google/wiki40b huggingface dataset:
טל ברקוביץ'

טל ברקוביץ' (נולדה ב-27 באוגוסט 1984) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.

ביוגרפיה

ברקוביץ' נולדה בקריית טבעון, בת למורה לאומנות בבית ספר ביקנעם עילית. בוגרת בית ספר "ויצו" (כיום: תיכון "רעות לאומנויות") בחיפה.
רקדה בבלט הישראלי ובלהקת בת-דור במשך כמה שנים לאחר סיום לימודיה התיכוניים.
בשנים 2006–2007 השתתפה בשעשועון הסאטירי "פפראצי" של yes, בתור נערת הפפראצי, יחד עם ארז בן הרוש ומיכאל הנגבי. בשנת 2011 שיחקה בתפקיד אורח בעונה השלישית של הסדרה "החברים של נאור" בערוץ 10. ושיחקה בתפקיד אורח בסדרה הקומית "השועלים" ב-Yes. באותה שנה השתתפה ב"רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, יחד עם בוריס זלצמן ונפסלו בהדחה ה-6. 
בשנת 2012 ברקוביץ' ירדה מהארץ, ושיחקה במספר הפקות טלוויזיוניות קטנות באמריקה ובבריטניה. 
ביולי 2015 שבה לארץ כדי לצלם קמפיין ל"אינטימה", ולהצטלם לסרט "אל תשכחי אותי" של הבמאי רם נהרי על פי תסריט של ניתאי גבירץ. הסרט יצא לאקרנים בישראל בשנת 2019.
קבר גווייה

אנגליה

מצבות גווייה מצויות בקתדרלות אנגליה ובחלק מהכנסיות המחוזיות. הדוגמה המוקדמת ביותר שהשתמרה מצויה בקתדרלת לינקולן בלינקולנשייר. זהו קברו של ההגמון ריצ'רד פלמינג שייסד את מכללת לינקולן באוקספורד ונפטר ב-1431. בקתדרלת קנטרברי שוכנת מצבת הגווייה הנודעת של הנרי צ'יסל, ארכיהגמון קנטרברי (1414-1443).
מצבת-הזיכרון שהוקמה עבור ג'ון וייקמן נותרה במנזר טוקסברי. וייקמן שימש כראש-מנזר טוקסברי בין השנים 1531-1539. עם פרוק המנזר פרש מתפקידו, ומאוחר יותר הפך הגמון גלוססטר הראשון. הוא הכין את קברו שלו, ובו מזיקים הזוחלים על גווייתו השלדית המסותתת, אולם בקבר לא נעשה שימוש, והוא קבור בפורתהמפטון.

איטליה

מצבות גווייה ודמויות גווייה נמצאות גם באיטליה.

היסטוריה

על-פי מידע שנקבץ במאה ה-19 על פסלים איטלקיים, רעיון מצבת הגווייה החל כאתר בו תנוח הנשמה או, להבדיל מכך, תחיה. במרוצת העת וכשהתפתח רעיון הקימה לתחייה, נתפש הקבר כאתר בו המנוח ישן: "מיטה עבור הנם ... רעיון הנם במיטתו הנשמר על ידי הדמות השכובה על-גבי המכסה".
בעת בה נבנו מצבות-הזיכרון על ידי פסלי ימי-הביניים ורנסאנס נודעים, "נותרו הסרקופג והמיטה, אולם רעיון האפריון השמימי והמלאכים הוסף מעל (נהגה במקור על ידי ארנולפו די קמביו, בקבר החשמן דה בריי באורווייטו), בעוד קורות חיי המנוח תוארו על-גבי הקבר ... הנוצרי לבדו, המאמין בקימה לתחיה, הוא המניח את האפריון ואת כוחות גן-העדן מעל מתו".

מצבות זיכרון

מצבות הגווייה נפוצות בכנסיות איטליה. אנדראה ברגנו הנודע פיסל את חלקן, וביניהן אלה עבור החשמן אלאנו בסן פרסדה, החשמן לודוויקו ד'אלברט בסנטה מריה ארקואלי, וההגמון ג'ון דה קוקה בכנסייה ברומא בשם סנטה מריה סופרה מינרווה.
שלוש מצבות-זיכרון נוספות הן זו של החשמן מטאו ד'אקווספרטה בסנטה מריה בארקואלי, קבר ההגמון גונסלווי (1298) וזה של החשמן גונסלוו (1299) (שני האחרונים בבזיליקת סנטה מריה מאגיורה), שפוסלו על ידי ג'ובאני דה קוזמה, הצעיר בשושלת משפחת קוזמטי.
בזיליקת פטרוס הקדוש מכילה אף היא מצבת-זיכרון, קבר האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, שפוסלה על ידי ג'ובאני פיזאנו.

צרפת

גם בצרפת נמצאים קברי-גווייה, אם כי במספר פחות מאלו שבאנגליה או איטליה.

גרמניה

בגרמניה נמצאות מצבות גווייה מועטות. במצבות גווייה גרמניות שונות יש מקום לסבור ששימשו למטרה אחרת. מבנן נבדל מעט מזה של קברי הכנסיות באנגליה ובאיטליה. דמותו של פיטר לואיס רוון בבית-קברות בברלין נושאת דמיון למצבות-הזיכרון הנזכרות לעיל, אך מיקומה – ובמובנים אחדים סגנונה – שונים. מבחינה היסטורית נטמנו יחידים פחותי חשיבות או ממון מחוץ לכנסייה, להבדיל מפנימהּ שנשמר עבור קדושים, אפיפיורים, אצילים אמידים ובעלי-ממון או חשיבות חברתית מרובה.
מצבת גווייה גרמנית נוספת – ומאוחרת למדי מבחינה היסטורית – מיועדת ליוהאן פון דר לייטר מביירן בגרמניה.
פיליפוס הראשון, מלך מוקדון

ביוגרפיה

פיליפוס היה בנו של ארגיוס הראשון, וירש אותו לאחר מותו. על פי אוסביוס מקיסריה הוא שלט 33 שנים, אולם יוסטינוס טוען שהוא מת בגיל צעיר, ובנו הבכור אארופוס הראשון הוכתר למלך בעודו תינוק.
צוקי דינגלי

צוקי דינגלי (באנגלית: Dingli Ciffs) הם צוקי אבן גיר בדרום-מערבו של האי מלטה, שאורכם כשלושה קילומטרים מדרום-מזרח לצפון-מערב. הצוקים נופלים בצידם הדרום-מערבי בחדות אל הים התיכון מגובה של 220 מטרים, והרמה שמעליהם משתפלת במתינות לכיוון צפון וצפון-מזרח. הרמה היא אזור חקלאי והיא מנוקזת על ידי מספר ואדיות. באחד הוואדיות שוכנים גני בוסקט, החורש הטבעי היחיד במלטה, וזה נהנה מאספקת מי נגר עילי שמקורם ברמה. הנקודה הגבוהה ביותר במלטה - טא' דמיירק (Ta' Dmejrek) - המתנשאת לגובה של 253 מטרים שוכנת בצוקי דינגלי. מהצוקים נשקף מראה האי הבלתי נושב פילפלה שמדרום-מזרח להם.
היישוב היחיד השוכן ברמה הוא הכפר דינגלי, הקרוי על שמו של האביר האנגלי תומאס דינגלי (Thomas Dingley), אשר התגורר במקום במאה ה-16, והצוקים קרויים על שמו של הכפר. עוד שוכנת בצוקים קפלה המוקדשת למרים המגדלית אשר הוקמה במאה ה-17, ותחנת מכ"ם ישנה של חיל האוויר המלכותי. ממזרח לצוקים שוכן האתר הפרהיסטורי מיסרח אר איל-קביר, שבו התגלו חריצי סלע גדולים, אשר טרם נמצא להם הסבר מספק.
אליהו ריפס

קורות חיים

ריפס נולד וגדל בריגה בירת לטביה הקומוניסטית. פעמיים קפץ כיתה, והיה לתלמיד התיכון הראשון מלטביה שהשתתף באולימפיאדה הבינלאומית למתמטיקה. בגיל חמש עשרה סיים את לימודי התיכון והחל ללמוד באוניברסיטת לטביה בפקולטה למתמטיקה, שם הצטיין בלימודיו.
במהלך 1968 התרחשה ליברליזציה פוליטית בצ'כוסלובקיה שכונתה האביב של פראג, בתגובה נכנסו כוחות הביטחון של ברית המועצות לפראג בכלים כבדים ודיכאו את המרד. בינואר 1969 סטודנט צ'כי בשם יאן פאלאך הצית את עצמו במחאה על הדיכוי האכזרי של השלטון הקומוניסטי הליברלי. באותה השנה התפרסם ריפס בכלי התקשורת העולמיים מחוץ לברית המועצות כששפך על עצמו בנזין והבעיר את עצמו גם כן. הוא נעצר בידי השלטונות והועבר לאשפוז כפוי, בהתאם ל"חוות דעת פסיכיאטרית" שקבעה שהוא סובל מסכיזופרניה זוחלת – מחלה ללא סימנים, המאפשרת אשפוזו לכל ימיו. בעת שהותו בכלא מצא דוגמה נגדית, מסובכת ומבריקה, לבעיית תת-חבורת הממדים, אחרי שפורסמו לה כמה וכמה הוכחות שגויות.
בעקבות לחץ בינלאומי הוא שוחרר בתחילת שנת 1972 וקיבל אישור לעלות לישראל.
אחרי שסיים את לימודיו לתואר דוקטור, בהנחייתו של פרופ' שמשון עמיצור, הצטרף ריפס לסגל המכון למתמטיקה של האוניברסיטה העברית בירושלים, והתפרסם בזכות מחקרו בתורת החבורות הקומבינטורית. במקביל הוא מרצה בחוג למתמטיקה במכללה ירושלים לבנות. במשך השנים שימש כפרופסור גם באוניברסיטת קולומביה. אחד מתלמידיו הוא פרופ' צליל סלע, שבשנת 1995 פרסם יחד איתו מאמר המראה את קיומם של נציגים קנוניים לאיברים בחבורות היפרבוליות.
בשנת 1979 זכה ריפס בפרס ארדש של האגודה הישראלית למתמטיקה, ובשנת 1994 נשא דברים בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים.

עיסוקו בצפנים בתנ"ך

בשנת 1994 פירסמו דורון ויצטום, ריפס ויואב רוזנברג מאמר בכתב-העת Statistical Science, ובו נטען כי גילו מסרים מוצפנים בטקסט העברי של ספר בראשית. ב-19 במרס 1996 הרצה ריפס הרצאת אורח בבית האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים והציג בפני האקדמיה עבודה על צפנים כאלו שנקראה "מדגם העמים". התגלית תוארה על ידי העיתונאי מייקל דרוזנין בספרו הפופולרי "הצופן התנ"כי" משנת 1997. מאז אותו פרסום, הפך עניין דילוגי האותיות בתורה לנושא שנוי במחלוקת. ויצטום, ריפס, רוזנברג ודרוזנין "זכו" בפרס איג נובל לספרות, לשנת 1997.‏ בשנת 2006 הרצה בנושאים אלו יחד עם שאר חוקרי הדילוגי אותיות בתורה בכנס הבינלאומי לזיהוי תבניות והתמקד בצופן של מגדלי התאומים.

חייו האישיים

פרופ' ריפס חזר בתשובה, ומנהל אורח חיים חרדי. הוא נשוי לדבורה בן חורין (אחותו של מיכאל בן חורין וביתם של יעקב (ז'אק) וחנה (אנני) קנכט, ילידי גרמניה וניצולי שואה.), והם מתגוררים בשכונת רמות בירושלים.
המצור על אנטוורפן

מבוא אסטרטגי

הצבא הגרמני פלש לשטחי בלגיה בבוקר ה-4 באוגוסט 1914 יומיים לאחר החלטת הממשלה הבלגית שלא לאפשר מעבר ללא הפרעה של כוחות גרמניים לצרפת.
מאחר שהצבא הבלגי לא היה מוכן כראוי והיה בנחיתות מספרית ביחס לכוחות הגרמניים שהיו גם מצוידים טוב יותר, נאלץ הצבא הבלגי ללחום לחימת נסיגה ובשלב מוקדם במהלך הקרב לוותר על השליטה במבצרים בלייז' (שנפלה ב-16 באוגוסט, ראו קרב לייז') ונמור שנפלה לידי הגרמנים ב-24 באוגוסט.
מאז 1860 האסטרטגיה ההגנתית של הבלגים הייתה לסגת לאנטוורפן במידה והיא מותקפת ולהמתין לכוחות באירופה האמונים על שמירת הנייטרליות של בלגיה. משלא יכול היה לעמוד במתקפה הגרמנית המסיבית, הנחה אלברט הראשון מלך הבלגים את הצבא לסגת ל"מעוז של אנטוורפן" ב-20 באוגוסט. אוסף זה של ביצורים ועמדות הגנה סביב אנטוורפן נחשב ל"מעוז לאומי" (בצרפתית: Réduit national) ולבלתי חדיר למתקפת קרקע קונבנציונלית. ה"מעוז של אנטוורפן" הורכב מטבעת חיצונית ופנימית סביב מבצרי העיר של המאה ה-19 ובמבצרים במרחק של מספר קילומטרים אחד מן השני, שנבנו להגנת הנמל החיוני של אנטוורפן. בשרידים של ביצורים אלו ניתן עדיין להבחין כיום.

המצור והתקיפה הגרמנית

רוב המבצרים של אנטוורפן היו מיושנים וחסרים בעוצמת אש. הצבא הגרמני, שהיה חמוש טוב יותר ומתקדם יותר מבחינה טכנולוגית, תקף את אנטוורפן ב-28 באוגוסט כשלהתקפה קדם מסך אש ארטילרי כבד. אנטוורפן כותרה והמבצרים מהטבעת החיצונית נפלו זה אחר זה בין 1 באוקטובר לבין 4 באוקטובר. החיילים הבלגים סבלו מעייפות ומחוסר מורל בעקבות איבוד שטחים רבים.
5 באוקטובר היה תאריך מכריע במצור על אנטוורפן; הצבא הגרמני הצליח לפרוץ את ההגנות הבלגיות בליר, 20 ק"מ דרום מזרח מאנטוורפן והתקדם הלאה לדנדרמונדה, שם ניסה לצלוח את נהר הסכלדה. "תנועת הצבת" של הצבא הגרמני איימה לחסום את נתיב הנסיגה המערבי של הצבא הבלגי החוצה מאנטוורפן כשנתיבי המילוט ממזרח ומדרום נחסמו על ידי הכוחות הגרמנים ומצפון היה חסום על ידי הגבול הבלגי-הולנדי הסגור. ההולנדים לא הציעו כל עזרה צבאית היות שהעדיפו לשמור על נטרליות ולא להיגרר לסכסוך.
הצבא הבלגי נסוג לפני שנלכד והותיר את אנטוורפן להגנותיה שלה. הכוחות הבלגיים נמלטו מערבה לכיוון החוף וב-6 באוקטובר עצרו בסופו של דבר את ההתקדמות הגרמנית על גדות נהר האיזר. אנטוורפן הוגנה על ידי חיילות המשמר שנשארו. רוב כוחות אלו ננטשו על ידי קציניהם וחיילים רבים ערקו והרסו את כלי הנשק והתחמושת שלהם.
המצור הסתיים עם נפילת העיר ב-9 באוקטובר ולמחרת ראש העיר של אנטוורפן, יאן דה ווס, הציע את כניעתה. אנטוורפן נשארה כבושה בידי הגרמנים עד 1918.
סולימאן פאשא ברגיני

סולימאן פאשא ברגיני או ברקינזדה (אלבנית Sulejman Pasha Bargjini, טורקית Berkinzade Suleyman Paşa) היה גנרל עות'מאני ובעל אחוזות ממוצא אלבני. סולימאן פאשא ברגיני נולד בעיירה מולט שעל יד פטרלה. משום כך הוא מוכר גם כסולימאן פאשא מולטי. הוא היה מקימה של העיר טירנה, בירתה הנוכחית של אלבניה. הוא הקים את העיר בשנת 1614, על נתיב סחר, במקום בו הייתה מצודה רומית עתיקה. בנה שם  מסגד, חמאם ומרכז מסחרי עם מאפיה. 
המסגד ההיסטורי שנשא את שמו נהרס בשנת 1945 על ידי השלטון הקומוניסטי כדי לפנות מקום לאנדרטה לזכר הפרטיזנים האנטי-פשיסטים. 
יש הסבורים כי מקור שמה של העיר הוא על שמה של טהראן, בירתה של האימפריה הספווית, נגדה ניהל סולימאן פאשא מערכה צבאית מוצלחת באותה תקופה. אך למעשה, האזור הוכר בשם זה עוד לפני כן, ולפירוש השם יש הסברים אחרים, סבירים יותר.
פיוטר שובלוב

פיוטר שובלוב (1710 - 15 בינואר 1762) (ברוסית: Пётр Иванович Шувалов) מדינאי רוסי בתקופת יליזבטה, קיסרית רוסיה. 
הוא נולד במשפחה של אציל רוסי שהיה מושל ויבורג. החל לשרת בחצרו של פיוטר הגדול. בשנת 1741 היה שותף פעיל בהפיכה שבסיומה יליזבטה, קיסרית רוסיה הגיעה לשלטון. באותה שנה קודם בדרגות וקיבל מספר עיטורים. בשנת 1746 קיבל תואר רוזן. אשתו הייתה חברת ילדות של יליזבטה, קיסרית רוסיה וגם זה תרם לקידומו המהיר. בשנת 1749 השפעתו גדלה עוד יותר כאשר בן דודו איוואן שובלוב הפך למאהבה של הקיסרית. החל משנה זו, אף נושא לא התקדם ללא השתתפותו, והקנצלר אלכסיי בסטוז'ב-ריומין החל לאבד את השפעתו בחצר. עם פטירת הקיסרית הוא נשאר מקורב לשלטון ואף קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל, אך השפעתו המעשית הייתה צנועה יותר. 
בשנת 1760 מתו אשתו ובנו הבכור. הוא התחתן בשנית, אך אשתו החדשה נפטרה תוך שנה במהלך לידה. הוא נטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.
קרן מתושלח

קרן מתושלח (באנגלית: Methuselah Foundation) היא קרן מחקר אמריקאית, ללא כוונת רווח, שנוסדה בשנת 2000 על ידי דוקטור אוברי דה גריי והיזם דייוויד גובל, במטרה לעודד מחקר מדעי שיביא להארכת תוחלת החיים של האדם.

היסטוריה

הרעיון של "קרן מתושלח" על מטרותיה וחלק משיטות הפעולה כפי שאומצו על ידי מייסדי הקרן הופיע לראשונה בספרו של רוברט היינלין בני מתושלח (1958).

דוקטור אוברי דה גריי (נולד ב-1963) הוא סופר וחוקר הזדקנות בריטי ואילו דייוויד גובל (נולד ב-1952) הוא סופר ויזם אמריקאי מצליח. השניים נפגשו לראשונה אונליין, ב-2000, השנה בה קיבל אוברי דה גריי את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת קיימברידג', ויחדיו הם ייסדו את קרן מתושלח.
שלוש שנים אחר כך ייסדה הקרן את "פרס מתושלח" - Mprize, שהוא הפרס הכספי העיקרי שמחלקת היום הקרן, לחוקרים בשני תחומים שונים - אריכות ימים (Longevity), והצערה או חידוש נעורים (Rejuvenation).
ב-2009 עזב דה גריי את הקרן, לצורך הקמת קרן נפרדת משלו - SENS (Strategies for Engineered Negligible Senescence) Foundation (הקרן לעצירת ההזדקנות או הקרן לקידום ביוטכנולוגיות לחידוש הנעורים) (מילולית: קרן לאסטרטגיות ליצירת הזדקנות זניחה) וכשנה אחר כך, באפריל 2010 הכריזה הקרן על פרס נוסף מטעמה, NewOrgan Prize, שיינתן לחוקר הראשון שיצליח לשכפל מתאי גופו של חולה כלשהו, איבר חדש ולהשתיל אותו בחזרה, בגופו של אותו חולה, כך שהוא יתפקד באופן מלא.

הקרן כיום

מקום מושבה של קרן מתושלח הוא בעיירה ספרינגפילד, שבוירג'יניה, סמוך לוושינגטון הבירה. מנכ"ל הקרן הוא דייוויד גובל, שנותר מבין שני המייסדים, ולצידו פועלת הנהלה מייעצת וכן מועצה מדעית. אחד משני היושבי ראש של המועצה המדעית הוא פרופסור אנדריי ברטקה מאוניברסיטת דרום אילינוי, שהצליח ב-2003 לגדל במעבדתו את העכבר שהאריך ימים יותר מכל עכבר אחר בעולם, עד היום. עכבר מסוג זה הוא בדרך כלל בעל תוחלת חיים של כשנתיים - שלוש ואילו ברטקה הצליח לגדל עכבר זה עד גיל חמש בערך, דהיינו, להכפיל את משך חייו. ב-2009 קיבל ברטקה מהסוכנות הפדרלית האמריקאית NIH - המכונים הלאומיים לבריאות מענק של 8.6 מיליון דולר לחקר השפעות הורמון הגדילה על ההזדקנות ואריכות הימים. היושב ראש השני של המועצה המדעית של הקרן הוא פרופסור קרייג קוני, מאוניברסיטת ארקנסו, המתמחה באפיגנטיקה.
על פי דיווחי הקרן לשנת 2012 היקף התרומות הכלליות שקיבלה (בפועל ובהתחייבויות לתרום) עומד על מעל 4.2 מיליון דולר ובנוסף לכך קיבלה בפועל ובהתחייבויות לתרום סך של כ-3.6 מיליון דולר לצורך פרס מתושלח באופן ספציפי.
כתב עת משפטי

כתב עת משפטי הוא כתב עת המפרסם מאמרים בנושאים משפטיים. בכתבי העת המשפטיים יש העוסקים בכל תחומי המשפט, ויש המתמקדים בתחום משפטי מסוים.

בארצות הברית

כתב העת המשפטי הוותיק ביותר בארצות הברית הוא The University of Pennsylvania Law Review, היוצא לאור ברציפות מאז שנת 1852.‏ Albany Law Review, ממשיכו של Albany Law School Journal, שהחל לצאת לאור בשנת 1875 הוא כתב העת המשפטי הוותיק ביותר בעריכת סטודנטים. כתבי עת בולטים נוספים, שהחלו לצאת לאור בשלהי המאה ה-19 הם Columbia Law Review,‏ Harvard Law Review‏ ו-Yale Law Journal.

בישראל

כל הפקולטות ובתי הספר למשפטים בישראל מוציאים לאור כתב עת משפטי כללי, וחלק מהמוסדות מוציאם לאור מספר כתבי עת, כאשר כתבי העת הנוספים מתמקדים בתחום מסוים. מרבית כתבי העת הללו מתפרסמים בעברית, ומיעוטם - באנגלית. כתב העת המשפטי הוותיק ביותר בישראל הוא "הפרקליט", כתב העת של לשכת עורכי הדין בישראל, שהחל לצאת לאור בשנת 1943. כתב העת המשפטי הראשון בישראל שיצא לאור בעריכתם של סטודנטים הוא "משפטים", שהחל לצאת לאור בשנת 1969 באוניברסיטה העברית בירושלים, ביוזמתם של הפרופ' אהרן ברק ויצחק זמיר.
אלישע בן אבויה

סופו

כאשר גסס אלישע ממחלה בא אליו רבי מאיר וביקש ממנו שיחזור בתשובה. אלישע אמר לו: "ועד כאן מקבלים? [האם יקבלו תשובה של חוטא כמוני?]" אמר לו רבי מאיר: "תָּשֵׁב אֱנוֹשׁ עַד-דַּכָּא" – עד דכדוכה של הנפש. אלישע התחיל לבכות עד שמת. לאחר מכן שמח רבי מאיר ואמר: "דומה, שמתוך תשובה נסתלק רבי" (תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף ט"ו, עמוד א').
על פי המסופר במסכת חגיגה, דף ט"ו, עמוד ב' שבתלמוד הבבלי, כשמת בן אבויה, בשמים אמרו כי לא ניתן להכניסו לעולם הבא, מפני שחטא ולא כפר בלבו בלבד; עם זאת גם לדון אותו ולהכניסו לגיהנום אי אפשר, בשל התורה שלמד. משום כך אמר תלמידו רבי מאיר: "מתי אמות ואעלה עשן מקברו" [של אלישע, מפני שעדיף שיישפט וייענש זמן מסוים בגיהנום ואחר כך יעבור לעולם הבא]. לפי הגמרא, אמנם לאחר מותו עלה עשן מקברו של אלישע, אך רבי יוחנן טען שאין זה מספיק, שכֵּן "אחד היה בינינו, ואין אנו יכולים להצילו?!". הוא הבטיח שיעלהו לעולם הבא, ואומנם כאשר מת רבי יוחנן, הסתלק העשן ונודע כי "אחר" נכנס לגן עדן.

מקום קבורתו

מסורת מאוחרת ויחידה גורסת כי קברו מצוי בכפר חיטין, ע"פ השערתו של יצחק בן אליהו פסח גולדהאר בספר המחקר שלו "אדמת קודש": "בקבר הנקרא נבי-אללא-שייב אשר בעיר עת קצין Hattin קברו את אלישע בן אבויה שמת בעיר ההיא". המקום שאליו התכוון הוא המצוין כיום כקבר יתרו, בו חוגגים הדרוזים את חג נבי שועייב.

בסיפורת

בספרו של איש תנועת ההשכלה היהודית בווילנה, קלמן שולמן, "שפה ברורה" (מהדורה ראשונה ב-1848, מהדורה שנייה ב-1864) נכלל הסיפור הקצר "אלישע בן אבויה".
אלישע בן אבויה הוא גיבור הרומן של מילטון שטיינברג (Milton Steinberg),‏ "As a Driven Leaf", שיצא לאור בשנת 1939, ותורגם לעברית, בשם "כעלה נידף", בשנת 1946 בידי יונתן רטוש (בשם העט יוסף לוז), ובשנת 2015 בידי יעל ענבר (עם מבוא מאת דב אלבוים).
בשנת 1947 פורסם סיפור קצר מאת משה שמיר "על סוסו בשבת", שנקודת המוצא שלו היא הסיפור התלמודי לפי אלישע בן אבויה רכב על סוס בשבת, ותלמידו רבי מאיר הלך לצדו.
גיבור הרומן "בחזרה מעמק רפאים" מאת חיים באר הוא אלישע מילגרוים, יהודי שהתנצר. הזיקה בין אלישע מילגרוים לאלישע בן אבויה ניכרת לקורא, ואף מצוינת במפורש בתיאור קבורתו השנייה של אלישע מילגרוים.
גאורג לנדואר

גֵאורג לַנְדָוֵאר (נכתב גם: לַאנְדָוֵאר, לנדאוּאֶר, לנדָאוֶר; בגרמנית: Georg Landauer‏, 1895 – 5 בפברואר 1954) היה עסקן ציוני ומראשי יהדות גרמניה.

ביוגרפיה

לנדואר נולד בשנת 1895 בקלן שבגרמניה, בה סיים את לימודיו. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית בחזית לטביה. לאחר המלחמה שימש כמרצה לפילוסופיה בקלן, החל לפעול בחוגי "הפועל הצעיר", ונמנה עם מקורביו של חיים ארלוזורוב ומראשי הציונות הסוציאליסטית בגרמניה. בשנת 1923 עלה לארץ ישראל והתיישב בשכונת זיכרון משה בירושלים.
לנדואר עבד במחלקת העבודה של הסוכנות היהודית, תחת יוסף שפרינצק, ושימש מזכיר ההסתדרות הציונית בגרמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון יצא בשליחות הסוכנות ועמד בראש המשרד הארצישראלי של הארגון בברלין, במסגרתו עסק בהכנת יהדות גרמניה לעלייה ובגיבוש הסכם ההעברה. בשובו לארץ עמד בראשות המחלקה להתיישבות יהודי גרמניה במסגרת הסוכנות היהודית, לקח חלק מרכזי בניהול עליית הנוער והיה ממקימי התאחדות עולי גרמניה.
לנדואר היה מראשי מפלגת "עלייה חדשה", שימש בה סגן יושב ראש המפלגה, ונבחר מטעמה לאספת הנבחרים הרביעית. בוועד הלאומי כיהן משנת 1939 ואילך והיה חבר נשיאות הוועד. בשנים אלו עסק בגיבוש תוכניות עלייה וחזה עלייתם של מיליון יהודים לארץ ישראל בעשר השנים הבאות. בשנת 1948 עמד לנדואר בראש המיעוט במפלגת עלייה חדשה שהתנגדה להכרזה על הקמת מדינת ישראל, מכיוון שראתה בהחלטה על תוכנית החלוקה, תוכנית שאינה בת קיימא. המיעוט גם דרש שהמפלגה תזדהה בצורה ברורה עם המערב והתנגד להקמת המפלגה הפרוגרסיבית.    
לאחר הקמת מדינת ישראל וכינון היחסים עם גרמניה המערבית היה מעורב בגיבוש הסכם השילומים. בשנים אלו חזר לתמוך במפא"י, מטעמה שימש חבר הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית.
על שמו נקרא רחוב בקריית ביאליק.
גרעיני הבסיס

פעילות מוטורית

גרעיני הבסיס ידועים בזכות התפקוד המוטורי שלהם. הם משתתפים בוויסות התנועה של הגוף והם חשובים לרכישה של מיומנויות מוטוריות.

תפקידים נוספים

מחקרים חדשים מצביעים על קשר של גרעיני הבסיס גם לרגשות ולקוגניציה. מחקרים אלה מחלקים את תפקידי גרעיני הבסיס לתפקידים מוטוריים המתרכזים בפוטמן, ולתפקידים רגשיים וקוגניטיביים שמקורם בגרעין הזנבי. בכך ניתן להסביר את המתרחש במחלת הנטינגטון. במחלה זו רואים ניוון של שני גרעינים אלה, יחד עם תסמינים משולבים של בעיות מוטוריות וקוגניטיביות.

היסטוריה ומחקר

כבר ב-1664 גילו אנטומיסטים את קיומם של מבנים תת-קליפתיים במוח. למבנים הראשונים שהופרדו בבירור ניתן השם Corpus Striatum ("הגוף המפוספס"), מונח שכלל בין השאר את הגרעין הזנבי, הפוטמן והגלובוס פלידוס. ניתן היה לראות שגרעינים אלו מקבלים קלט ומוציאים פלט ענף לקליפת המוח ולגזע המוח, ולכן בתחילה יוחס להם תפקיד מרכזי עד מאוד. הסברה ששלטה בתקופה זו הייתה שגרעינים אלו מקבלים מידע תחושתי מכל החושים ויוזמים את כל התנועות.
במהלך השנים עד המאה ה-20 איבדו גרעיני הבסיס מתהילתם. התפקידים הרבים שיוחסו להם בתחילה התגלו, אט-אט, כשייכים למרכזים אחרים במוח. העניין בגרעיני הבסיס התעורר מחדש, לאחר שהתברר כי כאשר הם ניזוקים הדבר גורם לבעיות תנועתיות מגוונות. תצפית זו הביאה להגדרה מחודשת של תפקידם.
תפקודם של גרעיני הבסיס לא נתפס עוד כמוטורי-תחושתי בלבד. ניכר כי הם מעורבים במערך תפקודי מורכב יותר המאפשר את מכלול ההתנהגויות מכוונות המטרה וכולל היבטים רגשיים, מוטיבציונים וקוגניטיביים.
ערכים (ארגון)

ארגון ערכים הוא ארגון החזרה בתשובה.
הארגון הוקם בשנת 1979 על ידי הרבנים אברהם בקר ויחיאל פריד (שפרשו מהארגון בשנת 1984 לטובת ארגון קטן יותר בשם "אפיקים"). 
בראשית פעילותו קיים הארגון סמינרים לחילונים במתכונת של שבוע בבית הארחה שבו התקיימו הרצאות מגוונות. הסמינרים התקיימו בבית ההארחה שערי אברהם, ולאחר מכן בפנימיית "אור חדש" שברכסים. כיום נערכים הסמינרים בבתי מלון, בעיקר במתכונת של סופי שבוע, מיום רביעי עד מוצאי שבת. מתקיימים סמינרים לאקדמאים וללא אקדמאים, והמרצים והתוכן מותאמים למשתתפים.
הארגון מתקיים מתרומות. מנהלו הוא יוסף וליס, איש עסקים שחזר בתשובה באחד מהסמינרים הראשונים של הארגון. הארגון מתאר את פעילותו במגזין החודשי "השיבנו".
הארגון מפעיל את עמותת מנוף - המרכז למידע יהודי, המשמשת כמחלקת הסברה ותיעוד. כמו כן עורך הארגון סמינרים במדינות שונות, בהן ארצות הברית, מקסיקו וארגנטינה, כאמצעים למניעת התבוללות וחיזוק הזהות היהודית.
בין המרצים בארגון בעבר ובהווה נמנים הרבנים צבי ענבל, משה גרילק, מרדכי נויגרשל, וניסים יגן.
טריומף הראלד

טריומף הראלד בישראל

הטריומף הראלד שווקה במדינת ישראל על ידי "חברה ישראלית למובילים בע"מ". הקורייר (מסחרית) הראשונה הגיעה לחיפה ביולי 1962. היבואן הזמין ב-1964 33 מסחריות קורייר, עשירית מהיבוא שלו. באוקטובר-נובמבר 1965 יוצרו במלטה 54 יחידות קורייר עבור ישראל. המחיר היה 11,950 ל"י ליחידה.
יש לזכור שבשנים 1967–1973, דגם נוסף של טריומף, הטריומף 1300, הורכבה בארץ על ידי אוטוקרס ביוזמתו של יצחק שובינסקי.
גיורא פישר

ביוגרפיה

פישר, יליד קריית חיים, כיהן כיו"ר ועד הקריה במשך 39 שנים. הוא נבחר לראשונה למועצת עיריית חיפה בשנת 1978, וכיהן בה שש קדנציות רצופות, ומתוכן שתי קדנציות כסגן ראש העיר חיפה (1993-2003). בשנת 2003, לאחר שראש העיר עמרם מצנע פרש מתפקידו והתמנה לחבר כנסת, מונה פישר לראש עיריית חיפה בפועל, וכיהן בתפקיד כחצי שנה, עד בחירתו של יונה יהב.
בנוסף לכך כיהן עשרות שנים כיו"ר ועד העובדים של קרן קיימת לישראל, ובהמשך כיו"ר ועד הגמלאים של הארגון.

חיים אישיים

פישר היה נשוי ואב לשניים. הוא נפטר ב-15 באוקטובר 2014, בגיל 77, ונקבר בבית הקברות תל רגב.
ב-2015 נקרא על שמו ארכיון קריית חיים.
יחסי גרמניה–ניו זילנד

היסטוריה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התייצבה ניו זילנד לצד בריטניה, כחלק ממדינות ההסכמה, וכוחותיה לחמו כחלק מכוח אנזא"ק נגד הקיסרות הגרמנית ובעלות בריתה, ובכלל זה השתתפו בקרבות המערכה בגליפולי, המערכה על סיני וארץ ישראל והחזית המערבית. במהלך מלחמת העולם השנייה שוב התייצבה ניו זילנד לצד בריטניה, כחלק מבעלות הברית נגד גרמניה הנאצית, והדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 תחת פיקודו של ברנרד פרייברג, ברון פרייברג הראשון נלחמה בקרב על כרתים, במערכה בצפון אפריקה ובזירה האיטלקית, בעוד הדיוויזיה הניו זילנדית ה-3 לחמה בקרבות הזירה הפסיפית.
ב-10 בנובמבר 1953 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, ובשנת 1966 הם החליפו שגרירים ביניהן. שיתוף הפעולה בין המדינות התגבר בשנים האחרונות, ברמה הפוליטית, הכלכלית, התרבותית והמדעית. זרם מבקרים רציף זורם לשני הכיוונים, אמנים וכותבים רבים עובדים בשתי המדינות ואלפי סטודנטים, סטודנטים ומדענים לומדים ועורכים מחקרים בגרמניה ובניו זילנד.
נקודות השיא של היחסים כוללות את ביקורו של ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון קי, בגרמניה, שם נפגש גם עם הקנצלרית אנגלה מרקל, ואת התערוכה המוצלחת והמצליחה של ניו זילנד כאורח כבוד ביריד הספרים הבינלאומי בפרנקפורט באוקטובר 2012.

יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון וקונסוליות באוקלנד ובכרייסטצ'רץ'. מאידך, ניו זילנד מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בהמבורג.
דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר

היסטורית פיתוח ויצור

חברת דה הבילנד קנדה () התחילה לפתח את אב הטיפוס של המטוס, כתחליף דו מנועי ל-DHC-3 החד מנועי, ב-1964. ב-20.5.1965 טס האבטיפוס (CF-DHC-X) את טיסתו הראשונה. בתהליך הפיתוח יוצרו ששה אבות טיפוס.
בשנת 1967 נמסרו המטוסים הסדרתיים הראשונים מסדרה 100-.
מאז, יוצרו על ידי חברת דה הבילנד קנדה 844 מטוסים סדרתיים, שחלקם עדיין פעילים ברחבי העולם.
בשנת 1988 הפסיקה החברה את יצור הדגם וסגרה את קו הייצור בקנדה. כלי הייצור נרכשו על ידי חברת Viking Air  מ British Columbia , שהחלה לייצר חלקי חילוף לדגם.
בשנת 2005 רכשה וייקינג אייר את רישיון הסוג (TYPE CERTIFICATE) מחברת בומברדייה איירוספייס (BOMBADIER AEROSPACEׂ), שקנתה את דה הבילנד מידי חברת בואינג ב-1992. לאחר מכן רכשה החברה את רישיונות הסוג של כל דגמי DHC מ 1- עד 7-.
בשנת 2007 החליטה וייקינג אייר לחדש את יצורו של הדגם בגרסה 400-. המטוס הראשון נמסר ללקוח ב-2010 ועד 2015 יוצרו ונמסרו 75 מטוסים.

שימוש למטוס בישראל

רישום: 4X-AHP - סדרה 100. משרת את חברת עיט שירותי תעופה ותיירות למטרות הצנחה בשדה תימן. בעבר שירת המטוס כמטוס נוסעים בטיסות הקו תל אביב - ראש פינה של עיט שירותי תעופה.
רישום: 4X-AHZ - סדרה 300. שרת את חברת ארקיע מאפריל 1989 ועד מאי 1997. כינויו בארקיע היה "מצדה" והוא שימש לטיסות קו פנים ארציות ולטיסות הנאה בשמי הארץ.

תאונות ותקריות מיוחדות בישראל

4X-AHP: בשנת 1996 - תאונה בנחיתה במנחת פיק שברמת הגולן
4X-AHP: בשנת 2007 - תקרית בטיחותית במסגרת הצנחות בשדה תימן