google/wiki40b huggingface dataset:
פייסבוק (חברה)

היסטוריה

מארק צוקרברג ואדוארדו סברין ייסדו את אתר "הפייסבוק" ב-4 בפברואר 2004, כאשר היו סטודנטים באוניברסיטת הרווארד. שמו של האתר שונה מ"הפייסבוק" ל"פייסבוק" ב-2005, לאחר ששם התחום "facebook.com" נקנה תמורת $200,000.
עם ההצלחה המהירה של פייסבוק נתגלעו חילוקי דעות בין סברין וצוקרברג לגבי הכיוון אליו צריכה החברה לשאוף. סברין איבד עניין ומעורבתו בחברה דעכה. שיא המחלוקת בין השניים היה כאשר סברין גילה כי חלקו בחברה דולל, ללא ידיעתו, מ-34.8% ל-0.03%. סברין הגיש תביעה נגד פייסבוק ותביעה זו יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט. פרטי יישוב התביעה אינם ידועים, אך סברין הוכרז באופן רשמי כמייסד משותף של פייסבוק באתר החברה. סברין חתם על חוזה אי גילוי בו נאסר עליו לגלות פרטים על ההסכם.
חברת פייסבוק נוסדה באמצע 2004, כחצי שנה לאחר הקמת אתר האינטרנט שבבעלותה.
בפברואר 2009 החברה חתמה על הסכם פשרה עם חבריו לאוניברסיטה של צוקרברג, האחים קמרון וטיילר וינקלווס ודיוויה נארנדרה, בעלי חברת ConnectU, שטענו כי גנב מהם את הרעיון של רשת חברתית והפר זכויות יוצרים. פייסבוק שילמה להם 65 מיליון דולר בתמורה להסרת התביעה כלפיה. במאי 2009 נחתם הסכם פשרה נוסף בין פייסבוק לחברת "Think Computer Corporation" שמייסדה, חבר של צוקרברג מהווארד בשם אהרון גרינשפן, טען שהוא כבר ב-2003 המציא את השם פייסבוק וטען לבעלות עליו. פרטים לגבי ההסכם לא נמסרו. סיפור הקמת החברה והמאבקים המשפטיים שנלוו לה מתוארים בסרט הקולנוע "הרשת החברתית" (The Social Network).
ב-24 באוקטובר 2007 הודיעה חברת מיקרוסופט כי רכשה 1.6% מהמניות של פייסבוק תמורת 246 מיליון דולר, מה שמשקף לחברה שווי שוק של כ-15.4 מיליארד דולר, משמע, כ-450 דולר למשתמש, על פי מספר המשתמשים בעת הרכישה.
במרץ 2011 רכשה החברה, תמורת 70 מיליון דולר, את חברת "סנאפטו", שעסקה בפיתוח פלטפורמה להרצת אפליקציות על טלפונים פשוטים.
ב-9 באפריל 2012 רכשה פייסבוק את אפליקציית הצילום הסלולרי, אינסטגרם, במיליארד דולר.
ב-15 במאי פייסבוק עידכנה את תשקיף ההנפקה, והודיעה כי במסגרתה יועמדו למכירה 337.4 מיליון מניות, במחיר של 34–38 דולר למניה. הדבר מעמיד את פייסבוק כהנפקה הכי גדולה שבוצעה עד כה בעמק הסיליקון.
ביוני 2012 רכשה החברה, תמורת 100 מיליון דולר, את חברת "Face.com", שעסקה בפיתוח כלים לתיוג פנים אוטומטי ברשתות חברתיות, ולאחר פחות מחודש החליטה לסגור אותה, ועובדיה עברו למשרדי פייסבוק.
ביולי 2012 פייסבוק הקימה בלונדון את מרכז הפיתוח הראשון שלה מחוץ לארצות הברית.
ב-2 באוגוסט 2012, לאחר פרסום דו"חותיה הכספיים הראשונים של החברה, הודיעו קייטי מיטיק ואיתן בירד כי הם עוזבים את החברה, וזאת לאחר שבכיר אחר כבר עזב את פייסבוק, זמן מה לאחר ההנפקה.
ב-19 בפברואר 2014 הודיעה החברה על רכישת חברת המסרים המיידיים וואטסאפ תמורת 19 מיליארד דולר (16 מיליארד דולר מיד ועוד 3 מיליארד דולר במועד מאוחר יותר).
ב-25 במרץ 2014 רכשה פייסבוק את Oculus VR, שפיתחה משקפי מציאות מדומה.
ביולי 2015 רכשה את חברת הסטרטאפ הישראלית פבלס המפתחת טכנולוגיית זיהוי מחוות הגוף תמורת 60 מיליון דולר.
ביוני 2019 הודיעה כי תנפיק מטבע וירטואלי בשם ליברה . המטבע צפוי לצאת לשוק בשנת 2020.
ביולי 2019 קנסה נציבות הסחר הפדרלית את חברת פייסבוק בסכום של 5 מיליארד דולר, הקנס הגדול ביותר בו נקנסה אי פעם חברה טכנולוגית, על מעשיה בפרשת קיימברידג' אנליטיקה.
נשיא שווייץ

תפקידים

רוב תפקידיו של הנשיא ייצוגיים בלבד. הנשיא מקבל כתבי האמנה של שגרירים ודיפלומטים, מקבל אורחים ונציגים רמי דרג ממדינות אחרות, ונושא נאומי פתיחה באירועים דוגמת חגיגות יום תחילת השנה, יום החולים והיום הלאומי של שווייץ. בנוסף חונך הנשיא אירועים גדולים בשווייץ, בהם תערוכת הרכב בז'נבה והיריד החקלאי בסנט גאלן.
הנשיא יושב בראש ישיבות מועצת הברית בת שבעת החברים, המתפקדת כרשות מבצעת, ומשמש בה כלשון מאזניים במקרה של שוויון בהצבעה בין שאר החברים (מקרה נדיר יחסית בשווייץ). עם זאת, אין לנשיא עדיפות ממשית או סמכות על כל אחד מששת החברים האחרים במועצה, והוא מוגדר כ- "Primus inter pares", ראשון בין שווים.

בחירה

הנשיא נבחר על ידי שני בתי אספת הברית, הגוף המחוקק השווייצרי. הבחירה מתבצעת מדי שנה ביום רביעי השני של מושב החורף של האספה, והכהונה מתחילה בתחילת השנה האזרחית ונמשכת שנה אחת. הנשיא לא יכול להיבחר פעמיים ברציפות, אך יכול למלא את התפקיד מספר פעמים. מנהג קבוע בבחירה מתייחס לוותק, וקובע שחבר מועצה ייבחר רק לאחר ששימש במועצה תחת נשיאות כל חברי המועצה הוותיקים ממנו.
מלבד הנשיא מתמנה גם סגן נשיא, המחליף את הנשיא במקרי היעדרות ולרוב גם תופס את מקומו בשנה שלאחר מכן.
הורצי ספרין

הוֹרָצי סַפרִין (בפולנית: Horacy Safrin‏; 11 בינואר 1899, מונסטרז'יסקה, פולין (כעת אוקראינה) - 23 באוגוסט 1980, לודז') היה משורר, קומיקאי, מחבר ומתרגם פולני ממוצא יהודי, הידוע ביותר בשל תרגומיו מן הספרות הפולנית ליידיש ומספרות עם ישראל לפולנית.

חייו

הורצי נולד במונסטרז'יסקה, גליציה תחת שם הירש לסבסטיאן ודורה (לוקאצ'ר לפני הנישואים). דיבר וידע פולנית, יידיש, עברית, גרמנית, צרפתית. סיים בית ספר בסטניסלבוב והמשיך ללימודי בלשנות גרמנית ובלשנות אנגלית באוניברסיטת וינה בה סיים גם בית הספר לתיאטרון. לאחר מלחמת העולם הראשונה חזר לסטניסלבוב ונהיה למנהל אמנותי בתיאטרון היהודי בעיר עד לתחילתה של מלחמת העולם השנייה אותה עבר בברית המועצות שם לימד גרמנית. לאחר מכן התגורר בלודז' בה גם נפטר ונקבר בבית הקברות דולי.
היה נשוי שלוש פעמים ללא ילדים.
ב-1961 הוענק לו צלב קצין באות תחיית פולין.
רות אלמוג

ביוגרפיה

רות אלמוג נולדה וגדלה בפתח תקווה להורים רופאים יוצאי גרמניה. היא למדה בבית המדרש למורים בירושלים, ולימודי ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר שפרסמה את סיפורה הראשון בשנת 1967 החלה לעבוד במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ. עד היום היא בעלת טור קבוע במוסף, ומשמשת בו כעורכת משנה.
במהלך השנים כתבה ספרים רבים, לנוער ולמבוגרים. הרומן שלה "שורשי אוויר" זכה בפרס ברנר. לאחרונה יצא לאור ספר של מבחר מסיפוריה שנכתבו בין השנים 1967–1997. ספרים פרי עטה תורגמו לאנגלית, לגרמנית, להולנדית ולסינית.
רות אלמוג נשואה למשורר אהרן אלמוג, ולהם שתי בנות: המוזיקאית שירה אלמוג והמתרגמת אליענה אלמוג.
לואיזה, נסיכת סבויה

שנותיה הראשונות

לואיזה נולדה ב-11 בספטמבר 1476 במחוז אַן, כבתם הבכורה של פיליפו השני, דוכס סבויה, ואשתו הראשונה מרגריט מבורבון. אחיה הצעיר, פיליברטו, ירש את אביהם כשליט דוכסות סבויה וכראש בית סבויה.
לואיזה נישאה בשנת 1488, בגיל 12, בפריז לשארל, רוזן אנגולם. שארל היה אז בן 29 והיו אלו נישואיו השלישים. לזוג נולדו שני ילדים: מרגריט בשנת 1492, ופרנסואה בשנת 1494.
לואיזה הייתה בקיאה בפוליטיקה ודיפלומטיה והייתה מעורה בהתחדשויות האמנותיות והמדעיות שהגיעו מאיטליה של עידן הרנסאנס. היא גם וידאה כי ילדיה יחונכו ברוח הרנסאנס האיטלקי. היא התאלמנה בגיל 19 והקדישה את מאמציה להבטחת עתיד מוצלח לילדיה. לשם כך העבירה את משפחתה לחצר המלך לואי השנים עשר, בן דודו של בעלה.
פרנסואה הצעיר הפך לחביב המלך, שהשיא אותו לבתו הבכורה קלוד בשנת 1514, ובכך הפך אותו למעשה ליורשו. עם מותו של לואי בשנת 1515 פרנסואה הוכתר למלך צרפת. כחודש לאחר הכתרתו פרנסואה העניק לאמו את התואר "דוכסית אנגולם" ומאוחר יותר את התואר "דוכסית אנז'ו".
אמה של לואיזה, מרגריט מבורבון, הייתה אחותם של דוכסי בורבון האחרונים, שמתו ללא יורשים זכרים. עם מותה של אחייניתה סוזן, דוכסית בורבון בשנת 1521, לואיז החלה לטעון לבעלות על דוכסות אוברן ועל שטחים אחרים שבבעלות בית בורבון. טענות אלו, שנתמכו על ידי בנה המלך, גרמו ליריבות בינם לבין אלמנה של סוזן, שארל השלישי, דוכס בורבון. שארל כרת ברית עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועם הנרי השמיני, מלך אנגליה במטרה לפלוש לצרפת ולהפיל את המלך, אולם פרנסואה גילה את דבר הקנוניה וגירש את שארל מצרפת. כך לואיזה קיבלה גם את דוכסות אוברן.

עוצרת הממלכה

הנסיכה לואיזה שימשה פעמיים כעוצרת הכתר הצרפתי, בזמן שבנה המלך לחם בשווייץ ובאיטליה. כשפרנסואה נלקח בשבי על ידי מלך ספרד בשנת 1525 היא שמרה על חוזקה של צרפת וכן החלה במשא ומתן דיפלומטי למען שחרור בנה. בעזרת הנרי השמיני, מלך אנגליה וסולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית היא הצליחה להחזיר את פרנסואה מהשבי.
לואיזה שיחקה תפקיד דיפלומטי חשוב גם כאשר פרנסואה שהה בצרפת. בשנת 1529 היא ניהלה משא ומתן מול גיסתה, מרגרטה לבית הבסבורג, והשתיים הביאו להסכם שלום בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה, הסכם שנקרא גם "שלום שתי הגבירות".
לואיזה מתה בשנת 1531 ונקברה בבזיליקת סן דני. לאחר מותה כל אדמותיה עברו לבנה והפכו לרכוש הכתר הצרפתי.
אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג

ביוגרפיה

אנטוניה נולדה ב-7 באוקטובר 1899 בארמון הוהנבורג בבוואריה, לגיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולמריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג. בשנת 1905 מת סבה אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ואביה עלה במקומו לשלטון כגיום הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ב-26 באוגוסט 1918 התארסה אנטוניה עם רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, בנו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם האירוסין בוטלו עקב הנסיבות שנוצרו עם כניעת גרמניה והתפטרות אחותה מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג. לבסוף התחתנו השניים ב-7 באפריל 1921, ונולדו להם בן אחד ו-5 בנות. בתקופת השלטון הנאצי עברו בני המשפחה לאיטליה, ולאחר מכן בשנת 1940 עברו להונגריה. לאחר כיבוש הונגריה בשנת 1944, כלאו הנאצים את בני המשפחה בזקסנהאוזן ובאפריל 1945 הם הועברו לדכאו, זמן קצר לפני שחרור המחנה. אנטוניה אשר המאסר השפיע קשות על בריאותה, נדרה לא לחזור לגרמניה, ואכן היא התגוררה בשווייץ שם מתה ב-31 ביולי 1954.
דרוסילה (השושלת היוליו-קלאודית)

יוליה דרוסילה (בלטינית קלאסית: IVLIA•DRVSILLA; ‏16 בספטמבר 16 - 10 ביוני 38) הייתה אצילה רומאית מן השושלת היוליו-קלאודית. הקיסר אוגוסטוס היה סבא-רבא שלה מצד האם, הקיסר טיבריוס היה דודהּ מדרגה שנייה מצד האב, הקיסר קליגולה היה אחיה, הקיסר קלאודיוס היה דודה מצד האב, והקיסר נירון היה אחיינה, בן אחותה.

ביוגרפיה

דרוסילה נולדה בשנת 16 לספירה בגרמניה. אביה היה המצביא המפורסם גרמניקוס, שבאותה העת נחשב ליורשו המיועד של הקיסר טיבריוס, ואמה הייתה אגריפינה, נכדתו של קיסר רומא הראשון אוגוסטוס.
כאשר אמה אגריפינה הוגלתה על ידי הקיסר טיבריוס עברה לגור עם אם סבה ליוויה, ואחרי מותה בשנת 27 עברה לגור עם סבתה אנטוניה הצעירה.
דרוסילה נישאה בשנת 33 ללוקיוס קסיוס לונגינוס אולם כאשר אחיה קליגולה ירש את טיבריוס כקיסר רומא הוא הורה לה להתגרש מבעלה וחיתן אותה עם חברו וקרוב משפחתם מרקוס אמיליוס לפידוס שקליגולה ראה בו בעל יותר מתאים לאחותו.
תחת שלטון אחיה הורעפו על דרוסילה אותות כבוד חסרי תקדים. קליגולה הדגיש את קשריו המשפחתיים כחלק מהתעמולה הקיסרית ולכן לדרוסילה יחד עם שתי אחיותיה יוליה ליווילה ואגריפינה הצעירה חלקו כבוד והן נהנו מעמדת השפעה על אחיהן, אם כי שדרוסילה הייתה האחות המועדפת על קליגולה. דבר זה נעשה כדי להמחיש את חסדו של קליגולה כלפי בני ביתו, אולם גם כדי לאותת שבן שיולד לאחת האחיות יכול יהיה בבוא היום להיעשות ליורשו.
לפי דיווחים של היסטוריונים מאוחרים], ניהל קליגולה פרשיית אוהבים עם דרוסילה שהתחילה עוד בהיותם ילדים והמשיכה עם עלייתו לכס הקיסרות, אולם ככל הנראה לא היה בסיס בשמועות, והן נבעו מהשקפת העולם שלעריצים אין שום התחשבות בטאבואים חברתיים ומן העובדה שמכיוון שקליגולה היה רווק רוב שנות שלטונו, אחיותיו מילאו את התפקיד שבאופן מסורתי היה שמור לאשת הקיסר.
קליגולה מינה את דרוסילה ליורשתו בצוואתו. בכך לא התכוון שדרוסילה תיקח לידיה את השלטון האימפריה אלא שבעלה לפידוס יהיה השליט בפועל בעוד שלדרוסילה יהיה התפקיד של הולדת בן זכר שבבוא היום יעלה על כס הקיסרות וימשיך את שלטון השושלת היוליו-קלאודית.
דרוסילה נפטרה בשנת 38 בעודה צעירה. מותה היווה מכה קשה לאחיה קליגולה גם מהבחינה האישית וגם כיוון שמותה שיבש את תוכניות הירושה השושלתיות שלו. לאחר מותה הייתה דרוסילה האישה הרומאית הראשונה שעברה האלהה. עם זאת בסמוך למותה מאס קליגולה אף ביתר אחיותיו, ובמשפט ציבורי שנערך לאמיליוס לפידוס,  בעלה של דרוסילה, שהואשם על ידי קליגולה בספטמבר 39 בקשירת קשר לרציחתו, הרשיע אף את אחיותיו, בהיותן שטופות זימה עם לפידוס ומרעיו, ושותפות לקשר של לפידוס כביכול והורה להגלותן.
כמילי

אזכור בקורות ההעפלה לארץ-ישראל

אל חופי אי זה נסחפה ספינת המעפילים "פנצ'ו", שיצאה מברטיסלאבה בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20, בעת ניסיונות היחלצות ממלתעות הצורר הנאצי. גם הספינה "הנרייטה סולד", שאספה מאות ילדים יתומים ביוון, נעזרה באי זה. שתיהן היו באותו שלב ספינות ישנות ורעועות, עמוסות בעשרות נוסעים מעבר לקיבולת הנוסעים המוגדרת להן.
הסרט "רגעים של חסד או גיהנום", משנת 2001, בבימויו של עמוס כרמלי, מספר את סיפור הגעתם לאי של שתי הספינות והמעפילים שעליהן.

הגעת הספינה "הנרייטה סולד" לאי

בדרכה לכיוון חופי ארץ ישראל, עמוסה במאות מעפילים, ומלווה בספינת המעפילים הקטנה "רפי 2" שעליה יהודים מהונגריה, נקלעה הספינה "הנרייטה סולד" לים סוער. המנוע התקלקל ומפקד הספינה חיפש מחסה באי "סירנה". בני משפחה יוונית שהתגוררו על האי, התנגדו לירידת המעפילים אליו ודרשו מהם לעזוב. לאחר דין ודברים סוכם כי הספינה תפליג לאי הסמוך כמילי, לאחר שיפורק ממנה החלק הפגום במנוע וזה ישלח לתיקון ביוון באמצעות הספינה "רפי 2". לאחר שיצאה הספינה הקטנה עם המנוע לדרכה, עלו כל המעפילים ל"הנרייטה סולד", הפליגו לכמילי והמתינו על האי לשובו של החלק המתוקן. כעבור שישה ימי שהות על כמילי, תוקנה הספינה ויצאה לדרך.
קווין קרטר

ביוגרפיה

קרטר נולד בשכונה של מעמד הביניים הלבן ביוהנסבורג. לאחר סיום לימודיו התיכוניים עבד בבית מרקחת, ולאחר מכן התגייס לחיל האוויר הדרום-אפריקאי ושירת בו ארבע שנים. במהלך שירותו ערק מהצבא וניסה לעבוד כתקליטן בתחנת רדיו, אך בסופו של דבר חזר לשירות. 
לאחר שהיה עד ראייה לפיגוע ברחוב צ'רץ' בפרטוריה ב-1983 החליט קרטר להיות צלם עיתונות. הוא החל בצילום אירועי ספורט בסופי שבוע, וב-1984 החל לעבוד בעיתון הסטאר. הוא היה הראשון שתיעד נקלייסינג - הוצאה להורג של אדם בידי המון באמצעות כריכת צמיג מלא בדלק סביב חזהו וזרועותיו והצתתו.
ב-1993 נסע לסודאן, וצילם את תצלום "הנשר והילדה הקטנה". בתצלום נראית פעוטה הסובלת מרעב קשה זוחלת לעבר מרכז לחלוקת מזון, כשלידה נחת נשר אפור-כיפה. התמונה התפרסמה בניו יורק טיימס ב-26 במרץ 1993, וזכתה לתהודה רבה ברחבי העולם. ב-1994 זיכתה התמונה את קרטר בפרס פוליצר.
ב-1994 צילם תמונה נוספת שזכתה לתהודה, של הוצאתם להורג של שלושה חברי AWB במהלך העימות בבופוטאצוואנה שהתרחש ערב הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בדרום אפריקה בהן ניתנה זכות בחירה גם לשחורים.
ב-27 ביולי אותה שנה התאבד קרטר באמצעות חיבור צינור מהאגזוז לתוך מכוניתו. במכתב ההתאבדות שהותיר כתב הסביר שסבל מדיכאון קשה הן עקב מצוקה כלכלית אליה נקלע והן עקב זכרונות המראות הקשים אליהם נחשף ושאינם מרפים ממנו, של אלימות, הריגות, גופות וילדים גוועים ברעב או פצועים.
שלמה לויזון

שלמה לויזון (בכתיב יידיש: לעוויזאהן; 1789 – 27 באפריל 1821) היה חוקר, בלשן ומשורר עברי, איש תנועת ההשכלה, מחבר "מליצת ישורון".

קורות חייו

שלמה בן יהודה ליב לוי מוהר נולד בעיירה מוהר (Mór) שבהונגריה. לימים בחר לעצמו את שם המשפחה לויזון (Löwisohn), על שם אביו. לצד החינוך היהודי הרגיל בתורה ובתלמוד למד גם את שאר ספרי המקרא ושלא כמקובל זכה גם לחינוך אירופי במנזר הקָפוצ'יני המקומי, בו למד גרמנית, לטינית ומתמטיקה. בצעירותו קרא ספרי מדע וספרות רבים ולמד בעצמו צרפתית ואיטלקית.
בשל מצוקה כספית בא ב-1809 לפראג והחל ללמוד בישיבת פראג. בפראג התיידד עם ההומוריסטן מוריץ ספיר ועם האחים המשכילים ברוך ייטלס ויהודה ייטלס, והתקרב לחוג המשכילים של פראג. בשלב מסוים עזב את הישיבה והחל ללמוד באוניברסיטה של פראג, ובה למד סורית, יוונית ואנגלית. בפראג גם הדפיס את ספריו הראשונים, "שיחה בעולם הנשמות" ו"בית האוסף".
ב-1815 בא לווינה לשמש שם כמגיה בבית הדפוס של אנטון שמיד, שבו עבדו באותה תקופה משכילים רבים ובהם שמואל רומאנלי, יהודה ליב בן-זאב ושמשון בלוך. בווינה הוציא לאור את ספריו "מליצת ישורון", "מחקרי ארץ" וספרים אחרים.
ב-1820, בעקבות לחצים מכיוונים שונים, לרבות פרשת אהבה נכזבת, לקה בנפשו, ואולי מדובר בהחמרה במחלת נפש שממנה סבל כל חייו. הוא חזר לעיר הולדתו ושם נפטר ב-1821, בהיותו בן 32 בלבד.
שפות גרמאניות צפוניות

היסטוריה

השפות הגרמאניות לרוב מחולקות לשלוש קבוצות: שפות  מערב, מזרח וצפון גרמאניות. קשה לזהות את הקשר ביניהן במדיוק, מכיוון שהכתבים הרוניים שמשמים כמקורות להתפתחות השפות הללו נדירים. ידוע שבתקופת נדידת העמים הייתה יכולת ההבנה ההדדית בין הקבוצות ברמה גבוהה יחסית, כך שלפעמים קשה ליצור הבחנה בין הסגנונות השונים של הדיבור בשפות. מקור הניבים שזוהו עם הקבוצה הצפונית הוא בשפה הפרוטו-גרמאנית בתקופה הטרום רומאית המאוחרת באירופה.
בסופו של דבר בשנת בסביבות תחילת המאה השלישית לספירה הדיאלקטים הצפוניים נבדלו משפות גרמאניות אחרות. ניתן לראות את תחילת ההתפתחות של השפות הללו בכתבים רוניים. 
בקבוצת השפות הצפוניות התחוללו מספר שינויים שהתקיימו גם בקבוצת השפות המערבית. עובדה זו הובילה להצעה של קבוצת שפות חדשה - שפות גרמאניות צפון-מערביות. החוקרים המציעים קבוצה זו טוענים שקבוצה זו נוצרה לאחר שקבוצת השפות המזרחיות התפרדו משאר השפות הגרמאניות. לקבוצת השפות הצפון-מערביות נותרו ארבעה דיאלקטיים לפי טענה זו, גרמאנית צפונית, ועוד שלוש שפות שלרוב מכנים אותן גרמאנית מערבית:
1. שפת הים הצפוני, שממנה התפתחו השפות האנגלו-פריזיות וגרמנית תחתית.
2. שפת הוזר-ריין, או שפות פרנקיות תחתיות.
3. שפת האלבה, או שפות גרמניות עיליות.
למרות זאת, ישנם מאפיינים רבים של השפות הצפוניות שלא מצויות באף קבוצת שפות אחרת.
חוסר היכולת של שיטות תיאור התפתחות שפות קובנציונליות (המדמות עץ משפחה) להסביר חלק מן המאפיינים של השפות המערב גרמאניות הביא לפיתוח תורת הגלים. לפי תורה זו, המאפיינים המשותפים של השפות המערב גרמאניות שאינם נמצאים בשפות הצפון גרמאניות לא התפתחו משפה פרוטו-גרמאנית. במקום זו, סברה זו מעלה שהמאפיינים הנפרדים התפשטו בשפות הגרמאניות המערביות בעקבות מגע שפתי ביניהן, מגע שפתי שלא הגיע לסקנדינביה, שם דוברו השפות הגרמאניות הצפוניות.
פרוטו נורדית התפתחה כניב צפוני של פרוטו גרמאנית במאות הראשונות לספירה, והיא מזוהה כשלב המוקדם ביותר של השפות הגרמאניות הצפוניות. בסביבות המאה השמינית, פרוטו נורדית הפכה לנורדית עתיקה. לנורדית עתיקה היו שלושה דיאלקטים: מערב, מזרח, וגוטלאנדית עתיקה. מהניבים המזרחיים והמערביים התפתחו במהלך השנים שפות רבות. הצאצאים העכשוויים של השפות המערביות הם פארואזית, איסלנדית, ונורווגית. הצאצאים העכשוויים של השפות המזרחיות הם דנית ושוודית. לגוטלאנדית, השריד היחיד  בימינו לגוטלאנדית עתיקה, אלפים מעטים של דוברים, ולשפה לרוב מתייחסים כניב של שוודית למרות ששוודית התפתחה מנורדית עתיקה מזרחית וגוטלאנדית מגוטלאנדית עתיקה.
 

כיום ניתן גם לחלק את השפות צפון גרמניות ליבשתיות (או סקנדינביות) - שוודית, נורווגית, ודנית, ולשפות אינסלריות  - איסלנדית, פראוזית, ונורן שנכחדה. ההבדל היחיד בין הסיווגים העכשוויים והעתיקים הוא נורווגית שנמצאת כיום יחד עם שוודית ודנית. הסיבה לכך היא ההשתלטות הדנית על נורווגיה במאה ה-16, שבעקבותה נורווגית הוהשפעה משוודית ודנית. לאחר קבלת עצמאות היו ניסיונות שונים לסנדרטיזציה של נורווגית, כשחלקן התבססו יותר על השפה הנורווגית ה"טהורה", דהיינו עם פחות השפעות דניות ושוודיות, וחלקן התבססו יותר על השפה שדוברה וקיבלו את ההשפעות הזרות. דבר זה הוביל לשני ניבים סטנדרטים רשמיים המקובלים כיום - bokmål (נורווגית ספרותית), ו-nynorsk (נורווגית חדשה). הניב bokmål משומש יותר. 
איסלנדית היא השפה הכי דומה לנורדית עתיקה והיא דוגמה לשפה שהשתנתה בקצב איטי ביותר. איסלנדים יכולים לקרוא ולהבין כתבים בנורדית עתיקה בצורה שוטפת יותר בהרבה משאר דוברי השפות צפון הגרמאניות.
האיגוד הגרמני אמריקאי

האיגוד הגרמני אמריקאי (בגרמנית: Amerikadeutscher Bund) או הפדרציה הגרמנית אמריקאית הוא ארגון נאצי שהוקם בארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20, שקיבל הדרכה ותמיכה כלכלית סמויה מהממשלה הגרמנית, במטרה לקדם עמדה אמריקאית אוהדת כלפי גרמניה הנאצית.
שם הארגון נקבע ב-1936, לאחר איחודן של שתי תנועות דומות ובראש הארגון הציב אדולף היטלר את פריץ יוליוס קון, אזרח אמריקאי יליד מינכן, גרמניה, כמוהו רוב חברי האיגוד היו תושבים ממוצא גרמני. הארגון הפיץ תעמולה נאצית, האשים את הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט בכך שהוא פועל למען היודאו-קומוניזם ופעל נגד החרם היהודי נגד עסקים בבעלות גרמנים במנהטן. ביום ציון הולדתו של ג'ורג' וושינגטון ב-1939 ערך הארגון עצרת במדיסון סקוור גארדן בניו יורק בו השתתפו כ-20,000 אנשים והתרחשו עימותים אלימים בין חברי הארגון ומתנגדיו.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלאו במחנות רבים מחברי האיגוד וחלקם הוגלו. אחרי המלחמה האיגוד התפרק, מנהיגו הוגלה לגרמניה, נשפט, נכלא ומת.

השפעות האיגוד

האיגוד ביצע תעמולות אקטיביות למטרתם, שהיא הפצת הנאציזם בארצות הברית למניעתם מלהצטרף אל אויבי גרמניה, שלרוב גרמו לעימותים ולקרבות רחוב עם קבוצות אחרות, בעיקר עם חיילים יהודים ותיקים של מלחמת העולם הראשונה.
כמו כן, להחדרת התורה הנאצית לתוך עתידה של ארצות הברית הוקמו מחנות קיץ שהיו תחת שליטת האיגוד שנתנו אימונים צבאיים לילדים ומבוגרים.
גאורג קווינקה

ביוגרפיה

קווינקה נולד בפרנקפורט על האודר. אביו הרמן קווינקה, היה רופא ידוע, ואחיו הצעיר היינריך קווינקה, היה רופא פנימי. למד בקניגסברג ובהיידלברג, ועבר לאחר מכן, לברלין, שם סיים את לימודיו לתואר שלישי, ב-1858. עבודת הדוקטוראט שלו עסקה בקביעת הקבוע הנימי של כספית, ומחקריו בתחום של תופעות נימיוּת נחשבות לעבודות קלאסיות. ב-1865 נתמנה לפרופסור בברלין. ב-1872 עבר, לווירצבורג, שם שימש פרופסור, וב-1875 חזר להיידלברג, שם שימש פרופסור לפיזיקה, עד לעת פרישתו, ב-1907.
קווינקה עשה גם עבודה חשובה במחקר ניסויי של תופעת החזרת אור, בייחוד ממשטחים מתכתיים.
ג'יין גריי

קורות חיים

ג'יין גריי נולדה בבראדגייט פארק ליד לסטר באוקטובר 1537. גריי הייתה בתו הבכורה של הנרי גריי דוכס סאפוק, ואשתו הליידי פרנסס ברנדון.
לגריי היו שתי אחיות נוספות - קתרין ומרי.
גריי נחשבה בחורה מבריקה, וחונכה על ידי מרצים מאוניברסיטת קיימברידג', ועל ידי קתרין פאר, שהייתה ידועה בלמדנותה. היא שלטה בשפות רבות, ביניהן ערבית ועברית.
בעת שהותה בביתה של קתרין פאר, אשת הנרי השמיני, היו היא ואדוארד השישי מלך אנגליה מאוהבים זה בזה, אולם בשל גילו הצעיר ומצבו הבריאותי לא נישאו.

הזכות לכתר של ג'יין גריי

אמהּ של ג'יין גריי, הליידי פרנסס ברנדון, הייתה בתה של מרי טיודור ונינתו של הנרי השביעי מלך אנגליה.
בעת המלכתה של גריי, אמהּ הייתה עדיין בחיים, אולם ויתרה על הכתר לטובת בתה.
על פי חוק היורשים האנגלי (English Act of Succession) משנת 1544, נמצאו הן מרי והן אליזבת ברשימת המועמדים לכתר, אולם שתיהן נחשבו עדיין בנות לא לגיטימיות של הנרי השמיני. 
הנרי עצמו קבע כי במקרה ששלושת ילדיו לא יותירו יורשים, יעבור הכתר לצאצאיה של אחותו הצעירה מרי, תוך התעלמות מאחיינו ג'יימס, מלך סקוטלנד.
לאחר מותו של אדוארד השישי התנגדו רבים לעלייתה של מרי, הקתולית האדוקה, לכס המלוכה.
ג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד החליט להעלות לשלטון יורש פרוטסטנטי, ובחר בג'יין כיורשת מתאימה - מאחר שהייתה נשואה לבנו, גילפורד דאדלי.
בעת מותו של אדוארד השישי, הייתה ג'יין רביעית בתור לכתר, לאחר מרי, אליזבת ופרנסס אמהּ (אשר כאמור, ויתרה על מקומה).

המלכתה של ג'יין גריי

לאחר מותו של המלך אדוארד השישי ב-6 ביולי 1553, הוכרזה ליידי ג'יין גריי כמלכת אנגליה ב-10 ביולי 1553, ארבעה ימים מאוחר יותר.
לדברי חלק מהמקורות ההיסטוריים, היה זה נורת'מברלנד שהטעה אותה וגרם לה לשים את הכתר על ראשה]. על מנת לבסס את שלטונה היה עליה לאסור את מרי בתו הבכורה של הנרי השמיני, אולם למרי נודע על כוונתה של ג'יין גריי, והיא נמלטה לטירת פראמלינגהאם בסאפוק והסתתרה שם.

הדחתה של ג'יין גריי והוצאתה להורג

מרי אספה נאמנים רבים, בעיקר בשל אהדתם של האנגלים לאמהּ, קתרין מארגון אשר סבלה מיחסו של הנרי השמיני אליה, ואלה הביאו להדחתה של ג'יין גריי. בתחילה חשבה מרי להשאיר את גריי בחיים, ואף שלחה את ג'ון דה פקנהאם אליה לשכנעה להפוך לקתולית.
בעקבות ניסיון המרד הפרוטסטנטי של תומאס וייאט הצעיר בשנת 1554 החליטה מרי הראשונה להוציא להורג את ג'יין גריי, והיא הומתה ביחד עם וייאט. ההוצאה להורג של ג'יין גריי בת ה-16, נערכה במצודת לונדון ב-12 בפברואר 1554.
קולומבוס (ג'ורג'יה)

היסטוריה

קולומבוס נוסדה ב-1828 בהוראת האספה הכללית של ג'ורג'יה (הגוף המחוקק של ג'ורג'יה). המתיישבים קרו להתיישבות החדשה על שמו של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס, ככל הנראה לאחר שהתרשמו מספרו של וושינגטון אירווינג על קולומבוס שיצא באותה שנה. בשנותיה הראשונות כלכלת קולומבוס התבססה על גידול וייצוא כותנה דרך נהר צ'טהוצ'י.
חשיבותה הכלכלית של העיר עילתה בשנות ה-50 של המאה ה-19 כשהיא קושרה במסילות לערים אחרות בג'ורג'יה. במקביל החלו להיפתח בה מפעלי טקסטיל וכבר ב-1860 היא הפכה לאחד המרכזיים התעשייתיים החשובים ביותר בדרום ארצות הברית.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1861 קולומבוס הפכה לאחד המרכזים התעשייתיים החשובים ביותר של קונפדרציית המדינות של אמריקה והייתה ספקית גדולה של צבא הקונפדרציה. ב-16 באפריל 1865 התרחש בעיר קרב קולומבוס בין כוחות צבא האיחוד וצבא הקונפדרציה, אשר עדיין לא הגיעו אליהם השמועות על כניעת הקונפדרציה שבוע לפני כן ורצח אברהם לינקולן יומיים לפני כן. צבא האיחוד ניצח בקרב, שנחשב לקרב האחרון במלחמה, ולאחריו השמיד כמה מפעלים בעיר.
קולומבוס החלה להשתקם מיד לאחר מכן. תהליך התיעוש בה הואץ, העיר גדלה באופן משמעותי והיא נכנסה לעידן שגשוג חדש. בהמשך הוקם בקרבת העיר הבסיס הצבאי פורט בנינג, שמאז הקמתו הוא גורם חשוב בכלכלה המקומית.

חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת המדינה קולומבוס והמכללה הטכנית קולומבוס.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה קולומבוס מטרופוליטן, הנמצא במרחק של 6 קילומטרים צפון-מזרחית למרכז העיר.