי ביתו הקרובים. סייעה לו העובדה כי היה אזרח עות'מאני מצד אביו שלמה, וכן בקיאותו בשפה הטורקית ובמנהגי החברה העות'מאנית.
עם הרעת מצבה הביטחוני של האוכלוסייה היהודית ביפו, השתמש בשמו הטוב למנוע ענישה מצד השלטונות הטורקיים. הוא הצטרף לחברת "אחוזת בית" והיה משישים הבונים הראשונים. הוא בנה את ביתו בשכונת תל אביב ברחוב אחד העם 16 (מול "בית אחד העם") ובשכנות לביתו של עקיבא אריה ויס.
בימי מלחמת העולם הראשונה הביא תועלת רבה ליישוב היהודי בעיר על ידי קשריו הטובים עם ראשי השלטון האזרחי, הצבאי והמשטרתי בעודו עוזר לשחרורם של אסירים יהודים. בביתו נפגשו עסקנים יהודים עם פקידי הממשל. דוד השתמש בקשריו עם נכבדי האוכלוסייה הערבית לעזור בגאולת קרקעות לטובת המטרה הציונית. בסיועו הושגה הסכמת מועצת הקאימקאם של יפו להציב שומרים יהודים במקום שומרים צ'רקסים בפתחה של "אחוזת בית". וכך גם היה בעת הגירוש הגדול מתל אביב בשנת 1917.
ועד אחוזת בית נהג להעביר לדוד מזרחי יינות מיקב ראשון לציון לשם "השקיית" נכבדי השלטון העות'מאני, אשר שתיית אלכוהול אסורה עליהם על פי האסלאם, ובכך הצליח דוד להוציא מהם מידע חשוב על תוכניות ומזימות בחוגי השלטון כנגד היהודים. את המודיעין הזה סיפק לראש הוועד היהודי מאיר דיזנגוף, ובכך תרם להצלחת המפעל היהודי בארץ ישראל ולביטחונה של תל אביב הצעירה.
ביתם של הזוג מזרחי היה בית פתוח הן לנכבדי היישוב ולנזקקיו תוך מתן אירוח וכל דבר עזרה. הזוג שימר את אורחות ספרד והיווה גשר בין תרבות היישוב הישן והתפתחותה של אחוזת בית לעיר אירופית ומודרנית.
דוד מזרחי נפטר בירושלים, י"ט שבט תרצ"ה (1935) והובא למנוחות בהר הזיתים. אשתו רוזה האריכה ימים. קיבלה תעודת תושבת כבוד של העיר תל אביב מידי חיים לבנון. היא נפטרה בי"ז ניסן תשכ"ב (1962) ונקברה בבית העלמין ברחוב טרומפלדור.

משפחה

אחד מבניהם, אברהם אלברט מזרחי, עסקן ומראשוני סוכני נדל"ן בתל אביב, נשא לאישה את שמחה לבית רומנו, בתו של הרב הראשי של סרייבו, אברהם רומנו.
יצחק גנירם (אקלה)

יצחק (אקל'ה) גנירם (23 באפריל 1945 - 28 באפריל 2016) היה ממחדשי הישוב היהודי בחברון, ממקימי בית ספר שדה כפר עציון ומראשוני ההתיישבות ברמת הגולן. היה חבר המחתרת היהודית וריצה מספר שנים בכלא הישראלי על פעילותו במסגרתה.
בשנותיו הרבות ברמת מגשימים עסק בחקלאות ובלימוד תורה. בשנותיו האחרונות התגורר בעיר העתיקה בירושלים.
גנירם הוכתר כחתן פרס הרב אריה לוין לאהבת ישראל. 
נפטר בכ' בניסן ה'תשע"ו והובא למנוחות בהר המנוחות בירושלים.
בנו, הרב מרדכי גנירם, כיהן כראש ישיבת חומש וראש ישיבת אשתמוע.
נפילה חופשית

נפילה חופשית היא תנועה של גוף בהשפעת כוח הכובד בלבד. 
בפועל, לא קיימת בכדור הארץ נפילה חופשית "אמיתית" מכיוון שקיים אוויר היוצר חיכוך ומפעיל כוח המתנגד לכוח הכובד, ומאט את מהירות הנפילה יחסית לנפילה חופשית "אמיתית".

סוגים של נפילה חופשית

גם תנועה כלפי מעלה או תנועה בצורה פרבולית היא נפילה חופשית משום שהכוח היחיד הפועל על הגוף הנע הוא כוח הכובד. ואילו מה שמקנה לתנועה את צורתה הוא המהירות ההתחלתית שבה נע הגוף. תנועה פרבולית שכזאת נקראת "תנועה בליסטית", כך שלפעמים השם "נפילה חופשית" מיוחס לנפילה בלבד - כלומר: גוף המתחיל במנוחה ונעזב ליפול תחת השפעת הכבידה בלבד.
גם התנועה בה הירח מקיף את כדור הארץ היא נפילה חופשית, אף על פי שהירח לא "נופל" (כלומר: מתקרב) אל כדור הארץ. הסיבה לכך היא שכח הכבידה מאונך לכיוון תנועת הירח, כך שכוח הכובד משנה רק את כיוון המהירות ולא את גודלה ובכך הירח נע בתנועה מעגלית סביב כדור הארץ, כאשר הכוח הצנטריפטלי הוא כוח הכבידה.

היסטוריה והתפתחות

גלילאו גליליי היה הראשון שטען כי המהירות בעת שזורקים גוף כלפי מעלה הולכת ופוחתת בקצב קבוע, בדיוק באותו הקצב שבו היא גדלה כאשר הגוף נופל. מה שמשנה את המהירות הוא בעצם הכוח שפועל על הגוף, אותו זיהה אחר כך אייזק ניוטון ככוח הכובד. עד גלילאו נהוג היה לחשוב, כי לכל חומר יש "מצב טבעי", לדוגמה: המצב הטבעי של כדור הוא לנוע מטה כלפי כדור הארץ, או של הכוכבים לנוע בצורה מעגלית. גישה זו נתמכה על ידי אריסטו.
איתן ששינסקי

ביוגרפיה

איתן ששינסקי נולד בקיבוץ עין חרוד להורים יוצאי גרמניה שעלו בעלייה החמישית וגדל יחד עם אחותו בחיפה. הוא למד בבית הספר הריאלי ואת שרותו הצבאי עשה במסגרת גרעין נח"ל של מחנות העולים. לאחר מכן למד כלכלה באוניברסיטה העברית וקיבל תואר ראשון ושני ב-1961 ו-1963, שניהם בהצטיינות יתרה. הוא המשיך את לימודיו ב-MIT וב-1966 קיבל תואר דוקטור בכלכלה בנושא: "תאוריה של ייצור ושנויים טכנולוגיים".
ב-1967 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, במחלקה לכלכלה, וב-1974 מונה לפרופסור  מן המניין. הוא כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות ומ-1997 הוא מבקר קבוע באוניברסיטת פרינסטון. מופקד הקתדרה ע"ש סר אייזיק וולפסון באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2007 יצא לאור ספרו The Economic Theory of Annuities בהוצאת Princeton University Press.
הוא נשוי לד"ר רות ששינסקי, חברת סגל החוג לסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית.

פרסים ותוארי כבוד

נבחר כעמית בחברה האקונומטרית, חבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1984. חבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. בעל תואר דוקטור כבוד מבית הספר לכלכלה בסטוקהולם.

בדצמבר 2011 קיבל את אות אביר איכות השלטון.

פעילות ציבורית

היה יועץ כלכלי לכנסת, בשנים  1974-1972 ויועץ לענייני רווחה, במשרד ראש הממשלה, ב-1985. הוא ייעץ לממשלת מקסיקו לרפורמה במסוי, ב-1986. ב-1987 עמד בראש ועדת ששינסקי, שפעלה לגיבוש רפורמה במס הכנסה ליחידים. ב-1995 היה חבר בוועדה להפרטת החברות הממשלתיות בעזרת הענקת אופציות לאזרחי המדינה. עומד בראש ועדת ששינסקי שמינה שר האוצר יובל שטייניץ לבחינת מדיניות המיסוי של תגליות גז טבעי ונפט בישראל, שמונתה בעקבות הכרזות על תגליות גז משמעותיות. הוועדה המליצה בטיוטת המסקנות שלה להגדיל את חלקה של המדינה בהכנסות מתגליות גז ונפט. המלצות הוועדה הסופיות ניתנו בינואר 2011, ומומשו בחוק מיסוי רווחי נפט, התשע"א-2011. עמד בראש ועדת ששינסקי שמינה שר האוצר יאיר לפיד לבחינת נטל המס הראוי על הפקת משאבי טבע בישראל.
היה נשיא האגודה הישראלית לכלכלה בשנים 2004-2006.

פעילות עסקית

בשנים 1992-1989 כיהן בתפקיד יו"ר חברת העובדים. בשנים 1995-1990 כיהן בתפקיד יו"ר דירקטוריון כור תעשיות בע"מ. כיהן כדירקטור בתדיראן, מכתשים, בנק דיסקונט, כיו"ר דירקטוריון כור שוקי הון  ויו"ר דירקטוריון קרן הפנסיה "נתיב" וכחבר בוועדת ההשקעות של בית ההשקעות "פסגות".
בנצי מושל

קריירה

מושל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, וב-18 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–1 למכבי נתניה. עד לסיום העונה הוא הספיק לערוך בסך הכל שש הופעות בליגת העל, ובעונת 2012/2013 ערך 13 הופעות ובמקביל המשיך לשחק גם בקבוצת הנוער. ב-1 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, במשחק מול בית"ר ירושלים שהסתיים בתיקו 2–2.
בעונת 2013/2014 הפך מושל לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, וכבש שלושה שערי ליגה ב-24 הופעות. בתחילת עונת 2014/2015 נפצע, וחזר לשחק רק באמצע העונה. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה, אך לאחר עונה אחת העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
דוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן

בית וטין

בית וטין החזיק בנחלות נרחבות בסקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ותורינגיה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין בניו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה; ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה). בשנת 1547 ויתר יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין בניו; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את אזור גותה. בשנת 1566 ירש יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר את אחיו, אך בשנת 1572 שוב פוצלה הדוכסות בין יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך. לאחר מותו של פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בנו של יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה הדוכסות בין אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1640 נתן וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר את חלק מנחלתו לאחיו הצעיר ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, שירש בשנת 1672 את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מותו בשנת 1675 שלטו בניו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.

דוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן

ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן בחר את מקום מגוריו בהילדבורגהאוזן, ובכך הפכה נחלתו לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן. בשנת 1699 מת אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף חלק ניכר מאדמותיו ליוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד, אולם חלק מהנחלה הועבר לארנסט השלישי. הדוכסים השונים פיארו מאוד את הדוכסות, ובנו בה מבנים מפוארים, אולם בעקבות כך הדרדר המצב הפיננסי של הדוכסות, ובשנת 1769 מונתה שרלוטה אמליה, נסיכת הסן-פיליפסטאל לעוצרת הדוכסות, ולממונה על ענייני הכספים.
בשנת 1806 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1818 הייתה הדוכסות מהמדינות הראשונות בגרמניה שהעניקו חוקה לתושבים.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה בשנת 1826, לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, העביר פרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן את אזור הילדבורגהאוזן לברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ובתמורה קיבל פרידריך את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג.
סוזן מקנזי

קריירה

מקנזי ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת דנמרק באוגוסט 1983, במשחק ידידות נגד שוודיה. חודש לאחר מכן, היא כבר השתתפה במשחקי מוקדמות אליפות אירופה, שהתקיימה ב-1984 בפעם הראשונה אי פעם. בסופו של דבר, סיימו הדניות במקום הראשון בבית המוקדם והעפילו לטורניר הגמר. במשחק הראשון של חצי הגמר, שנערך מול 1,000 צופים באנגליה, פתחה מקנזי בהרכב הראשון אך לא הצליחה לעזור לדנמרק, שהפסידה 2-1 למארחת. במשחק הגומלין שוב הפסידה דנמרק והודחה מהטורניר.
שנה אחר כך לקחה מקנזי חלק במשחקי מוקדמות אליפות אירופה 1987 שנערכה בנורווגיה. היא שיחקה בארבעה מתוך ששת משחקיה של הנבחרת בסיבוב המוקדם, אך דנמרק סיימה רק במקום השני ולא העפילה לטורניר הגמר. לאחר טורניר מוקדמות זה, לא זומנה מקנזי לנבחרת במשך חמש שנים, וחזרה אליה רק בספטמבר 1991.
מספר חודשים אחר כך, בנובמבר 1991, התקיים בסין גביע העולם הראשון לנשים, בהשתתפותן של 12 נבחרות הנשים המובילות בעולם. מקנזי זומנה לסגל הנבחרת, ובשלב הבתים הוגרלו הדניות ביחד עם נורווגיה, ניו זילנד וסין המארחת. במשחק הראשון של דנמרק בטורניר - נגד ניו זילנד, כבשה מקנזי את שער הבכורה שלה בנבחרת, והובילה את הדניות לניצחון 0-3. את שני המשחקים הבאים סיימה דנמרק בתיקו והפסד, אך העפילה לרבע הגמר מהמקום השלישי. בשלב רבע הגמר, זכו הדניות להגרלה קשה בדמותה של אלופת אירופה המכהנת - נבחרת גרמניה. בדקה ה-17 עלו הגרמניות ליתרון משער של בטינה ויגמן, אך מקנזי דאגה להשוות את התוצאה בדקה ה-25. המשחק הסתיים בתיקו 1-1 ועבר להארכה, בה כבשה היידי מוהר את שער הניצחון לטובת גרמניה, שהדיחה את דנמרק מהטורניר.
לאחר גביע העולם, התמנתה מקנזי לקפטנית הנבחרת הדנית, שבדיוק החלה להתכונן לאליפות אירופה 1993. במשחקי המוקדמות של האליפות, כבשה מקנזי שני שערים (אחד נגד צרפת ואחד נגד פינלנד), והובילה את דנמרק להופעה שלישית בטורניר הגמר. בטורניר עצמו, שהתקיים באיטליה, הפסידה דנמרק 1-0 בחצי הגמר לנורווגיה, והתמודדה מול גרמניה על המקום השלישי. במשחק נגד גרמניה כבשה מקנזי צמד שערים, ודנמרק ניצחה 1-3. הייתה זו ההופעה האחרונה של מקנזי במדי הנבחרת הדנית, ובינואר 1994 היא הודיעה על פרישתה מכדורגל. בעשר שנים בנבחרת דנמרק, שיחקה מקנזי ב-27 משחקים וכבשה שישה שערים.
במקביל לקריירה הבינלאומית שלה, שיחקה מקנזי גם בקבוצת HEI מאורהוס. באותם ימים הייתה HEI לקבוצה המובילה בדנמרק, וזכתה בשש אליפויות רצופות בין השנים 1986 ל-1991.

חיים אישיים

מקנזי נשואה לפול הוימוסה, כדורגלן לשעבר ומאמן נבחרת הנשים של דנמרק בשנים 1999 עד 2004. השניים מתגוררים באורהוס ביחד עם שתי בנותיהם המשותפות.
סנוב

סנוב הוא כינוי לאדם המתנשא על סביבתו, ורואה עצמו כשייך לקבוצה נעלה מסיבה כלשהי, למשל מוצא, מעמד כלכלי, אינטלקט, אנינות טעם ומומחיות בתחום כלשהו (כמו יין, קפה או מוזיקה), חינוך, צורת דיבור ועוד. סנוביות נחשבת למהותית במיוחד כאשר הבסיס לתחושת העליונות רעוע במיוחד.
מקורה של המילה באנגלית. לראשונה נעשה בה שימוש במשמעותה הנוכחית בחלק הראשון של המאה ה-19 בבריטניה, אך מקורה אינו לגמרי ברור. אפשר שהתפתחה בדרך כלשהי מ-snab שמופיעה במילון מ-1781 במשמעות "סנדלר סקוטי". ככל הנראה אין רגליים לסברה כי המקור הוא בראשי התיבות sine nobilitate, היינו, "ללא אצולה", שבהם כונו תלמידים בבית הספר היוקרתי איטון שהוריהם לא היו אצילים.
המילה זכתה לפופולריות בעקבות ספרו של ויליאם מקפיס ת'אקרי "The complete book of snobs" - אסופה של טורים סאטיריים שפורסמו בעיתון פאנץ' ויצאה לאור ב-1848. הספר מונה סוגים שונים של סנובים ושל התנהגויות סנוביות בחברה בת הזמן, ומבוסס על ניסיונו העשיר של ת'אקרי בחברתם של סנובים.
בחברה של ימינו, שבה הריבוד למעמדות מעורפל יותר מאשר בחברה הוויקטוריאנית, לובשת תופעת הסנוביזם צורות שונות והדינמיקה שלה מורכבת יותר מאשר זרימה של אופנות מחוגי האצולה מטה.
פראשן בלו

מקור השם

"Prussian Blue" (כחול פרוסי) הוא שמה של תרכובת ציאניד וברזל בעלת גוון כחול עז.
בראיון עם המגזין "Vice Magazine" טענו התאומות כי השם נובע מכך שמורשתן היא פרוסית-גרמנית בחלקה, צבע עיניהן הוא כחול (לכאורה, אחד ממאפייני הגזע הארי) ולדעתן הצבע עצמו יפה מאוד. כמו כן הסבירו בראיון כי השם מתייחס גם להיעדר הצבע הכחול, הנשאר כאשר גז הציקלון B מגיב עם הסביבה, בתאי הגזים - "אנחנו חושבות שזה יכול לגרום לכמה אנשים להטיל ספק בכמה מאי-הדיוקים של מיתוס השואה".

קורות הצמד

התאומות נולדו ב-30 ביוני 1992, לינקס מנגנת בכינור ולאם בגיטרה, ושתיהן שרות.
בסוף שנת 2004 פרסמו השתיים את אלבום הבכורה שלהן "רסיסי העתיד" (Fragment of the Future) שיצא על ידי ההוצאה הלאומנית רזיסטנס רקורדס. באלבום זה מבצעות השתיים את השירים לבדן, כשהן מנגנות על כל הכלים. הסגנון המוזיקלי המלווה את האלבום הנו פולק-אקוסטי המלווה בשירה. מילות רוב השירים באלבום עוסקות בעליונותו של הגזע הלבן, במיתולוגיה נורדית, בקריאה לפעולה של הלבנים כנגד השחורים בארצות הברית ובהלל לרייך השלישי, ומרביתם גרסאות כיסוי לשירים לבנים לאומניים.
בשנת 2005 פרסמו השתיים את אלבומן השני "הדרך בה בחרנו" (The Path We Chose), שבשונה מאלבום הבכורה, הנו בעל גוון רוקיסטי יותר ואת מקומה של הגיטרה האקוסטית מחליפה הגיטרה החשמלית. כל שירי האלבום נכתבו על ידי הצמד.
הליריקה של הצמד כוללת מסרים גזעניים התומכים בפעילים לבנים לאומנים. הצמד נמצא בקשר הדוק עם ארגון החלוצים הלאומיים (National Vanguard), התומך גם הוא בכוח הלבן.
התאומות התחנכו בביתן על ידי אמן אפריל, שלימדה אותן להאמין בעליונות האדם הלבן. סבן הקיף אותן בסמלים נאציים, כגון צלב קרס אשר ענד על חגורתו וכן כסימן היכר לבקר שאותו הוא מגדל.
ישנם אנשים שהתנגדו נחרצות למוזיקה של הצמד בעוד שאחרים טענו כי מדובר בסך הכל בשתי נערות צעירות שמשקפות את דעת הסביבה שלהן ועוד לא פיתחו תודעה פוליטית משלהן, אלא רק חזרו על דברי אמן. יש שאמרו כי מדובר בניצול של שתיהן על מנת להעביר מסרים לאומניים.
קיימים שני הרכבים באותו שם - רביעיית בלוז רוק בריטית ולהקת סופט רוק קוריאנית.

פירוק

ב-2006, לאחר סיבוב הופעות באירופה, חדלו בנות "כחול פרוסי" לשיר בציבור. שתיהן סבלו מבעיות רפואיות: לינקס חלתה בסרטן, וגידול הוסר מכתפה בניתוח בגיל 17. כמו כן, סבלה מהקאות כרוניות. לאחותה לאם הייתה עקמת, וכתוצאה מכך גם כאבי גב מתמשכים. בשל מצבן, אושר לשתיהן להשתמש במריחואנה רפואית. בראיון בקיץ 2012 אמרו התאומות כי אינן דוגלות יותר בגזענות ועתה הן "די ליברליות", וכי "המריחואנה הפכה אותנו מנאציות להיפיות".
אדה (ספר)

אֶדָה (איסלנדית: Edda), במקור שמו של ספר אשר כתב סנורי סטורלוסון במאה ה-13. לאחר מכן, התחיל השם להתייחס גם לאוסף שירים העוסק במיתולוגיה נורדית. ספרו המקורי של סנורי ידוע כעת בשם "האדה הפרוזאית" או "האדה הצעירה" ואילו אוסף הפואמות נקרא "האדה השירית" או "האדה המבוגרת".

אטימולוגיה

פירוש המילה "אדה" הוא לא לגמרי ברור, ויש כמה תאוריות. יש החושבים שפירושה "שירה" (מלשון "óðr" בנורווגית עתיקה), יש הטוענים שפירושה "אמונה" (השוואו "קרדו") ויש הקושרים את הפירוש למילה בנורווגית עתיקה שפירושה "סבתא רבתא".

האדה הפרוזאית

האדה הפרוזאית היא מדריך למשוררים אותו כתב סנורי סטורלוסון בסביבות 1220, עד היום נשתמרו שבעה כתבי יד. המדריך מכיל סיפורים ומידע רב אודות המיתולוגיה הנורדית, זאת כדי לספק חומרי גלם עבור קוראי הספר. היכרות עם סיפורי המיתולוגיה והקשרים בין הדמויות השונות חיונית כדי לאפשר למשוררים להבין מטאפורות ותחליפי שמות ציוריים וכן כדי לשלבם בשיריהם. בנוסף, מסביר הספר על כתיבת השירה ומתאר את דקויות האליטרציה.
שתי השפעות משמעויות של הסופר על החומר המקורי ניכרות בספר. ראשית, סנורי היה נוצרי ועטף את כל הסיפורים בסיפור מסגרת המסביר כי גיבורי המיתולוגיה היו למעשה אנשים רגילים אשר מעשיהם גרמו להופעת כתות לאחר מותם. חרף אמונתו, התייחס סנורי בכבוד למסורות האליליות של עמו והאלים לא מוצגים באור שלילי. עם זאת, ישנם הבדלים מול מקורות אחרים הנובעים ככל הנראה מהשקפת עולמו הנוצרית. שנית, ניסה סנורי להכניס סדר ואחידות למגוון הסיפורים ולהכניס אותם להקשר סיפורי אחד. לשם כך נאלץ ככל הנראה לשנות חלקים מסוימים שכן הסיפורים נכתבו על ידי אנשים שונים ולא היו מתואמים ביניהם.

האדה השירית

האדה השירית היא שם לאוסף של שירים (או "שירות") נורדיות עתיקים. יחד עם ספרו של סנורי, מהווה האדה הפרוזאית את המקור החשוב ביותר למיתולוגיה הנורדית ולאגדות הגרמאניות. החלק הראשון של האדה עוסק בעולם המיתולוגי, מיצירתו ועד האירועים אשר יביאו להשמדתו, וכן בדמויות מפתח כגון אודין, לוקי ותור. חלקו השני של האוסף מספר על גיבורים כגון סיגוּרְד קוטל הדרקונים והולקיריה בְרינְהילְד.
רוב השירים נמצא בכתב היד הנקרא "Codex Regius" - "כתב היד של המלך". כתב היד נכתב במאה ה-13 וזכה להתייחסות רק בשנת 1643, כאשר הגיע לידיו של בְרינְיוֹלְפוּר סְוֵינְסוֹן, הבישוף של סְקַלְהוֹלְט. בשלב זה, עבודתו של סנורי כבר הייתה מוכרת היטב וחוקרים שיערו כי יש אדה נוספת - מבוגרת יותר - ממנה שאב וציטט סנורי כדי ליצור את ספרו - האדה הצעירה. בְרינְיוֹלְפוּר ייחס את כתיבת הספר ל"סֵיימוּנְדור המלומד", כומר מפורסם מהמאה ה-12. חוקרים בני זמננו שוללים ייחוס זה ואולם השם "האדה של סֵיימוּנְדור" עדיין קיים. שמו הלטיני של Codex Regius נובע מכך שבְרינְיוֹלְפוּר העניק אותו במתנה למלך דני.
אלינור דייוויד

ביוגרפיה

דייוויד נולדה בלינקולנשייר שבאנגליה. היא גילמה תפקידים רבים בסרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה. בין השאר שיחקה בקומדיה "Comfort and Joy" בבימויו של ביל פורסיית' שהייתה מועמדת לפרס באפט"א. עוד הופיעה במיני-סדרה "Paradise Postponed", בסרטו של מייק לי "טופסי טרווי", ובסרטו של אלן פארקר "פינק פלויד - החומה" בו גילמה את אשתו של הדמות הראשית.
ב-1984 נסעה דייוויד לניו זילנד כדי לככב בסרט הביוגרפי "סילביה" בתפקיד סילביה אשטון-וורנר. בביקורת על הסרט כתבה ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס: "למיס דייוויד דמיון בולט לאשה האמיתית, והיא מציגה הופעה אינטליגנטית ומלאת חמלה". מבקר הקולנוע אנדרו סאריס מה-"Village Voice" שיבח את הופעתם של ארבעת השחקנים הראשיים, ובחר את הסרט "סילביה" כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר ב-1985.
רוג'רו ג'ובאנלי

חייו

ג'ובאנלי נולד בוואלטרי, סמוך לרומא. יש הגורסים, שהיה תלמיד של פלסטרינה, אבל אין כל ראיה מתועדת לכך. נקודות דמיון סגנוניות ביצירותיהם והיכרות קרובה בעליל במהלך הקריירה של שני המלחינים עושות הנחה זו להגיונית. לא הרבה ידוע על חייו של ג'ובאנלי עד 1583, כאשר התמנה למאסטרו די קאפלה ב"סן לואיג'י דאי פראנצ'זי", משרה בה כיהן עד 1591, אז עבר אל הקולג' הגרמני. נוסף למשרות אלה עבד כמאסטרו די קאפלה אצל הדוכס ג'ובאני אנג'לו מאלטמפס, בקאפלה הפרטית שלו, כנראה במקביל לשאר כהונותיו.
מינויו החשוב ביותר של ג'ובאנלי היה כמחליפו של פלסטרינה כמאסטרו די קאפלה בקאפלה היוליינית בכנסיית פטרוס הקדוש, ב-12 במרץ 1594, משרה בה נשאר עד 1599, כאשר היה לזמר בקאפלה הסיסטינית. ב-1614 היה למאסטרו די קאפלה בקאפלה הסיסטינית, עד לפרישתו ב-1624.

מוזיקה והשפעה

ג'ובאנלי כתב מוזיקת קודש ומוזיקה חילונית. כפי שאפשר לצפות ממלחין מן האסכולה הרומאית, מוזיקת הקודש שלו הייתה שמרנית ורובה בסגנון פלסטרינה בחלקה הראשון של הקריירה שלו. עם זאת, משנת 1600 ואילך ניסה את ידו בכמה מחידושי הסגנון, שהגדירו את ראשית תקופת הבארוק, כגון עקרון הקונצ'רטאטן והבסו קונטינואו. תפוקת המוזיקה הדתית שלו פחתה באופן דרמטי בשנותיו האחרונות ולפחות חוקרת אחת העלתה סברה, שהדבר נובע מאי הנוחות שחש בסגנון החדש.
ג'ובאנלי חיבר מיסות ומוטטים, הכתובים בחלקם ל-12 קולות ועושים לא פעם שימוש בטכניקות פוליכוראליות.
כמלחין מן האסכולה הרומאית וככומר, כתב ג'ובאנלי כמות מפתיעה של מוזיקה חילונית, בעיקר מדריגלים וקנצונטות, חלקם בסגנון קליל, שניכרת בהם השפעת מודלים צפון-איטלקיים, או של לוקה מארנציו, ששהה תקופת-מה ברומא. ג'ובאנליכ כתב שלושה סרי מדריגלים לחמישה קולות ושני ספרים לארבעה קולות, נוסף לכמות גדולה של שירי חול אחרים, שלא יצאו לאור בקבצים; רובם תוארכו לשנות ה-80' וה-90' של המאה ה-16.
המוזיקה של ג'ובאנלי הודפסה מחדש במהדורות גדולות, הן באיטליה והן מחוצה לה, אות לפופולריות הרבה שלו.
צביקה רוזנברג

צביקה רוזנברג (נולד ב-17 באוקטובר 1949 בתל אביב) הוא טיפוגרף ומעצב גרפי, מייסד חברת מסטרפונט.

ביוגרפיה

מגיל צעיר נמשך לתחום העיצוב הגרפי והטיפוגרפיה, ובהיותו בן 17 כתב הגדה של פסח קליגרפית באמצעות רפידוגרף. לאחר לימודי התיכון התגייס לצה"ל ושם שובץ כגרפיקאי בבית הדפוס הצבאי בו התפעל ממכונת הלינוטייפ שיוצקת אותיות עופרת.
לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד עיצוב גרפי באקדמיה בצלאל אצל פרופ' אשר אורון, שם התמחה בטיפוגרפיה. לאחר שסיים את התואר עיצב בולים רבים שזכו בתחרויות של השירות הבולאי. עם הופעת המקינטוש בשנת 1984, החליט להמשיך ולהתמחות בטיפוגרפיה, ולמד ב"אוניברסיטת המפתחים" של אפל וכן בחברת אדובי מערכות.
היה מראשוני המעצבים שפרצו דרך להפיכתה של האות העברית לפונט דיגיטלי. את המהפכה הזו יצר בשיתוף פעולה עם חברת אפל, כדי שזו תוכל להציע מבחר פונטים עבריים למשתמשי המקינטוש בישראל. בשנת 1985 הקים את חברת מסטרפונט, החברה הגדולה ביותר בישראל לייצור גופנים. מאז הקמת החברה עיצב מאות טיפוסי אות שונים, והתמחה בין השאר בעיצוב פונט מותג ייחודי לחברות מובילות כמו מיקרוסופט (פונט רב לשוני שהוא חלק עיקרי בממשק משתמש גרפי), ב.מ.וו מיני וביטוח הראל.
פתיחת דספרז

עקרונות

בדומה ל-1.א4, פתיחת וור, 1.ח4 הוא מסע שלא תורם כלל להשתלטות או תקיפה על משבצות המרכז, ועושה מעט מאוד בשביל פיתוח. הכלי היחיד המשוחרר עקב המסע הוא הצריח, וכלי זה אינו מפותח בדרך על ידי זה שמוציאים אותו למשבצת ח3. בנוסף, 1.ח4 מחליש את צד המלך של הלבן. מכל הסיבות האלו, המסע 1.ח4 הוא בין המסעות הנדירים ביותר מתוך 20 המסעות הראשונים האפשריים ללבן. 
שחור מגיב בדרך כלל בתפיסת המרכז עם המסעות 1...ה5 או 1...ד5 (1...ד5 מונע גם מהצריח הלבן לצאת למשבצת ח3 כי הוא תוקף משבצת זו), גם המסע 1...פו6 אפשרי. אמנם, המסע 1...ז6, במטרה לעשות פיאנקטו לרץ למשבצת ז7, הוא נדיר יותר בגלל שלבן יכול לשבור את מבנה הרגלים של השחור עם המסע 1...ח5, ואז המסע 1.ח4 אף יהווה יתרון ללבן.
רב-האמן דוד ברונשטיין ציין פעם שהכיר שחקן רוסי שתמיד פתח עם 1.ח4 וניצח כל משחק. נקודתו הייתה שלאחר 1... ה5 2.ז3 ד5 3.ד4! ה:ד4 4.מה:ד4 פג6 5.מהד1 פו6 6.פח3! רה7 7.פו4 0-0 8.רז2 הפרש במשבצת ו4 נמצא במקום טוב והלבן נמצא בעמדה טובה. למרות זאת, שחור בדרך כלל לא ישתף כל כך הרבה פעולה.
בניין הסקיי סיטי של צ'אנגשה

בנייה

הבניין מתוכנן להיבנות באופן לא קונבנציונלי, ומתכנני הבנייה העריכו כי היא תימשך רק 90 יום, בנוסף ל-120 ימי הכנה של בנייה טרומית באתר העבודה. אם יושלם, הוא יהיה הבניין השני בגובהו בעולם, לאחר מגדל ג'דה שבערב הסעודית שיהיה גבוה ממנו ב-170 מטרים. עלות בניית המגדל נאמדת ב-9 מיליארד יואן סיני (1.46 מיליארד דולר אמריקני).
החברה הבונה התכוונה לבנות בניין בגובה 666 מטרים, אך השלטון המקומי רצה שבניין זה יהיה הבניין הגבוה ביותר בעולם, ומכאן תוכניותיו הנוכחיות.
הבניין יכלול קניונים, בתי מגורים, בתי ספר ובית חולים שישרתו 30,000 תושבים. הוא יהיה עמיד לרעידת אדמה בעוצמה של 9 בסולם ריכטר.
יואב שמש

ביוגרפיה

בעל תואר ראשון בקומפוזיציה במחלקה הרב תחומית באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים ותואר שני בקומפוזיציה ומולטימדיה באוניברסיטת ניו יורק. בין מוריו היו ד"ר אלמר פאל, וצ׳סלב גנלין, מיכאל וולפה, ינעם ליף, פרופסור ג׳ואן לה ברברה ופרופסור איירה ניו-בורן.
יואב כותב יצירות לתזמורות ואנסמבלים רבים, החל מאולמות הקונצרטים ועד למחול מודרני, לקולנוע ותיאטרון.
יצירותיו ועיבודיו בוצעו ברחבי העולם, בין השאר על ידי התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון (עם סדרת קונצרטים בסין), התזמורת הסימפונית ירושלים, סימפונט רעננה, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת המהפכה, התזמורת הסימפונית של אוניברסיטת ניו יורק, ובפסטיבלים - The Bang on a Can Summer Music Festival, MASS MoCA,
Music With a View Music Festival, צלילים במדבר, פסטיבל עכו, פסטיבל גוש עציון ועוד.
כמו כן, כתב פסקולים לסרטים אשר הוצגו ואף זכו בפרסים בעשרות פסטיבלים בכל העולם כגון - Aniwow-Beijing Festival, and the 25th Interfilm International Short Film Festival, Berlin.]
יואב זכה בפרסים בתחרות הקומפוזיציה ע״ש גרטרוד קראוס, בתחרות ע״ש חנה אבני-ידור, בפרס אלמר ברנסטיין, במלגת באייר סיגר לכתיבת שירים ובמקום ראשון בתחרות הקומפוזיציה של אוניברסיטת ניו יורק וסקירבול סנטר.