google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף ספיר (רופא)

יוסף ספיר (1869–1935) היה פעיל ציוני, רופא נשים, מנהל מחלקת נשים בבית החולים ביקור חולים בירושלים (1925-1935).

ביוגרפיה

ספיר נולד בקישינב, בסרביה שברוסיה לצבי ולאטיל. את לימודי הרפואה עשה בווינה ובמונפלייה.
ספיר התחתן עם מתילדה בת ד"ר אהרון פוריעס.

פעילות ציונית

ספיר כיהן כיושב ראש של אחת האגודות הציוניות באודסה. תוך זמן קצר נעשה לראש כל האגודות, שמספרן באודיסה הגיע אז לכמה עשרות.
ספיר השתתף בקונגרסים הציוניים מהרביעי ועד ה-12.
בשנת 1914 ספיר ביקר בארץ ישראל.
בשנת 1916 נאסר בגלל היותו מעורב בפעילות ציונית, בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ הפרעות באוקראינה בין השנים 1918–1921 היה מראשי הוועד לעזרת הנפגעים.
ספיר נבחר לראש קרן קיימת לישראל באודסה, ובהמשך ליושב ראש ההסתדרות הציונית בדרום רוסיה.
ספיר נמנה עם מייסדי חוגי "עבודת הקודש" באודסה. 
אודסה של תחילת המאה היוותה ציר חשוב של הספרות העברית.  ספיר קיבל על עצמו להיות המפיץ של הספרות הלאומית - ציונית ביידיש וברוסית.
לימים ייסד ספרייה שהייתה קרויה "דיא קופיקה ביבליאטהעק". בספרייה זו הוציא עשרות חוברות בהשתתפותם של טובי הסופרים הציונים על נושאים לאומיים וציוניים שונים. החוברות הללו נפוצו בהרבה רבבות טפסים. 
ספיר היה מקורב לחיים נחמן ביאליק, ולד"ר שאול טשרניחובסקי.

בארץ ישראל

בשנת 1925 עלה לארץ ישראל.
ספיר נתמנה למנהל מחלקת היולדות בבית החולים ביקור חולים בירושלים ספיר היה פעיל בהר"י ובהסתדרות "הציונים הכלליים".ספיר היה פסל חובב. בין עבודותיו נמנה פסלו של הרצל, אשר נמכר בעותקים רבים, כשההכנסה ממכירותיו הייתה קודש לאגודת "קרן הקיימת".
הוא נפטר בשנת 1935, ונקבר בירושלים.
הותיר אחריו 2 ילדים: רופאת הנשים ד"ר  רחל יהודית ספיר-וילצ'יק והאדריכל ברוך ספיר. נכדיו: מנתח הלב פרופ' דני גור, והאמנית אילנה גור.
תקופת הזוגות

הרקע ההיסטורי

התפקיד של אב בית הדין של הסנהדרין קדם לתקופת הזוגות. מינוי חכם לתפקיד נשיא היה חדש, והחל בתקופת הזוגות. בימי הדור הראשון לזוגות הצליחו מתיוונים להשתלט על משרת הכהן הגדול. לכהן הגדול היו תפקידים לצורכי פנים ולצורכי חוץ. החכמים מינו מקרבם נשיא נאמן לתורה, שיהווה חלופה לתפקידי הכהן הגדול.
עם עזיבתה של הסנהדרין את לשכת הגזית, 40 שנה לפני חורבן הבית, ירד מעמדו של אב בית הדין. מכאן ואילך עמד הנשיא בלבד בראש חכמי התורה.

מחלוקת הסמיכה

על פי רש"י, הזוגות נחלקו במחלוקת הראשונה בתולדות ההלכה: הסמיכה על קרבן ביום טוב. מחלוקת זו לא הוכרעה במשך כמה דורות, כאשר בכל דור נחלקו ביניהם הנשיא ואב בית הדין של אותו דור. יש אומרים שלנשיא או לאב בית דין יש "זכות וטו" על ההצבעה, ומכיוון שנחלקו בה הנשיאים עם אבות בתי הדין - לא הושגה הכרעה.
בית הקברות היהודי בהאלה

בית הקברות היהודי בעיר האלה שבגרמניה ממוקם ברחוב הומבולדט (Humboldtstraße) ונחנך בשנת 1869. בית הקברות החליף את בית הקברות הראשון של הקהילה היהודית, שנבנה בשנת 1693 בטפפרפלאן (Töpferplan), בסמוך לבית הקברות שטאדטגוטסאקר (גר'), לאחר הקמתה מחדש של קהילה יהודית בעיר במאה ה-17. בית הקברות החדש משתרע על שטח של כמעט הקטאר, ועליו ניצבים כמה מאות קברים. הלוויות נערכו בבית הקברות עד שנת 1929, ועד 1940 כאשר היה מדובר בחלקות קבר משפחתיות. מאז נקברים אזרחים בעלי אמונה יהודית בבית העלמין היהודי החדש, ששוכן בתוך בית הקברות גרטראודן (גר').
אולם הלוויות, שנבנה בשנת 1894, משמש כבית כנסת של קהילת האלה מאז תום מלחמת העולם השנייה, מכיוון שבית הכנסת ששכן בתוך העיר לא נבנה מחדש לאחר נפילת המשטר הנאציונל-סוציאליסטי.
במהלך פיגוע הירי בבית הכנסת בהאלה ב-9 באוקטובר 2019, הושלכו חומרי תבערה על בית הקברות היהודי הסמוך.
יום כל הנשמות

יום כל הנשמות הוא חג קתולי המצוין ב-2 בנובמבר מדי שנה, ביום שלאחר יום כל הקדושים. יום זה מוקדש להעלאת זכרם של המתים. הטקסים המקובלים בו הם עריכת תפילות רקוויאם, עריכת טקסים בבתי עלמין ועריכת סעודות לזכר המתים. בדרום אמריקה ניתנת לחגיגת יום זה חשיבות מיוחדת ויש לה אופי מיוחד. היא קרויה שם יום המתים.  מטרתו המסורתית של החג היא מתן סיוע, באמצעות תפילה, לנפשות הקרובים המשתוקקות להיטהר מחטאיהן וכך לצאת מכור המצרף אל גן העדן.
דני גרינברג

דני גרינברג (נולד ב-1969), יזם היי-טק וסופר ישראלי.
דני גרינברג בוגר לימודי תואר ראשון ותואר שני בהנדסת חשמל מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל. שירת במשך 10 שנים ביחידת מחקר ופיתוח אלקטרוני בצה"ל. במסגרת שירותו זכה שלוש פעמים בפרס ראש אמ"ן לחשיבה יוצרת (1994, 1999, 2001).
בשנת 2001 הצטרף גרינברג לחברת "Passave" שייסדו ויקטור ויסליב ואריאל מייסלוס. גרינברג היה חבר בצוות המייסדים ושימש סמנכ"ל המחקר והפיתוח (VP R&D) של החברה.
בשנת 2006 נרכשה "Passave" על ידי החברה האמריקנית PMC-Sierra. לאחר הרכישה מונה גרינברג לתפקיד דירקטור מחקר ופיתוח ובהמשך מונה לסמנכ"ל לפיתוח תוכנה (VP Software) ב- PMC-Sierra.
בשנת 2009 ייסד גרינברג מיזם בשם "TVint" לפיתוח שבבים עבור גלישת אינטרנט במכשירי טלוויזיה.
בשנת 2010 יצא לאור הספר "אקזיט" - ספרו הראשון של דני גרינברג - בהוצאת "סלע ספרים".
"אקזיט" הוא ספר מתח שעלילתו מתרחשת בסביבת היי-טק. אקזיט נערך על ידי אמנון ז'קונט.
נשוי למירי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בראשון לציון.
קסיופאה A

היסטוריה

בהתבסס על התצפיות הנוכחיות ומודלים של אירוע הסופרנובה, מעריכים כי אור מהתפוצצות הכוכב המקורי הגיע לכדור הארץ כבר לפני כ-300 שנה (סביב 1667, לפי חלק מההערכות), אך אין תיעוד היסטורי מפורש של האירוע.
עם זאת, האסטרונום וויליאם אשוורת' ואחרים הציעו כי האסטרונום המלכותי ג'ון פלמסטיד צפה באירוע, לא במודע, ב-16 באוגוסט 1680, כאשר תיעד כוכב בעל בהירות 6 במיקום קרוב לזה של קסיופאה A. אף סופרנובה לא נצפתה בגלקסית שביל החלב מאז.
אחד ההסברים לכך שהאירוע לא נצפה הוא בליעת האור באבק הבין-כוכבי. לפי הסבר אחר, הכוכב שהתפוצץ היה מסיבי מאוד והשיל שכבות חומר רבות לפני אירוע הסופרנובה עצמו. חומר זה עלול היה להסתיר את הכוכב ולספוג חלק גדול מהאור שנפלט בקריסתו הסופית של הכוכב.

מאפיינים

קסיופאה A מהווה את מקור הרדיו האסטרונומי הבהיר ביותר בשמיים מחוץ למערכת השמש, עם שטף של 2,720 ינסקי בתדר של 1 הרץ. היא נצפתה לראשונה בתחום הרדיו ב-1947 ובתחום הנראה ב-1950.
ב-1979, יוסיף שקלובסקי חזה המצאות חור שחור בקסיופאה A. בשנת 1999, בתצפיות מטלסקופ החלל צ'נדרה זוהה "מקור נקודתי חם" קרוב למרכז הענן, אשר מרמז על כוכב נייטרונים או חור שחור.
קוטר ענן החומר הוא כ-10 שנות אור. מעריכים כי החומר בקליפה נע במהירות של כ-15 מיליון קמ"ש ובעל טמפרטורה של כ-30 מיליון מעלות צלזיוס. תצפיות על הכוכב המרכזי בעזרת טלסקופ החלל האבל הראו כי למרות ההשערה הראשונית, ששארית הסופרנובה מתפשטת באופן אחיד, בפועל קיימים שני סילוני חומר הנעים בכיוונים מנוגדים, ונעים במהירות של כ-50 מיליון קמ"ש, מהירות הגבוהה פי יותר משלושה משאר החומר בקליפה המתרחבת.

ניתוח הדים

לאחרונה נצפו ונותחו הדים של קסיופאה A בתחום התת-אדום, אשר נראו מכיוון ענני גז קרובים באמצעות טלסקופ החלל שפיצר. ניתוח ספקטרום ההדים הראה כי הסופרנובה הייתה מסוג II, כלומר שהיא תוצאה של קריסה והתפוצצות של כוכב מסיבי, עם סבירות גבוהה לענק אדום. זוהי תצפית ראשונה מסוגה של הד בתת-אדום מסופרנובה שהתפוצצותה לא נצפתה, דבר הפותח מגוון אפשרויות לחקר ושחזור אירועים אסטרונומיים אשר התרחשו בעבר.
אליס גולדמן

ביוגרפיה

אליס גולדמן נולדה ברומניה, עלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1970 וגדלה בקריית מוצקין. בוגרת בית הספר הטכני של חיל האוויר. שירתה בחיל האוויר כחשמלאית מערכות מטוסים וכקצינת קשר.
גולדמן היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (סיימה בשנת 1995), תואר ראשון נוסף במשפטים ממכללת נתניה ותואר שני בלימודי משפט מאוניברסיטת בר-אילן. עברה הכשרת דירקטורים באוניברסיטת בר-אילן.
בתחילת שנות האלפיים התחילה בפעילות התנדבותית בעמותות שונות: הסוכנות היהודית, רוטרי כרמל (צעירים), המועצה להתנדבות חיפה והעמותה להעצמה כלכלית לנשים.
בין השנים 2009–2012 ריכזה את פעילות תנועת אומ"ץ באזור הצפון. כיום היא חברת הוועד המנהל, חברת הצוות המשפטי וכיו"ר ועדת הסביבה בתנועה.
בשנים 2014–2015 שימשה כמרכזת פרויקטים בקואליציה לבריאות הציבור.
בשנת 2015 מונתה ליו"ר הוועדה לאיכות הסביבה של לשכת עורכי הדין במחוז חיפה.
גולדמן פועלת בהתנדבות בכנסת לקידום מטרות חברתיות. בין השאר, פועלת למען זכויות בעלי חיים (הקימה את החוג לזכויות בעלי חיים במפלגת העבודה), הפחתת הזיהום במרחב חיפה ועצירת הרחבת בתי הזיקוק.

פעילות פוליטית

בשנת 2013 התמודדה למועצת העיר נשר כחלק מרשימת נשר נטו, אך לבסוף לא נכנסה למועצה.
בינואר 2015 התמודדה בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, הגיעה למקום ה-35 ולא נכנסה לכנסת.
גולדמן הייתה יועצת של יצחק הרצוג כשהיה יו"ר האופוזיציה, בנושא סביבה וקיימות. כמו כן הייתה יו"ר משותף של המטה הסביבתי במחנה הציוני.
בפברואר 2019 התמודדה שוב במפלגת העבודה ונבחרה למקום ה-29, ששוריין לאישה.
גולדמן נשואה ומתגוררת בנשר.
דומא קי

עלילה

אדגר פרימנטל-מיליונר בזכות עצמו, העובד בבניה נפגע בתאונה על ידי מנוף שקרס.
ששה חודשים לאחר התאונה (שבה איבד את ידו וגם חלק ממוחו לזמן קצר) אדגר פרימנטל השתגע מהמכה שקיבל בראשו.
הפסיכולוג שלו ראה שהוא מתחיל לצייר, והמליץ שימשיך ואולי ייזכר בחייו הקודמים.
בשלב מסוים אדגר צייר בית שמשהו בו משך אותו אליו. אדגר החליט לחלק את רכושו לארבעה חלקים: לאשתו, לשתי בנותיו ולעצמו; ועוזב את מינסוטה כשפניו לפלורידה, שם הוא שוכר את הבית, על פיסת חוף מפחידה בבדידותה ששיכת בבעלותה לאליזבט איסטלייק הישישה שעברה המסתורי והטרגי נפרש ומתגלה במתכונת מסוכנת ביותר, ב"דומה קי" המדהים ביופיו. 
שם מגלה אדגר שציוריו מצוירים בדרך מסתורית מפחידה ואף מסוכנת. והציורים שהם רבים במספרם מכילים כוחות שאינם ניתנים לשליטה. 
מהר מאוד ורוחות ילדותה של אליזבט שבים לבקר במקום והנזק הטמון בהם מחריד בעוצמתו.
טיסה 370 של מלזיה איירליינס

השתלשלות האירועים

הטיסה הבינלאומית הופעלה על ידי מלזיה איירליינס במטוס נוסעים בואינג 777-200ER. הטיסה המריאה מנמל התעופה בקואלה לומפור שבמלזיה ב-8 במרץ 2014 בשעה 00:41 והייתה אמורה לנחות כעבור שש שעות בבייג'ינג שבסין. מגדל הפיקוח איבד קשר עם המטוס בסביבות השעה 01:22 בעודו טס מעל מפרץ תאילנד. המטוס דווח כנעדר בשעה 02:40.
ה-FBI חקר אפשרות של פעולת טרור, אפשרות שקיבלה חיזוק משנמצא שארבעה נוסעים עלו לטיסה באמצעות דרכונים גנובים.
מפקד חיל האוויר המלכותי המלזי רודזלי דאוד טען כי הקלטות של אותות המכ"ם הצביעו על אפשרות שהמטוס חזר על נתיב הטיסה שלו.
בהודעה רשמית של ממשלת מלזיה מ-15 במרץ, נמסר כי כיוון החקירה המרכזי הוא חטיפה יזומה של המטוס ולא תאונת מטוס.
ביום ה-16 להיעלמות המטוס התמקדו החיפושים בדרום האוקיינוס ההודי, שם דיווח מטוס חיפוש סיני על הימצאות "חפצים לבנים".
ב-24 במרץ 2014 הודיעה מלזיה כי המטוס התרסק ללא ניצולים באוקיינוס ההודי, הרחק ממסלול טיסתו המתוכנן. ההודעה התבססה על ניתוח מידע לווייני אודות המטוס, בלא שנמצאו שרידיו. ההודעה חיזקה את החשד כי אדם כלשהו שהיה על המטוס בעת הטיסה פעל במכוון כדי לגרום להתרסקות המטוס.
בחיפושים אחר המטוס ושרידיו הושקעו משאבים רבים, ובהם לוויינים, מטוסי תצפית ואוניות.
ב-28 באפריל 2014, הודיע ראש ממשלת אוסטרליה טוני אבוט, כי החיפושים האוויריים אחר המטוס הופסקו, מכיוון שלא סביר למצוא חלקים על פני האוקיינוס לאחר 52 ימים מהיעלמות המטוס, והחיפושים התת-ימיים בעזרת צוללות נמשכים.
בתחילת מאי 2014 נעצרו בקואלה לומפור, בירת מלזיה, 11 פעילים בתא המזוהה עם ארגון הטרור אל-קאעידה בחשד למעורבות בהיעלמות המטוס.
ב-27 במאי פורסם דוח לפיו המטוס הנמיך טוס כשעה לאחר ההמראה, לאחר שאזל לו הדלק. לפי אותו דוח, הטיסה התרסקה בחלק מבודד של האוקיינוס ההודי, במרחק של כ-25 מיילים ימיים מנקודת התשדורת האחרונה.
במאי 2015, לאחר שלא נמצאו כל עדויות למטוס האבוד בשטחי החיפוש, הודיעו הרשויות האוסטרליות על הגדלת שטחי החיפוש. בהמשך ההודעה נמסר שאם המטוס לא יימצא גם בשטחים אלה, לא ידוע היכן עוד אפשר יהיה למצוא אותו.
ב-29 ביולי 2015 מצא מנקה חופים מהאי ראוניון שבאוקיינוס ההודי שבר מכנף מטוס, שככל הנראה נסחף לחופי האי.
ב-5 באוגוסט 2015 אישר ראש ממשלת מלזיה כי הכנף שנמצאה שייכת למטוס הנעדר.
ב-16 בינואר 2017 הכריזו מלזיה, אוסטרליה וסין שהן מפסיקות את החיפושים אחר המטוס. חברה פרטית המשיכה את מלאכת החיפוש תוך הסכם לקבלת תשלום רק אם היא תביא תוצאות, אך ב-30 במאי 2018 הודיעה כי היא ויתרה, והחיפושים אחר המטוס הנעדר הסתיימו סופית.
על פי תוכנית "תעופה בחקירה" המטוס שידר במשך 7 שעות מזמן שנותק איתו הקשר איתותי פינג ללוויין אינמרסט. על פי השדרים הללו, המטוס היה באוויר במשך כל הזמן הזה, והמסלול שלו היה דרומה לכיוון אנטארקטיקה. משוער כי אדם שהיה בקוקפיט (אולי הקברניט) ניתק בכוונה תחילה מערכות שיכלו לתת אינדיקציה על מיקום המטוס, אך לא היה לו את הידע הטכני לנתק את איתותי הפינג ללווין. עוד משוער כי המטוס טס על טייס אוטומטי והתרסק לאוקיינוס ההודי לאחר שאזל הדלק שלו.

בעקבות האסון

כדי למנוע הישנות מקרה של היעלמות מטוס, הוחלט בכינוס מיוחד של האו"ם לקיים מעקב לווייני אחר שידורי רדיו של מטוסי נוסעים.
קהילת יהודי דומביה

הקהילה היהודית בדומביה (בפולנית: Dąbie), עיירה בנפת קולו שבמחוז לודז' שבפולין, התקיימה החל מסוף המאה ה-18, עד לרציחת בני הקהילה בשנת 1941 במחנה ההשמדה הסמוך לה בחלמנו. בשנים שקדמו להשמדתה היוותה הקהילה היהודית כשליש מתושבי דומביה. כיום אין כמעט זכר לחיים היהודיים שהתקיימו בעיירה; בית הכנסת שנבנה בשנת 1885 הוסב לבניין מגורים, ואף בית הקברות היהודי נהרס, ומצבותיו שימשו לבניין מבנים בעיירה, כך שכמעט לא נותרו אף עדים דוממים לחיים היהודיים שפרחו במקום קודם לשואה.

עיסוק היהודים

גידול מהיר של הקהילה היהודית חל במאה ה-19, עם פיתוח התעשייה והמלאכה במקום. היהודים תרמו להקמת בתי חרושת לאריגים במחצית הראשונה של המאה ה-19, אולם מרביתם לא החזיקו מעמד במחצית השנייה של אותה המאה ורוב האורגים היהודים עברו ליצור אריגים בעבודה ביתית. כן היו פעילים היהודים בתעשיית בירה ומשקאות חריפים ובבעלותם היו מספר טחנות קמח.
הסוחרים היהודים בדומביה קנו אצל האיכרים בסביבה תבואות, פירות, עורות ומוצרים חקלאיים אחרים ושיווקו אותם ללודז', לקולו ולקאליש. הסוחרים הזעירים התפרנסו ממכירת סחורותיהם בימי שוק ובירידים בדומביה וסביבתה. מוצרי קונפקציה מדומביה הגיעו לערים הגדולות באזור. בראשית המאה ה-20 התארגנו בעלי מלאכה יהודים באיגוד מקצועי, ואיגוד הסוחרים הקים בנק קואופרטיבי.

רבני העיר

מהרבנים הראשונים ידוע הרב שרגא פייבש ב"ר עזריאל שכיהן עד לפטירתו בג' בסיוון שנת ה'תר"ד. לאחריו כיהן הרב זאב וולף וולישקרנץ עד לפטירתו בי"ז באב שנת ה'תרט"ו. לאחריו כיהן הרב אהרן שמחה פיליצר מחבר רמזי אש מחסידי קוצק וגור. משנת ה'תרי"ט כיהן הרב אשר אוקונבסקי עד לפטירתו בט"ז בטבת שנת ה'תרנ"ו. לאחריו כיהן רבי אברהם אורבך מחבר אבן שלמה עד לפטירתו בכ"ג בטבת שנת ה'תרצ"ג. לאחריו כיהן בנו רבי יעקב אורבך עד שנהרג במלחמת העולם השנייה.

בית הקברות היהודי

בית הקברות היהודי בדומביה נמצא ברחוב לסנה 18. ראשית קבורת יהודים בדומביה ידועה משנת 1811. הקבורה הידועה האחרונה התקיימה בשנת 1939. הגרמנים השמידו את המקום במהלך מלחמת העולם השנייה. מצבות מבית העלמין שימשו כיסודות כדי לבנות עליהם בניינים. בית ההלוויות, ששכן בבית הקברות, נהרס בשנת 1945. אף מצבה לא שרדה על השטח של 0.7 דונם. שתי מצבות בודדות שנתגלו ניתן למצוא במוזיאון בקונין.

גורל יהודי הקהילה בשואה

ב-6 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע צהוב. עם כניסת הגרמנים בשנת 1939 נחרב בית הכנסת. בקיץ 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו, שהיה בתחילה גטו פתוח, ממנו גורשו בהמשך כ-200 יהודים (מהם 50 נשים) למחנות עבודה באזור פוזנן.
גטו דומביה חוסל באקציה שנמשכה בין 14 עד 17 בדצמבר 1941 ושולחו כ-1,000 היהודים שנותרו בגטו למחנה ההשמדה חלמנו.
בינואר 1945 הסובייטים שיחררו את דומביה, אך בשלב הזה יהודים כבר לא נותרו בה.

הנצחת הקהילה

ישנה אנדרטה שממוקמת בדומביה בסמטה בין כיכר השוק והכנסייה. באנדרטה כתוב: "כדי להנציח את הרב יעקב אוירבך, בנו של אברם, וכ-1,000 יהודים - תושבי דומביה שנרצחו על ידי הנאצים בחלמו על נהר הנר. אשמתם הייתה שהם היו יהודים".
ליונל פואלן

ליונל פואלן (בצרפתית: Lionel Poilane;‏ 10 ביוני 1945 – 31 באוקטובר 2002) היה אופה ואיש עסקים צרפתי.

ביוגרפיה

בראשית שנות השלושים, אביו, פייר-לאון פואלן, הקים מאפייה בפריז, שם הוא מכר את לחם פואלן שהתפרסם.
ליונל פואלן נולד בקנקל, בשלהי שנות השבעים נעשה אופה ופיתח את העסק המשפחתי הקטן, בכלל זה פתח סניף של המאפייה ברובע החמישה-עשר של פריז. הוא מייצר לחם כפרי האפוי בתנורי עצים. הצלחת הלחם והמוניטין שלו גדלו, במיוחד בעולם האנגלו-סקסי ובאסיה, דבר שאיפשר לו לפתח רשת הפצה נרחבת. בשנות השמונים פתח מאפייה ב-Bièvres, ליד פריז, ובשלב מאוחר יותר העבירה ללונדון.
ב-31 באוקטובר 2002, נהרגו ליונל פואלן ואשתו, אירנה, בעקבות התרסקות מסוקם בקנקל, ברטאן. בתו הצעירה, אפולוניה, תפשה את הפיקוד על החברה אותה ירשה מהוריה, היא בוגרת אוניברסיטת הרווארד.
אחיו, מקס פואלן, יצא לדרך עצמאית ופתח מאפיה משלו, כיום מצויות שלוש מאפיות הנושאות את השם "מקס פואלן" בסביבות פריז.
פואלן זכה באות National Order of Merit ב-1993.
ווייסלב טנקוסיץ'

ביוגרפיה

טנקוסיץ' נולד ב-20 בספטמבר 1880 בעיר רוקאלדה שבנסיכות סרביה. הוא למד בבתי ספר צבאיים ולאחר מכן התגייס לצבא סרביה. הוא התיידד עם דרגוטין דימטרייביץ' והשתתף בהפיכה בסרביה ב-1903, ולאחריה הוציא להורג את שני אחיה של המלכה דראגה מאסין. הוא סופח ל"ארגון המהפכה הסרבי" - יחידה מיוחדת אשר נועדה לבצע פעולות גרילה בתחומי האימפריה העות'מאנית לצורך שחרור קוסובו ומקדוניה מידי העות'מאנים. הוא ביצע שלל פעולות בעורף העות'מאני ואף בתוך נסיכות בולגריה, ונודע בשליטתו המעולה באנשיו. על פי המסופר כאשר פעם הם חצו עמו גשר, הוא ביקש מהם ללא כל סיבה לקפוץ מהגשר, והם קפצו ללא היסוס.
עם פרוץ משבר בוסניה ב-1908, רצה טנקוסיץ' להרחיב את פעילויות הגרילה גם נגד האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא הקים בתי ספר מיוחדים בסרביה אשר בהם הוכשרו מתנדבים למטרה זו. הוא גם החל לאסוף מודיעין בבוסניה והרצגובינה. עם זאת, ב-1909 הסתיים המשבר, ופעילותו של טנקוסיץ' התבררה כמיותרת. עם זאת, טנקוסיץ' לא ויתר על איחוד בוסניה והרצגובינה עם סרביה, והיה ידע בדעותיו הפאן-סלאביות. יחד עם דימטרייביץ' וקצינים קיצוניים נוספים, הקים טנקוסיץ' את ארגון הטרור "היד השחורה" (או בשמו הרשמי: "איחוד או מוות"), אשר תמך בביצוע התנקשויות בבכירים ברחבי אוסטרו-הונגריה כדי להביא לאיחוד המיוחל.
כאשר נסללה הדרך למלחמת הבלקן הראשונה ב-1912, החל טנקוסיץ' בהכשרת מתנדבים לפעילות גרילה בתחומי האימפריה העות'מאנית. הוא ברר את המתנדבים בקפדנות, ובין היתר דחה את גברילו פרינציפ בשל ממדי גופו הקטנים. עוד לפני פרוץ המלחמה הוא נשלח לאלבניה, שם יצר קשר עם המנהיג האלבני עיסא בולטיני ויחד עמו יצר מרד אלבני באזור מיטרוביצה בין יוני-יולי של אותה שנה. יומיים לפני פרוץ המלחמה החל טנקוסיץ' בפעילות ללא אישור מהממונים עליו, אולם כעבור שלושה ימים בלבד חבר לצבא הסרבי הסדיר.
ב-1914 טנקוסיץ' היה ממתכנני רצח פרנץ פרדיננד, ואף צייד בעצמו את חוליית הרוצחים. במסגרת האולטימטום של יולי, דרשו האוסטרו-הונגרים את הסגרתו של טנקוסיץ'. בשל כך, הוא נכלא באופן זמני, אולם שוחרר עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והפלישה האוסטרו-הונגרית לסרביה. טנקוסיץ' פיקד על פלוגת מתנדבים ולחם עמה כנגד האוסטרו-הונגרים. ב-2 בנובמבר 1915, במהלך נסיגה, נהרג טנקוסיץ' ליד הכפר טרסטניק.
חייליו קברו אותו בחשאי בבית הקברות המקומי. עם זאת, האוסטרים הצליחו למצוא את הקבר והוציאו ממנו את הגופה. כתבים אוסטרים צילמו אותה, ופרסמו אותה בעיתונות תחת הכותרת "סופו של טנקוסיץ'". לימים הצליחו חייליו לשעבר להניח את ידיהם על שרידי הגופה, והעבירו אותם לאמו. היא קברה אותם בבית העלמין החדש בבלגרד ב-1922. הקבר נמצא כעת בחלקה IV, בשורה השלישית, קבר מס' 6.
STS-5

המשימה

STS-5 הייתה המשימה המבצעית הראשונה (המשימות שקדמו לה היו משימות מחקר ופיתוח). במסגרת המשימה נשלחו מספר אנשי הצוות הגדול ביותר עד אותה תקופה (4 אסטרונאוטים).
ההמראה החמישית ממרכז החלל קנדי החלה בשעה 7:19 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית ב-11 בנובמבר 1982. זו הייתה הפעם השנייה שהשיגור התבצע בזמן המדויק ללא שום עיכוב.
משימת STS-5 כללה שיגור שני לוויינים מסחריים והצבתם בחלל. לוויינים אלו, שנבנו על ידי יוז איירקראפט, נפרסו והוצבו במקומם בהצלחה, ללא תקלות. אחד הלוויינים, SitS- C, נרכש על ידי חברת Satellite Business Systems והלוויין השני ANIK C-3 נרכש על ידי חברת Telesat of Canada. הלוויינים צוידו במנוע דלק מוצק, שהביא אותם אל מסלולם הסופי מן המעבורת. בנוסף, ביצעו אנשי הצוות שלושה ניסויים של סטודנטים במהלך השהייה בחלל.
משימה זו הייתה אמורה להיות הראשונה שמתבצעת בה הליכת חלל, אולם זו התבטלה. הסיבה הרשמית הייתה שהליכת החלל בוטלה מפאת בעיות שנוצרו בחליפות החלל של שני מומחי המשימה שהיו אמורים לבצעה. למעשה, אחד האסטרונאוטים הקיא באופן כה חמור עקב מחלת חלל, שהיה חשש שהוא יקיא בתוך קסדת חליפת החלל, ויחנק למוות.
קולומביה נחתה במסלול נחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-16 בנובמבר 1982 בשעה 6:33:26 בבוקר שעון אזור הזמן הפסיפי (PST). במשימה שארכה 5 ימים, שעתים 14 דקות ו-26 שניות עברה הקולומביה מרחק כולל של 3,397,082 ק"מ.
ב-22 בנובמבר 1982 הוחזרה הקולומביה למרכז החלל קנדי בפלורידה.
אברהם דוב כהנא שפירא

חייו

הרב כהנא-שפירא היה בנו של הרב זלמן סנדר כהנא שפירא ומצאצאי הרב חיים מוולוז'ין והרב אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא בעל יסוד ושורש העבודה. בגיל 21 נשא את רחל, בתו של הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן, מחבר ספר "אור גדול", שכונה "הגדול ממינסק". בגיל 26 מונה לרבה של סמולוביץ', ובגיל 43 מונה לרבה של קובנה, העיר היהודית השנייה בחשיבותה בליטא. בתקופה שבין שתי המלחמות העולם בין השנים 1939-1920, הייתה קובנה לעיר הבירה של ליטא העצמאית, ורבי אברהם דוב שימש כיו"ר "אגודת הרבנים דליטא", וכסגנו שימש רבי אברהם אריה גרוסברד רבה של שירווינט, ומחשובי הרבנים בה היה רבי אריה ליב רובין רבה של וילקומיר.
בהיותו תלמיד בישיבת וולוז'ין היה פעיל בתנועה סודית של חובבי ציון בשם "נצח ישראל". התעניין כל חייו בנעשה בארץ ישראל. השתתף בתרע"ט בוועידת היסוד של תנועת אגודת ישראל העולמית. ניסה רבות לפעול לשיתוף פעולה בין "האגודה" להסתדרות הציונית העולמית.
היה שותף למשלחת לארצות הברית בתרפ"ד לצורך גיוס תרומות לעולם הישיבות יחד עם הראי"ה קוק שעמד בראש המשלחת והרב משה מרדכי אפשטיין.
בזמן פרוץ מלחמת העולם השנייה, שהה בשווייץ לצורך החלמה ממחלה קשה. בנו ירוחם, שגר בניו יורק, הפציר בו שיעזוב את אירופה לטובת ניו-יורק עד סיום המלחמה, אבל הוא חזר משווייץ לקובנה, וסירב להפקיר את קהילתו בשעותיה הקשות. לכל אורך תקופת המלחמה ניסה בנו להוציא אותו מאירופה לניו-יורק, ללא הצלחה.
נפטר בגטו קובנה בכ"ב באדר א' תש"ג לאחר מחלה. זכה להיקבר בלוויה עם קהל רב, עניין שנחשב לסכנת נפשות חמורה באותם ימים. אשתו רחל, בנם הד"ר חיים נחמן, כלתו רעיה, ונכדו, איתמר, בן הארבע עשרה, הוצאו להורג במהלך חודש כסלו תש"ד.
מקום קבורתו בבית העלמין בקובנא. ליד האהל של הרב ברוך הורוביץ ראש ישיבת סלבודקה ורבה של אלקסוט שבקובנה.
גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס

גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס (Gnaeus Cornelius Scipio Calvus)  היה קונסול ומצביא רומאי במלחמה הפונית השנייה ולפניה. נהרג בקרב באיטיס בשנת 211 לפנה"ס.

ביוגרפיה

ב-222 לפנה"ס נבחר לקונסול, ויחד עם עמיתו מרקוס קלאודיוס מרקלוס נלחם בשבטי הגאלים האינסוברים. כשפרצה המלחמה הפונית השנייה, ב-218 לפנה"ס, שירת כלגאטוס תחת פיקוד אחיו פובליוס קורנליוס סקיפיו, ונשלח לעמוד בראש חילות רומא בהיספניה (ספרד), שהייתה בסיס היציאה והכוח של חניבעל. משימתו הייתה למנוע מן הקרתגים לסייע לחניבעל הנלחם באיטליה בחיילים ובאספקה. ב-218 לפנה"ס ניצח את צבא הקרתגים בקרב קיסה, השתלט על ערי החוף שמצפון לנהר היברוס, והצליח להעביר לצדה של רומא רבים משבטי האיברים, חלקם בכוח ואחרים בבריתות שלום. שנה אחר, ב-217 לפנה"ס, הכה את ציים המלחמתי בקרב היברוס, וב-215 לפנה"ס ניצח יחד עם אחיו את צבא עזרובעל בקרב דרטוסה. בשנים הבאות הרחיב עם אחיו את כיבושיו דרומה מן הנהר היברוס, אך ב-211 לפנה"ס, לאחר שמונה שנות לחימה בהיספניה, נוצח ונהרג בקרב באיטיס. אחיו נהרג באותו קרב זמן קצר לפניו.
פירוש ה-cognomen שלו, קאלבוס, הוא "קירח". אביו, לוקיוס קורנליוס סקיפיו, היה קונסול בשנת 259 לפנה"ס. בנו, פובליוס קורנליוס סקיפיו נאסיקה, היה קונסול בשנת 191 לפנה"ס.
בקעת אלון

בקעת אלון היא בקעה באפיק נחל אורן בהר הכרמל. הבקעה משתרעת מערבית לעספיא ותחילתה באזור בו נשפך מצפון נחל חיק לנחל אורן. חלקה הצפוני מערבי של הבקעה נמצא בתחום פארק הכרמל שמורת "הר אלון". בחלקה הדרומי של הבקעה עובר שביל ישראל בדרכו מנחל חיק מצפונה להר שוקף בדרומה.

גאוגרפיה וגאולוגיה

כוונה הכללי של הבקעה הוא מדרום-מזרח לצפון-מערב עד אזור "חורבת אלון" והר אלון. תוך כדי זרימתו של נחל אורן בבקעה נשפך אליו נחל אלון שתחילתו באזור "צומת דמון" והוא זורם בכוון כללי מצפון-מזרח לדרום-מערב.
לבקעה מבנה כללי של משולש כשקודקודה בכוון דרום. את הבקעה מקיפים מדרום מערב הר ערקן, מצפון הר אלון ומדרום–מזרח הר אלה. גובהה של הבקעה מעל פני הים נע בין 323 מטר בתחילתה ליד שפך נחל חיק ועד 313 מטר לערך ליד חורבת אלון.
בקעת אלון היא אחד המקומות בכרמל בהם נמצאים שרידים של הרי הגעש תת-ימיים. הבקעה נוצרה כתוצאה מהתחתרות נחל אורן בטוף הגעשי. אדמת הבקעה שנוצרה כתוצאה מבליית הטוף, סובלת מבעיית חלחול מועט ואוורור לא מספיק, ולכן היא כמעט אינה מעובדת. במרכז הבקעה יש הצטברות של אדמת סחף משכבות הגיר של ההרים מסביב. אזור זה מעובד על ידי תושבי עספיא.

עין אלון

בצפון הבקעה נובע "עין אלון" זהו מעיין שכבה. עין אלון הוא בעצם קבוצת נביעות. שתי הנביעות המרכזיות מכוסות במבני בטון המזרימים את המים לצינורות. ליד אחת הנביעות נמצא בית משאבה נטוש שהוקם בתקופת המנדט הבריטי על ידי משפחת קרמאן מחיפה, לצורך מפעל הטבק שפעל ב"דמון". המערכת סיפקה מים גם לבית הכלא. במורד הנחל יש נביעות קטנות נוספות. סביב מי המעיין נמצא סבך של הרדופים וחורש של עצי אלון. צפון למעיינות נמצאים שרידי טחנת קמח שנבנתה כנראה בתקופה צלבנית. הטחנה נהרסה עם השנים במלחמת העולם הראשונה הטחנה תוקנה ופעלה לתקופה מסוימת.

חורבת אלון

מעל גבעה המתנשאת כ-15 מטר מעל לגדת הנחל, בקצה הצפוני מערבי של הבקעה, נמצאים שרידי יישוב קדום הנקראים "חורבת אלון". במקום נמצאו שרידים ארכאולוגים של כלי אבן וחרסים מהתקופה הנאוליתית, התקופה הכלקוליתית, התקופה הפרסית, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה הממלוכית. במקום נמצאים שרידי חקלאות עתיקה של טרסות חקלאיות, גלי סיקול אבנים, קירות תמך ושרידי קירות מבנים. מהגבעה יורד שביל ל"עין אלון" שבאפיק הנחל אשר שימש כנראה את התושבים הקדומים. בעבר היה במקום יישוב דרוזי המכונה על ידם בשם "ח'ירבת זרעה" (חורבת שדות המזרע) הכפר נהרס במרד הפלאחים בשנת 1840 לאחר שהעות'מאנים כבשו את האזור מחדש מידי מוחמד עלי שליט מצרים. בשנת 2003 נבנה באזור על ידי הדרוזים מבנה קטן המנציח את זכרה של "סית ח'דרה" (הגברת הירוקה) שהתגוררה בכפר זרעא וייעצה לתושבי הכפר בסוגיות מוסריות ודתיות.
דראגוש גריגורה

קריירת מועדונים

גריגורה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת CFR טימישוארה בשנת 2006. לאחר שנתיים, עבר לאחד המועדונים הבכירים ברומניה, דינמו בוקרשט. במדי דינמו שיחק במשך 6 שנים, במהלכן זכה בגביע הרומני, וצבר סך הכל 135 משחקי ליגה בהם כבש 9 שערים. בשנת 2014, עזב את רומניה, לאחר שחתם במועדון הצרפתי טולוז. לאחר עונת בכורה טובה, עזב את אירופה כשחתם במועדון הכדורגל הקטרי אל-סאיליה. בשנת 2018 חתם בלודוגורץ ראזגרד הבולגרית.

קריירה בינלאומית

גריגורה נמנה עם סגל נבחרת רומניה משנת 2011. הוא חלק מסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
Baidu

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מוצרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.