שקל ישן

רקע

טרום הקמת מדינת ישראל שימשה הלירה הארץ-ישראלית כהילך החוקי בשל תקופת המנדט. הלירה הא"י הונהגה ב-1927 ושמה העברי המנדטורי הרשמי היה "פונט פלשתינאי (א"י)". מקורה של הלירה הארץ-ישראלית היה בפאונד הבריטי, וערכו היה לירה שטרלינג אחת. עם הקמת מדינת ישראל שונה שמו העברי של המטבע מפונט ל"לירה ארץ ישראלית", וב-1952 שונה השם ל"לירה ישראלית". כשנתיים לפני כן שונה גם שמו של המִיל, חלקה האלף של הלירה שמקור שמו בלטינית, למטבע בעל השם העברי "פרוטה" . ב-1960 הוחלפו 10 פרוטות למטבע האגורה.
השם "לירה" הוא גרסה אחרת של יחידת המשקל פאונד (לירה מקורה ב"ליברה"), ולכן עלו שוב ושוב במהלך שנות ה-60 טענות בדבר שמו הלועזי של המטבע הישראלי. נטען כי מן הראוי שלמטבע הרשמי יהיה שם עברי, ואף הוצע השם "שקל". ב-4 ביוני 1969 קיבלה הכנסת חוק שקובע כי שמו של המטבע הישראלי הוא "שקל", אולם לא הייתה לחוק משמעות מעשית כיוון שנקבע בו כי שינוי השם בפועל ייעשה על-פי החלטת שר האוצר במועד שייראה לו מתאים.

המעבר מהלירה לשקל

בנובמבר 1977 המליץ נגיד בנק ישראל ארנון גפני ליישם את החוק מ-1969 ולהנפיק מטבע חדש שייקרא "שקל". במאי 1978 אישרו ראש הממשלה מנחם בגין ושר האוצר שמחה ארליך את המלצת הנגיד. ההחלטה על שינוי המטבע נשמרה בסוד עד למועד השינוי עצמו ב-22 בפברואר 1980. בשל האינפלציה הגבוהה ירד ערכה של הלירה (שערכה ביום ביטולה היה כ-40 לירות לדולר אמריקני אחד), ולכן הוחלט כי ערכו של השקל יהיה 10 לירות. כיוון שבינתיים התחלף שר האוצר, הודיע על השינוי שר האוצר החדש יגאל הורביץ. המעבר נעשה בהתאם לחוק מטבע השקל, תש"ם-1980.
החלפת כל המטבעות והשטרות שבמחזור נמשכה כמה חודשים. בשל הסודיות לא עוצבו שטרות חדשים לשקל, והשטרות נותרו בעיצוב הישן בהחלפת העריכים בלבד, תוך מחיקת אפס אחד מעריכי הלירות. אילוץ זה הסתבר כיתרון, שכן הוא הקל על הציבור להתרגל למטבע החדש. כמו הלירה, גם השקל חולק ל-100 אגורות, אך כדי להבדילן מהאגורות הישנות, הן נקראו בשם אגורות חדשות.
ביקורת רבה נמתחה על אופן המעבר מהלירה אל השקל. הטענות העיקריות היו ששמירת המעבר בסוד גרמה להפתעה ולבלבול בציבור, וכי די היה לשמור בסוד את עיצוב השטרות כדי למנוע זיופים, אבל לא את עצם המעבר. כמו כן, הייתה ביקורת על כך שהממשלה לא ניצלה את ההזדמנות להילחם ב"כסף השחור", כלומר במאגרים של כסף מזומן שעבר מיד ליד מבלי ששולם עליו מס כחוק. הממשלה לא הטילה מגבלות על המרת השטרות הישנים בחדשים, ולא ביקשה לדעת את מקור הכסף בעת ההמרה.

סמל השקל

סמל השקל עוצב בצורת ש רחבה הנדמית לעריסה, והוא הוכרז באופן רשמי ב-18 במרץ 1980. הענקת סמל רשמי למטבע היוותה חידוש שכן ללירה הישראלית לא היה סמל מיוחד. סמל זה הופיע על שיקים, מתחת למלבן המיועד לכתיבת סכום השיק בספרות, וניתן היה להטביעו באמצעות חותמת על שיקים ישנים שהיו נקובים בלירות ישראליות.

המעבר לשקל החדש

התקווה כי השקל ישמור על ערכו נכזבה. האינפלציה בתחילת שנות ה-80 גאתה והפכה ב-1984 להיפר אינפלציה. השקל שערכו נקבע תחילה על-פי יחס של כ-4 שקלים לדולר אמריקני, סיים את דרכו בספטמבר 1985 בערך של כ-1,500 שקלים לדולר. במועד זה החליטה הממשלה, כחלק מתוכנית הייצוב הכלכלית, להחליפו במטבע אחר – השקל החדש – שערכו נקבע ל-1,000 שקלים, ולפיכך כ-1.5 שקלים לדולר. השקל החדש, שהוא כיום המטבע הרשמי של ישראל, היה שווה במועד השקתו ל-10,000 לירות ישראליות.
גם השקל החדש, כמטבעות שקדמו לו, חולק ל-100 אגורות, אך מאחר שהשקל (הישן) היה מחולק ל-100 "אגורות חדשות", הושמט מהאגורות שהונפקו שם התואר "חדשות", והן קרויות "אגורות".
במעבר אל השקל החדש יושמו רבים מן הלקחים שנלמדו בעת המעבר מהלירה אל השקל, ובפרט שמירה על העיצוב הישן של השטרות והסתפקות בהחלפת העריכים בלבד. המעבר אל המטבע החדש בספטמבר 1985 נודע לציבור באופן רשמי זמן-מה לפני הנפקת המטבע החדש, וניתנו הסברים מפורטים מראש על אופן המעבר.