google/wiki40b huggingface dataset:
ניקולה פטקוב

ביוגרפיה

ניקולה פטקוב נולד ב-1893 בסופיה לדימיטר פטקוב אשר כיהן בהמשך כראש ממשלת נסיכות בולגריה ונרצח בכדורי מתנקש. הוא רכש השכלה אקדמית בסורבון ובהמשך שב לבולגריה ולחם במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה שב לפריז והמשיך בלימודיו האקדמיים. ב-1924 נרצח אחיו פטקו פטקוב, ככל הנראה בידי חברי מיליציה שפעלה מטעם משטרו של אלכסנדר צאנקוב.
ב-1929 שב לבולגריה והצטרף למפלגת האיכרים הבולגרית. ב-1938 נבחר לפרלמנט הבולגרי וכיהן מספר חודשים בתפקיד. במהלך מלחמת העולם השנייה נמנה עם מייסדי חזית המולדת. ב-9 בספטמבר 1944 חוללה חזית המולדת הפיכה בבולגריה והמשטר הפרו-מלוכני הודח. פטקוב מונה לשר בלי תיק בממשלת חזית המולדת וכיהן בתפקידו עד אוגוסט 1945.
מנובמבר 1946 כיהן שוב כחבר הפרלמנט הבולגרי. לאחר כינון הרפובליקה העממית של בולגריה נמנה ניקולה פטקוב עם בולטי המתנגדים להשתלטות האלימה של המפלגה הקומוניסטית על השלטון. ביוני 1947 נעצר פטקוב על ידי אנשי מנגנון ביטחון הפנים הבולגרי. בהמשך, הועמד לדין ונדון למוות. ב-23 בספטמבר 1947 הוצא להורג בתלייה.
ב-1990 טוהר שמו.
ג'חנון

ג'חנון הוא מאכל יהודי-תימני מסורתי שמקורו ביהדות עדן.
הג'חנון עשוי מקמח לבן, מרגרינה או חמאה, קורט מלח וסוכר המעובדים ומקופלים שוב ושוב ליצירת בצק עלים. לאחר יצירת השכבות הרבות, הג'חנון מגולגל לקוטר של כשלושה סנטימטרים. את הג'חנון אופים בתוך סיר באפייה איטית - בטמפרטורה נמוכה של פחות מ-100 מעלות צלזיוס במשך 8 עד 12 שעות. לעיתים לשם העשרת הטעם שמים בסיר גם סילאן.
טעמו של הג'חנון עשיר ושמנוני, והוא אינו מוגדר על ידי רוב האנשים כמתוק או מלוח. בשל מרכיביו הוא ידוע כמשביע למשך שעות ארוכות.
באופן מסורתי מכינים את הג'חנון בערב שבת, במקרה זה הוא נאכל כארוחת בוקר משביעה של שבת. אולם, מקובל לאכול את הג'חנון במהלך כל השבוע. במטבח הישראלי יש המכינים את הג'חנון בתוך סיר החמין.
את הג'חנון מקובל לאכול בתוספת של עגבניות מרוסקות טריות, ממרח חריף כגון סחוג וביצה קשה חומה המבושלת בסיר יחד עם הג'חנון.

מקור הג'חנון

הג'חנון במקורו הוא מהעיר עדן שבתימן. בעדן נהגו להכינו מתקתק יותר, תוך שימוש בסאמנה (חמאה מזוקקת), ולאכלו עם תוספת של חלווה או סוכר ולא עם עגבניות מרוסקות. במקור הג'חנון נעשה כמעט תמיד מקמח מלא ולא לבן היות שקמח לבן טרם היה נפוץ כמו שהוא כיום.
שער העיר

שער העיר במקרא

האיזכור הראשון: המלאכים שפוגשים את לוט, בשער העיר, בסוף האפיזודה המקראית הזאת נחרבות סדום ועמורה תחת אש וגופרית. (בראשית, י"ט)
הכרזה ומשא ומתן: עפרון החיתי מכריז בשער העיר על מכירת מערת המכפלה והאישור לאברהם לקבור שם את מתיו. באותה הזדמנות, בשער העיר ונוכח היושבים בו, מתמקח אברהם על התמורה הכספית – ארבע מאות שקל כסף עובר לסוחר"...(בראשית, כ"ג)
המלך משכנע את נתיניו: חמור, מלך שכם, ובנו מדברים בשער העיר על לב תושבי שכם ומשכנעים אותם להימול על מנת שיוכלו לשאת את בנות ישראל (בראשית, ל”ד)...אחרית הסיפור בברכת יעקב לשמעון ולוי: “בסודם אל תבוא נפשי...” (בראשית, מ"ט)
"מי לה' אלי ": הקריאה המוכרת כל כך מפיו של מתתיהו של חנוכה, נזעקה, בשער המחנה על ידי משה שיורד מהר סיני ופוגש את חטא העגל (שמות, ל"ב) – מכאן יוצא מסע הרג של 3,000 בני ישראל...
שער המשפט ושער ההוצאה להורג: בן סורר ומורה יובא לפני זקני העיר ותושבי העיר ירגמו אותו (דברים, כ"א). פה גם מעביר אבשלום, בן דוד, את לב העם אליו על ידי "עשיית צדק" פופוליסטית (?) (שמואל ב, ט"ו)
שער העיר נסגר בלילה: כך אנו למדים מסיפור רחב והמרגלים (יהושע, ב)
יראו ויראו, יזכרו ולא ישכחו: בשער העי, לעת ערב, זורקים בני ישראל את גופתו של מלך העי לאחר שהורידוה מעץ התלייה ופה מקימים לו גל אבנים. (יהושע, כ"ט), יהוא מניח את ראשי שבעים בני אחאב בדודים בשער העיר (מלכים ב, י)
מארב\חיסול ממוקד: הפלשתים, שרוצים להרוג את שמשון הישראלי, אורבים לו בשער העיר (שופטים, ט"ז)
לשער יש נפח משלו: שאול פוגש את שמואל, טרם הכתרתו למלך, “בתוך השער" (שמואל א, ט), "בתוך השער" גם הורג יואב את אבנר בן נר – נקמה...(שמואל ב, ג)
פה הממתינים לאישור כניסה: דוד בורח משאול לאכיש הפלישתי וממתין לאישור כניסה ליד השער (שמואל א, כ"א)
ניחום אבלים: דוד אבל על מות אבשלום והעם בא לנחמו בשער העיר (שמואל ב, י"ט)
מים לדוד המלך: דוד מאתגר את לוחמיו – מבקש מים מהבאר ליד השער (שמואל ב, כ"ג), את המים הוא לא שותה אלא נוסך אותם על המזבח.
שער חליפין: פה נקבעו ערכי הסחורות – "סאת סולת בשקל" בשער שומרון (מלכים ב, ז)
מצורעים מחוץ לשער – בתוך השער יהרגו אותם, מחוץ לשער הם תלויים בחסדי אנשים (מלכים ב, ז)
השער כמגדיר את הקהילה: " ויוֹם הַשְּׁבִיעִי שַׁבָּת לַ-ה' אֱלֹהֶיךָ, לֹא תַעֲשֶׂה כָל מְלָאכָה אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ, עַבְדְּךָ וַאֲמָתְךָ וּבְהֶמְתֶּךָ, וְגֵרְךָ, אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ" (שמות, כ)
יחסי איטליה–טאיוואן

היסטוריה

עד 1970 יוצגה טאיוואן באיטליה באמצעות שגרירות ברומא ובקונסוליה כללית במילאנו. שגרירות זו הייתה נפרדת משגרירות טאיוואן לקריית הוותיקן, בה הייתה שגרירות נוספת. הדבר עורר בלבול ב-1989 כשבעקבות אירועי כיכר טיין-אן-מן, הפגינו איטלקים מחוץ לשגרירות טאיוואן בקריית הוותיקן, מתוך מחשבה כי זו השגרירות של הרפובליקה העממית של סין.
ב-1995 התחילה צ'יינה איירליינס להפעיל קו טיסות בין-לאומיות מנמל התעופה הבינלאומי טאויואן לנמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו, שבהמשך הפך לשותפות קוד עם חברת אליטליה.
ב-2005 אושר לנשיא טאיוואן, צ'ן שואי-ביאן, להיכנס לאיטליה כדי להשתתף בהלוויית האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
ב-2014 החליטה טאיוואן שלא להשתתף באקספו 2015 לאחר שממשלת איטליה החליטה שהיא תיוצג כישות תאגידית ולא כמדינה.

קשרי סחר

בהיעדר יחסים דיפלומטיים, עמד שווי הסחר בין איטליה לטאיוואן על 4.13 מיליארד דולר בשנת 2014. כ-40 חברות מטאיוואן השקיעו באיטליה בשווי 322 מיליון דולר בשנת 2011.
בשנת 2015 העביר בית הנבחרים, הבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי העביר הצעת חוק כדי למנוע כפל מס בסחר עם טאיוואן. ב-2016 הושלם ההסכם בין המדינות.
מחלב

מחלב (מערבית: مَحْلَب) הוא תבלין אותו מכינים מזרע עץ המחלב (Prunus Mahaleb), מין של דובדבן. את הזרעים מוציאים מן הגלעינים וטוחנים לכדי אבקה גסה לשם שימוש במאפים ובתבשילים שונים. למחלב יש ריח חזק ומרוכז, ולכן משתמשים בו בכמות קטנה. 
במחלב משתמשים בעיקר באזור המזרח התיכון ובאזורים הסמוכים לו (טורקיה, סוריה, לבנון, מצרים, עיראק, כווית, ארמניה, איראן, לוב ויוון). השימוש העיקרי במחלב הוא בעיקר במאפים מלוחים, לחמים, עוגיות, וכן בעוגיות מסורתיות בשם כעכים.
מונסיניור קיחוטה

עלילה

האב קיחוטה משמש ככומר קהילה בעיירה הקטנה אל טובוסו באזור לה מנצ'ה בספרד. הוא מחשיב את עצמו כצאצא של דון קיחוטה המקורי, אף על פי שהכל טוענים בפניו שגיבור ספרו של סרוואנטס הוא דמות דמיונית. יום אחד, מסייע קיחוטה לבישוף איטלקי מסתורי שמכוניתו נתקעה. זמן קצר לאחר מכן, להפתעתו הרבה של הבישוף הממונה עליו, מקבל קיחוטה את תואר מונסיניור מהאפיפיור. הבישוף מפציר בקיחוטה לצאת לחופשה. קיחוטה נענה ויוצא למסע לאורכה של ספרד בלוויית ראש העיר לשעבר של אל טובוסו, סנצ'ו הקומוניסט, ששמו מזכיר את סנצ'ו פנסה, בן לווייתו של דון קיחוטה המקורי. כלי הרכב שלהם, מכונית סיאט 600 ישנה, קרוי "רוסיננטה", על שם סוסו הכחוש של דון קיחוטה.
בספרד המתחדשת שלאחר תקופת פרנקו, עוברים שני השותפים למסע חוויות משעשעות בסגנון הרפתקאותיו של דון קיחוטה. בדרכם, הם נלחמים נגד גרסאות מודרניות של "טחנות רוח", ופוגשים חוטאים מכל המינים והסוגים. במסע זה, מתפתח בין שני השותפים דיאלוג בענייני דת ופוליטיקה, שבסופו של דבר מקרב ביניהם. קיחוטה הקתולי וסנצ'ו הקומוניסט מתחילים להעריך זה את זה ואף לתהות לגבי דעותיהם ולגבי אמונתם.
קיחוטה נאלץ לחזור לעירו, שבה הוא ננזף על ידי הבישוף ומושעה מתפקידו בכנסייה. קיחוטה חובר שוב לסנצ'ו, ובהרפתקה אחרונה הוא מפגין שוב את תכונותיו הדון קישוטיות, ומנסה "להציל" את כבודה של מריה הקדושה לאחר שהוא חושד שפסלה מחולל. קיחוטה נפצע ומובל למנזר. בשארית כוחותיו הוא יוצא בלילה לכנסייה ועורך מיסה דמיונית שבמהלכה הוא מתמוטט ומת בזרועות חברו סנצ'ו.
מייקל לואיס (סופר)

קורות חיים

לואיס קיבל את חינוכו בבית ספר הפרטי היוקרתי "איזידור ניומן" בניו-אורלינס, ולאחר מכן למד לתואר בהיסטוריה של האמנות באוניברסיטת פרינסטון. הוא קיבל תואר שני בלימודי כלכלה מבית הספר לעסקים של לונדון. לאחר שסיים את לימודיו החל לעבוד כמוכר איגרות חוב בניו יורק ואחר כך בלונדון, שלב בחייו המתואר בספרו האוטוביוגרפי למחצה "פוקר שקרנים", המתאר באופן ביקורתי את הווי וול סטריט בשנות השמונים.
ב-1999 הוציא את ספרו The New New Thing: A Silicon Valley Story (בעברית: יותר חדש מחדש, עמק הסיליקון מאחורי הקלעים: הקצב, הכסף, העוצמה), המתאר את הצלחת חברות ההזנק והתפתחות עמק הסיליקון, דרך סיפורו של ג'ים קלארק, מייסד חברת סיליקון גרפיקס וחברת נטסקייפ.
בהמשך, ספרו "Next: The Future Just Happened" (בתרגום לעברית: "ואז העתיד פשוט התרחש") עובד לסדרה תיעודית בת 4 חלקים ברשת ה-BBC, שבה בחן לואיס בעצמו את השפעת האינטרנט על החברה ועל הכלכלה. במהלך עבודתו כמוכר איגרות חוב הוא עבד גם כעיתונאי עבור המגזין "ניו רפובליק" ומאוחר יותר עבור העיתון "ניו יורק טיימס" והמגזין "ניו יורקר".
ספרו מ-2003, "Moneyball: The Art of Winning an Unfair Game" מתאר את שיטות העבודה, השיקולים והניתוחים הכלכליים והמקצועיים בליגת הבייסבול המקצוענית ה-MLB, ובפרט מתרכז באופן בו מצליח בילי בין, מנהלה של קבוצה בעלת תקציב דל יחסית (אוקלנד אתלטיקס), להתחרות בקבוצות העשירות, הניו יורק יאנקיז והבוסטון רד סוקס, וזאת באמצעות שימוש בניתוח יכולות שחקנים על פי נתונים סטטיסטים לא שגרתיים עד אז. בעקבות הספר, הפך המינוח "Moneyball" למושג שכיח בבייסבול, בענפי ספורט נוספים, בעולם העסקים ובפוליטיקה, המתאר תפיסת עולם של ניהול תחרותי. על בסיס הספר הופק סרט הקולנוע מאניבול בכיכובם של בראד פיט וג'ונה היל שיצא לאקרנים ב-2011. ב-2006 פרסם לואיס את הספר "The Blind Side: Evolution of a Game", בו ניתח באופן דומה ל-Moneyball את השינוי שחל במשחק הפוטבול וחשיבות תפקידי השחקנים בו, החל משנות ה-80 של המאה ה-20. על בסיס הספר נעשה סרט הקולנוע שובר הקופות "The Blind Side" בכיכובם של סנדרה בולוק וטים מקגרו.
ב-2008 יצא לאור הספר Panic (פאניקה) בעריכת לואיס. הספר כולל אוסף מאמרים מאת מספר מחברים, ביניהם לואיס, על חמישה מהמשברים הכלכליים של העשורים האחרונים ובהם יום שני השחור, קריסת קרן הגידור Long-Term Capital Management, בועת הדוט-קום ומשבר הסאבפריים.
ב-2010 יצא לאור The Big Short: Inside the Doomsday Machine (בתרגום מילולי, "השורט הגדול: בתוך מכונת יום הדין", יצא לאור בעברית בשם "מכונת הכסף"). בספר זה מתאר לואיס את המהלכים הכלכליים לפני משבר הסאבפריים ובמהלכו, תוך התמקדות בפעילים המעטים בשוק ההון שצפו את המשבר, השקיעו את כספם בהתאם והרוויחו סכומי עתק כאשר קרס שוק ניירות הערך המגובים במשכנתאות. הספר זכה לביקורות נלהבות ולהצלחה מסחרית גדולה, והגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס באפריל 2010, לראשונה בקריירה של הסופר. הספר עובד לסרט בשם "מכונת הכסף" בכיכובם של כריסטיאן בייל, ראיין גוסלינג, בראד פיט וסטיב קארל.
ב-2016 יצא לאור ספר פרי עטו אודות שני חוקרים ישראלים, דניאל כהנמן ועמוס טברסקי, והשפעת התאוריה שלהם על הכלכלה העולמית.
ב-2018 יצא לאור ספרו "The Fifth Risk", על העברת השלטון מברק אובמה לדונלד טראמפ ומינויו של טראמפ.
סגנון כתיבתו של לואיס קולח והומוריסטי, גם כשהוא דן בנושאים כלכליים מורכבים.
לואיס מתגורר בברקלי, ומשמש כעמית אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא נשוי למגישת הטלוויזיה לשעבר, טבית'ה סורן ואב לשלושה ילדים. ב-2009 כתב ספר המתאר את חוויותיו כהורה בגידול ילדיו.
דוסיתאוס השני

דוסיתאוס השני מירושלים (ביוונית: Δοσίθεος Β΄ Ιεροσολύμων; ‏ 31 במאי 1641‏-8 בפברואר 1707) היה תאולוג יווני אורתודוקסי וכיהן כפטריארך של הכנסייה היוונית אורתודוקסית בירושלים בין השנים 1669-1707. 
דוסיתאוס השני נולד באראכובה שבמרכז יוון והוסמך כדיאקון ב-1652. ב-1661 היה לארכידיאקון של ירושלים, וב-1666 מונה כארכיבישוף של קיסריה. ב-1669 נבחר לכהן כפטריארך היווני אורתודוקסי של ירושלים, תפקיד בו נשא עד יום מותו. 
דוסיתאוס השני נודע בשמרנותו ובהתנגדותו הנחרצת להשפעת הכנסייה הקתולית והפרוטסטנטית. ב-1662, בהיותו עדיין ארכידיאקון, הקים את "אחוות הקבר הקדוש" (τάφου Φυλακες), והפקיד בידיה את השמירה על האינטרסים היוונים-אורתודוקסים בעיר. ב-1672, לאחר שהתמנה לפטריארך, כינס בירושלים את סינוד ירושלים שיצא כנגד נטייתו לקלוויניזם של פטריארך קונסטנטינופול, קיריליוס לוקריס. דוסיתאוס השני התערב רבות בענייני הכנסיות האורתודוקסיות בבלקן, בגאורגיה ובדרום רוסיה, ועמד בחליפת מכתבים עם פיוטר הגדול, ובה הביע את מורת רוחו מהכפפת הכנסייה הרוסית למרות מדינה ומביטול הפטריארכיה הראשונה של רוסיה. נסיונותיו של דוסיתאוס השני להביא את פיוטר הגדול להתערב למען הכנסייה האורתודוקסית במסגרת הסכם עם האימפריה העות'מאנית ב-1702 כשלו. הוא מת בקונסטנטינופול ב-1707, וב-1715 פורסם חיבורו אודות תולדות הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים.
מרגרטה, נסיכת רומניה

ביוגרפיה

מרגריטה נולדה בלוזאן, שווייץ ב-26 במרץ 1949, למיכאי הראשון, מלך רומניה ולאנה, מלכת רומניה בתם של רנאטו, נסיך בורבון-פארמה ומרגרט, נסיכת דנמרק, וסנדקה היה פיליפ, דוכס אדינבורו. מרגרטה בילתה את ילדותה בלוזאן ובכפר בהרטפורדשייר, והיא ואחיותיה בילו את החגים ביחד עם סביהם המלכותיים.
בשנת 1964 היא הייתה שושבינה בחתונתם של קונסטנטינוס השני, מלך יוון ואנה מריה, מלכת יוון ביחד עם עוד חמש נסיכות.
מרגרטה למדה בפנימייה באנגליה ובתיכון צרפתי בשווייץ, שם למדה פילוסופיה. את לימודיה האקדמיים התחילה בבית ספר לאומנות בפריז, ולאחר מכן למדה סוציולוגיה, יחסים בינלאומיים ומשפט בינלאומי באוניברסיטת אדינבורו, ובמהלך לימודיה היא ניהלה מערכת יחסים עם גורדון בראון. היא עבדה במספר אוניברסיטאות בבריטניה שם לקחה חלק במחקר בסוציולוגיה רפואית ובמדיניות בריאות הציבור.
בשנת 1979 היא עבדה בסוכנות של האו"ם ושל ארגון הבריאות העולמי וניהלה שם פרויקטים חברתיים בנושאי בריאות, ובשנת 1983 היא עברה להתגורר ברומא, והצטרפה לארגון המזון והחקלאות שם הייתה חברה בצוות המארגן של יום המזון העולמי. היא עבדה במשך שלוש שנים בהובלת קמפיינים להגברת מודעות הציבור לתזונה והפחתת העוני.
ב-5 בדצמבר 2017 מת אביה מיכאי הראשון, מלך רומניה, ומרגרטה הפכה לראש בית המלוכה הרומני.
אוסקר גומר סוואן

אוסקר גומר סוואן (שוודית: Oscar Gomer Swahn‏; 20 באוקטובר 1847 - 1 במאי 1927) היה צייד שוודי שהתחרה בקליעה בשלוש אולימפיאדות וזכה במדליות.
באולימפיאדת לונדון סוואן זכה בשתי מדליות זהב ובמדליית ארד אחת. הוא היה בן 60 באותה שנה, וצעיר בשנה אחת מג'ושוע מילנר, מדליסט הזהב המבוגר ביותר באותו זמן.
באולימפיאדת סטוקהולם, שנערכה בארצו, זכה במדליית זהב אחת ובמדליית ארד אחת. 
בגיל 64 הוא הפך למדליסט הזהב המבוגר ביותר אי פעם.
עקב מלחמת העולם הראשונה, התבטלה אולימפיאדת ברלין, שהייתה אמורה להתקיים בשנת 1916. בגיל 72 היה סוואן המתחרה המבוגר ביותר באולימפיאדת אנטוורפן. הוא זכה במדליית כסף, והפך למדליסט האולימפי המבוגר ביותר אי פעם.
סוואן היה חולה במהלך אולימפיאדת פריז, ולכן לא השתתף בה.
בשלוש האולימפיאדות בהן השתתף, היה מלווה בבנו, אלפרד סוואן, אשר זכה בשתי מדליות זהב, מדליית כסף אחת, ומדליית ארד אחת.
Brothers in Arms (שיר)

אודות השיר

מארק נופלר נוהג לנגן את השיר בגיטרת גיבסון לס פול (בשונה מהגיטרה הרגילה שלו "Stratocaster" של שכטר). 
לשיר מספר גרסאות: גרסת האלבום שאורכו 7:00 דקות; גרסה קצרה יותר באורך 6:05 (התחלת השיר וסופו קוצצו מעט); הגרסה בעלת האורך הקצר ביותר - 4:55 - הופיעה באלבום האוסף "The Very Best of Dire Straits" שיצא ב-1998; הגרסה הארוכה ביותר לשיר נכללה באלבום ההופעה "On the Night", בו בוצע השיר ב-8:54 דקות, והוא כולל סולו המבוצע על ידי גיטרת "פדל סטיל". 
השיר מדבר על מלחמת פוקלנד שהייתה בעיצומה כאשר נופלר כתב את השיר.
בוידאו קליפ של השיר נעשה שימוש בטכניקת "Rotoscoping" (טכניקות אנימציה משולבות). בשיר נראים חברי הלהקה מופיעים וברקע תמונות ממלחמת העולם הראשונה בשחור לבן. בעקבות ביקור הלהקה בישראל במאי 1985, הופק וידאו קליפ מיוחד על ידי תוכנית הטלוויזיה הבריטית The tube המחבר את השיר עם התרשמויות חברי הלהקה מהחיילים שראו ברחובות עריה.

הצלחה

השיר זכה להצלחה רבה, ועם השנים נחשב לאחד השירים המזוהים ביותר עם להקת דייר סטרייטס. במצעד הסינגלים הבריטי הגיע השיר למקום ה-16 השיר אף זכה לגרסאות כיסוי רבות. (ראה: גרסאות כיסוי)
ניצוצות (שיר)

רקע

השיר נכלל באלבום 1900? שהוציאו פורטיס וסחרוף. פורטיס כתב את השיר על האדם האחר שקיים בתוכו, ועל המאבק איתו. כשוהקלט האלבום, ברי סחרוף לא רצה תחילה להכניסו לאלבום.
בשנת 1996 כתב סחרוף את פסקול הסרט "קלרה הקדושה" בבימויים של ארי פולמן ואורי סיון. השיר בוצע בגרסה אקוסטית.
בשנת 2002 השתתף רמי פורטיס ב"מקרה פסנתר", מופע משותף עם שלומי שבן, שהועלה לראשונה במסגרת פסטיבל הפסנתר. במסגרת מופע זה הוקלט השיר, ובמצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשס"ב (2002) דורג השיר במקום ה-38.
קובי וינר

יעקב "קובי" וינר (יליד רחובות, 2 בינואר 1949) הוא מאמן נבחרת ישראל בטניס בכיסאות גלגלים.

רקע

וינר הוא מאמנם האישי של בועז קרמר ושרגא ויינברג, מאז 2004, והספיק להוביל אותם לזכייה במדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג 2008‏וזכייה במקום הראשון באליפות צרפת הפתוחה ב-2009. בשנת 2010 זכתה הנבחרת במקום שני באליפות העולם בטורקיה ושנה לאחר מכן שמרה על מקומה בדרום אפריקה. 
קובי וינר היה הראשון לעבור קורס מאמנים בכיסאות גלגלים בשנת 1984 במכון ווינגייט והוא נכה שנפגע ממחלת הפוליו בהיותו בן שנתיים.
הוא נחשב מחלוצי טניס בכיסאות גלגלים מ-1979 והוא חבר בוועדות הטניס הבנלאומיות של פדרציית הטניס הבינלאומית.
מלבד עיסוקו בטניס בהתנדבות, מקצועו העיקרי: שמאות אלמנטרית והוא בעל משרד שעוסק בתחום.
קובי וינר נשוי לאסתר ויש להם 4 ילדים.
מטורף, מטורף, מטורף העולם

תקציר העלילה

בדרך הרים מפותלת בדרום קליפורניה נוהג האסיר לשעבר "סמיילר גרוגן" (ג'ימי דורנטה) במהירות, עוקף מכוניות בצורה מסוכנת ובסוף מתרסק עם מכוניתו. לנוסעים העוצרים במקום ובאים לעזרתו הוא אומר ברגעי גסיסתו כי הוא מוריש להם את הכסף ששדד ממפעל טונה לפני 15 שנה המוטמן בפארק סנטה רוזיטה מתחת ל-W הגדול. לשוטרים המגיעים למקום זמן קצר ומתחקרים אותם הם אינם מוסרים דבר על האוצר.
בקבוצת הנוסעים יש ארבעה כלי רכב:לני פייק (ג'ונתן וינטרס) במשאית המובילה רהיטים, דינגי בל (מיקי רוני) וחברו בנג'י (באדי האקט), רופא השיניים מל קראמפ (סיד סיזר) הנמצא עם אשתו בירח דבש ויצרן האצות ראסל פינץ' (מילטון ברל) הנוסע עם אשתו (דורותי פרוביין) וחמותו הצעקנית גברת מרכוס (אתל מרמן).
לאחר ויכוח איך לחלק את השלל המסתיים באי-הסכמה הם מחליטים להגיע למקום כל אחד בכוחות עצמו וכאן מתחיל המרוץ המטורף. הם משתמשים באמצעי הסעה שונים: אופניים, אווירון משנת 1916, מטיסים לבד אווירון עם טייס שתוי ונוחתים נחיתת אונס ומתכתשים כל הזמן. למרוץ מצטרפים גם תייר בריטי (טרי תומאס), אזרח אמריקאי (פיל סילברס) בנה של גברת מרכוס, סילבסטר (דיק שון) ושני נהגי מונית (אחד מהם מגולם על ידי פיטר פאלק).
המשטרה ובראשה קפיטן קולפפר (ספנסר טרייסי) עוקבת אחריהם. קולפפר מקווה לקבל פרס הוקרה על פיענוח הפרשה אולם אשתו ובתו צועקות עליו כל הזמן בטלפון ומתברר לו שבקשתו להגדלת הפנסיה שלו נענתה בשלילה. הוא מחליט אז לקחת את השלל לעצמו ולברוח למקסיקו.
לבסוף מגיעים כולם לפארק סנטה רוזיטה ומתחילים לחפש את המטמון. רק לאחר חיפושים ממושכים מתברר להם שה-W הגדול הם קבוצת עצי דקל הנטועים באלכסון ויוצרים את האות W. הם מתחילים לחפור ומוצאים את ארגז המתכת ובו 350.000 דולר. אז מזדהה קפטן קולפפר ומודיע להם שהם נאשמים בהחזקת רכוש גנוב. הוא מחרים את הארגז ואומר לכולם שיגיעו לתחנת המשטרה ויתוודו והוא ידאג להקלה בעונשם.
הם בתחילה מאמינים לו אבל כשהם רואים שהוא פונה דרומה לכיוון מקסיקו הם מבינים שהוא רימה אותם. מיד מתפתח מרדף מטורף בינם לבין קולפפר.
הוא מגיע למבוי סתום, יוצא מרכבו ועולה במדרגות בית עד לגג כשכולם חוץ מהנשים רודפים אחריו. תושבים רבים מתבוננים בהם. לבסוף הוא נאלץ לרדת במדרגות חרום למרפסת ושם הם מתנפלים עליו, הארגז נפתח וכל השטרות נופלים כגשם על הקהל.
לבסוף המרפסת מתחילה להתמוטט. הכבאים מעלים סולם גבוה להצילם אך כולם נתלים עליו והסולם מתחיל להתנועע כמטוטלת והאנשים נזרקים ממנו למקומות שונים ונוחתים בריסוק עצמות.
לבסוף כולם שוכבים עטופים בתחבושות גבס בבית החולים של בית הסוהר ומבכים את מר גורלם. גברת מרכוס נכנסת לחדר ומתחילה לצעוק על כולם. בהליכתה היא מחליקה על קליפת בננה ומוצאת מהחדר לקול צחוקם של המגובסים.
פנדנטיבה

פנדנטיבה היא צורה גאומטרית המופיעה בטכנולוגיית בנייה אשר פיתחו האדריכלים הביזאנטים.
טכנולוגיה זו איפשרה בנייה של כיפות (עם בסיס עגול) על שטחים ריבועיים או כיפות אליפטיות על שטחים מלבניים. כל מבני הכיפה הרומים שקדמו להמצאה זו היו בנויים מעל חלל בצורת גליל, או שנבנו מעל בסיס מתומן בטכנולוגיה של סקווינצ' (קשת זווית). בטכניקה הביזאנטית, בסיס הכיפה היה ריבוע שחסם בתוכו את המעגל עליו יושבת הכיפה. ארבעת הפלחים המיותרים נחתכו ובמקומם נבנו קשתות אשר החזיקו מעליהן מעגל נוסף קטן יותר שקוטרו היה שווה לאורך הצלע של הריבוע. ממעגל זה ומעלה המשיכה הכיפה או שנבנה גליל ומעליו כיפה חצי כדורית. בין המעגל הקטן והקשתות מתקבלים ארבעה משולשים בעלי צלעות מעוגלות שכל אחד מכונה פנדנטיבה. את הפנדנטיבה ניתן לראות באופן ברור בפנים של חלל הכנסייה איה סופיה.
בניית הכיפה על הפנדנטיבות נעשית, מן הסתם, מחומרים פיזיים בעלי עובי ומשקל ולא מקווים גאומטריים אידיאליים. בכל המבנים אשר נעשה שימוש בפנדנטיבות הקפידו האדריכלים להראות את הצורה הגאומטרית הטהורה ככל האפשר מפנים המבנה ואת העובי הנדרש והתמיכות הקונסטרוקטיביות הוסיפו מבחוץ.
מספר ליוביל

תכונות

קל לראות שכל מספר ליוביל הוא אי-רציונלי: נניח בשלילה כי  מספר ליוביל רציונלי. נבחר  גדול מספיק, כך ש-, ואז לכל  ו- מתקיים: , בסתירה להגדרה.
לפי משפט ליוביל כל מספר אלגברי אי-רציונלי אינו ניתן לקירוב דיופנטי מסדר הגדול מהדרגה שלו (מעלת הפולינום המינימלי שלו). מכיוון שמספרי ליוביל אי-רציונליים וניתנים לקירוב מכל סדר הם בהכרח טרנסצנדנטיים.
פייר גנייר

ביוגרפיה

גנייר הוא השף הראשי והבעלים של המסעדה הקרויה על שמו ברחוב בלזק 6 בפריז. גנייר הוא שף פורץ דרך שעומד בחוד החנית של תנועת הפיוז'ן. החל את הקריירה שלו בסנט אטיין, שם הוא זכה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום, הוא שבר את המוסכמות של הבישול הצרפתי הקלאסי, שם הוא הציג צירופים לא שגרתיים של ריחות, טעמים, מרקמים ומרכיבים. השפעת בישולו ניכרה ברחבי תבל. מסעדתו בסנט אטיין פשטה את הרגל והוא הקים מסעדה חדשה בפריז. המסעדה הציגה בישול חדשני, אך מתון מעט יותר מקודמתה והיא  זכתה בשלושה כוכבי מישלן ובתשע עשרה נקודות במדריך הגו מיו (המסעדה מחזיקה בשלושה כוכבים עד היום (2011)). גנייר הוא גם בעלים משותף והשף הראשי של מסעדת סקטץ' בלונדון, קומפלקס של שלוש מסעדות, היוקרתית שבהן ה-lecture room מחזיקה בכוכב במדריך המישלן האדום. ב-2005 שתי המסעדות דורגו בין העשרים הטובות בעולם על ידי כתב העת הבריטי "רסטורנט" בסקר 50 המסעדות הטובות בעולם, מסעדת פייר גנייר דורגה כשלישית בטיבה בעולם בדירוג המגזין בשנים 2006, 2007 ו-2008 והגיעה למקום התשיעי בעולם בשנת 2009 ולמקום ה-13 בשנת 2010 ולמקום ה-16 בשנת 2011.
המסעדה כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
באוקטובר 2006 השיק גנייר מסעדה חדשה בשם "פייר" במלון מנדרין אוריינטל בהונג קונג ופתח מסעדות בטוקיו ובדובאי. בשנת 2008 פתח מסעדה בסיאול, קוריאה הדרומית, שמדריך מילה למסעדות הטובות באסיה לשנת 2010/2009 בחר בה כמסעדה הטובה בקוריאה.
במסעדת פייר גנייר בפריז עובד גנייר ביחד עם המדען הצרפתי ארווה טיס ומציג תפריט של גסטרונומיה מולקולרית במקביל לתפריטי המסעדה הרגילים שלו.
איתן אבישר

תולדות חייו

אבישר נולד בשנת 1892 בסומבור שבאוסטריה בשם זיגמונד אדלר פון פרידמן (Siegmund Adler von Friedmann), בנם של קרולינה לבית קניג ומוריס אדלר פון פרידמן, משפחת אצולה בעלת מסורת צבאית ארוכת שנים. סבו היה קצין בצבא האוסטרי ואביו היה קולונל שכיהן כשלישו של שר ההגנה של האימפריה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר הריאלי הצבאי נשלח להצטרף כצוער לאקדמיה הצבאית על שם מריה תרזה בווינה הבירה ובסוף לימודיו קיבל דרגת לויטננט (סגן) בהצטיינות כפולה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין תותחנים, היה שליש של חטיבה בדרגת סרן. לחם במערכות בפולין ובצרפת ושימש בין היתר כמפקד סוללת תותחים כבדים וכקצין טיווח ארטילרי מכדור פורח. בנוסף שירת כקצין מטה גדודי וזכה בשישה אותות כבוד והצטיינות.
עם סיום המלחמה ופירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, שירת כקצין מטה במיניסטריון המלחמה של הרפובליקה האוסטרית שאך זה הוקמה, והיה מעורב בהקמתו של צבאה, הבונדסהֵר. בשנת 1931 פרש מן הצבא האוסטרי. כמו כן למד בבית הספר הגבוה לסחר עולמי (כלכלה ותכנון כלכלי). 
בין השנים 1932–1935 שימש כמנהיג "ההסתדרות העולמית של לוחמי החזית היהודים", ארגונם של ותיקי מלחמת העולם הראשונה ממוצא יהודי מכל העולם. אבישר שימש כנשיא ההסתדרות בין השנים 1934–1938. בשנת 1935 פעל לארגן את הקונגרס העולמי הראשון של ההסתדרות בפריז. הקונגרס ייצג למעלה מ-400,000 לוחמים יהודים שלחמו במלחמת העולם הראשונה בצבאות השונים (במלחמה זו נהרגו כ-12,000 חיילים יהודים).
ביולי 1936 נערך בווינה הקונגרס השני של האגודה, והנושא העיקרי בו היה האנטישמיות באירופה והדרכים להילחם בה. בקונגרס זה השתתפו נציגים מאירופה וארצות הברית.
לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית) בשנת 1938 נעצר ונכלא בגין פעילותו. כעבור חצי שנה שוחרר ומיד עלה לארץ ישראל, בספטמבר 1938, עם סרטיפיקט של הסוכנות היהודית. אנשי ארגון "ההגנה" חיכו ללוחם הוותיק בכיליון עיניים. שבוע ימים לאחר הגיעו לארץ זומן לפגישה עם אליהו גולומב בביתו בשדרות רוטשילד בתל אביב, וצורף כיועץ צבאי למפקדת "ההגנה". בשנת 1939 נתמנה ראש מחלקת התכנון של "ההגנה" ושימש גם כנשיא בית הדין של הארגון. ב-1940 ערך את התוכנית האסטרטגית הראשונה של כוח המגן העברי. בשנת 1943 עלה לדרגת סגן ראש המפקדה הארצית של "ההגנה". שלטונות המנדט הבריטי שמו עינם על האיש שנשא בתפקידים בכירים אלה. בכל פעם שריחפה עליו סכנת מעצר, היה נחמיה ארגוב, מזכיר מפקדת "ההגנה", ממהר להזהירו לעזוב את ביתו. לכן לא הצליחו הבריטים לעוצרו במהלך "השבת השחורה" ביחד עם יתר מנהיגי היישוב. 
ב-14 במאי 1948 נכח איתן אבישר בטקס הכרזת העצמאות. המעמד ריגש אותו ולימים סיפר על תחושותיו:
יש אומרים כי החייל המקצועי הוא אדם קשוח, בעל לב של אבן, אבל אני איש צבא ותיק, דור שלישי לקצינים יהודים בצבא אוסטריה, ואף על פי כן הזילה ההתרגשות דמעות מעיניי. כי היה זה הרגע הגדול ביותר בחיי.
עם הקמת צה"ל מונה לנשיא הראשון של בית הדין הצבאי לערעורים. פרש לגמלאות מצה"ל בשנת 1954 בדרגת אלוף. 
במהלך השנים 1943–1955 פרסם אבישר, שהיה ידוע כפרשן וסופר צבאי, שישה ספרים בתחומי תורת ההיסטוריה הצבאית, כלכלה וביטחון, והיסטוריה של העם היהודי בארץ ישראל. ספרו הראשון "2500 שנות טקטיקה" נחשב עד היום כספר לימוד בסיסי להבנת תורת המלחמה.
אבישר נפטר בתל אביב בינואר 1964. בהלווייתו ספד לו הרמטכ"ל, יצחק רבין.
הוא נטמן בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו את רעייתו סידוניה לבית בינצר ובת משותפת, רות.
איתמר דוידוב

חייו האישיים

דוידוב אב לשתי בנות ומתגורר בתל אביב.
חסכם

חסכם הוא התקן המותקן על פתחי צינורות מים, וגורם לויסות והפחתת צריכת המים מהם. ברמה הטכנית החסכם בנוי מגוף מתכתי חסין חלודה, שינויי טמפרטורה, והשפעות כימיות, כשבתוכו קיימת טבעת גומי.
בעת היתקלות המים הזורמים בהתקן החסכם, יוצר מרחב מעבר זרימת המים, בהתאם ללחץ המים תוך שמירה על יציבות ולחץ זרימתם. התקנת חסכמים עשויה לחסוך כשליש מתצרוכת המים הרגילה.
בשנת 2010 נחקק חוק בישראל המחייב התקנת חסכמים במוסדות ציבוריים. בנוסף פתחה רשות המים במבצע ארצי להתקנת 2.8 מיליון חסכמים חינם בבתים פרטיים.