google/wiki40b huggingface dataset:
סעודות שבת

בשבת ישנה מצווה על אכילת שלוש סעודות: האחת בליל שבת (סעודת ליל שבת), השנייה בבוקר יום השבת (סעודת יום שבת), והשלישית לקראת צאת השבת (סעודה שלישית). מצווה זו מוטלת על גברים ועל נשים בשווה.

מקור המצווה

בעבר נהגו לאכול באופן שגרתי שתי סעודות ביום, אחת בבוקר ואחת בערב. חיוב שלוש סעודות השבת נובע מהצורך לענג את השבת ולכבדה יותר מאשר ביום חול. רמז לשלוש סעודות בשבת נדרש בגמרא מכך שבפסוק לגבי אכילת המן בשבת נכתבה שלוש פעמים המילה "היום": "ויאמר משה: אכלוהו היום כי שבת היום לה', היום לא תמצאוהו בשדה." לדעת רבי חידקא שלוש הפעמים שנכתב "היום" הן חיוב רק לסעודות היום, חוץ מסעודת הלילה, ולשיטתו יש חיוב לאכול ארבע סעודות בשבת. על אף ששיטה זו לא נפסקה להלכה, יש הנוהגים לאכול גם סעודה רביעית בשבת הנקראת "סעודה דרבי חידקא"].
אף כי החובה היא על סעודה אחת בלילה ושתיים ביום, במידה ולא נאכלה סעודה בלילה, יש לאכול שלוש סעודות ביום.

תוכן הסעודות

בשתי הסעודות הראשונות, כדי לצאת ידי חובת הסעודה יש לאכול פת בשיעור כביצה, אך בדיעבד די בכזית. בסעודה שלישית יש הסוברים (שיטת רבינו תם) שדי בפירות וירקות, אך להלכה נפסק שצריך גם בסעודה זו לאכול פת או לכל הפחות מיני מזונות.
צריך לכבד את סעודות השבת במאכלים חשובים מביום חול. הגמרא בכמה מקומות, מדברת על החשיבות של עינוג השבת, בין השאר בשלש סעודות, בגמרא נאמר שמי שמקיים שלש סעודות בשבת ניצל מחבלי משיח, גוג ומגוג ודינה של גיהנום . יש עניין לאכול דגים בשבת, אבל מי שלא אוהב אין צורך , ויש אמרה נפוצה שמקורה באחרונים שכל האוכל דג ביום דג (בגימטריה ז') ניצל מד"ג (ראשי תיבות - דין גיהנום).
נוהגים לשיר בסעודות השבת זמירות שבת.
בברכת המזון שלאחר סעודות שבת מוסיפים קטע המכונה 'רצה' בסופה של הברכה השלישית.

מאכלים מיוחדים בסעודת שבת

בקהילות מסוימות נהגו לאכול מאכלים מיוחדים בסעודת שבת, המרמזים על עניינים רוחניים. בחסידויות רבות מקפידים על אכילת מאכל מיוחד העשוי מרגל קרושה בסעודת יום השבת, ונקרא גאלע. נהוג גם לאכול מאכלי קוגל בסוף סעודות השבת.
ארנד ליפהרט

קריירה

ליפהרט קיבל את תואר הדוקטור במדע המדינה באוניברסיטת ייל בשנת 1963, לאחר שהגיש עבודת דוקטורט שעסקה במדיניותה של הולנד ביחס למושבה גינאה החדשה. בין 1968 ל-1978 שימש כפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת ליידן, ומאז 1978 הוא מלמד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו (UCSD). בשנת 1989 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, ובין 1995 ל-1996 שימש כנשיא האגודה האמריקנית למדע המדינה. בשנת 1997 זכה בפרס יוהאן סקייט למדע המדינה, הנחשב לפרס יוקרתי.
ליפהרט נחשב לאחד מאבות תאוריית הדמוקרטיה ההסדרית, הידועה גם כ"דמוקרטיה קונסוציונלית" (consociational) המתארת דרך לניהול מדינה ובה שסעים חברתיים עמוקים, ולעיתים חופפים. המדובר בהסכמה של "קרטל עלית" המייצג את הצדדים השונים, לניהול המדינה תוך עיגון הסדרים שנועדו ליצור מצב בו לכל צד יהיה חלק בהנהגת המדינה ובמוסדות השלטון, ולכל צד תהייה זכות וטו אפקטיבית, ואפשרות לנהל עניינים מסוימים בצורה אוטונומית. הדוגמאות הקלאסיות שניתנות להסדרים מסוג זה הם אוסטריה, בלגיה ושווייץ, וכן לבנון וקפריסין, בסמוך לאחר קבלת עצמאותן. ליפהרט פיתח מודלים אלו בשני ספריו החשובים "The Politics of Accommodation" ‏(1968) ו-"Democracy in Plural Societies" ‏(1977).
התאוריה של הדמוקרטיה הקונסוציונלית נחשבת לתאוריה מקובלת במדע המדינה, אך חוקרים רבים התקיפו אותה, הן על רקע אמפירי, בטענה שההסדר הקונסוציונלי, כפי שליפהרט מתאר אותו, אינו פועל בחלק מן המדינות עליהן דיבר, והן באופן תאורטי, בשלילת האפשרות שהמדובר במודל המסוגל לקרב בין פלגים (אתניים ואחרים) יריבים, ולמנוע אלימות. יש בין המבקרים הסבורים כי בנסיבות של שסע אתני יכול יישום המודל להגביר את האלימות, וישנם הסבורים כי המדובר במודל שאינו דמוקרטי במהותו.
עבודתו המאוחרת של ליפהרט התמקדה בהבדלים הרחבים יותר בין דמוקרטיות הפועלות בשיטה הרובנית (השיטה בה מתנהלות בחירות, לרוב בין שתי מפלגות עיקריות, ובה "המנצח זוכה בכל" ואילו המפסיד יוצא לתקופה קצובה לאופוזיציה, ומאבד את האפשרות לקבל חלק בשלטון) ובין דמוקרטיות של "קונצנזוס". על אף שליפהרט פיתח את מודל הדמוקרטיה ההסדרית בעיקר למדינות בעלות שסע אתני, דתי או מעמדי, הוא רואה את הדמוקרטיה הפועלת בשיטת הקונצנזוס כמתאימה לכל חברה. בניגוד לדמוקרטיה הרובנית, הדמוקרטיות הפועלות בשיטת הקונצנזוס הן בעלות מפלגות רבות, שיטה פרלמנטרית עם ממשלה רחבה, הכוללת את מרבית הפלגים, שיטת בחירות יחסית, מבנה קורפורטיבי של קבוצות אינטרס, לעיתים מבנה פדרטיבי, שני בתי פרלמנט, וחוקה קשיחה המוגנת באמצעות ביקורת שיפוטית. מוסדות אלו מבטיחים, ראשית, כי רק רוב מוצק יוכל לשלוט במדיניות, ושנית, שמרגע שהקואליציה מתבססת בשלטון, יכולתה לצמצם את זכויות המיעוט היא מוגבלת.
בספרו "Patterns of Democracy" ‏(1989) מונה ליפהרט שלושים ושש דמוקרטיות המשתמשות בגישה זו. הוא מוצא כי הדמוקרטיות של קונצנזוס הן מדינות "נעימות ועדינות" יותר, יש בהן אחוזי מאסר נמוכים יותר, שימוש נמוך יותר בעונש מוות, שמירה טובה יותר על הסביבה, כמות גדולה יותר של עובדים זרים, והוצאה רבה יותר על רווחה, תכונות שלדעתו עשויות למשוך כל דמוקרט. הוא מוצא כי התרבות הפוליטית במדינות אלו היא פחות עימותית, ההליכים הם ענייניים יותר, ותוצאות ההליכים הן אתיות יותר.
אגם בוגוריה

גאוגרפיה

אורכו של האגם מצפון-לדרום הוא כ-19 ק"מ, ורוחבו המרבי מגיע ל-3.5 ק"מ. הוא משתרע על-פני שטח של 38 קמ"ר, והוא מנקז שטח של כ-930 קמ"ר. האגם רדוד ועומקו מגיע לכעשרה מטרים לכל היותר. הוא שוכן בגובה של 991 מטרים מעל פני הים, והוא מוקף ברכסי הרים במזרחו, בטורי גבעות במערבו ובאזור ביצתי בצפונו. בסביבת האגם שוכנים מאפיינים געשיים שונים, דוגמת מעיינות חמים בטמפרטורה הנעה בין 39 ל-98.5 מעלות צלזיוס, פומרולות ולפחות 18 גייזרים שפעילותם מושפעת גם מגובה מפלסו (באגם שוכן ריכוז הגייזירים הגדול באפריקה). 
מי האגם בסיסיים (pH :10.5) ומליחים, והם עשירים ביונים של נתרן, ביקרבונט וקרבונט, שמקורם במי נגר ובכמאתיים מעיינות אלקאליים לאורך חופיו ובקרקעיתו. באגם מספר שכבות מים המסודרות בהתאם לתכולת המלחים שבהן (Meromictic lake), כך שהשכבה הכבדה ביותר שוכנת בתחתית גוף המים.

החי והצומח

הצומח בסביבת האגם מונה 210 מינים, ובעיקרו מורכב מצמחייה עשבונית המסוגלת להתקיים בסביבה בסיסית ומצמחיית שיחים הנשלטת על ידי עצי שיטה, קומברטום (Combretum) ופיקוס. באגם פורחות אוכלוסיות אצות וכחוליות המשמשות כמזונם העיקרי של יותר ממיליון וחצי פרטי הפלמינגו הזוטר החיים באגם. נוסף על הפלמינגו הזוטר ניצפו באגם יותר מ-370 מינים נוספים של עופות, ויונקים שונים האופייניים לסוואנה, דוגמת הקודו.
מטוטלת

מטוטלת היא משקולת אשר תלויה מציר כך שהיא יכולה לנוע באופן חופשי.
כאשר מטוטלת ממוקמת לצד נקודת המנוחה שלה המכונה שיווי משקל מכני, הכבידה מפעילה עליה כוח מחזיר אשר יאיץ אותה בחזרה אל עבר נקודת שיווי המשקל ויגרום לה להתנדנד סביבה. מספר המחזורים ביחידת זמן מכונה התדירות. התדירות תלויה באורך של המטוטלת ובאורך המסלול שלה המכונה משרעת.

היסטוריה

אחד השימושים המוקדמים ביודע הידועים של המטוטלת הוא עבור מתקן סייסמוגרף של המדען הסיני Zhang Heng משושלת האן. 
העובדה שתנודת המטוטלת היא בתדירות קבועה ואינה תלויה במשרעת התנודה ("אמפליטודה") התגלתה על ידי גלילאו גליליי, בחקירותיו החל בשנת 1602.

סייסמוגרף

מטוטלת שבה המוט אינו אנכי אלא כמעט אופקי הייתה בשימוש של סייסמוגרפים מוקדמים למדידת רעידות אדמה. הסייסמוגרף מודד ורושם, בנוסף לעוצמת הרעש, גם את סוגי הגלים השונים המשתחררים בעת רעידת אדמה. את עוצמת התנודות מודדים בעזרת סולם ריכטר, המתבסס על גובה התנודות הנמדדות. הסייסמוגרף מדפיס תרשים המתאר את תנודות האדמה, הנקרא סייסמוגרמה. המשקולת של המטוטלת נשארת במקומה בעוד המסגרת נעה, הרישום נוצר מהפערים ביניהם.

כוונון שולר (Schuler tuning)

כפי שהוסבר לראשונה על ידי מקסימיליאן שולר (Maximilian Schuler) במאמר משנת 1923, מטוטלת שהתדירות שלה שווה בדיוק שווה לזמן ההקפה של לווין היפותטי במסלול שקרוב לפני השטח של כדור הארץ (כ -84 דקות) נוטה להישאר במצב המצביע על מרכז הארץ ברגע שהתמיכה שלה מוסרת.
עקרון זה מכונה כוונון שולר והוא משמש מערכת ניווט אינרציאלית של אוניות ומטוסים הפועלים על פני כדור הארץ. לא עשה שימוש במטוטלת פיזית, אבל מערכת הבקרה השומרת על פלטפורמת האינרציה מחוברת לגירוסקופים משתנה כך שהמתקן מתנהג כאילו הוא מחובר למטוטלת, באופן ששומר את פני הפלטפורמה כך שיהיו מכוונים כלפי מטה בזמן שכלי התחבורה נע על המשטח המקומר של כדור הארץ. 

זוגות של מטוטלות

בשנת 1665 הוגינס (Huygens) ביצעה תצפית משמעותית על שעוני מטוטלת. שני שעונים הוצבו על קורת האח והוא שם לב שיש להם תנועה הפוכה. כלומר, המטוטלות שלהם נעו באופן מתואם אך הפול בכיוונו בפאזה הפוכה של 180°. הוא מצא ששלי השעונים יגיעו למצב הזה ללא תלות בנקודת ההתחלה שלהם. זאת הייתה התצפית הראשונה של תופעה זו.

הסיבה להתנהגות זו היא ששתי המטוטלות משפיעות אחת על השנייה דרך תנודות קטנות של הקורה שעליה עמדו. תהליך זה מכונה בפיזיקה סחיפה (entrainment) או נעילת מצב (Mode-locking) והוא נצפה גם במקרים אחרים של התנדנדות כפולה. מטוטלות מסונכרנות שימשו בשעונים ובמכשירי מדידה של כוח הכבידה (Gravimeter) בשנים המוקדמות של המאה ה-20.
למרות שהגנס צפה רק בסינכרון מחוץ לפאזה, נמצאו גם תופעות של סנכרון בפזה כמו גם מצב "מוות" שבו אחד מהשעונים או שניהם מגיעים לעצירה.  

שימושים דתיים

תנועת המטוטלת נראית גם בטקסים דתיים. לדוגמה, הקטורת המתנדנדת המכונה Censer או Thurible. המטוטלות משמשות גם בהתכנסויות רבות במקסיקו המזרחית לציון היום שבו הגאות בשיאה. המטוטלות שימשו בעבר גם לדאוזינג.

הוצאה להורג

במהלך ימי הביניים המאוחרים, מטוטלות שימשו כשיטה של עינוי על ידי האינקוויזיציה הספרדית. המשקולת של המטוטלת הוחלפה בראש של גרזן. הקורבן נקשר לשולחן מתחת לגרזן בזמן שהמתקן מופעל והגרזן מתנדנד הלוך וחזור באוויר. בכל מחזור המטוטלת מונמכת בהדרגה אל עבר בית החזה של הקורבן עד שהוא מתבקע. עקב הזמן הארוך הדרוש להשלמת הפעולה של הגרזן שיטה זו נחשבת לעינוי הקורבן עד למותו. שיטת עינוי מעין זו מופיעה בסיפורו של אדגר אלן פו "הבור והמטוטלת".
יד לשבעה

האנדרטה

אתר ההנצחה נחנך ב-מרץ 2015 והוא מורכב משלושה סלעים. על סלע אחד חקוק מלפנים "יד לשבעה" ומאחור - כפות ידיים. על הסלע המרכזי חקוקה מנורה בעלת שבעה קנים שבראשם שמות הנופלים: שמעון בלס, שמחה כהן, יצחק ישראלי, קלמן סולוניקוב, מרדכי כהן, ניסים לעוב ושמעון כהן. בסלע ניכרים סימני הירי שגרם למותם והם מודגשים באדום. את הסלע הזה פיסל יובל (יובי) לופן מקיבוץ גינוסר.
על הסלע השלישי חקוק סיפור התקרית.
אברהם שמואל יוריס

ד"ר אברהם שמואל יוּרִיס (לרוב בראשי תיבות: א. ש. יוריס; בעיתונות של תקופתו מופיע פעמים רבות כ"ד"ר יוריס"; 8 במרץ 1890 – 21 באפריל 1971) היה פעיל ציוני סוציאליסטי, סופר, פובליציסט ומבקר אמנות, מבכירי המבקרים הארצישראלים בזמנו, כתב בעיתוני ארץ ישראל והעולם, בעיקר ביידיש ובעברית.

ביוגרפיה

נולד בקולומיאה שבמזרח גליציה (בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית) בשנת 1890, למרים קופרמן ולאשר, סוחר ותלמיד חכם. למד בבית ספר עממי יהודי מיסודו של הברון הירש ובגימנסיה ממשלתית פולנית, אז החל לתמוך ב"פועלי ציון", היה ממייסדי חוג של אוהדי המפלגה בקרב התלמידים וכתב חוברת הסברה בפולנית. כן חיבר שירים ביידיש, בפולנית ובגרמנית (שחלקם התפרסמו בכתבי עת). לאחר מכן המשיך ללימודים גבוהים: למד פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת וינה, וקיבל בה תואר דוקטור. בשנות לימודיו היה פעיל במועדון "חרות" של הסטודנטים חברי "פועלי ציון", ופרסם מאמרים בביטאון המפלגה, "דער יידישער ארבייטער" (בעריכת יעקב זרובבל וברל לוקר בלבוב).
במלחמת העולם הראשונה עבד כמגויס לצבא האוסטרו-הונגרי במפעל לנשק בוולרסדורף. לאחר המלחמה פעל במסגרת "פועלי ציון" בפולין, מטעמה היה מועמד לסיים (הפרלמנט הפולני), הִרצה בפולין ובמערב אירופה ובאמריקה וכתב בכתבי עת, בעיקר ביידיש וגם בעברית. יוריס היה פוליגלוט, ששלט בנוסף ללשונות אלה גם בגרמנית, פולנית, אוקראינית, אנגלית, ספרדית ופורטוגזית; בזכות שליטתו בשתי האחרונות נשלח להסברה באמריקה הלטינית.
בשנת 1924, כששהה בשליחות בארגנטינה מטעם האיחוד "פועלי ציון – צ"ס", נישא ללידיה לבית שוסטר (בת לאחת המשפחות הראשונות מפינסק שהיגרו לארגנטינה ועלו לקרקע במושבה היהודית הראשונה מיסודו של הברון הירש). באותה שנה עלה לארץ ישראל, לאחר שביקר בה ב-1922. גם בארץ הרצה וכתב בענייני אקטואליה וביקורת ספרות, תיאטרון, מוזיקה ומחול בעיתוני הארץ, בעיקר בעיתונים "דבר" (שהוא היה מראשוניו), "הארץ", "הפועל הצעיר", "קוּנטרס" ולאחר קום המדינה גם ב"לעצטע נייעס". בנוסף כתב, גם לאחר עלייתו ארצה, בעיתונים יהודיים (מפלגתיים וכלליים) בעולם, בהם "פריינט" (לודז'), "היינט" (ורשה), "ווארט" (ורשה, מונטריאול, פריז), "פרימארגען" (ריגה), "טאג" (ניו יורק), "דער אידישער קעמפפער" (ניו יורק), "אידישע פרעסע" (ריו דה ז'ניירו), "אידישע צייטונג" ו"אונזער צייט" (בואנוס איירס), "קענעדער אדלער" (מונטריאול), "ניו-יארקער ליטערארישע צייטונג" (בואנוס איירס) ו"אידישע קולטור" (ניו יורק).
בארץ ישראל השתקע בתל אביב, עסק בפעילות תרבותית במועצת פועלי תל אביב ויפו ולאחר מכן ניהל את ועדת התרבות המרכזית והמרכז לתרבות של ההסתדרות. הִרבה להרצות ברחבי הארץ, פעמים רבות לקהלי עולים. מעלייתו ועד 1950 יצא לשליחויות רבות מטעם "פועלי ציון", קק"ל, ההסתדרות וקרן היסוד באירופה ובארצות אמריקה הלטינית, מהן כמה ממושכות. כן השתתף בכמה קונגרסים ציוניים. במלחמת העולם השנייה יצא לדרום אמריקה בשליחות קרן היסוד והקונגרס היהודי העולמי לאיסוף תרומות, לעשיית נפשות בקרב היהודים למען הציונות ולתמיכה במפעל הציוני בקרב מנהיגי המדינות הלא-יהודים.
מלבד ספריו שנתפרסמו, הותיר יוריס בפולין כתבי יד של שלושה ספרים, שאבדו בשואה: "אין פיבער פון אויפצוי" ('בקדחת הבניין') ו-"אין פייער פון פערטיידיקונג" ('באש ההגנה') שעמדו להופיע מטעם הקה"ק ו"בלומען אדער קינדזשאלען" ('פרחים או פגיונות') (ספר נגד הרוויזיוניסטים, שעמד להופיע מטעם "פועלי ציון").
אברהם שמואל יוריס נפטר בתל אביב ב-21 באפריל 1971, בגיל 81, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
היה אב לבת, קיסריה.
ארכיונו האישי של יוריס שמור בארכיון מפלגת העבודה.
ריצ'רד קיל

חיים וקריירה

קיל נולד בדטרויט. לפני שהפך להיות שחקן הוא עבד בעבודות רבות בכללן שומר במועדון לילה ומוכר חלקות בבית קברות. הופעתו הראשונה על המרקע כשחקן הייתה בפרק "Street of Hate" מהסדרה "Laramie" בשנת 1960. הוא גם שיחק בפיילוט הטלוויזיה שלא הוקרן שמציג את גיבור העל "The Phantom" של Lee Falk, שם שיחק קיל רוצח ששמו "ביג מייק", שנשכר כדי להרוג את הגיבור. 
קיל פרץ לקולנוע בראשית שנות השישים בסרט B-movie‏ "Eegah" ‏(1962), שהוצג אחרי כן בתוכנית הטלוויזיה "Mystery Science Theater 3000". הוא גם היה תסריטאי-שותף, הפיק וכיכב בסרט המשפחתי "The Giant of Thunder Mountain". קיל גם שיחק כוולטר, העוזר הרוצח הגבוה והקטלני של Dr. Miguelito Loveless בפרקי העונה הראשונה של הסדרה "The Wild, Wild West". מאוחר יותר הוא הופיע בתפקיד אחר, בפרק "The Night of the Simian Terror", כבנה המנודה של משפחה עשירה, המוחרם מכיוון שנולד עם פגמי לידה שעיוותו את גופו וככל הנראה השפיעו על מוחו. פרק זה משמעותי מכיוון שהוא העניק לקיל הזדמנות לשחק באמת, במקום רק להיראות מפחיד.
הוא וארנולד שוורצנגר היו הבחירות המקוריות לשחק את הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "הענק הירוק" משנת 1977. שוורצנגר נפסל בשל גובהו. קיל השתתף בצילומי שני פרקים, בכללם לפיילוט לסרט טלוויזיה. במהלך הצילום, המפיקים החליטו שהענק הירוק צריך להיות יותר שרירי מאשר סתם גבוה, וקיל פוטר בגלל שהיה לו יותר שומן גוף מאשר המפיקים חשבו שנחוץ. לפי ראיון ל"Den of Geek",‏

קיל, שרואה היטב רק בעין אחת, גם הגיב רע למגע עדשות בהן השתמש בתפקיד, והבין שהיה קשה להסיר את האיפור הירוק, אז לא היה אכפת לו להפסיד את התפקיד. כל הצילומים בהם ניתן להבחין בקיל הוסרו, והסצינות צולמו מחדש עם לו פריגנו.
הוא ידוע מאוד בבריטניה בשל הופעתו בפרסומת ל-Shredded Wheat ‏(1980).
הוא חזר על תפקידו כמלתעות במשחק "James Bond 007: Everything or Nothing" משנת 2004, לו העניק את קולו ודמותו. 
גובהו ותווי פניו יוצאי הדופן הם תוצאה של מצב הורמונלי הנודע כאקרומגליה. קיל מתנשא לגובה שבע רגל ו-1.5 אינץ' (217 סנטימטרים). הוא מציין באוטוביוגרפיה שלו משנת 2002 "Making It Big in the Movies" ‏(ISBN 1-903111-31-5), שהוא נהג להצהיר שגובהו הוא 7 רגל ו-2 אינץ (218.44 סנטימטרים) מכיוון שקל יותר לזכור זאת. הוא סובל מפחד גבהים ובמהלך צילומי סצנת הרכבל במונרייקר, השתמשו בכפיל פעלולן בגלל שקיל סירב להצטלם על גג הרכבל ובגובה של 2000 רגל.
ב-1992 קיל סבל מפגיעת ראש קשה בשל תאונת דרכים, שהשפיעה על שיווי משקלו. מאז הוא נאלץ ללכת עם מקל על מנת לתמוך בעצמו (כפי שנראה בהופעתו בסרט Happy Gilmore, שם הוא נשען על אדם או על מקל). הוא גם נראה משתמש בקטנוע או כיסא-גלגלים ב"Welcome to Sweden". הוא פרש בעיקרון מתעשיית הקולנוע.
היה כותב-שותף של הביוגרפיה "Cassius Marcellus Clay", שהיה מראשי התנועה לביטול העבדות של ה-"Welcome to Sweden" הקרויה Kentucky Lion.
היה נוצרי שנולד מחדש. באתר שלו הוא מצהיר שהמרת דתו סייעה לו להתגבר על אלכוהוליזם.
קיל הותיר אחריו בן ששמו בנט קיל ונכד שגם שמו בנט קיל.
אבני רתיחה

אבני רתיחה הן גרגרים המוספים לנוזל מחומם כדי לזרז את רתיחתו ולעודד רתיחה אחידה של הנוזל. בדרך כלל מוסיפים את האבנים למים שעומדים לעבור זיקוק, משום שבגלל גודלם קל לסננם וכך לא לפגוע בזיקוק. הוספת האבנים לנוזל העומד על סף רתיחה עלולה לגרום לרתיחת יתר פתאומית.

אופן פעולה

בעצם תנועתם ברחבי כלי הקיבול של הנוזל הם מערבבים אותו ובכך מגדילים את האחידות. בנוסף, אבני הרתיחה פולטות בועות מהנקבוביות ובכך מגדילות את העירבול שכן המסלול שבו עוברת הבועה מתערבל מתנועתה. אבני הרתיחה הן למעשה אתרי התגרענות, היות שלנוזלים רבים יש קושי בהתגרענות על גבי זכוכית, סביב הגרגרים יכולים ענני האדים הראשונים להצטבר, ליצור לחץ קריטי ולהיפלט.(מעיין "גרעיני רתיחה" בדומה לגרעיני קיפאון כמו גם בדמיון מסוים לזריעת יודיד הכסף בעננים רק בהיפוך מצבי צבירה). בתום השימוש בהם נהוג לסננם.

מאפיינים

גודלם של גרגרים אלו קטן (ביחס לנפח הנוזל), וזאת כדי לאפשר להם לנוע בכל רחבי הנוזל בקלות. צורתם משתנה מגרגר לגרגר, שכן זו אינה בעלת חשיבות רבה ואין טעם להשקיע בעיצובם. הם עשויים מחומרים נקובוביים כגון קלציט או תחמוצת של אלומיניום, כדי לפלוט בועות.
אברהם יחזקאל רייך

ביוגרפיה

נולד בשנת תקע"ג (1813) לרב יעקב קופל אלטנקונשטט ולליבלה לבית פעססעלס. נישא לשרה (שרל) יוסט, בתם של רבי חיים צבי הירש ומרים יוסט.
בשנת תקצ"ו, והוא בן עשרים ושלוש שנים, נסמך בידי החתם סופר, בתעודת "מורינו". באותה שנה נפטר אביו בפתאומיות. על כסאו של אביו התמנה הרב אלעזר וולף לעוו מחבר "שערי תורה", רבי אברהם יחזקאל, נשאר בוורבאו תחת הנהגתו של הרב החדש, הוא נעשה מקורבו והיה דורש לפני הקהל בבית הכנסת המרכזי. הוא לא עזב את העיר לטובת משרות רבנות עד פטירתו של הרב לעוו בשנת תר"י.
לאחר פטירת אביו, סידר והכין לדפוס חלק מכתביו על מסכת חולין, והדפיס מהם בשנת תקצ"ז את הספר "חידושי יעב"ץ".
בשנת תר"י (1850) התמנה כרבה של קרלבורג , שבה כיהן אביו כחמישים שנה קודם לכן, במשרה זו החזיק במשך חמש שנים. בשנת תרט"ו התקבל על ידי רוב חברי הקהילה היהודית בוורבאו לשבת על כיסא אביו ברבנות העיר, לאחר שהרב ירמיה לעוו בנו של הרב הקודם עזב את העיר לטובת רבנות אויהל. למעשה, לא יצא המינוי לפועל בשל בעיה חוקית שבה נתלו חלק מהמתנגדים לבחירתו, וחששו שתיווצר מחלוקת. בהמשך השנה הוצע לו לשמש כרבה של באנוביץ (באן), הוא קיבל את ההצעה, ובשבת האחרונה של השנה הגיע אל העיר והחל לשמש בה כרב, משרה שבה נשא קרוב ל-34 שנים עד פטירתו.
הוא בא בכתובים עם חכמי דורו, בהם: הרב עזריאל הילדסהיימר, הרב חיים סופר, הרב דוד ניימן, הרב אלעזר הורוויץ, הרב שמחה בונם סופר והרב גרשון ליטש-רוזנבוים.
נפטר בי"ט בסיוון תרמ"ח (29 במאי 1888), ונקבר בבאנוביץ.
מחמדו סיסוקו

קריירת מועדונים

סיסוקו התחיל את הקריירה שלו באודינזה ובעונת 2006 עלה לקבוצה הבוגרת. בעונת 2006/2007 הושאל לסלאנו עד ינואר של אותה עונה. עונה לאחר מכן הושאל שוב עד ינואר הפעם לגליפולי. בעונת 2009/2010 הושאל לאיופן מליגת העל הבלגית עד סיום העונה.
בקיץ 2010 הושאל לקילמרנוק מליגת העל הסקוטית. ב-22 באוגוסט 2010 סיסוקו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 למות'רוול. סיסוקו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 6–2 נגד אירדרייה יונייטד במסגרת הסיבוב השני של גביע הליגה הסקוטי. ב-20 בנובמבר 2010 סיסוקו קיבל כרטיס אדום בהפסד 2–3 לגלאזגו ריינג'רס.
באוגוסט 2011 הושאל לעונה נוספת לקילמרנוק. העונה הסתיימה בזכייה של קילמרנוק בגביע הליגה הסקוטי אחרי ניצחון 0–1 בגמר נגד סלטיק. באוקטובר 2012 סיסוקו שוחרר רשמית מאודינזה וחתם על חוזה חדש בקילמרנוק.
ב-12 בספטמבר 2013 סיסוקו חתם בוריה מליגת העל היוונית עד לסיום העונה.
את עונת 2014/2015 התחיל כשחקן חופשי עד שבינואר 2015 חתם באוצלול גאלאץ מליגת העל הרומנית ובקיץ 2015 חתם בגירסונספור.
ב-9 באוגוסט 2016 סיסוקו חזר לקדנציה שנייה בווריה.
ב-9 באוגוסט 2017 סיסוקו חתם בהפועל עכו מליגת העל עד לסיום העונה.
ב-15 ביולי 2018 חתם בקראבוקספור מהליגה הטורקית השנייה.
בפברואר 2019 סיסוקו חתם ברובניימן פאלוסאורה מליגת העל הפינית.
בית דין צדק בני ברק

בית דין צדק בני ברק הוא בית הדין הפרטי מהגדולים בציבור החרדי, הוקם בשנת תשכ"ח על ידי הרב נסים קרליץ ודן בדיני ממונות, אישות וגרות. בית הדין אף עוסק בעניינים ציבוריים חרדיים. בראשות בית הדין כיום עומד הרב שריאל רוזנברג.

בית הדין

את בית הדין הקים הרב קרליץ בשנת תשכ"ח בביתו בעידודו של הרב יעקב ישראל קנייבסקי, ההרכב הראשון של בית הדין כלל את הרב קרליץ, הרב יוסף רוט והרב יעקב אדלשטיין, עם השנים התפתח והוא כיום בית הדין הפרטי הגדול בעולם, הוא מונה עשרות דיינים בכמה הרכבים, מתקיימים בו מספר דיני תורה ביום בנושאי אישות וממונות, ואף נערכים בו גיורים. בית הדין עסק בבירור יהדותם של בני קהילת האנוסים בפלמה דה מיורקה ובהכרעת הרב קרליץ הם הוכרו כיהודים על פי ספרי היוחסין שבידיהם, הרב קרליץ עמד בראשות בית הדין עד אייר תשע"ב (2012), אז פרש והעמיד במקומו את חתנו, הרב שריאל רוזנברג.
לבית הדין ישנם מספר סניפים נוספים תחת אחריותו בערים אופקים, נתיבות, חיפה ובית שמש, כמו כן בעיירה החרדית לייקווד שבניו ג'רזי הסניפים מתנהלים באופן עצמאי והקשר בינם לבין בית הדין בבני ברק הוא פורמלי בלבד.

סמכויות בית הדין

לבית הדין אין מעמד חוקי במדינת ישראל ואינו יכול לחייב לדון לפניו. אמנם, פסיקותיו מחייבות מכוח חוק הבוררות, כיון שהנוהג בו הוא שהמתדיינים חותמים לפני הדיון על שטר בוררות שנותן לבית הדין סמכות לפסוק. לאחר הפסיקה יכולים הצדדים לפנות לרשם בית המשפט כדי לאשר את פסיקת בית הדין ולהקנות לה תוקף חוקי.
ההלכה היהודית מחייבת לפנות אך ורק לבית דין שדן על פי דיני התורה, בעבר היה נהוג להוציא כנגד המסרבים לדון לפני בית הדין כתב סירוב שהוא קריאה לקהילה לנקוט סנקציות קהילתיות, אך בית המשפט פסק כי לכתב סירוב יש מימד עונשי שאינו בסמכות בית הדין וכי אסור לבית הדין להוציאו.

פעילות ציבורית

תחת חסות בית הדין עומדת משמרת הקודש והחינוך (בניהול מרדכי בלוי) שבין השאר מפקחת על אירועי תרבות ועל ספרי קריאה והייתה הראשונה שהציעה מתן כשרות לטלפונים סלולריים החסומים לאינטרנט ולשירותי תוכן, בית הדין מעניק כיום כשרות גם למספר חברות סינון אינטרנט הפונות למגזר החרדי, בהן חברות הסינון נתיב, אתרוג מבית אינטרנט רימון, ונטפרי. בית הדין מפעיל מדי שמיטה אוצר בית דין לאספקת פירות שביעית על פי פסקי החזון איש. בבית הדין נערכת מכירת חמץ המונית, וכן שטרי פרוזבול, והיתר עיסקא כלליים לבנקים וחברות. בית הדין מעניק בכל שנה אישורי כשרות למטעי אתרוגים לחג הסוכות. בית הדין אף משתף פעולה עם בית הדין של הרב וואזנר בהענקת כשרות לחברות חיסכון ופנסיה במסגרת "גלאט הון".
דן זכאי

ביוגרפיה

דן זכאי נולד בתל אביב ב-1939, בנם של יהודית ויואל, ואחיהן הצעיר של המדבבת שפרירה זכאי והווירולוגית פרופ' זִכריה זכאי-רוֹנֶס. 
למד בגימנסיה הרצליה. סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה בהצטיינות ב-1970, תואר שני בפסיכולוגיה קוגניטיבית בהדרכת פרופ' רון שובל וד"ר אריה שלוסברג בהצטיינות ב-1972. דוקטורט בפסיכולוגיה בהדרכת הפרופסורים הנס קרייטלר, שולמית קרייטלר ואמיר פנואלי ב-1976 ותואר שני נוסף בפסיכולוגיה קלינית בהדרכת ד"ר יעקב לומרנץ ופרופ' גדעון מדיני, כולם מאוניברסיטת תל אביב, והחל ללמד שם בחוג לפסיכולוגיה, עד פרישתו ב-2007. ב-1979 שהה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברונל, במלגת המועצה הבריטית.
לאורך השנים היה פרופסור אורח במוסדות מחקר כגון אוניברסיטת אילינוי, MIT, המכון הטכנולוגי של טוקיו ואוניברסיטת מינכן. 
במסגרת החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב כיהן כראש החוג (בשנים 1996–1999), וכן כראש ועדת ההוראה של הפקולטה למדעי החברה (2002–2007).
זכאי הוא פסיכולוג חברתי-תעסוקתי-ארגוני בדרגת מומחה מ-1980, ובדרגת מדריך מ-1981. כיהן גם במספר תפקידי ניהול מקצועיים, בהם יו"ר האיגוד הישראלי לפיתוח ארגוני (1992–1995) ויו"ר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל (2005–2009).
כחוקר פרסם יותר מ-100 פרסומים מדעיים. שימש כחבר מערכת בכתבי העת המדעיים Journal of Behavioral Decision Making ו-Experimental Psychology. תחומי מחקרו עוסקים בשיפוט ואומדן זמן פסיכולוגי, שיפוטים קוגניטיביים ומטה קוגניטיביים, תהליכי קבלת החלטות וניהול סכסוכים.
ב-2011 זכה בפרס א.מ.ת, על הישגיו בפיתוח הבנת תפיסת ושיפוט הזמן, השפעת שיפוט זה על תהליכי קבלת החלטות, ו"מודל שער הקשב" שפיתח בתחום זה.
לאחר פרישתו מהחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ב-2007, החל לכהן כפרופסור בבית הספר לפסיכולוגיה במרכז הבינתחומי הרצליה, ולאחר מכן מונה לראש החוג לתואר שני "התנהגות ופיתוח ארגוני".
משנת 2016 מרצה במכללה האקדמית אשקלון.
זכאי נשוי ולו ארבעה בנים.
טישובצה

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בראשית המאה ה-15, ובשנת 1453 אושרו לו זכויות עיר. במהלך המאה ה-17 נפגעה העיירה מפשיטות הטטרים והקוזקים.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי טישובצה

האזכור הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-16. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,500 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של ארגון הבונד.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עברה העיירה מיד ליד בין הגרמנים והסובייטים, עד שבהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב נקבעה בשליטה גרמנית. בתקופת הביניים נמלטו מהעיירה כ-1,000 מיהודיה מזרחה.
באביב 1940 הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וסרט זרוע. יודנרט שמונה בידי הגרמנים צווה לספק להם עובדים יהודים לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה, ולהעביר תשלומי כופר.
ב-25 במאי 1942 נערכה בעיירה אקציה, בה נורו כ-200 יהודים, וכ-800 שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. בין היתר, נרצחו באקציה זו ראש היודנרט ועוזרו. במהלך האקציה הצליחו להימלט מהעיירה ליערות הסביבה יהודים רבים. כ-600 היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו שהוקם בה, בו הוצאו להורג 49 יהודים בספטמבר 1942.
עקב הגעת ידיעות על השמדת יהודי זמושץ נמלטו מהגטו שבעיירה יהודים רבים, וחלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים. בנובמבר 1942 שולחו אחרוני יהודי הגטו לבלז'ץ, תוך רצח כמה עשרות יהודים במקום.