חוק הקרינה הבלתי מייננת

חוק הקרינה הבלתי מייננת, התשס"ו-2006 מסדיר את הפיקוח על מקורות הקרינה הבלתי מייננת בישראל.

הרקע לחקיקת החוק

עד לחקיקתו של החוק, הוסדר הפיקוח על מקורות הקרינה באמצעות תקנות הרוקחים (יסודות רדיואקטיביים ומוצריהם), התש"ם-1980, אף שתקנות אלה נועדו בתחילה להסדרת העיסוק בקרינה מייננת ובחומרים רדיואקטיביים. בנוסף על כך שהתקנות היו אכסניה משפטית בעייתית מלכתחילה, הן כללו הסדרים בסיסיים ביותר, שלא נתנו בידי המשרד להגנת הסביבה כלים יעילים לפיקוח.
במהלך שנות ה-90 התפתחה במהירות התקשורת הסלולרית בישראל, ואלפי אנטנות הוקמו ברחבי המדינה. בהיעדר צורך בהיתרי בניה למרבית האנטנות, אזרחים רבים הופתעו לגלותן בסמוך לבתיהם, מבלי שידעו שיש כוונה להקימן. את הגילוי ליווה החשש שהאנטנות מהוות סכנה לבריאותם. ככל שהתרחבה התשתית הסלולרית, כך גבר המודעות בציבור לנושא הקרינה, והתעוררה הדרישה להגביר את הפיקוח עליה.

סמכויות הממונה והמפקחים

בסמכותו של הממונה להתנות את מתן ההיתרים בתנאים, להתלות את ההיתרים, לבטלם ולשנותם. 
בסמכותם של הממונה או מפקח להיכנס בכל עת סבירה למקום שיש לו יסוד סביר להניח שפועל בו מקור קרינה, ואם היה לו יסוד סביר להניח כי מקור הקרינה מופעל באופן שעלול לסכן את הציבור או להזיק לסביבה, הוא רשאי לבצע מדידות קרינה במקום. 
לשם גילוי עבירות, מוסמך מפקח לחקור עדים, לבקש מבית משפט צו חיפוש ולבצעו.

סנקציות

ניתן לנקוט נגד העוברים על חוק הקרינה סנקציות מנהליות ופליליות.
במישור המנהלי, מוסמך הממונה, אם נוכח כי מקור קרינה הוקם או הופעל בלא היתר, או בניגוד להיתר, להוציא צו סילוק למקור הקרינה, ובו הוא רשאי להורות על השבת המצב לקדמותו. אם לא מולאו הוראות הצו, רשאי הממונה לסלק את מקור הקרינה בעצמו, ולחייב את בעל מקור הקרינה בכפל הוצאות הסילוק.
במישור הפלילי, ניתן להגיש כתב אישום בשל כמה מהעבירות על החוק: הקמה או הפעלה של מקור קרינה בלא היתר או בניגוד לתנאיו, מתן שירות קרינה בלא היתר או בניגוד לתנאיו, עריכת מדידה שלא באמצעות בעל היתר והפרת הוראה שנתן הממונה מכוח סמכויותיו. העונש על עבירות אלה הוא חצי שנת מאסר או קנס בשיעור של 26,100 שקלים חדשים. אם נעברה העבירה בידי תאגיד עומד שיעור הקנס על 52,200 שקלים חדשים. במקרה של עבירה נמשכת, מוסמך בית המשפט להטיל קנס נוסף, בשיעור של 5% מהקנס המרבי, על כל יום שבו נמשכה העבירה.

תחולת החוק

אף שלידתו של החוק קשורה בקרינה מהאנטנות הסלולריות, החוק חל על כל מקורות הקרינה הבלתי מייננת - רשת החשמל, אנטנות של שידורי רדיו וטלוויזיה, מתקני תקשורת מסוגים שונים, וכיוצא בזה.
בהצעת החוק הממשלתית הוצע להוציא מתחולתו של החוק פעילות מבצעית של צה"ל ויחידות הסמך של משרד ראש הממשלה ומשרד הביטחון. בנוסח החוק שאושר נוספה גם הפעילות המבצעית של המשטרה. המשמעות העיקרית לכך היא שגופים אלה אינם נזקקים להיתרים מממונה הקרינה. עם זאת, הוטלו על הגופים הביטחוניים מגבלות אחרות: פקחים של המשרד להגנת הסביבה בעלי סיווג ביטחוני מתאים רשאים להיכנס לבסיסים ולמתקנים של הצבא, משרד הביטחון, שירות הביטחון הכללי, "המוסד", המרכזים למחקר גרעיני, המכון למחקר ביולוגי בישראל, מפעלים ביטחוניים ומתקני המשטרה ושירות בתי הסוהר. זאת, למעט אם מתרחשת באחד מהמקומות פעילות מבצעית או פעילות עוינת, בשעה שבכוונתם להיכנס אליו. כשנחקק, היה הסדר זה ראשון מסוגו באשר לסמכויות פקחים אזרחיים במערכת הביטחון. הוראה נוספת, ייחודית לחוק זה, מחייבת את מערכות הביטחון השונות לקבוע כללי בטיחות בשיתוף הממונה על הקרינה.
החוק לא חל על מקורות קרינה קטנים, כגון מתקנים הפולטים לייזר או קרינה תת-אדומה בתדרים מסוימים, מכשירי חשמל ביתיים, מכשירי קשר, טלפונים ניידים, וכיוצא בזה.
כמו כן, לא חל החוק על מקורות קרינה שהוקמו במקומות עבודה לשם צרכיו של אותו מקום. הפיקוח על מקורות אלה נעשה מכוח פקודת הבטיחות בעבודה.

תיקון חוק התכנון והבניה

במסגרת חוק הקרינה הבלתי מייננת, תוקן גם חוק התכנון והבניה. בניגוד לחוק הקרינה עצמו, העוסק בכל מקורות הקרינה, התיקון בחוק התכנון והבניה עוסק במקורות קרינה סלולריים בלבד.
לפי התיקון בחוק התכנון והבניה, לבקשת היתר בניה להקמת מתקן שידור סלולרי יצורף כתב שיפוי מפני תביעות לפיצויים בגין ירידת ערך הנכס בשל הקמת המתקן. החוק הסמיך את המועצה הארצית לתכנון ולבנייה לקבוע כיצד יחולק נטל הפיצויים בין החברות הסלולריות לבין מוסדות התכנון. זמן קצר לאחר שנחקק החוק, קבעה המועצה הארצית כי הנטל כולו יוטל על החברות הסלולריות.
תיקון נוסף הסמיך את שר הפנים להתקין תקנות בנוגע לדרכי הגשת התנגדויות וליידוע הציבור בדבר הקמתם של מתקני שידור סלולריים.

התפתחויות מאז נכנס החוק לתוקפו

החוק נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 2007. עד אז, היה על המשרד להגנת הסביבה להשלים את התקנת התקנות הדרושות ליישומו. עם זאת, המשרד נתקל בקשיים דומים לאלה שנתקל בהם בתחילת הליך החקיקה - שרי התשתיות והתקשורת התנגדו לנוסח התקנות שהציע המשרד להגנת הסביבה, ועיכבו את הגשתן לאישורה של ועדת הפנים. במאי 2007 קיימה ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת דיון בנושא. בספטמבר אותה שנה הגיעו משרדי הממשלה להבנות לגבי נוסח התקנות, והן אושרו בוועדת הפנים באוקטובר. עם זאת, פרסומן ברשומות התעכב במשך למעלה משנה, והן נכנסו לתוקפן רק ב-31 במרץ 2009. 
שר הפנים טרם התקין את התקנות שהיה עליו להתקין מכוח התיקון לחוק התכנון והבניה.