google/wiki40b huggingface dataset:
ברידג' בישראל

פעילות ברידג' בישראל מתקיימת כבר מספר שנים רב. פעילות הברידג' כוללת תחרויות ברמה הארצית (אליפויות הארץ, משחקי ליגה ומשחקי גביע וכיוצא בזה), תחרויות מקומיות במועדונים, פסטיבלים בינלאומיים (כל שנה בפברואר בתל אביב ובנובמבר באילת). את ישראל מייצגות בתחרויות בינלאומיות נבחרות פתוחה, נשים, צעירים וסניורים שזכו בתארים שונים. שחקנים ישראלים זכו להישגים גם בתחרויות בינלאומיות שלא במסגרת נבחרות לאומיות. בנוסף לכך מתקיימת פעילות ענפה של הדרכה עם דגש מיוחד על הדרכת הדור הצעיר.
ענף הברידג' התחרותי בישראל מנוהל ומאורגן על ידי ההתאגדות הישראלית לברידג'. התאגדות הברידג' בישראל חברה בהתאחדות אילת - ארגון הגג של ענפי הספורט בישראל, שאינם אולימפיים.

הישגים יוצאי דופן שלא בתחרויות

מחבר בעיות הברידג' הישראלי פאול לוקאץ' (1915–1982) נחשב לאחד מגדולי מחברי הבעיות בברידג' בכל הזמנים. לוקאץ' הוגדר על ידי ויקטור מולו כ: "שחקן הברידג' הטוב ביותר בכל הזמנים שלא ליד שולחן הברידג'".
נוזל חוץ-תאי

המרכיבים של הנוזל החוץ-תאי

קטיונים מרכזיים: נתרן (Na⁺) אשלגן (K⁺) וסידן (Ca⁺²).
אניונים מרכזיים: כלור (Cl⁻) וביקרבונט (HCO₃⁻).
ישנם פחות פרוטאינים בנוזל החוץ-תאי מאשר בנוזל התוך-תאי.
הדיקטטורה המרכז-כספית

רקע

הכוחות הרוסיים השונים והארמנים, ביקשו מהבריטים עזרה בעצירת צבא האסלאם העות'מאני בדרכו לבאקו. כוחות בריטים תפסו את העיר וסייעו לכוחות הארמנים להגן על העיר בקרב באקו, אך נכשלו ונסוגו מפני העות'מאנים. יחד עם הבריטים ברחו מהעיר רבים מתושביה הארמנים שפחדו מהמשך רצח העם הארמני. ב-30 באוקטובר חתמו העות'מאנים על הפסקת האש של מודרוס והבריטים כבשו את העיר שוב.
עמירם אלדור

ביוגרפיה

נולד בתל אביב לשמואל ודוביניסקי ובלנקה לבית אלכסנדרוני. בילדותו עברתה המשפחה את שמה לאלדור. לזוג היו שני ילדים. אלדור למד בתיכון עירוני א' בתל אביב ובצבא שירת כחובש בשלישות. אחרי השירות הצבאי, החל ללמוד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים ב-1969. לאחר סיום לימודיו התמחה בהמטולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. הוא שירת כרופא בגדוד סיור 134 במלחמת יום כיפור ברמת הגולן. ב-1978 נסע אלדור לאוניברסיטת קורנל בניו יורק, ללימודי פוסט דוקטורט. עם חזרתו לישראל התמנה למנהל יחידת הקרישה במחלקה ההמטולוגית בבית החולים הדסה. 
בשנת 1988, בגיל 45, מונה אלדור לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. כחמש שנים לאחר מכן, עבר אלדור לנהל את המכון ההמטולוגי במרכז הרפואי ע"ש סוראסקי. כמו כן, כיהן כמזכיר יו"ר האיגוד הישראלי להמטולוגיה בשנים 1996–1998.

מחקריו

אלדור עסק הן במחקר קליני והן במחקר בסיסי והתמחה בפקקת והמוסטזיס (עצירת דימום), כשהוא מפרסם מאמרים רבים על בסיס נתונים קליניים על ITP ו-TTP (ארגמנת של קרישה וחסר טסיות) וכן על בקרת תאי אנדותל, פרוסטגלנדין ועוד. אלדור היה היה ממייסדי תחום ההמטו-גינקולוגיה והראשון שגילה את הקשר בין נוגדן לופוס להיווצרות קרישי דם שגורמים להפלות חוזרות בשליש הראשון של ההריון ושסיבוכי הריון כגון רעלת הריון, היפרדות השליה והפרעות בהתפתחות העובר המתרחשות בשלבי הריון מאוחרים, גם הם תוצר של סיבוכי קרישה. במחקר חלוצי נוסף, חקר אלדור את נוגדי הקרישה שמפרישות עלוקות כדי לנסות להשתמש בהם למטרות רפואיות. אלדור הראה שעלוקות גורמת לזרימה נמרצת של הדם, מונעת היווצרות קרישים וחומרים שהן מפרישות עשויים לסייע לחולים הסובלים מבעיות במערכת הקרישה או מקרישתיות יתר שלא ניתן לטפל בהם בתרופות רגילות. 
אלדור פרסם 276 מאמרים מדעיים (מתוכם 27 מאמרים פורסמו לאחר מותו על ידי חוקרים עימם שיתף פעולה).

מותו והנצחה

ב-24 בנובמבר 2001, נהרג בתאונת מטוס בציריך שבשווייץ. איתו היה גם פרופ יעקב מצנר 
לאחר מותו הוקמה לזכרו קרן שפועלת לקידום מחקר של רופאים צעירים.
עמירם אלדור היה נשוי לאדריכלית סופיה אלדור (לשעבר מנהלת האגף לתכנון עירוני במשרד הבינוי והשיכון) ולזוג שני בנים רועי אלדור מנהל יחידת הסוכרת במכון לאנדוקרינולוגיה מטבוליזם ולחץ דם במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי וערן אלדור מהנדס בניין.
PSK (אפנון)

PSK (ראשי תיבות של: Phase-Shift Keying) הוא אפנון דיגיטלי אשר מעביר מידע על ידי שינוי או אפנון של המופע (פאזה) של גל, הנקרא גל נושא.
כל סכמה של אפנון משתמשת במספר סופי של אותות נבדלים כדי לייצג מידע דיגיטלי. PSK משתמש במספר סופי של פאזות, לכל אחת משויך רצף בינארי ייחודי. בדרך כלל לכל מופע מספר שווה של ביטים. כל סדרה של ביטים היא סימן (Symbol) אשר מיוצג על ידי ערך פאזה מסוים.
המפענח, אשר מתוכנן עבור סט של סימנים הנמצאים בשימוש המקודד, קובע את הפאזה של הגל הנקלט וממפה אותו חזרה לסימן שהוא מייצג, וכך מחלץ את המידע המקורי. בשל כך על המקלט להיות מסוגל להשוות מופעים בין הגל הנקלט ל"גל ייחוס", מערכת כזו נקראת קוהרנטית ומכונה "CPSK".
לחלופין, במקום לפעול באופן קבוע ביחס לגל ייחוס מוגדר וסטטי, התשדורת יכולה לפעול בייחס לעצמה. שינויים במופע של שידור ניתנים להתייחסות כמשמעותיים. במערכת כזו, המפענח קובע את השינוי בפאזה במקום את הפאזה עצמה (ביחס לגל ייחוס). מכיוון ששיטה זו מחייבת התייחסות לשינוי שבין שתי פאזות רצופות היא נקראת PSK דיפרנציאלי או "DPSK" (ראשי תיבות של differential phase-shift keying). ‏DPSK הוא באופן משמעותי פשוט יותר למימוש מאשר PSK "רגיל" מכיוון שאין למקלט צורך להחזיק העתק של גל הייחוס כדי לקבוע את הפאזה של הגל הנקלט. מערכת כזו היא מימוש של סכמה לא-קוהרנטית. מצד שני, הפענוח מכיל שגיאות רבות יותר עליהן יש להתגבר בעזרת אלגוריתמיקה.

BPSK

BPSK הוא PSK בינארי, נקראת גם PRK (ראשי תיבות של phase reversal keying) או 2PSK, היא הצורה הפשוטה ביותר של PSK המשתמשת בשתי פאזות המובדלות זו מזו ב 180° ולכן יכולה להיקרא 2-PSK
למעשה לא ממש משנה היכן הנקודות ממוקמות ובאיור הן מוצגות על הציר הממשי בערכים 0° ו 180°. אפנון BPSK הוא חזק במיוחד מפני שנדרשת רמת הרעש הגבוהה ביותר כדי לגרום למפענח לקבל תוצאה שגויה. מאידך, יש לה יכולת לאפנן בקצב של ביט בודד עבור כל סמל ולכן אם קצבי העברת המידע הנדרשים גבוהים יותר היא לא מתאימה.
המידע עובר בדרך כלל קידוד לפני האפנון מפני שעבור הזחה שרירותית של פאזה, המפענח לא יכול לקבוע את זהות כל אחת מהנקודות.
BPSK זהה פונקציונלית לאפנון 2-QAM .

QPSK

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
נקרא גם 4-PSK, או 4-QAM (למרות שהקונספטים הראשוניים של 4-QAM שונים, גלי הרדיו המאופננים זהים לחלוטין). QPSK משתמש בארבע נקודות על דיאגרמת הקונסטלציות, במרחקים שווים זה מזה על היקף המעגל. עם ארבעה מופעים, QPSK יכול לקודד שני ביטים לכל סמל.
ניתוח מתמטי מראה כי QPSK יכול לשמש להכפלת קצב המידע בהשוואה ל BPSK כאשר רוחב הפס נשאר זהה, או לשמור על קצב מידע שווה אבל להשתמש רק בחצי מרוחב הפס. במקרה השני, ה BER של QPSK זהה ל BER של BPSK.
מאחר שערוצי תקשורת רדיו מחולקים על ידי סוכנויות כגון ה-"Federal Communication Commission" אשר נותנות רוחב פס מקסימלי כלשהו, היתרון של QPSK הופך ברור: QPSK משדר פי שניים מהמידע באותו זמן עבור אותו רוחב פס נתון בהשוואה ל BPSK ובאותו BER.
ה"מחיר" אותו יש לשלם הוא במקלטים ובמשדרים אשר דורשים מורכבות גבוהה יותר.

PSK מסדר גבוה יותר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קיבולת ערוץ

כמו כל האפנונים ה-Mיים בעלי סכמה של M = 2b סמלים, אם תינתן גישה לא מוגבלת לרוחב הפס הקבוע, קיבולת הערוץ של כל PSK עולה למקסימום של b ביטים לכל סימול כאשר היחס אות-רעש גודל.
פסגת סטרנברג

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של ב. שטרנברג (B. Sternberg), שהיה חבר משלחת החקר הגאופיזית, במסגרת פרויקט חקר מדף הקרח רוס, בעונת מחקר 1974 - 1973.
ויליאם נג'ובו

קריירת מועדונים

נג'ובו התחיל את הקריירה שלו בלוסקה דינמוס בה שיחק שנתיים.
בקיץ 2009 חתם נג'ובו בעירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית. ב-8 באוגוסט 2009 ערך נג'ובו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד סקציה נס ציונה במסגרת גביע הטוטו. ב-22 בספטמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל כפר סבא. בקריית שמונה שיחק שלוש עונות בהן זכה עם הקבוצה פעם אחת בגביע הטוטו-לאומית, פעם אחת באליפות הליגה הלאומית, פעמיים בגביע הטוטו-על ובאליפות ראשונה בהיסטוריה של הקבוצה.
ב-6 ביולי 2012 חתם נג'ובו בהפועל באר שבע לשלוש שנים, אך בנובמבר של אותה עונה שוחרר מהקבוצה.
בספטמבר 2013 חתם באנוסיס נאון פראלימני מליגת העל הקפריסאית בה שיחק עד מרץ 2014.
ב-23 בדצמבר 2014 חתם נג'ובו בבית"ר תל אביב רמלה עד לסיום העונה.
בינואר 2016 חזר נג'ובו לזמביה אחרי 6 וחצי עונות מחוצה לה וחתם בפאוור דינמוס. לקראת עונת 2017 חתם בקאבווה ואריורס.

קריירה בינלאומית

ב-29 בספטמבר 2007 ערך נג'ובו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה בניצחון 0-3 נגד מוזמביק, בו גם כבש את שערו היחידי בנבחרת.
נג'ובו השתתף עם הנבחרת ארבע פעמים בגביע אפריקה לאומות בשנים 2006, 2008, 2010 ו-2013.
קתרין פאר

ביוגרפיה

קתרין הייתה בתו של סר תומאס פאר מקנדל ואשתו מוד גרין. אביה נפטר כאשר הייתה בת חמש. לקתרין היו אח בשם ויליאם ואחות בשם אן. בגיל 15 היא נישאה לראשונה לאדוארד, לורד בורו (Borough), אשר נפטר בשנת 1529. בין השנים 1530 - 1543 הייתה קתרין נשואה לג'ון נוויל, לורד לטימר, אשר נפטר בשנת 1543. לקתרין לא היו ילדים מנישואיה הראשונים, אך היא הפכה לאם חורגת לילדיו של בעלה. כאלמנה עשירה ובעלת מעמד, מיהרה קתרין לנסות ולמצוא שידוך נוסף, על מנת להגן על אחוזותיה. בגיל 30 הכירה את סר תומאס סימור (אחיה של ג'יין סימור אשתו השלישית של הנרי) והחלה ביניהם מערכת יחסים רומנטית. מערכת היחסים נמשכה זמן מה והשניים נועדו להינשא. המלך הנרי פגש בליידי לטימר, כאשר הגיעה לחצרו במטרה להתחנן על חייה של גיסתה, שבגדה בבעלה ויליאם פאר. הנרי אהב את מה שראה וביקש לחזר ולהינשא לקתרין בעצמו. הוא העריך את טוב ליבה, חוכמתה הרבה ובעיקר העריך כי תהייה חברה מנחמת לשנותיו האחרונות. על אף אהבתה לסר תומאס סימור וכוונתם להינשא, נאלצה לקבל את הצעת המלך ולהנשא לו. קתרין נישאה להנרי ה-8 ב-12 ביולי 1543 בארמון המפטון קורט. קתרין לקחה על עצמה את תפקיד האחות הרחמנייה להנרי ותחלואיו וגם שימשה כאם חורגת לילדיו מנישואיו הקודמים. קתרין הצליחה להביא לשיקום יחסיו של הנרי עם בנותיו מרי ואליזבת והם בילו מספר חגי מולד יחדיו בחצרו כמשפחה מאוחדת. קתרין הייתה פרוטסטנטית בנטייתה הדתית, וכתבה כמה חיבורים על הרפורמות הקתוליות.
הנרי נפטר ב-28 בינואר 1547 כשלצידו קתרין וילדיו. לאחר מותו של הנרי, נישאה קתרין לאהובה משכבר תומאס סימור, לראשונה בחייה מתוך אהבה. הנישואין לתומס התבררו כבעייתיים. תומאס היה רודף נשים ובמיוחד גילה חיבה יתרה לנסיכה הצעירה אליזבת, כאשר זו גרה בביתם. קתרין נכנסה להריון בפעם הראשונה בגיל 36 אך נפטרה מסיבוכים כתוצאה מן הלידה ב-5 בספטמבר 1548. התינוקת שנולדה, נקראה בשם מרי, אך כיוון שלא ידוע עליה פרטים נוספים לאחר 1549, היסטוריונים מעריכים כי מתה בהיותה ילדה.
סר תומאס סימור, בעלה של קתרין פאר, הוצא להורג באשמת בגידה בשנת 1549.
ארצות התן

רשימת הסיפורים בספר

1. ארצות התן
2. נוודים וצפע
3. דרך הרוח
4. קודם זמנו
5. מנזר השתקנים
6. אש זרה
7. כל הנהרות
8. תיקון העולם
9. אבן חלולה
10. על האדמה הרעה הזאת.

תנים ויצרים אפלים

שם הספר נגזר משמו של הסיפור הראשון שבאסופה: "ארצות התן", אך לא זו הסיבה היחידה לכותר הספר; התנים נוכחים כמעט בכל אחד מהסיפורים, ותיאורם, התנהגותם ויללותיהם מסמרות השיער הנשמעות היטב בלילה, משדרות ביתר שאת את היצרים והתשוקות האפלות, שהאדם כולא בתוכו. המספר כאילו מצביע על המימד החייתי שבאדם, החבוי בתוכם של אנשים, שבהם הקורא נפגש מדי יום ביומו, מבלי לנחש מה מתרחש בנפשם פנימה.
וכך מתאר המספר את נפילתו של תן צעיר במלכודת:
הוא זקף את אזניו בחרדה סתומה ולא שמע שום קול. הריחות טרפו את עשתונותיו. האומנם מקרה הוא? אנחנו תולים במקרים עיורון, והמקרים ניבטים אלינו באלף עיניים. עדיין רך הוא הגור הזה, ואם חש באלף העיניים הננעצות בו, לא יכול היה להבין מה הן אומרות. חומה של ברושים זקנים מאובקים מקיפה את הבוסתן.  מה הוא החוט הסמוי ההולך מן הדומם אל החי?  אנחנו מחפשים את קצה החוט הזה ביאוש, בחרון, בעוית, נושכים שפתיים עד דם, מצמצמים את עינינו בשגעון.  התנים יודעים את החוט. זרמים ענוגים מרטיטים אותו, הולכים מגוף אל גוף, מיש אל יש, מרוטט אל רוטט. ושם מנוחה ושלום.
— ארצות התן, (כתר, 2009), עמ' 14 - 15
דרך התיאור של עוז בספרו הראשון שונה מדרכי התיאור הריאליים שלו בספריו הבאים, שם הוא לא מרבה בסמלים ומבנים מטפוריים, בעוד שכאן הוא משתדל לדבר על מציאות חדשה של קיבוץ, מציאות של התמוטטות הערכים שהיו בדור הפלמ"ח. ומציאות חדשה כאילו נזקקת למבנים תמטיים שונים, כמו למשל המבנה הפארודי, שמעמיד באור מגוחך את הערכים של הדור הקודם, או מטפורות ותיאורים שמשדרים מאבק, אלימות ואימה.
המאבקים הנרמזים במטפורות הפזורות בסיפורים הם בין עונות השנה, בין הרוח לשרב, בין העולם הפראי לעולם התרבות, בין הקיבוץ לתנים, בין החי לדומם. החברה הקיבוצית מספקת פלטפורמה למאבקים וארוטיקה, לעיתים דחוקה, ולעיתים מתפרצת, כאשר התרבותי והפראי שולטים בה לסירוגין, הדחייה נלחמת במשיכה והאהבה נדחקת מול המוות.
התחושה הכללית ששוררת בכלל הסיפורים איננה אופטימית. הם לא רק משדרים התפרצויות של אימה ויצרים שונים, אלא מסתיימים, בדרך כלל, בחוסר תקווה ותוחלת, יאוש וחידלון.

 התקבלות הספר

תשומת הלב של הביקורת הופנתה מיידית לספרו הראשון של עמוס עוז. "מאורע שאין למעט בחשיבותו" כינה את הופעת הספר יהודה פרידלנדר, וציין את כשרונותיו האפיים של המחבר וסגנונו. מכיוון שרוב הסיפורים דנים באנשים מהקיבוץ, הביע פרידלנדר את חששו, שעוז יהיה סופר של נושא אחד, אך ספריו הבאים הפיגו את חששו.
זה מכבר לא זכינו להופעת בכורה כה מרשימה של מספר צעיר. סיפורי עמוס עוז עומדים בסימן הבגרות והרצינות, עיצובם הסגנוני בשל וראיית העולם שבתשתיתם כבדת משמעות היא משבח א.ב. יפה את הספר, ומזכיר את מיכה יוסף ברדיצ'בסקי כמי שהיווה מקור השראה מרוחק למלחמות הגורל והייצרים אצל הגיבורים.
ת. גולובסקי התייחס לספר ברגשות מעורבים; כשרונו של עוז בולט אמנם, הסכים גולובסקי, אך הוא טרם מצא את התמהיל הנכון בין הספרות המודרנית והספרות הריאלית וכחלק מגישתו המודרנית עיוות עד כיעור את הדמויות ואת העלילה.
גבריאל מוקד מכביר בשבחו של המספר עמוס עוז וכושר התיאור שלו. גם הוא מזכיר את ברדיצ'בסקי, ומוסיף את יוסף חיים ברנר כמקורות השראה של הסופר בראשית דרכו.
ברונדבי (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1964 כתוצאה מאיחוד של שני מועדוני כדורגל מברונדבי. 
בשנת 1985 זכה המועדון באליפות הראשונה ובשנת 2005 זכה המועדון באליפות העשירית והאחרונה עד כה. 
בשנת 1989 זכה המועדון בגביע הדני בפעם הראשונה ובשנת 2008 זכה המועדון בגביע הדני בפעם השישית והאחרונה עד כה כשניצח במשחק הגמר את קבוצת אסביירג.
אריאל ארנברג

ביוגרפיה

אריאל ארנברג הוא בנם של שמואל (שמוליק) ארנברג, יועץ נדל"ן ושל יעל ארנברג, פקידת בנק.
מאמניו הם רבי-האמנים: מיכאל רויז, טל בראון והאמן הבינלאומי אסף גבעון. וכן עובד עם רב אמן רם סופר.
החל משנת 2015 מייצג את מועדון כפר סבא בליגה הלאומית. מתגורר בראשון לציון.
דוראפור

דּוּרַאפּוֹר (באנגלית: Durapore) הוא חומר חבישה רפואי בצורת גליל דביק של בד בסגנון משי חזק וקשיח. באנגלית הוא מוכר בעיקר בשם הגנרי שלו הוא silk tape.

שימושים

הדוראפור, בשונה מהמיקרופור, הוא דביק, חזק וקשיח יותר ואינו ניתן לחיתוך בקלות יחסית למיקרופור. הדוראפור מתאים יותר למקרים בהן צריך הידוק חזק ועמידות בפני לחץ (לעומת המיקרופור שאינו עמיד בפני לחץ).
ללא לטקס, והיפואלרגני. קיימים גדלים שונים לדוראפור: החל מ-0.5 ועד 3 אינץ'. כמו מוצרי חבישה רבים המצויים בבתי חולים הוא נקי אך לא סטרילי, והחברה מציעה להפוך אותו לסטרילי בעזרת אתילן אוקסיד, חומר אורגני המשמש בין היתר לחיטוי של ציוד רפואי. לדורפור חיי מדף של 5 שנים בתנאים נאותים.

היסטוריה

הדורפור בדומה למיקרופור, הומצא לראשונה במאה הקודמת על ידי חברת 3M, ומאז זכה להצלחה רבה ברחבי העולם והפך לאחד ממוצרי היסוד בחבישה. כיום, מייצרות חברות רבות ברחבי העולם את הדוראפור תחת שמות אחרים; בישראל אין חברה המיצרת דוראפור והחומר מיובא מִחוץ לארץ.

אטימולוגיה

משמעות השם דוראפור (Durapore), הוא הלחמה של המילים הלטיניות דורה (קשיח) פור (נקב). מכיוון שהוא סרט הדבקה קשיח ונושם כמו שאר אחיו במשפחת סרטי ההדבקה בטכניקת הנקבובים הזעירים (ראו מיקרופור למשל) המאפשרים לעור לנשום וכן מאפשרים להתאיידות של רטיבות ולחות.
רדווילישקיס

תולדות היישוב

העיר נוסדה בסוף המאה ה-15, ובשנת 1687 הוענקה לה זכות לקיים בה שווקים. בין המאות ה-17 וה-19 נפגעה העיר מקרבות שונים, ובייחוד בעת המלחמה הצפונית הגדולה.
עם חיבור העיר לקו מסילת הברזל בתחילות שנות ה-70 של המאה ה-19 הואץ פיתוחה.

יהודי רדווילישוק

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-250 משפחות יהודיות, והתקיימה בה פעילות ציונית, תוך קיום בית ספר עברי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940 נאסרה פעילות זו.
ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, תוך סימון בתי היהודים וגיוס היהודים לעבודות כפייה משפילות, שלוו במעשי התעללות.
ב-8 ביולי 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו מגודר שהוקם בכמה צריפים בה, אשר נשמר בידי שוטרים ליטאים וגרמנים, ובו נצטוו בענידת טלאי צהוב ובביצוע עבודות כפייה.
ב-12 ביולי 1941 רצחו הגרמנים את רובם המוחלט של הגברים היהודים מהגטו בחורשה ליד בית העלמין היהודי המקומי. בהמשך אותו חודש הועברו כ-500 יושבי הגטו, בעיקר נשים וילדים, למחנה לשבויי מלחמה סובייטים, וב-26 באוגוסט 1941 שולחו כ-400 מהם לגטו זאגר, בו נרצחו כעבור זמן מה. יתר יהודי הגטו שבעיר הועברו לגטו שאולאי, כאשר חלקם נרצחו בדרך, והיתר נרצחו בעת השמדת גטו זה.
אוהב להיות בבית

עטיפת האלבום

על עטיפת האלבום מוצג ציור שיצר יורם לוקוב שציור קודם שלו הופיע גם הוא על עטיפת אלבומו של איינשטיין ישן וגם חדש 20 שנה קודם לכן. בציור מתואר איינשטיין כשהוא יושב יחף ורכון על שולחן הכתיבה. מבעד לדלת המרפסת ניבט נוף עירוני. הציור שנעשה בהשראת שירי האלבום כולל רמיזות ישירות לכמה משירי האלבום, ובהם "שיר על התוכי יוסי", "יושב מול הנייר" וכן "אוהב להיות בבית". באלבום איורים נוספים שיצר המעצב מנחם רגב.
אמה איימס

חייה

איימס, בתו של פרקליט טוען בבתי משפט בינלאומיים, נולדה בשאנגחאי שבסין. את הכשרתה בשירה קיבלה בבוסטון, אצל המורה המפורסמת מתילדה מרקזי, אם כי בהמשך ניסתה להמעיט בערך השפעתה של מרקזי על קולה. לאחר זמן הוזמנה לשיר בתפקיד הראשי ב"רומיאו ויוליה", באופרה של פריז. לאחר הופעת הבכורה שלה בשנת 1889, המשיכה להופיע בתפקיד זה עוד פעמים רבות בשנתיים הבאות, עד שחדלה ממנו לבסוף ב-1891 מסיבות אישיות.
באותה שנה הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שוב בתפקיד יוליה. בניו יורק זכתה לתהילה הרבה ביותר, ושם המשיכה להופיע באופרות עד לפרישתה בשנת 1909. כמו כן, הופיעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. כשהתפנתה אחרי שפרשה מן המטרופוליטן אופרה, יצאה למסעות קונצרטים ברחבי ארצות הברית, עד שלבסוף הסתלקה מעסקי השירה מכול וכול בשנת 1916.
בשנת 1929 כתבה איימס אוטוביוגרפיה, "זכרונות והרהורים".
אומרים שאיימס לא הייתה מרוצה מקולה כפי שנשמע בהקלטות, אם כי ב-1939 הופיעה בתוכנית רדיו, השמיעה כמה מתקליטיה המפורסמים ביותר ודיברה עליהם שלא בצניעות יתירה. אפשר לשמוע את איימס גם ב"גלילי מייפלסון".
הרפרטואר של איימס היה רחב יריעה וכלל את "אאידה" של ורדי, "לוהנגרין" של וגנר, "טוסקה" של פוצ'יני, "קנאת בן-כפר" של מסקאני, נישואי פיגארו ודון ג'ובאני של מוצרט ופאוסט של גונו.

חייה האישיים

איימס נישאה פעמיים, תחילה לצייר ג'וליאן סטורי ואחר לבריטון המפורסם אמיליו די ג'יגורזה, שעמו הקליטה כמה תקליטים. בשני המקרים הסתיימו הנישואין בגירושין ובמרירות רבה. לא נולדו לה ילדים, אבל באוטוביוגרפיה שלה הודתה כי נכפה עליה "הליך רפואי". 
איימס עקרה את מושבה לניו יורק בשנת 1936, שם עשתה לה שֵם כמורה לפיתוח קול. בניו יורק נהנתה ללכת להצגות בתיאטראות ברודוויי. אמה איימס מתה בשנת 1952, בגיל 86.
אליעזר זאב רוזנבוים

ביוגרפיה

נולד לרבי יעקב ישכר בער רוזנבוים ולרבקה (בת רבי משה הערש מאראד - רומניה), הבכור מבין אחד-עשר ילדיהם. למד בתלמוד תורה בעלזא בבני ברק ובישיבת "מאמר מרדכי" נדבורנה, שנוסדה על ידי סבו האדמו"ר רבי חיים מרדכי רוזנבוים.
בשנת ה'תשל"ט התחתן עם שרה רבקה, בת הרב אהרן צבי וויצנער ששימש כרבה של העיר פשעמישל בגאליציה לפני מלחמת העולם השנייה. תקופה קצרה לאחר נישואיו חזר לישראל לעזור לאביו בהנהגת הקהילה. בשנת ה'תשנ"ב הוכתר לרב קהילת נדבורנה.
בז' באדר ה'תשע"ב נפטר אביו, ובמהלך הלוויתו הוא הוכתר למלא את מקומו. לפי צוואת האב, שלושת בניו האחרים שכיהנו בחייו כרבני החסידות בירושלים, ביתר עילית ואלעד, מכהנים כאדמו"רים במקום מגוריהם, ושלושת בניו האחרים יתמנו לאדמו"רים כאשר יבנו בתי כנסת לעצמם.

הנהגותיו

נוהג לקבוע תענית דיבור בימי שני וחמישי, וכן מראש חודש אלול עד אחרי יום כיפור. 
בטישים הוא נושא דברי תורה במשך כ-30 דקות. הטיש מלווה במקהלה. הוא דורש מחסידיו לבל יעבור עליהם יום ללא לימוד תורה. 
דברי תורתו יוצאים לאור מדי שבוע על ידי מערכת "נדברה נא" ומערכת "אמרי קודש".

החסידות בהנהגתו

החסידות תחת הנהגתו מונה כ-350 משפחות, מהן כמאה בקריית נדבורנה בבני ברק.  קהילות נוספות קיימות בירושלים, ביתר עילית, אלעד, אשדוד, בית שמש. מוסדותיו כוללים את הישיבה גדולה "מאמר מרדכי", מתיבתא לצעירים "תכלת מרדכי", תלמוד תורה "תפארת מרדכי" שבו כ-200 תלמידים; כוללים, גני ילדים; שטיבלאך ומקווה טהרה. במרכז החסידות שבבני ברק מתקיים מערך שיעורי תורה. לחסידות גם ארגוני חסד.
שרה וודוורד

ביוגרפיה

וודוורד נולדה בלונדון. היא בתם של השחקן אדוארד וודוורד ואשתו הראשונה, השחקנית ונטיה בארט. יש לה שני אחים השחקנים טים וודוורד ופיטר וודוורד, ואחות אמילי וודוורד שהיא בתה של השחקנית מישל דוטריס.
וודוורד למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) שם זכתה ב"מדליית זהב בנקרופט". אחרי סיום הלימודים הצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית (RSC) והופיעה איתם במחזה השייקספירי "ריצ'רד השלישי" יחד עם אנתוני שר, ובמחזה "הנרי החמישי" לצדו של קנת בראנה. ב-1993 חזרה לשחק שוב ב-RSC וגילמה את מירנדה במחזה "הסערה" בבימויו של סם מנדס. עם מנדס עבדה גם במחזה "London Assurance" יחד עם פול אדינגטון. במחזה "Kean" שיחקה לצידו של דרק ג'קובי, ובמחזה "Habeas Corpus" הופיעה יחד עם אימלדה סטונטון, ברנדה בלתין וג'ים ברודבנט. ב-1998 זכתה וודוורד בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה על תפקידה במחזה "טום וקלם" מאת סטיבן קראצ'ט . בשנת 2000 הייתה מועמדת לפרס טוני על הופעתה במחזה "הדבר האמיתי" מאת טום סטופארד בהפקת דונמאר ורהאוס.

חיים אישיים

וודוורד נשואה לשחקן פטריק טומי. לבני הזוג יש שתי בנות והם חיים בלונדון.
יהודייה (עבאסייה)

היסטוריה

יישוב בשם "יהוד" מוזכר בספר יהושע כחלק מנחלת שבט דן. בתקופה הרומית הוא כונה Iudaea - כשמה של ארץ יהודה כולה בפי הרומאים, ובתקופה הערבית השם שוערב ל"אל-יהודייה", שמשמעותו "היהודי". בתקופה הממלוכית נבנה ביהודייה קבר מפואר, שיוחס ליהודה בן יעקב (א-נבי הודא אבן סדנא יעקוב).
ב-1882 הוקמה בשולי הכפר מושבה על ידי מקימי פתח תקווה בשם יהוד שנעזבה בשנת 1893.
במאורעות תרפ"א (1921) תקפו ערביי יהודייה, יחד עם ערביי פג'ה, ראס אל-עין ואחרים את המושבות פתח תקווה וכפר סבא. ב-1932 שם הכפר שונה ל"אל-עבאסייה", על שמו של שיח' מקומי בשם עבאס.
במאה העשרים צמח הכפר במהירות, במאה התשע-עשרה מנה הכפר כאלף תושבים. בסקר הכפרים שנעשה ב-1945, הוערך מספר תושבי הכפר בכ-5,800 תושבים, מתוכם 150 יהודים ושטח הכפר הוערך בסך של 20,540 דונם עות'מאני מתוכם 1,135 בבעלות יהודית ו-1,906 בבעלות ציבורית.
המועצה המקומית עבאסייה הוקמה ב-1945, במטרה לשפר את השירותים הסוציאליים ולרצף את הרחובות. באותה תקופה נוסדו שני בתי ספר (לבנים ולבנות). בכפר היו שני מסגדים, הגדול מהם בעל צריח בגובה 21 מטרים (בתמונה), ועוד מסגד קטן יותר.
ביום 30 בנובמבר 1947 תקפו אנשי הכפר אוטובוס נוסעים, שעבר בקרבת הכפר והרגו שבעה מנוסעיו
ב-13 בדצמבר 1947 תקף האצ"ל את עבאסייה במסגרת פעולות איבה שפרצו לאחר החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה. במתקפה נהרגו שני אנשים ונפצעו עשרה. בתחילת אפריל 1948, בעקבות ההתקפה על מפקדת חסן סלאמה ליד רמלה, העביר חסן סלאמה את מרכז פעילותו לכפר יהודיה. בדיווח מ-30 באפריל נמסר כי תושבי יהודיה עזבו את הכפר. ב-4 במאי 1948, בעת מבצע חמץ של ההגנה, תקף שוב האצ"ל את הכפר וגירש את אנשי הכנופיות ששהו בו. ב-6 מאי נהדפה התקפת לוחמי הלגיון על עמדות האצ"ל בכפר.
האצ"ל החזיק במקום כחמישה שבועות, עד ל-11 ביוני, כשמספר שעות לפני כניסת ההפוגה הראשונה לתוקפה, כבש אותו הלגיון הערבי. טור משוריינים ומאחוריו חיל רגלים של הלגיון וכוחות בלתי סדירים תקף את כוחות האצ"ל, שקריאותיהם לתגבורת לא נענו. תוך זמן קצר החליטו כוחות האצ"ל לסגת. לכוחות האצ"ל היו ארבע עשרה אבידות, ובהן שתי לוחמות.
כיבוש יהודיה הושלם במבצע דני ב-10 ביולי 1948. ב-13 בספטמבר נהרסו מרבית בתי הכפר. ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'לידי כתב כי מהכפר נותרו מספר בתים וכן המסגד המרכזי ו"מקדש אל-הודא". במסגרת "תוכנית לוגאנו" של ראש עיריית יהוד, מתוכננת הריסתם של השרידים הערביים ביהוד, למעט צריח המסגד הגדול, בית העירייה הישן ו"קבר יהודה".
צמריר הקדד

אזור מחיה

בישראל הוא נמצא בעיקר באזור רמות מנשה, הרי אפרים ובגליל, יצחק איזנשטיין דווח בספרו אודות פרפרי ירושלים על תצפית בצמריר הקדד בשדה בירושלים במרץ 1987. במשך שנים רבות לאחר תצפית זו לא נמסר דיווח על צפייה בפרפר באזור ירושלים, אך ב-2018 נצפו עשרות פריטים באתר הלאומי הקסטל שבמבשרת ציון.
צמריר הקדד נמצא בישראל בנסיגה מתמדת ונמצא על סף הכחדה. בעיקר בשל פגיעה משמעותית בבתי גידולו . על-כן נבחר פרפר זה להיות בארבעה עשר מיני הפרפרים המוגנים על-פי חוק.
צמריר הקדד מעופף בקרבת הצמח הפונדקאי שלו – קדד גדול-פרי. הפרפרים הבוגרים הם הראשונים להגיח מבין פרפרי היום, הם מגיחים מגלמיהם בסוף החורף עם ראשית האביב, החל מאמצע פברואר ועד אמצע מרץ. הפרפר מותאם להבשלת פירותיו של הקדד גדול-פרי שזחליו ניזונים ממנו. הזחלים מתפתחים בתוך הפירות ובכך הם מוגנים מפני טורפים ומזיקים, וגם זוכים למזון עשיר - הזחלים ניזונים בעיקר מהזרעים.

הביצה

הביצים מוטלות יחידות על הפרחים והעלים, בדומה למיני כחליליים אחרים היא פחוסה ומרושתת בבליטות.

הזחל

הזחל הבוגר לבן עם נקודות צהובות ומכוסה בשערות שחורות קצרות.

הגולם

הזחל מתגלם באדמה, הגולם צבעו חום. הוא נכנס לדיאפאוזה של עשרה חודשים עד לאביב הבא. דובי בנימיני מדווח במגדירו על גלמים שנכנסו לדיאפאוזה של שנה-שנתיים.