google/wiki40b huggingface dataset:
גג

גג הוא חלק המבנה המשמש ככיסוי עליון שלו, והוא החלק החשוף ביותר לפגעי מזג אוויר וטבע. תפקידי הגג הם איטום והרחקת המים מהבית, וכן בידוד תרמי של הבית. פתרונות הקירוי השונים לגג משפיעים באופן מהותי על עיצובו הכולל של הבית.

סוגי גגות

קיימים כמה סוגי גגות. מבחינה צורנית ניתן להבדיל בין גגות שטוחים לבין גגות משופעים.

גג שטוח

גג שטוח מוכר היסטורית זה אלפי שנים בקירוי מפתחים קטנים. בעולם העתיק הגג נבנה על בסיס ענפים, זרדים, אדמה מהודקת, טיט וסיד. גג זה דרש תחזוקה שוטפת. הוא נמצא בשימוש נרחב עד היום בארצות מתפתחות בעולם השלישי. עם הופעת השימוש בבטון מזוין במאה ה-20 הופיעו באופן נרחב גגות בטון שטוחים במבני ציבור עם מפתחים רחבים, וכן בבתי דירות ובבתי מגורים פרטיים. הגג השטוח קיבל את פרסומו בסגנון הבינלאומי של שנות ה-20 במאה הקודמת. הגג השטוח נפוץ מאוד בבנייה למגורים במזרח התיכון וברחבי העולם הערבי. גגות שטוחים נבנים לרוב מבטון מזוין, ומכוסים בשכבות של חומרי איטום ובידוד.
גג שטוח מרחיב את שטח הפעילות הביתי. הוא נפוץ בארצות חמות, שבהן הוא משמש לתליית כביסה ולייבוש מזון (בעיקר במשך היום) ולשינה בלילות הקיץ החמים. גג שטוח מאפשר תוספת בנייה עליו, של חדר או של קומה שלמה.

גג משופע

גג משופע הוא צורת הקירוי הנפוצה ברחבי העולם. שלד הגג נבנה מקורות עץ, מפלדה או מבטון. איטום הגג המודרני נעשה באמצעות יריעת איטום המכוסה בלוחות מתכת או ברעפים. בעבר השתמשו גם בקש או בלוחות עץ. בידוד הגג נעשה כיום באמצעות צמר זכוכית או צמר סלעים בין הקורות. גגות רעפים משופעים מתועדים כבר לפני 4,000 שנה והם התפתחו בו בזמן בסין וביוון העתיקה.
מבנהו של גג משופע מאפשר גלישה מהירה של משקעים מעליו. עיצובו נועד לצורך פינוי השלג שבגג שטוח עלול, באזורים של שלגים כבדים, להצטבר לטונות רבים. בגגות מודרניים בעיר עוצרים את גלישת השלג כלפי מטה, למדרכות וכדומה, באמצעות Schneefang בשולי הגג ותעלות לרבות חוטי חשמל מחוממים הממיסים את השלג. שלג הוא מבודד מצוין מקור ויש לו תפקיד בבידוד הגג בחורף. גובה שיפועי הגגות נשען על מסורת בנייה שהתפתחה משיטות קירוי היסטוריות מסורתיות. הגגות הים תיכוניים הם גגות מתוני שיפוע, והם מתבססים על הקירוי ברעף הרומי-הלניסטי אשר נמצא בשימוש עד היום. הגגות הצפון-אירופיים התפתחו מקירוי בלוחות אבני צפחה (SLATE) ועץ, אשר דורשים מבנה עץ מסיבי וחפיפה כפולה של הלוחות, וכן שיפוע גבוה למניעת זרימת מים קפילרית. למרות שכיום מקורים גגות רבים בעולם ברעפי חרס ובטון כמעט זהים, עדיין נשתמרה מורשת העיצוב המקורית של הגג בכל אזור, שנגזרה מטכנולוגיית הבנייה המסורתית לכל אזור. בישראל של ימי בית שני והמשנה (עד המאה ה-7 לספירה) בניית גגות רעפים הייתה נפוצה מאוד. מסורת זו נקטעה בארץ עם הכיבוש הערבי במאה ה-7 והיעלמותם של היישובים היהודים הלניסטיים. הרעפים שבו לארץ ישראל במאה ה-19. הבניין הראשון היה בירושלים בשנת 1851. מרבית האדריכלים כיום תמימי דעים כי בעידן המודרני אין מקום לרעפי חרס בגגות וכי יש לחפותם בחומרים מודרניים. כיום מקובל לעשות גגות בטון שטוחים בערים כדי לנצל את שטחם לפעילויות שונות. מקובל לרצפם במרצפות על גבי שכבות הבידוד הטרמי והאיטום אף ולנטוע עליהם גנים. כיום יש מערכות לנטיעת שיחים בתשתית מיוחדת שעובייה 10–12 סנטימטר בלבד.
יחסי אינדונזיה–יוון

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-1960. אולם, רק בשנות התשעים הקימו שתי המדינות את שגרירותיהם. השגרירות האינדונזית באתונה נפתחה בשנת 1994 בעוד שהשגרירות היוונית בג'קרטה נפתחה בשנת 1997. ישנם כמה עשרות יוונים המתגוררים באינדונזיה, רובם בג'קרטה ובאלי ורובם אנשי מקצוע עצמאיים.
הממשלות של המדינות חתמו על מספר שיתופי פעולה שכללו הסכמים במגזרי התיירות, הסחר והשיט.
ג'קי ארל היילי

ביוגרפיה

היילי נולד ביישוב הקהילתי נורסט'רידג' שבלוס אנג'לס, בנו של אבן ארל "באד" היילי שדרן רדיו מקומי ושחקן.
במהלך חייו התחתן הייל 3 פעמים, נישואיו הראשונים היו עם שרי ווהן ב-1979.
להיילי 2 ילדים, בן כריסטופר (1986) מנישואיו השניים של היילי ואוליביה (1998) ממערכות יחסים אחרות.
היילי התחתן עם אשתו השלישית אמיליה קרוז בשנת 2004 וחי כיום בסן אנטוניו, טקסס.

קריירת משחק

את הקריירה שלו בתור שחקן החל היילי בשנת 1975 בדרמת המותחן של ג'ון שלזינגר "יומו של הארבה", שהייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר.
שנה לאחר מכן הופיע בקומדיית הספורט "הכי גרועים בליגה", הופעה שרק העלתה את מעמדו של היילי ככוכב קולנוע.
ב-1979 שיחק היילי בדרמת הספורט הקומית זוכת פרס האוסקר "תרגילים בהתבגרות", סרט שנחשב לאחד מסרטי הספורט הטובים בכל הזמנים.
לאחר מכן לא הרבה היילי לשחק בפרויקטים קולנועיים גדולים והסתפק פה ושם בהופעות בסרטים קטנים כגון: "נמסיס", "איש הבובות" ו"שוטר מכני 3".
בשנת 2006 חזר היילי לפעילות קולנועית שוטפת ושיחק לצידן של קייט וינסלט וג'ניפר קונלי בדרמה הרומנטית מועמדת 3 פרסי האוסקר "ילדים קטנים", בסרט גילם היילי את דמותו של רונלד ג'יימס מק'גרובי, עבריין מין שנשלח לכלא בגין התערטלות פומבית מול ילדים.
על תפקיד המשנה שעשה בסרט קיבל היילי מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר אותה הפסיד לאלן ארקין.
ב-2009 כיכב היילי בדרמת המסתורין הבדיונית של זאק סניידר ("300") "השומרים" בה גילם את רורשאך, נולד לאם יצאנית שהצהירה בילדותו בפניו כי הייתה צריכה לעבור הפלה, לא מצליח לשלוט בזעמו כשהוא קולט שמשהו ממש לא בסדר עם המין האנושי. רורשאך הוא אדם אלים ואינו בוחל באמצעים בחקירותיו, מרבית עלילת הסרט מסופרת דרך עיניו באמצעות רישומיו ביומנו.
 
בשנת 2010 גילם היילי את דמותו הבדיונית של הרוצח הסדרתי פרדי קרוגר בסרט "סיוט ברחוב אלם", שיחזור לסרט משנת 1984.
היילי החליף את רוברט אנגלונד שגילם את דמותו של קרוגר בכל אחד מסרטי "סיוט ברחוב אלם" עד היום. נוסף על כך, הוא משתתף בסדרת הפעולה "מטרה אנושית" (באנגלית:"human target").
בשנת 2016 גילם את דמותו של ריימונד קוב בדרמה ההיסטורית של הבמאי נייט פארקר "הולדתה של אומה" שקיבלה שבחים רבים.
באותה השנה הופיעה דמותו בסדרת האנימציה המופע של קליבלנד עונה 2 פרק 16.
מינרבה (יצרנית רכב)

מינרבה (Minerva) חברה לייצור כלי רכב אשר נוסדה באנטוורפן, בלגיה בשנת 1902 על ידי סילבן דה-יונג. חברת "מינרבה" ייצרה אופניים, אופניים עם מנועי עזר, אופנועים, וכלי רכב יוקרתיים עד שנת 1938. אופניים, התחילה לייצר החברה משנת 1897.
החברה הייתה קרויה: "Société Anonyme Minerva Motors".

היסטוריה

ב- 1897 התחילה חברת "מינרבה" לייצר אופניים, ומנועי אופניים. ייצור האופנועים נמשך עד 1909 או 1914, ובמהלך תקופה זו הפכה מינרווה לאחד השמות המובילים בעולם באופנועים ובמנועי אופנועים. 
בשנת 1902 התחילה חברת "מינרבה" לייצר מכוניות, 4 צילינדרים, בהספק של 6 כ"ס. ב- 1904 גדל ייצור כלי הרכב, עם מנועים של 2 צילינדרים, 3 צילינדרים ו- 4 צילינדרים.
בשנת 1908 התחילה חברת "מינרבה" לייצר מנועים מסוג "Knight engine".
במהלך מלחמת העולם הראשונה היו סילבין דה יונג והמהנדסים שלו מבוססים ב- אמסטרדם, שם שמרו על פיתוח המכוניות שלהם. מכוניות מינרבה שימשו למתקפות "פגע וברח" נגד הגרמנים בתחילה עם רובה אש ומקלעים קלים מרכבים פתוחים מוגנים. כלי רכב אלה נעשו מתוחכמים יותר ויותר עד שמלחמת החפירות שדדה מהם את הניידות הדרושה לטקטיקות הפגיעה והריצה שלהם. 
בשנת 1920 חזרה החברה לפעול מ- בלגיה, וייצרה את מכונית היוקרה, 4 צילינדרים עם מנוע 3,600 סמ"ק, המפיקה 20 כ"ס, ומנוע 6 צילינדרים 5,300 סמ"ק המפיקה 30 כ"ס.
המינרווה הייתה בעלת איכות זהה לזו של דגמי היוקרה של חברת רולס רויס, אבל הייתה קצת פחות יקרה.
בשנת 1923 הוצגו מודלים קטנים יותר : מנוע 4 צילינדרים, 2,000 סמ"ק, המפתח 15 כ"ס ומנוע 6 צילינדרים, 3,400 סמ"ק המפתח 20 כ"ס.
בעקבות המשבר הכלכלי של שנות ה-30 התמזגה החברה עם חברת אימפריה (יצרנית רכב) (Imperia Automobiles).
לאחר מלחמת העולם השנייה הפיקה החברה גרסה של " לנד רובר 80" תחת רישיון לצבא הבלגי עד שנת 1954. עד שנת 1956 ייצרה את ה- "קונטיננטל-רובר".

סוכנות מינרבה ב- בריטניה

בינואר 1906 פתח צ'ארלס רולס את סוכנות המכוניות C.S.Rolls & Co אשר הייתה אחת מסוכנויות המכוניות הראשונות בברטניה למכירת רכב. בסוכנות זו ייבא את המכונית הבלגית מסוג "Minerva" ואת המכונית הצרפתית פיג'ו.
Wikiwand

היסטוריה

חברת Wikiwand (שנקראה במקור WikiWand) נוסדה ב-2013 על ידי ליאור גרוסמן ואילן לוין. הממשק, אשר הושק באופן רשמי באוגוסט 2014, כולל תפריט סרגל צד, סרגל ניווט, קישורים מותאמים אישית לשפות אחרות, טיפוגרפיה חדשה וגישה לתצוגות מקדימות של ערכים מקושרים. תוכן העניינים מוצג תמיד בצדו השמאלי של המסך.
לדברי גרוסמן, "עבורנו זה לא היה הגיוני שהאתר החמישי הפופולרי ביותר בעולם, אשר נמצא בשימוש על ידי חצי מיליארד אנשים, מכיל ממשק אשר לא עודכן למעלה מעשור. מצאנו את ממשק ויקיפדיה עמוס, קשה לקריאה (שטחים גדולים של טקסט קטן), קשה לניווט, ושימושיות לוקה בחסר."

זמינות

הממשק זמין בתור תוסף עבור דפדפני גוגל כרום, ספארי ופיירפוקס וכן דרך האתר הרשמי של Wikiwand. במרץ 2015, חברת Wikiwand השיקה יישום iOS עבור מכשירי אייפון ואייפד. יישום אנדרואיד נמצא כעת בפיתוח.]

מודל עסקי

ב-2014, חברת Wikiwand הצליחה לגייס כ-600 אלף דולרים ובכך יכלה להמשיך בפיתוח התוכנה. היא הצהירה כי בכוונתה לגייס הכנסות באמצעות פרסום ולתרום כ-30 אחוזים מרווחיה לקרן ויקימדיה.
מוחמד עלאן

מוחמד נצר אלדין עלאן (בערבית: محمد نصر الدين علان, נולד ב-1984) הוא עורך דין וטרוריסט פלסטיני, פעיל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. לאחר שהושם במעצר מנהלי פתח בשביתת רעב ממושכת.
עלאן, תושב הכפר עינאבוס שמדרום לשכם, ריצה בין השנים 2006 ל-2009 עונש מאסר לאחר שגייס מחבל לביצוע פיגוע התאבדות, כמו כן נעצר בחשד למעורבות בפעילות המזוהה עם הג'יהאד העולמי.
ב-6 בנובמבר 2014 נעצר עלאן בצו מעצר מנהלי לשישה חודשים, שהוארך עד 4 בנובמבר 2015. ב-18 ביוני 2015 פתח עלאן בשביתת רעב בבית סוהר אשל, במחאה על מעצרו בלא משפט. לפי הודעת המדינה הצו המנהלי ניתן נוכח המידע המודיעיני שהצטבר בעניינו, ומשנמצא כי אין אפשרות להעמידו לדין נוכח חסיונו של המידע.
עלאן אושפז בבית החולים סורוקה בטיפול נמרץ. בתחילת חודש אוגוסט 2015, 50 ימים אחרי שהחל עלאן את שביתת הרעב, פרסם הצלב האדום הודעה לעיתונות לפיה עלאן נתון בסכנת חיים, וקרא לאפשר ביקורים של משפחתו של עלאן אצלו. באותו זמן עלאן היה אזוק 16 ימים למיטתו. ב-10 באוגוסט הועבר עלאן לבית החולים ברזילי באשקלון. דרישה להאכילו בכפייה נדחתה על ידי ההסתדרות הרפואית, שטענה שפעולה כזו היא בגדר עינויים. בעת אשפוזו באשקלון התקיימו בעיר עימותים אלימים בין מפגינים יהודים, בהם פעילי להב"ה, שבאו למחות על אשפוזו, ומפגינים, רובם ערבים, שתבעו לשחררו.
עלאן עתר לבית המשפט הצבאי ולבית המשפט הצבאי לערעורים נגד צו המעצר, ולאחר שבתי משפט אלה אישרו את הצו, הגיש עתירה לבג"ץ, שקבע כי אין מקום להתערב בהחלטותיהן של הערכאות הצבאיות ודחה את עתירתו.
עלאן הגיש עתירה לבג"ץ שיורה על שחרורו עקב מצבו הרפואי. המדינה ביקשה לדחות את העתירה, והדגישה כי אם בג"ץ יורה על שחרורו של עלאן לנוכח מצבו הרפואי, הדבר "עלול לתמרץ אסירים ועצורים לפתוח בשביתות רעב, כדי לחייב את הרשויות לשחרורם, וזאת בניגוד מוחלט לאינטרס הציבורי". המדינה הדגישה בתגובתה לעתירה כי "להערכת גורמי הביטחון, שחרורו של עלאן יש בו גם בעת הנוכחית כדי לסכן את ביטחון האזור והציבור". עם זאת, לפנים משורת הדין, המדינה הודיעה כי היא מוכנה "לשקול את שחרורו אם יסכים לצאת לחו"ל לתקופה בת 4 שנים ויתחייב שלא לחזור לאזור". עלאן דחה הצעה זו.
לאחר שעלאן איבד את הכרתו והיה חשש לחייו ננקטו בבית החולים פעולות לשיפור מצבו הבריאותי, ועלה חשש שנגרם נזק למוחו כתוצאה משביתת הרעב. בג"ץ קבע שהמעצר המנהלי מוצדק, אך הורה להקפיא את צו המעצר המנהלי, משום שהעותר אינו מהווה סיכון עקב מצבו הרפואי, ובעקבות זאת הסכים עלאן, ששב להכרה, לחזור לאכול.
ארגון הג'יהאד האסלאמי ברצועת עזה איים בנקמה אם עלאן ייפגע או ימות. בעקבות איום זה ומידע מודיעיני פרס צה"ל סוללות של "כיפת ברזל" באשדוד ובבאר שבע.
לאחר שהחל להתאושש פרסם עלאן סרטון שבו הודה לאלה שתמכו בו, ובפרט לתומכים מקרב ערביי ישראל, להם אמר: "זה מוכיח שאנחנו עם אחד, ושום מרחק או גבול לא יפריד בינינו".
ב-16 בספטמבר, עם שחרורו מבית החולים, נעצר מחדש בצו מנהלי. הוא החל שוב בשביתת רעב אך הפסיק אותה כעבור יומיים בשל מגעים לשחרורו. ב-4 בנובמבר שוחרר מכלא עופר.
אפונסו דה פאיבה

אפונסו דה פּאיבה (בפורטוגזית Afonso de Paiva, שמו בלידה ז'ואאו אפונסו דה אביירו João Afonso de Aveiro,‏ 1460 קשטלו ברנקו - ?1491) היה דיפלומט ומגלה ארצות פורטוגזי.
לפי דרישת המלך ז'ואאו השני ערך מסע למזרח על מנת לאסוף מידע על דרכי המסחר ותחנות הביניים באוקיינוס ההודי לקראת מסעותיו של ואסקו דה גאמה.

רקע משפחתי וכמה פרטים ביוגרפיים

בן למשפחה מהאצולה הגבוהה של העיר קשטלו ברנקו, (שמוצאה לפי ההיסטוריון גשפאר קוריאה - מהאיים הקנריים) ירש את התפקיד של פקיד מס ושל "סופר המלך" לענייני הקהילה היהודית בעיר. במסגרת תפקידיו אלה היה במגע עם המיעוטים ה"מזרחיים" בארצו - היהודים והערבים - ולמד את שפותיהם.
שיכלל את הידע שלו בערבית אצל סוחרי העיר סאוטה.
אופנסו דה פאיבה השתתף והצטיין בקרב טורו (1476) כנושא כליו של המלך לעתיד ז'ואאו השני. לכן אחרי שעלה על כס המלכות, ז'ואאו השני בחר בו ללוות את פרו דה קוויליאן במסעות המיועדים למצוא את הדרך להודו ולממלכת הכומר יוחנן.
דה קוויליאן רכש כבר ניסיון בשני מסעות קודמים לצפון אפריקה וידע היטב ערבית ואת מנהגי האוכלוסייה המוסלמית שם.

מסעותיו

ב-7 במאי 1487 הפליגו שני שליחי המלך מסנטרם (מקום המצאות החצר של המלך) מצוידים בכסף (כולל אגרות אשראי של ברטולומיאו מרקיוני) ובמידע שסופק להם על ידי ה"קוסמוגרפים" של החצר (למשל מפה מאת דיוגו אורטיש) ועל ידי שני סוחרים יהודים. עם אחד מסוחרים אלה דב פאיבה התיידד ונסע איתו ביחד בעבר לאורך חופי אפריקה.
בקשר למסלול שיש לבחון.
עברו קודם דרך ליסבון, ולנסיה, ב-14 ביוני הגיעו לברצלונה, כעבור עשרה יום לנאפולי, אחרי עוד עשרה יום לאיי יוון ולרודוס שם התארחו באכסניה האבירים הפורטוגזים של מסדר יוחנן הקדוש. אחר כך הגיעו לאלכסנדריה במצרים תוך התחזות לסוחרי דבש. באלכסנדריה חלו שניהם במחלת חום הקרויה "קדחת הנילוס". מפני שנחשבו לגוססים ללא צאצאים סחורותיהם הופקעו על ידי נאיב, סגן של הסולטאן, אבל הוחזרו להם אחרי שהתאוששו. נסעו בהמשך לרוזטה, לקהיר, עברו אחר כך דרך סואץ למדבר סיני ולחוף המזרחי של חצי האי ערב ומשם עד לעדן. בדרך עשו גם עליית רגל למכה ומדינה, מחופשים למוסלמים. הגיעו לעדן בשנת 1488 ומאותו רגע נפרדו צעדיהם. פרו דה קוויליאן פנה לכיוון הודו בעוד אפונסו דה פאיבה נסע לחפש את ממלכת הכומר יוחנן באתיופיה.
אולם אפונסו לא הגיע למקום היעד. ידוע שהמשיך לסוואקין בסודאן שם קיווה, כפי שכותב ג'יימס ברוס בספרו, להצטרף לשיירה אל יעדו.
כשדה קוויליאן חזר לקהיר בתום מסע של כשנה, ב-30 בינואר 1491 פגש שני יהודים, הרב אברהם דה בז'ה וז'וזה דה לאמגו, שנשלחו על ידי מלך פורטוגל לחפש אותם במצרים. בקהיר נודע לו על מות עמיתו אפונסו בתחילת החודש, ממחלת הדבר.
כמה שנים מאוחר יותר, פרו דה קוויליאן יצליח להגיע לממלכה הנוצרית באתיופיה ואף חי שם עד סוף חייו.
דגלס בויד

חייו

בויד היה אחד החברים המייסדים של התזמורת הקאמרית של אירופה וכיהן כאבובן הראשי שלה משנת 1981 עד 2002. בתקופת נגינתו בקאמרית של אירופה פיתח עניין בניצוח. כמוריו הראשונים לניצוח ראה את קלאודיו אבאדו וניקולאוס הרנונקור. כמו כן קיבל הדרכה מפאבו ברגלונד וסר קולין דייוויס.   
בשנת 2001 התמנה בויד למנהל מוזיקלי של הקאמרטה של מנצ'סטר, משרת הניצוח הראשונה שלו. עם תזמורת זו ערך מספר הקלטות מיצירות בטהובן, מוצרט ומאהלר. בויד סיים את תקופת כהונתו במנצ'סטר לאחר עונת 2010-11. כמו כן שימש בויד מנצח אורח ראשי לתזמורת סינפוניה של לונדון. באפריל 2008 הודיעה תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור השווייצרית על מינוי בויד למנצח הראשי שלה, החל בעונת 2009-10.
הופעתו הראשונה של בויד כמנצח בארצות הברית הייתה עם תזמורת גרדנר הקאמרית בשנת 2000. ב-2002 התמנה בויד למנהל מוזיקלי שותף של התזמורת, יחד עם פולה רוביסון. ב-2004 היה בין השותפים האמנותיים הראשונים עם התזמורת הקאמרית סיינט פול. ב-2006 האריך את החוזה שלו עם תזמורת סיינט פול עד עונת 2009-10. השותפות האמנותית עם התזמורת הסתיימה בספטמבר 2009. בדצמבר 2006 ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של קולורדו, בקונצרט עתיר שבחים. בינואר 2008 הודיעה תזמורת קולורדו על מינוי בויד למנצח האורח הראשי שלה, בחוזה לשלוש שנים של שבועיים הופעות אורח בשנה.
העניין שבויד מגלה באופרה בשנים האחרונות הביאו לנצח בשנת 2008 על חליל הקסם ללהקת האופרה של גליינדבורן בסיור הופעות. ב-2009 ניצח על פידליו לאופרה של גרסינגטון וחזר אליה ב-2010 להצגה עתירת שבחים של נישואי פיגרו.
לבויד ולאשתו, הצ'לנית סאלי פנדלברי (Sally Pendlebury), שלושה ילדים. הם מתגוררים בלונדון.
תוכנית יוזמה

תוכנית יוזמה הייתה תוכנית ממשלתית לעידוד השקעות הון סיכון במדינת ישראל. התוכנית נוסדה ב-1993 על ידי שר האוצר דאז אברהם בייגה שוחט והמדען הראשי במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, יגאל ארליך וייושמה בשנים 1993–1998. התוכנית נועדה לעודד את צמיחת תעשיית ההיי-טק על ידי השקעה ממשלתית בקרנות הון סיכון. הממשלה השקיעה באופן ישיר כ-100 מיליון דולר ב-10 קרנות הון סיכון, כאשר הקרנות יכלו לבחור להפוך את הממשלה לשותף בקרן או להחזיר לממשלה את הסכום שהשקיעה בתוספת ריבית. הממשלה החזיקה בתחילה ב-40% מכל קרן, אך איפשרה לשותפים הפרטיים לרכוש את חלקה כעבור חמש שנים בתנאים נוחים. אמנם ההשקעה הממשלתית לא הייתה גדולה אך היא היוותה איתות מעודד באמצעותו יכלה הקרן לגייס הון בחו"ל. התוכנית נתנה דחיפה משמעותית לתעשיית הון הסיכון בישראל ויצרה אקלים המעודד השקעות בתחום ההי טק הישראלי.
כל קרן הון סיכון במסגרת יוזמה הורכבה ממשקיעי הון סיכון ישראלים ("מתלמדים"), חברת הון סיכון זרה וחברת אחזקות או בנק ישראלי. אחת מקרנות הון הסיכון הייתה "קרן יוזמה" בהיקף של 20 מיליון דולר עבור השקעה בחממות טכנולוגיות וחברות טכנולוגיה צעירות. בראשית הפרויקט השקיעה הממשלה בקרנות תוכנית יוזמה ביחס של 1:1.5 כלומר אם הקרן הצליחה לגייס עבור חברה מסוימת 12 מיליון דולר, הממשלה השקיעה 8 מיליון נוספים. בהמשך עלה היחס ל-1:2.
בסיכום שערך אתר ynet בשנת 2004, כ-12 שנים לאחר התחלת התוכנית עלה כי קרנות יוזמה השקיעו ב-168 חברות הזנק ("סטארט-אפ"). 13 זרות, ו-153 ישראליות. נכון לעת הסיכום, 30 חברות נרכשו על ידי גופים אחרים (12 מתוכן סגרו את מרכז הפיתוח שלהן בישראל). 26 מהחברות הפכו לחברות ציבוריות, 49 נשארו חברות פרטיות ו-47 חברות נסגרו. 12 שנים לאחר ההשקע שרדו 103 חברות פעילות מתוך 153 הישראליות (שני שלישים), ynet מציין שזהו שיעור שרידות גבוה מאוד, כשהאחוז המקובל בעולם הוא שליש עד חצי.
התוכנית, שזכתה לכינוי "הדגם הישראלי" היוותה השראה לפרויקטים לאומיים במדינות אחרות כגון Innovation Fund באירלנד ו-NKTH בהונגריה.
הר געש מורכב

הר געש מורכב הוא הר געש מעורב המורכב מכמה חרוטים ומבנים געשיים. כל הר געש עשוי להיות מורכב מאחר שהוא נוצר באמצעות זרמי לבה חוזרים ונשנים, שכבות רבות של אפר געשי, כיפה געשית או חרוט געשי הולך וגדל. עם זאת, "הר געש מורכב" נקרא כך בשל המערכות המורכבות והמרובות היוצרות אותו ולא בשל הישנות התפרצויותיו. למעשה, כל הר געש המורכב מיותר מאשר צינור הזנה אחד יכול להיקרא הר געש מורכב.
אף שהרי געש מורכבים מהווים מבנים געשיים חריגים, הם נפוצים בעולם ונוצרו לאורך הזמן הגאולוגי. הרי געש כאלה עשויים לכלול כמה צינורות הזנה, כמה חרוטי אפר או שילוב של כמה מבנים געשיים.

היווצרות

הרי געש מורכבים נוצרים כתוצאה משינויים בדפוסי ההתפרצות, מתזוזה של צינור ההזנה או מפריצתם של צינורות הזנה חדשים.
הר געש מורכב עשוי להיווצר כאשר הר געש שכבתי גדל ומכסה מבנים געשיים שנוצרו בהתפרצויות קודמות, זרמי לבה וזרמים פירוקלסטיים – באמצעות התפרצויות חוזרות ונשנות היוצרות לועות וצינורות הזנה חדשים.
קלדרות רבות מהוות הרי געש מורכבים הנוצרים לאחר התמוטטות תקרת תא מאגמה, כאשר בתוך הקלדרה נפערים לועות ונוצרים חרוטים וכיפות חדשים. מבנים חדשים אלה עשויים להיווצר לא רק על קרקעית הקלדרה אלא גם בשוליה, ויוצרים מתחם געשי הנקרא מתחם קלדרה. המבנים החדשים במתחם הקלדרה עשויים להיקרא הרי געש בזכות עצמם. מתחמי קלדרות כאלה הם ילוסטון, קלדרת לונג ואלי במזרח קליפורניה וקלדרת בנט לייק (Bennett Lake Caldera) בקולומביה הבריטית.

דוגמאות

הר הגעש סנטיאגואיטו (Santiaguito) בגואטמלה הוא שלוחה פעילה של הר הגעש סנטה מריה. התפרצותו באוקטובר 1902 בעוצמה VEI6 במדד התפרצות געשית נחשבת לאחת ההתפרצויות העזות ביותר שאירעו במאות השנים האחרונות.‏
בגוואטמלה נמצא גם פקאיה – הר געש בזלתי המורכב מאשכול של כיפות לבה דקיטית ומבנים חרוטיים. התמוטטות פקאיה לפני כ-1,100 שנים יצרה קלדרה, שבשוליה צמחו הלועות הצעירים הפעילים בהווה.‏
הר הגעש לוקון-אמפונג הוא הר געש מורכב פעיל באי סולאווסי שבאינדונזיה הכולל שני חרוטים געשיים רדומים השוכנים במרחק של 2.2 קילומטרים אחד מהשני: הר לוקון והר אמפונג ולוע געשי פעיל, טוֹמְפַּלוּאַן (Tompaluan), השוכן באוכף שביניהם. מאז המאה ה-19 מתרכזת כל הפעילות הגעשית בלוע טוֹמְפַּלוּאַן.
דוגמאות נוספות מרחבי העולם: טונגרירו במרכז האי הצפוני של ניו זילנד, איסקיה – אי געשי באיטליה, האי הרד ואיי מקדונלד – איים געשיים בדרום האוקיינוס ההודי, בארו בפנמה, גלראס (Galeras) באנדים הקולומביאנים ורבים אחרים.
הקורפוס ה-33 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-23 בינואר 1943 בנורווגיה על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-33 (Höheres Kommando z.b.V. XXXIII), וכמפקדו מונה ארווין אנגלברכט. הקורפוס השתתף בקרבות בנורווגיה כחלק מארמיית נורווגיה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ההררית ה-20, וב-8 במאי 1945 נכנע לבעלות הברית.
צלב השירות המצוין (ארצות הברית)

תיאור העיטור

העיטור הוא צלב יווני אשר במרכזו עיטם לבן-ראש פרוש כנפיים המעוטר בטבעת זרי אלון. מתחת לעיט, משני צידיו ישנם שני חלקי מגילה עם המילים למען גבורה. בצידו השני של העיטור ישנה טבעת זרי אלון בדומה לחלק הקידמי, במרכז טבעת זו ניתן לציין את שם מקבל העיטור.

העיטור תלוי על סרט כחול בעל פס לבן ואדום משני אגפיו, זה הוא גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמלים).
נער שוליים

עלילת הסרט

וייד "Cry Baby" ווקר הוא המנהיג של חבורת עבריינים צעירים, הפועלת בשנת 1954 בעיר בולטימור. החבורה מכונה: "Drapes" וכוללת את אחותו של ווקר, פפר, אמא צעירה בגיל הטיפש עשרה, מכונה "פני גרזן", שפניה הושחתו, וונדה וודוורד הפראית והחופשייה, ומילטון האקט, בנם של פעילים דתיים נלהבים. ווקר, שביכולתו להזיל דמעה אחת בלבד, המטריף את כל הבנות ובכללן אליסון ורנון ויליאמס, בת טובים, שנמאס לה להיות ילדה טובה ומרובעת. יום אחד, לאחר בית הספר, פונה אליסון לווקר והשניים מתאהבים. עוד באותו היום, מגיע ווקר לחלק ה"מרובעים" בעיר ובמהלך תוכנית כישרונות שמארחת סבתה של אליסון, מציג עצמו בפניה ומזמין את אליסון לבלות איתו ב- Turkey Point, מקום הבילוי של ה- Drapes. 
חרף הספקנות של סבתה, אליסון מצטרפת לווקר ושרה עמו ועם הלהקה שלו ב- Turkey point. בשעה שאליסון וווקר חלקו אחד עם השני את חיי היתמות שלהם (אביו של ווקר נשלח לכיסא החשמלי, לאחר שהואשם בהטמנת פצצות באתרים לפי סדר האלפבית וזכה לכינוי: "מפציץ האלפבית" והוריה של אליסון שלמרות שתמיד לקחו טיסות נפרדות, כדי שלא לייתם אותה, נפטרו, כאשר שתי הטיסות בהן טסו, התרסקו), חברה הקנאי של אליסון, בולדווין, מתחיל מהומה. ווקר מואשם בקטטה ונשלח לכלא, דבר שמרעיש את חבריו ואף את סבתה של אליסון, שהתרשמה מאוד מהמחוות, הנימוסים והכשרון המוזיקלי של ווקר. 
כאשר ליאונורה פריגיד, נערה שמאוהבת בווקר אבל באופן עקבי נדחית על ידו, טוענת שהיא בהריון ממנו, אליסון מרגישה נבגדת וחוזרת לבולדווין ולמרובעים, אף על פי שסבתה מציעה לה לא לקבל החלטה פזיזה. בינתיים בבית הסוהר, ווקר עושה קעקוע של דמעה על לחיו. הוא אומר למקעקע, דופרי (רוברט טיירי): "נפגעתי כל חיי, אבל ניתן לשטוף דמעות אמיתיות. הדמעה הזאת היא בשביל אליסון, ואני רוצה שהיא תישאר לנצח!". 
בסופו של דבר, אליסון משתכנעת להצטרף לברית שנכרתה בין סבתה ובין ה- Drapes, ומתגייסת לקמפיין לשחרורו של ווקר מהכלא (Please Mr. Jailer). ווקר משוחרר מבית הכלא אבל מיד לאחר מכן מוקנט על ידי בולדווין, שמתוודה בפניו שסבו הוא זה שחישמל את אביו של ווקר ומזמין אותו למירוץ תרנגולים (שתי מכוניות שועטות זו לכיוון זו, כאשר המתחרים עצמם שכובים על גג המכונית והמכונית שפונה הצידה ראשונה על מנת למנוע את ההתנגשות, נפסלת). ווקר זוכה לאחר שבולדווין משתפן ומתאחד עם אליסון. 
הסרט מסתיים כאשר כל הצופים במירוץ שהתקיים מזילים דמעה אחת, פרט לאליסון ולווקר שסוף סוף מצליח להרפות מהעבר ולהזיל דמעות משתי העיניים.
Trouble (נטליה קילס)

עטיפת האלבום

בעטיפת האלבום מופיעה קילס לבושה בשמלה ולצידה חפצים רבים, ביניהם בקבוקי שמפנייה, שעונים ושפתון. קילס עיצבה את העטיפה והשתמשה בתמונות מגטי אימג'ס אותן חתכה וערכה כקולאז'. קילס מתארת את העטיפה כ"לוח השראות של ילדה קטנה". את האלבום תיארה קילס כאוסף של הזיכרונות שלה ושל הטעויות הגדולות ביותר שעשתה, ואמרה כי היא ניסתה לסמל זאת באמצעות העטיפה. לפי קילס, שעוני הרולקס ובקבוקי השמפנייה שעל העטיפה מסמלים את הרכוש של משפחתה, עליו הייתה מוכנה לוותר כדי שאביה, שהיה בכלא, יחזור, כפי שהיא מתארת בשיר "Daddy's Girl". בקבוקי השמפנייה מייצגים גם את ההתמכרות של אביה לאלכוהול. האזיקים שעל העטיפה מייצגים את ההסתבכויות שהיו לקילס עם המשטרה, והפנינים והוורדים מייצגים את המתנות שקיבלה קילס מבן זוגה.
לבואן

היסטוריה

לבואן היה בשליטת האימפריה הברוניית מאז המאה ה-15.
מאז המאה ה-18, בריטניה רצתה להשתלט על האי כדי להפוך אותו לבסיס ימי לשירות האינטרסים שלהם באזור וכדי להילחם בשודדי הים בים סין הדרומי. ב-18 בדצמבר 1846 ג'יימס ברוק, הרג'ה של ממלכת סראוואק שהיה בריטי במוצאו, קנה ביוזמתו את האי בעבור הבריטים בחוזה עם סולטאן ברוניי. ב-24 בדצמבר באותה שנה הבריטים החליטו לקבל את ההצעה והשתלטו על האי.
ב-1848 נוסדה מושבת הכתר של לבואן וברוק שימש כמושל הראשון שלה עד 1852. ב-1890 לבואן הועבר לשליטת קולוניית צפון בורנאו הבריטית, שהייתה בשטחי מדינת סבה של היום. ב-1906 האי הפך להיות חלק מקולוניית התיישבויות המצרים, שכללה מספר קולוניות של הבריטים בחצי האי המלאי כמו סינגפור, אך ב-1912 האי חזר להיות מושבת כתר נפרדת.
בדצמבר 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, האי נכבש על ידי כוחות האימפריה היפנית. במהלך המלחמה האי היה מרכז שלטוני של היפנים באזור. ב-9 בדצמבר 1942 היפנים שינו את שם האי למַאֶדַה (前田島) על שמו של טושינרי מאדה (前田利為侯爵), המפקד הראשון של הכוחות היפנים בבורנאו שנהרג בהתרסקות מטוס בבינטולו שבסראוואק. בשלב מתקדם יותר של המלחמה היפנים הפכו את לבואן לבסיס צבאי. שחרור האזור על ידי בעלות הברית החל ב-10 ביוני 1945 כשכוחות אוסטרלים כבשו את האי מידי היפנים במסגרת "מבצע אבוב 6". לאחר מכן השם שונה בחזרה ללבואן.
ב-1946 האי צורף למושבת הכתר של צפון בורנאו שנוצרה באותה שנה. ב-1963 המושבה הייתה בין החלקים שהרכיבו את מלזיה והיא נהפכה למדינת סבה.
ב-1984 סבה מסרה את האי לממשלה הפדרלית של מלזיה והוא נהפך לטריטוריה פדרלית. ב-1990 הטריטוריה הוכרזה כמרכז פיננסי מעבר לחוף (Offshore financial centre).

כלכלה

כלכלת הטריטוריה מתבססת בעיקר על ייצוא נפט וגז טבעי שמופק בה וכן על שירותי בנקאות.

גאוגרפיה

הטריטוריה מורכבת מהאי לבואן ומעוד שישה איים קטנים. האיים נמצאים במפרץ ברוניי, במרחק של 8 קילומטרים מחופי מדינת סבה ובקרבת ברוניי. ששת האיים הנוספים ללבואן הם: דאט (Daat), פפן (Papan), בורונג (Burung), קורמן (Kuraman), רוסוקן קצ'יל (Rusukan Kecil, "רוסוקן הקטן") ורוסוקן בסר (Rusukan Besar, "רוסוקן הגדול").