google/wiki40b huggingface dataset:
המשרד (סדרת טלוויזיה ישראלית)

עלילה

הסדרה מתמקדת במשרד אפור ומשמים, השוכן באזור התעשייה של יהוד. המשרד הוא סניף כושל של חברה לאספקת ציוד משרדי הנושאת את השם "פייפר אופיס".
את הסניף מנהל גיבור הסדרה, אבי משולם - לוזר בן 40, בעל עודף משקל ובעיות דימוי עצמי, שגורמות לו להיות שקרן, חנפן, ובאופן כללי אדם בלתי נסבל. הוא בטוח שהוא סטנדאפיסט נפלא (ומביך לעיתים קרובות את הסובבים אותו בהומור שחור ובדיחות גזעניות וסקסיסטיות), שרק במקרה נקלע למשרד עלוב ולמשרה שאין לאן להתקדם ממנה. ההנהלה שמעליו כל הזמן רוצה לפטר אותו, העובדים שלו מתעבים אותו, אך הוא ממשיך להיות אופטימי ולדבר בסיסמאות שנלקחו מספרי הניהול השבלוניים ביותר. 
במהלך הפרקים עוקבים אחרי גיבורי הסדרה, אהבותיהם ושנאותיהם, הרגעים המשפילים והרגעים היפים שלהם, ובמיוחד אחרי מרדפו המתמיד של אבי אחר קצת כבוד והערכה וכישלונו המתמיד להשיג אותם.
Impressive Instant

רקע וכתיבה

במקור, תוכנן השיר לצאת כסינגל הרביעי מתוך האלבום, אך לאחר החלטה של מדונה ביחד עם מנהליה, יצא השיר כסינגל שיווקי מתוך האלבום. כמו כן, נכתב והופק השיר על ידי מדונה עצמה, ביחד עם מירוואיס אחמדזי.
גרסת הרמיקס של השיר, אותה עשה פיטר ראוהופר היא זו שהצליחה להיכנס אל מצעד שירי הדאנס קלאב ואף לכבוש שם את הפסגה.
יוונית

כתיבת השפה

הכתב היווני המוקדם ביותר שידוע כיום הוא כתב קווי ב' (Linear B), שהוא כתב הברות. בכתב זה נכתב ניב מיקֵנִי קדום. לוחות חרס ועליהם כתבים בקווי ב' נחשפו בתחילת המאה העשרים, אך פוענחו רק בשנת 1953 (על ידי מייקל ונטריס). לאחר חורבן התרבות המיקנית, נעלם הכתב למשך כחמש־מאות שנים. משחר התקופה הקלאסית, היוונית נכתבה באלפבית היווני, שמקורו בכתב הפניקי. כתב זה הגיע ליוון בערך בתקופת הומרוס. הטקסטים היחידים אשר שרדו מהתקופה המיקנית הם רשימות מצאי של מחסנים.
היוונים אימצו את האותיות הפיניקיות בסדר העברי הידוע כיום, אולם שינו את ערכן של חלק מהאותיות, והוסיפו סימנים לייצוג צלילים יווניים. למידע נוסף ראו: אלפבית יווני.
גורנות הגליל

היסטוריה

גורנות הגליל הוקם בשנת 1980 על ידי בנים למשפחות מהמושבים באזור, בעיקר ממושב גורן הסמוך (מכאן מקור השם). היישוב תוכנן כמרכז אזורי לכן, וכיום נמצאים בו משרדי ההנהלה של המועצה האזורית מעלה יוסף והמרפאה האזורית. בנוסף, ביישוב תוכננו מבני ציבור רבים כגון: בי"ס יסודי, מתנ"ס אזורי ומארג קהילתי. למרות התוכניות, במשך מספר רב של שנים היישוב לא הצליח להתפתח ולקדם הרחבות קהילתיות עקב סכסוכים פנימיים. הדבר הוביל לכך שבשנת 2014 התגוררו ביישוב כ-40 משפחות בלבד, כמחציתם - בשכירות. 
בשנת 2014  החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית החלה בקידום הרחבות קהילתיות ביישוב כמענה לבקשה של קבוצת ההתיישבות של בוגרי הטכניון "ביתנו בגליל" אשר ביקשה להקים ישוב האקדמאים בגליל. המהלך זכה לתמיכה מצד המועצה האזורית מעלה יוסף אשר ראתה בו הזדמנות להתפתחות היישוב.  
בשנת 2016 התחילה קליטת המשפחות להרחבה הקהילתית הראשונה של גרנות הגליל. ההרחבה הקהילתית הורכבה מחברי קבוצת ההתיישבות "ביתנו בגליל" ובנים ממשיכים של המועצה האזורית מעלה יוסף. באותה שנה המועצה הארצית לתכנון ובניה אישרה את הבקשה של המועצה האזורית מעלה יסוף והחטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית להוסיף כ-350 יח"ד לתוכנית בניין עיר (תב"ע) של היישוב במטרה להפוך את גרנות הגליל למרכז אזורי. 
בשנת 2018 בגרנות הגליל הסתיימה הבניה של מתנ"ס אשר ישרת בעתיד בתור אולם ספורט לבית הספר היסודי החדשני אשר יבנה ביישוב במהלך 2019. באותה שנה צפויה להפתח לקליטת משפחות הרחבה קהילתית נוספת של היישוב.
רוברט דה נירו

ביוגרפיה

דה נירו נולד בעיר ניו יורק שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא איטלקי ואירי מצד אביו ובריטי, הולנדי, גרמני וצרפתי מצד אימו. אביו קתולי, בעוד אימו פרסביטריאנית. שני הוריו עסקו באמנות, אמו בציור ואביו בציור ופיסול. הוריו התגרשו כשהיה בן 3 ואף על פי שאימו גידלה אותו, בילה זמן רב גם עם אביו, שגר בקרבת מקום. דה נירו הצעיר פקד בתי ספר רבים, ציבוריים ופרטיים, עד שבגיל 16, עזב לבלי שוב, כדי ללמוד משחק. דה נירו הוקסם מסרטי הקולנוע והמשחק היווה עבורו מעין מפלט מביישנותו. את הופעתו הראשונה על במה ערך כבר בגיל עשר בהצגת "הקוסם מארץ עוץ" בבית הספר בו למד. 
דה נירו למד במחיצת שניים מגדולי המורים האמריקאיים למשחק, סטלה אדלר ולי סטרסברג.

קריירה

בשנת 1963, כשהיה בן 20, הצטלם לסרטו הראשון "The Wedding Party", של הבמאי בריאן דה פלמה, אך הסרט יצא לאקרנים רק שש שנים מאוחר יותר, בשנת 1969.
שני סרטיו הבאים היו אף הם בבימוי דה פלמה, אך הפריצה לתודעת הקהל התרחשה רק ב-1973, בהופעה שזיכתה אותו בפרס השחקן הטוב ביותר של איגוד המבקרים של ניו יורק, על תפקידו בסרט "פעימות לב" (Bang the Drum Slowly). באותה שנה שיתף פעולה לראשונה עם הבמאי מרטין סקורסזה בסרט "רחובות זועמים". שותפות זו עם סקורסזה הביאה ברבות השנים לכמה מהופעותיו הבלתי נשכחות של דה נירו בסרטים: נהג מונית, ניו יורק, ניו יורק, השור הזועם, מלך הקומדיה, החבר'ה הטובים ופסגת הפחד. לפרס האוסקר היה מועמד שש פעמים וזכה פעמיים. בפעם הראשונה בשנת 1974 בקטגוריית 'שחקן משנה' על תפקידו ב-"הסנדק 2" של פרנסיס פורד קופולה, ובפעם השנייה בשנת 1980 בתואר 'השחקן הטוב ביותר' על תפקידו ב-"השור הזועם", עליו גם זכה בפרס גלובוס הזהב. מועמדויות נוספות לפרס האוסקר הם על תפקידיו ב"נהג מונית" (1976), "צייד הצבאים" (1978), "התעוררות" (1990),  "פסגת הפחד" (1991) ו"אופטימיות היא שם המשחק" (2012). בשנת 1993 פנה לראשונה לבימוי, בסרט "סיפור מרובע ברונקס" בו גם כיכב, וב-2006 ביים את הסרט שומר המדינה. בשנים האחרונות השתתף דה נירו, למורת רוחם של המבקרים, במגוון קומדיות ("בואו נדבר על זה", "שואוטיים", "סבא בהפרעה" ואחרים).
בשנת 2016 שיחק בדרמת האגרוף "ידי האבן" לצידם של אדגר רמירס, אשר, וג'ון טורטורו. 
בינואר 2011 הוענק לדה נירו פרס גלובוס הזהב על מפעל חיים.
בנובמבר 2016 דווח שדה נירו ישתתף בסדרת טלוויזיה בת 20 פרקים שיביים דייוויד או. ראסל ושמה "The Nix" לצידה של מריל סטריפ. הוא אמור לגרוף 750,000 דולר לכל פרק בסדרה.
באוקטובר 2019 דה נירו שיחק בסרט ג'וקר את מוריי פרנקלין קומיקאי בעל תוכנית אירוח שנערץ על ידי ארתור פלק

חיים אישיים

בין השנים 1976 - 1988 היה נשוי לדיאן אבוט, ממנה נולד בשנת 1978 בנם רפאל. בשנת 1995 נולדו לדה נירו, תאומים (בעזרת אם פונדקאית) מחברתו לחיים אז טוקי סמית'. ביוני 1997 התחתן עם גרייס הייטאואר, אשר ממנה נולד לו בן במרץ 1998. רומנים אחרים מפורסמים של דה נירו כללו את הדוגמניות נעמי קמפבל וסינדי קרופורד, הזמרת ויטני יוסטון והשחקניות אשלי ג'אד ואומה תורמן.
ב-2016 העניק לו נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
לארס לקה ראסמוסן

ביוגרפיה

ראסמוסן נולד בויילה לליסה ויֶפֶּה ראסמוסן. ב-1992 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת קופנהגן.
משנת 2001 הוא כיהן בממשלות דנמרק תחת ראש הממשלה אנדרס פוג רסמוסן, תחילה בתפקיד שר הפנים והבריאות (עד 2007), ואחרי כן בתפקיד שר האוצר.
ב-4 באפריל 2009 נבחר אנדרס פוג רסמוסן לתפקיד המזכיר הכללי של נאט"ו, ויום לאחר מכן הושבע לארס לקה ראסמוסן כמחליפו בראשות הממשלה. ב-15 בספטמבר 2011 נערכו בחירות כלליות ובמסגרתן זכתה מפלגתו של ראסמוסן ב-47 מושבים בפרלמנט, אך חלוקת הקולות בין שאר המפלגות לא הותירה לו אפשרות לחזור ולהקים ממשלת קואליציה. ב-16 בספטמבר הגיש ראסמוסן את התפטרותו למרגרטה השנייה, מלכת דנמרק וזו הטילה על הלה ת'ורנינג שמידט את מלאכת הרכבת הממשלה החדשה.
לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ביוני 2015 התמנה ראסמוסן לראש הממשלה בכהונתו השנייה. בעקבות הפסד המפלגה וגוש המרכז-ימין בבחירות 2019, הכריז ראסמוסן ב-6 ביוני 2019 על התפטרות ממשלתו בפני המלכה מרגרטה.
ראסמוסן נשוי לסולרון ולהם שלושה ילדים.
מקסימיליאן של

ביוגרפיה

נולד בווינה, בירת אוסטריה, וגדל בציריך, שווייץ. אחותו הייתה שחקנית הקולנוע מריה של.
של החל להופיע בקולנוע ובטלוויזיה דוברת הגרמנית החל משנת 1952. הוא התפרסם כשחקן במחזות של שייקספיר. את הופעת הבכורה הקולנועית הראשונה שלו בסרט אמריקני עשה בדרמה המלחמתית של אדוארד דמיטריק, "כפירי אריות" (1958), שעסק במלחמת העולם השנייה. נושא זה הופיע גם בסרטו הבא, "משפטי נירנברג" (1961), עליו קיבל את פרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. ב-1964 הופיע בתפקיד ראשי בסרט טופקאפי למולה של מלינה מרקורי.
בהמשך חזר לסרטים העוסקים בנאצים שוב ושוב. הוא קיבל שתי מועמדויות נוספות לפרס האוסקר, עבור סרטים ששניהם עסקו בנאצים: "האיש בתא הזכוכית" (1975, כשחקו ראשי), בה גילם יהודי ניצול מחנה השמדה, המתגלה למעשה כנאצי אכזרי על ידי סוכן ישראלי המביא אותו למשפט בישראל, ובסרטו של פרד זינמן "ג'וליה", שקיבל 11 מועמדויות לפרס האוסקר. 
בין סרטיו האחרים נמנים "הרומן הקטלני", שביים סידני לומט, "תיק אודסה" (1974), לצד ג'ון וויט, "גשר אחד רחוק מדי", "החור השחור" (1979), לצד אנטוני פרקינס, "הדגול" (1981), עיבוד קולנועי לרומן של חיים פוטוק, "לשקר באמריקה" (1997), לצד קווין בייקון ו"פגיעה קטלנית" (1998), עם רוברט דובאל ומורגן פרימן, שהיה לשובר קופות.
בשנת 1972 שיחק בסרט האפיפיורית יוהנה.
במקביל ניהל קריירת משחק בסרטי טלוויזיה, בהם זכה לגלם שורה של דמויות ידועות: ד'ארטרניאן ב"שלושת המוסקטרים" (1960), אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק ב"יומנה של אנה פרנק" (1980), פנטום האופרה ב"פנטום האופרה" (1983), פיוטר הגדול במיני סדרה "פיוטר הגדול" (1986), פרידריך השני מלך פרוסיה ב"קתרין הקטנה" (1991), ולדימיר לנין ב"סטלין" (1992), עליו קיבל מועמדות לפרס אמי כשחקן המשנה הטוב ביותר, פרעה מלך מצרים ב"אברהם" (1994) ואת אלברט איינשטיין ב"Giganten: Albert Einstein" משנת 2006.
בעשור האחרון לחייו הרבה להופיע בהפקות דוברות גרמנית, לצד סרטיו האמריקאים. כך הופיע ב-20 פרקים בסדרת טלוויזיה גרמנית בין השנים 2003–2005. בניגוד לשחקנים אחרים, של לא האט מקצב עבודתו בשל גילו המבוגר (75+). למשל, במהלך שנת 2006 הופיע בארבעה סרטים.
עיקור (מיקרוביולוגיה)

עיקור (בלועזית: סטריליזציה) הוא חיסול של מיקרואורגניזמים מחוץ לגוף. חפץ או משטח בו קיים העדר מוחלט של יצורים חיים נקרא מעוקר (סטרילי). נגיפים, אף שאינם יצורים חיים, מוכרחים אף הם להיעדר מחפץ מסוים על מנת שיוגדר כסטרילי.
הרג מיקרואורגניזמים בתוך הגוף, תוך שימוש בתרופות (אנטיביוטיקה, למשל), אינו נחשב לעיקור. ההבדל בין עיקור וחיטוי הוא שבראשון המטרה היא חיסול כל המיקרואורגניזמים, ואילו בשני ההתמקדות היא בחיסול הפתוגנים (המיקרואורגניזמים גורמי המחלות) בלבד. בנוסף, חיטוי מתייחס כמעט תמיד לשיטות כימיות, ואילו את שיטות העיקור ניתן לחלק לשתי קטגוריות: שיטות פיזיות ושיטות כימיות. לעיתים, במיוחד ביום-יום, אין הקפדה יתרה על הפרדה בין שני המושגים, עיקור וחיטוי.
כדי לבדוק את הסטריליות של חפץ מסוים, ניתן, אם החפץ אינו גדול במיוחד, לטבול אותו במצע נוזלי לגידול מיקרואורגניזמים (אגר, למשל) למשך כמה ימים. אם מיקרואורגניזמים היו על גבי החפץ, הללו יתרבו במצע הגידול ויהפכו אותו לעכור; מצע גידול בו הוטבל חפץ מעוקר יישאר צלול.

עיקור כימי

כימיקלים רבים קטלניים לרוב היצורים החיים. חומרים רבים הם קטלניים עבור יצורים מסוימים אך אינם מזיקים ליצורים אחרים, מהווה הדבר יתרון לעיקור הכימי, בכך שניתן לבצע עיקור סלקטיבי, בו מחסלים רק סוג מסוים של אורגניזם.
כימיקלים מעקרים רבים הם קטלניים אף לאדם, והשימוש בהם מוגבל לפיכך רק לציוד שאינו בא במגע עם בני אדם.
אדוארד אוספנסקי

קורות חייו

אוספנסקי נולד ביגורייבסק, במחוז מוסקבה למשפחה רוסית. מוצא אביו ניקולאי מיכאילוביץ אוספנסקי הוא מן העיר יילץ, והיה קרוב משפחה רחוק של טיחון חרניקוב. הוא שימש כפקיד בכיר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. אמו של אדוארד, נטליה אלכסייבנה אוספנסקיה, הייתה מהנדסת מווישני וולצ'יוק, מוצאה מבית אחוזה בתקופת האימפריה הרוסית. אבותיה היו פולנים אשר יושבו מחדש ברוסיה לאחר המרד הפולני.
בשנת 1941, עם התקרבות החזית במלחמת העולם השנייה, המשפחה פונתה לסיביר, שם שהו שנתיים ולאחר מכן חזרו למוסקבה. לאחר שסיים לימודי הנדסה התפרנס אוספנסקי מכתיבה והפקת אנימציות.
לצד עבודתו בכתיבה והפקה, אוספנסקי נהנה מקריירה ארוכה ברדיו ובטלוויזיה הרוסית. הוא היה בין מייסדיה של סדרת הטלוויזיה לילדים אשר הוקרנה לאורך תקופה ארוכה ביותר: "לילה טוב, קטנטנים!" (Спокойной ночи, малыши!)  ותוכנית הרדיו הפופולרית "המטפלת" (Радионяня; Radionyanya), המשלבת שירים ודיאלוגים הומוריסטיים כחלק מתוכנית רדיו חינוכית אשר נועדה ללמד ילדים מושגים בדקדוק, מתמטיקה, נושאים מדעיים, והתנהגות אדיבה. בשנותיו האחרונות עבד כמארח של תוכנית הטלוויזיה המוזיקלית: V Nashu Gavan' Zahodili Korabli, אשר בה שודרו שירים פופולריים מן העבר, בביצוע זמרים חובבים מוכשרים, לקהל מבוגר.
בנוסף לספרי ילדים, יצירתו של אוספנסקי כללה גם מחזות ושירה.
אוספנסקי נפטר ב-14 באוגוסט 2018 במוסקבה, לאחר מאבקו בסרטן.

תרומתו הספרותית של אוספנסקי

ספרו הראשון של אוספנסקי על דוד פיודור,"דוד פיודור, כלבו וחתולו", יצא לאור ברוסית ב-1974. הדמות הראשית בסיפור היא ילד בן שש המכונה "דוד פיודור" כי הופעתו רצינית, הוא עצמאי ואחראי. לאחר שהוריו אינם מתירים לו להמשיך ולהחזיק ב"מטרוסקין", חתול מדבר, דוד פיודור עוזב את הבית. בעזרת כלבו שאריק השלושה מקימים בית, בכפר בשם פרוסטוקוואשינו (Простоквашино, מן המילה הרוסית לחובצה, Простоквашa). לאחר שהם מוצאים אוצר, דוד פיודור יכול לקנות טרקטור הפועל על דלק של מרק ותפוחי אדמה, וכן שמש ניידת המחממת במהלך החורף. הספר עובד לסרט אנימציה, "שלושה מפרוסטוקוואשינו"  (והיו לו שני סרטי המשך). אוספנסקי המשיך לכתוב על דמותו של דוד פיודור בספרים נוספים, אך אלה לא זכו להצלחה דומה.
ספרו "היה היה פילון אחד" תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2017.
קשר השתיקה (תוכנית טלוויזיה)

מבנה התוכנית

בכל פרק תציג צופית גרנט נושאים חברתיים שונים כגון: ניכור הורי, התעללות מינית בילדים ועוד. בכל תוכנית תצא צופית גרנט לבדוק את מאחורי הקלעים של הנושאים הללו ותנסה לגרום לשינוי חברתי.
פדט דרום אפריקני

מאפיינים

הפדט הוא יצור קטן השייך למשפחת הפדטיים שבסדרת המכרסמים. אלו הם יצורים בעלי רגליים ארוכות, אזניים גדולות וזנב עבה ודמוי קנגורו, העוזר להם לקפץ ברחבי הסוואנות. הם מגיעים לאורך 35-45 ס"מ ולמשקל של עד 3 ק"ג. רגליו הענקיות עוזרות לו לדלג מעל 2 מטר בדילוג אחד. הם בעלי עיניים ואוזניים גדולות וכפות האצבעות נראות כמו טפרים מעט. צבע הפרווה חום.
חיים בגפם ברחבי ערבות דרום אפריקה, יוצאים בלילות ומחפשים צמחים קטנים וחרקים למאכל. הם חיים במחילות אותם הם חופרים בעזרת כפותיהם. במאורות אלה יכולים להימצא גם חתולים שחורי רגל או סוריקטות.
נטרפים על ידי אריות, נמרים, תנים, ברדלסים, צבועים, נמיות גדולות, נחשים ועופות דורסים וגם על ידי חתולים וכלבים. הם גם ניצודים על ידי הילידים או על ידי ציידים לבנים.
רפואת ספורט

רפואת ספורט היא תחום ברפואה המתמחה במניעה, אבחון וטיפול בפגיעות שנגרמו כתוצאה מעיסוק בספורט ופעילות גופנית. הפציעות בהן עוסקת רפואת הספורט הן בעיקר סיבוב או דפורמציה (עיוות-צורה) של מפרקים ושרירים.
רפואת ספורט מערבת תחומים רבים מן הרפואה המודרנית ומקשרת אותם אל הפעילות הגופנית: רפואת משפחה, אורתופדיית ספורט, רפואת ילדים, רפואת נשים, פיזיותרפיה, פיזיולוגיה של המאמץ, תורת האימון, תזונה, פסיכולוגיה, ביומכניקה (תורת התנועה), וכן טיפולים כגון עיסוי, כירופרקטיקה, אוסטיאופתיה, וטיפולי רפואה משלימה.
רופאי ספורט הם מומחים אשר סיימו בית ספר לרפואה, התמחו בהתמחויות כגון רפואה שיקומית או אורתופדיה, לאחר מכן עברו לרפואת הספורט.
הפרופסור ויקטור גוטהיינר היה מחלוצי רפואת הספורט בישראל.
אירינה בוקובה

ביוגרפיה

בוקובה סיימה בשנת 1976 תואר שני ביחסים בינלאומיים ב"מכון הממשלתי ליחסים בינלאומיים" במוסקבה (ברוסית: Московский государственный институт международных отношений). היא הייתה חברת המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ובשנים 1996–1997 כיהנה כשרת החוץ. החל מחודש יוני 2005 שירתה כשגרירת בולגריה בצרפת וכן כנציגת בולגריה באונסק"ו.

כהונתה באונסק"ו

בשנת 2009 נבחרה למזכ"ל ארגון אונסק"ו. היא נבחרה לתפקיד בסיבוב השישי, לאחר מאבק צמוד מול נציג מצרים פארוק חוסני.
בשנת 2011, קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.

יחסה לישראל

היבחרה למזכ"ל אונסק"ו נחשב לניצחון "הרע במיעוטו" לתומכי ישראל עקב טענות קשות של אנטישמיות מצד המתחרה, שר התרבות המצרי פארוק חוסני, שקרא לשרוף ספרים בעברית. אך מדיניותה של בוקובה הייתה גם היא לצנינים בנושא זה, בתחילת שנת 2014 ביטלה בוקובה את התערוכה הציונית "אנשים, חיים, אדמה" בפריז, בנושא 3,500 שנים של חיים יהודיים בארץ ישראל בעקבות לחץ ערבי כבד בטענה כי המצגת "תפגע במאמצי השלום". כמו כן בעימות ישראל מול החמאס נקטה בוקובה במדיניות פרו פלסטינית כאשר גינתה את ישראל בלבד על הפרות זכויות אדם.]
בתקופת כהונתה כמזכ"לית אונסק"ו 2009-2017, העבירה המועצה 47 גינויים רשמיים כנגד ישראל ואחד כלפי סוריה בנושא מלחמת האזרחים.]
מייק קני

ביוגרפיה

קני נפגע בחוט השדרה בשנת 1971. הוא החל להתאמן בשחייה תחרותית בבית החולים בסטוק מנדוויל בשנת 1972, והתחרה לראשונה בתחרויות לאומיות במשחקי סטוק מנדוויל בשנת 1973.

המשחקים הפאראלימפיים

קני השתתף במשחקים הפאראלימפיים לראשונה באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) וזכה בשלוש מדליות זהב (קטגוריה 1A), תוך שבירתם של שלושה שיאי עולם. במקצה ל-25 מטרים בסגנון גב הוא קבע שיא עולם 30.23 שניות, במשחה ל-25 מטרים חזה הוא קבע שיא של 42.56 שניות, ובמקצה ל-25 מטרים חופשי העמיד את השיא על 31.59 שניות.
באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) חזר קני וזכה בשלוש מדליות זהב. במקצה ל-25 מטר גב הוא עצר את השעון על 30.30 שניות, במקצה ל-25 מטרים חזה שיפר את השיא העולם והעמיד אותו על 38.98 שניות, ובמקצה ל-25 מטרים בסגנון חופשי קבע את שיא העולם על 30.43 שניות.
באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכה קני בחמש מדליות זהב אישיות, והוסיף עליהן מדליית כסף קבוצתית. במשחה ל-100 מטרים בסגנון חופשי זכה קני במדליית הזהב עם תוצאה של 2:27.97 דקות, במקצה ל-25 מטרים גב קבע שיא עולם עם תוצאה של 29.04 שניות, ובמקצה ל-25 מטרים בסגנון חזה זכה עם תוצאה של 36.26 שניות. קני קבע שיא עולם נוסף במשחה ל-25 מטרים חופשי עם 28.91 שניות, וניצח גם את המקצה ל-75 מטרים מעורב כשסיים בזמן של 1:51.97 דקות את התחרות.
במשחקים זכה קני גם במדליית הכסף הקבוצתית במשחה ל-3X25 בסגנון חופשי, והתחרה גם במקצה ל-25 מטרים בסגנון פרפר אולם לא סיים את התחרות.
באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) חזר קני להתחרות בפעם האחרונה בקריירה, וזכה בחמש מדליות זהב אישיות נוספות. במקצה ל-100 מטרים בסגנון חופשי קבע שיא עולם של 2:18.48 דקות, ובמקצה ל-50 מטרים חופשי זכה עם תוצאה של 59.84 שניות. הוא הוסיף שתי מדליות זהב במקצים ל-25 מטרים, עם 31.06 שניות בסגנון גב, ושיא פאראלימפי של 35.56 שניות בסגנון חזה.
קני הוסיף מדליית זהב נוספת במקצה ל-75 מטרים בסגנון מעורב עם תוצאה של 1:52.12 דקות, ובמדליית כסף קבוצתית במשחה ל-3X25 בסגנון חופשי.
בתרון

היסטוריה

העיר נוסדה על ידי הפיניקים מספר ק"מ צפונית לעיר גבל. על פי יוספוס פלביוס העיר נוסדה על ידי אתבעל מלך צידון, אביה של איזבל אשת אחאב מלך ישראל. העיר מוזכרת על ידי היסטוריונים רבים והייתה חלק מפרובינקית פיניקיה בתקופה הרומית. העיר שמשה מקום מושבה של הבישופות של צור. 
בשנת 551 נהרסה העיר ברעידת אדמה אך כתוצאה מהרעידה נפער בור בים שאיפשר בנייה של נמל בעיר. 
בעיר, על סלע בולט מוקף מכל אבריו בצוקים, נמצאת מצודה גדולה שנבנתה בימי הביניים כדי להגן על הדרך מטריפולי לביירות.
פרס המזון העולמי

היסטוריה

פרס המזון העולמי הוא יוזמה של חתן פרס נובל לשלום, נורמן בורלוג. הפרס מדגיש את חשיבותה של אספקת מזון מזינה ובת קיימא לכל בני האדם. בורלוג ראה את הפרס כאמצעי ליצירת מודלים לחיקוי שיהוו השראה לאחרים.
ב-1985 נפגש בורלוג עם מנכ"ל ג'נרל פודס, ג'יימס פרגוסן. בורלוג הציג בפניו את תשוקתו רבת השנים לייסוד פרס משמעותי בתחום החקלאות. ההנהלה הכללית של ג'נרל פודס קיבלה את הצעתו של בורלוג, והחליטה להרחיב את היקף הפרס כך שיכלול את כל חוליות שרשרת המזון - מהשדה ועד לשולחן. ג'נרל פודס הקימה גוף לניהול הפרס העולמי וב-1986 הכריזה על ייסוד "פרס המזון העולמי של ג'נרל פודס". בארבע השנים הראשונות לקיומו של הפרס, הוא מומן באופן מלא על ידי ג'נרל פודס, ובשנה החמישית הצטרפו תורמים נוספים למימונו.
מ-1990 ממומן הפרס על ידי הפילנתרופ ואיש העסקים ג'ון רואן (Ruan).
הפרס מוענק בטקס מתוקשר שנערך בקריית הממשל שבדה מוין, בירת איווה. במקביל לטקס, נערך מדי שנה סימפוזיון בינלאומי ע"ש נורמן בורלוג (דיאלוג בורלוג). הסימפוזיון עוסק בנושאים כגון: תת-תזונה, השמנת יתר, מחסור במים והשפעתו על הפיתוח והיציבות של המזרח התיכון, והשפעות המהפכה הירוקה על תחום המזון.
קרן פרס המזון העולמי פיתחה גם מספר תוכניות חינוך לנוער, שמטרתן עידוד והכוונה של הדור הצעיר לבחירת נתיבי קריירה ולימודים בתחומי המזון והחקלאות.

חתני הפרס

חתני הפרס זוכים ב-250,000 דולר. הפרס מוענק בטקס שנתי שנערך ב-16 באוקטובר, הוא יום המזון העולמי, או בצמוד אליו.
היכל זוכי הפרס ממוקם בספריה המרכזית לשעבר של דה מוין שבאיווה.
בשנת 2012 קיבל הישראלי ד"ר דניאל הלל את הפרס על תרומתו לפיתוח שיטות השקיה באזורים צחיחים. הוא הישראלי היחיד שקיבל פרס זה.
כפפת סייבר

כפפת סייבר (באנגלית: wired glove או cyberglove) היא התקן קלט לאינטראקציות אדם-מחשב, אשר עוטים על היד כמו כפפה.
מגוון חיישנים מטכנולוגיות שונות קולטים נתונים פיזיים, כגון כיפוף האצבעות, מיקום היד והתנועה שלה  במרחב. בדרך כלל בכפפה מותקן חיישן תנועה, כגון מערכת מעקב  מגנטית או מערכת ניווט אינרציאלית, כדי לקלוט את נתוני המיקום והסיבוב של הכפפה. המחוות של המשתמש מפוענחות על ידי תוכנה שמחוברת לכפפה, באופן חוטי או אלחוטי, כך שלכל תנועה ניתן פירוש. 
כפפות סייבר משמשות לרוב בסביבות של מציאות מדומה. בנוסף, את מחוות היד השונות ניתן להפוך למידע שימושי, כגון זיהוי שפת הסימנים או תפקודים סימבוליים אחרים. כפפות סייבר יקרות ומתוחכמות יכולות לספק משוב בעזרת רטט, ועל ידי כך ליצור הדמיה של חוש המישוש. כך יכולה הכפפה לשמש גם כהתקן פלט.

היסטוריה

כפפת Sayre, שנוצרה על ידי Electronic Visualization Laboratory (באנגלית)  בשנת 1977, הייתה כפפת הסייבר הראשונה בעולם.
בשנת 1982 הוציא תומאס ג. צימרמן פטנט על חיישן אופטי גמיש המחובר לכפפה ומסוגל למדוד כיפוף אצבעות. יחד עם ג'רון לנייר שילב צימרמן בכפפה טכנולוגיה על-קולית וטכנולוגיה מגנטית למעקב אחר מיקום היד, וכך נוצרו בהתאמה, ה-Power Glove וה-Data Glove.
אחת מכפפות הסייבר הראשונות שנמכרו לקהל הרחב הייתה כפפת הסייבר של נינטנדו (Power Glove), שיצאה לשוק ב-1987. זו הייתה כפפת משחק בקונסולת משחקי הווידאו של נינטנדו - Nintendo Entertainment System. לכפפה היו חיישן תנועה וחיישני כיפוף אצבעות, וכן כפתורים בחלק העליון שלה. כמו כן, החיישנים ב-PowerGlove שימשו חובבי מחשב ליצירת כפפות סייבר משלהם.

חלופות

אחת החלופות לכפפות סייבר היא שימוש במצלמה ובראייה ממוחשבת כדי לעקוב אחר המנח התלת-ממדי והמסלול של היד. שיטה זו אינה מאפשרת משוב תחושתי של המשתמש. בשל המחיר הגבוה של מרבית הכפפות המסחריות, הציעו החוקר ויטור פמפלונה ליצור התקן קלט חדש: כפפת סייבר מבוססת תמונה (IBDG). המפתחים חיברו מצלמה לידו של המשתמש וסמן חזותי על כל אצבע, ובאמצעות טכניקות של ראייה ממוחשבת הצליחו להעריך את המיקום היחסי של קצות האצבעות. מרגע שמתקבל מידע על המיקום של קצות האצבעות, יכולים החוקרים ליישם חוקים של קינמטיקה הפוכה כדי לשחזר את תנועת האצבעות של המשתמש בעולם וירטואלי. כאשר מוסיפים התקן העוקב אחר תנועה ניתן למפות את המנח התלת-ממדי של היד ואת התנועה שלה. בשיטה זו ניתן לשחזר ברמת דיוק גבוהה כמעט את כל המחוות והמנחים של היד בעלות נמוכה יחסית.

תרבות פופולרית

בסרט דו"ח מיוחד, המבוסס על סיפור מאת פיליפ ק. דיק, מופיע שימוש בכפפות אלחוטיות כדי לשלוט בכלים ממוחשבים עתידניים.
כפפת הסייבר של נינטנדו (Nintendo Power Glove) נראתה בסרטים "פרדי מת: הסיוט האחרון" משנת 1991, "The Wizard" מ-1998 ובסרט "קוראים לי בטהובן" משנת 1992.
פרד ליבו

ביוגרפיה

נולד למשפחה חרדית בעיר ארד בטרנסילבניה בשם פישל לייבוביץ'. בשנות הארבעים היגר עם משפחתו לארצות הברית, והתגורר בקליבלנד. הוא היה מעורב בתחומי עיסוק שונים, בין השאר היה מנהל מועדון לילה בעיר, וניהל אורח חיים פרוע. בסוף שנות השישים הוא שינה את אורח חייו, והתחיל לנהל אורח חיים בריא, ואף החל בריצה כתחביב. ליבו הצטרף בשנת 1970 ל"מועדון רצי הרחובות של ניו יורק", מועדון שמנה אז כמאתיים ושבעים חברים. שנתיים אחר כך מונה ליבו לנשיא המועדון, שכיום מונה יותר מרבע מיליון חברים. בתפקיד זה הוא שימש במשך 20 שנה. הוא יזם וארגן את הריצת המרתון בניו יורק וכך הפך את ריצת המרתון, מענף אולימפי זניח למדי, לענף ספורט עממי חובק עולם. בריצה הראשונה בניו יורק השתתפו 127 רצים ורק 55 מהם, סיימו את המסלול. ליבו עצמו סיים את המסלול בזמן של 4:12:09. במשך השנים התווספו המוני רצים למרתון ניו יורק, עד שהמספר עומד כיום על 35,000 איש, כאשר רבים מהמבקשים להצטרף למירוץ, נדחים מחמת חוסר מקום.
עם הפופולריות הרבה של מרתון ניו יורק, ביקשו ערים רבות בעולם את עזרת ליבו בארגון מרוץ בעירם. הוא עזר ותמך בארגון עשרות מירוצים ברחבי העולם, ואף השלים 69 מרתונים ב -32 מדינות שונות. בין השאר עזר בארגון מרתון תל אביב.
ב-1 בנובמבר 1992, בזמן חגיגת יום ההולדת ה-60 שלו, לאחר שאובחן כחולה בסרטן המוח השלים ליבו את המרתון האחרון בחייו בניו יורק בזמן של 5:32:35. במכביה של שנת 1993 רץ ליבו את המרוץ האחרון של חייו, למקצה של חצי מרתון.
ליבו נפטר מהמחלה ב-9 באוקטובר 1994. באזכרה שנערכה לו בסנטרל פארק על קו הסיום של מרתון ניו יורק, הגיעו 3,000 אבלים – המספר הגדול ביותר שהגיע לאזכרה במקום, מאז האזכרה לג'ון לנון.
לכבודו של ליבו, הוצב בסנטרל פארק פסל של ליבו, שנוצר על ידי הפסל ג'זוס אינסיו דומינגז. הפסל מראה את ליבו מביט בשעונו בזמן הזנקת רצים. הפסל הועבר ממקומו הראשון למקום קו הסיום של מרתון ניו יורק.
לזכרו של פרד ליבו הוקמה קרן צדקה, על ידי ספורטאים. קרן זו גייסה עד כה 42 מיליון דולר. הקרן תומכת בספורטאים ועוסקת גם במחקר מחלת הסרטן.
רספקט

יחס עוין לישראל

בנובמבר 2012, הודיעה המפלגה על מינוי ייבון רידלי (Yvonne Ridley) לעמוד בראש מערך הבחירות ברות'רהאם. רידלי תיארה את ישראל כ"מדינה קטנה ורשעה" ואמרה כי "במפלגת הכבוד ציונים יהיו ניצודים ויבעטו החוצה, לנו אין מקום לציונים".
באוגוסט 2014 ערק חבר בכיר במפלגת UKIP איסמעיל פאטל, למפלגת הכבוד בטענה ש UKIP אינה פועלת מספיק נגד ישראל.
יצחק קראוס

ביוגרפיה

למד בישיבת בני עקיבא בנתניה ובישיבת כרם ביבנה. שירת בצה"ל בחיל השריון, במסגרת ההסדר. למד והוסמך לרבנות בישיבת עטרת כהנים. 
את לימודיו האקדמיים החל במכללת מורשת יעקב לתעודת הוראה במדעי היהדות. בעל תואר מוסמך בהצטיינות במדעי היהדות מטעם Baltimore Hebrew University. נושא התזה היה "שלוש השבועות כיסוד למשנתו האנטי ציונית של ר' יואל טייטלבוים", בהנחיית ד"ר שמעון שוקק. בעל תואר ד"ר מהמחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן על הדיסרטציה - "לחיות עם הזמן: הגות והנהגה - הלכה ומעשה במשנתו של הרב מנחם מנדל שניאורסון האדמו"ר מליובאוויטש", בהנחיית: פרופ' משה חלמיש. קראוס זכה בשנת תשס"א בפרס הצטיינות מטעם הקרן לחקר הקבלה ע"ש שלמה מוסיוף באוניברסיטת בר-אילן, ומטעם קרן שופף באוניברסיטה בשנת תשנ"ט. 
בשנים תשס"ג–תשס"ד היה ראש החוג למחשבת ישראל במכללת אורות ישראל. בשנים תשנ"ד-תשס"ד היה סגן ראש המדרשה לנשים במכון הגבוה לתורה, אוני' בר-אילן, ובתשס"ה–תש"ע היה ראש המדרשה. מאז תשע"א כיהן כנשיא מכללת הרצוג. בשנת תשע"ד הודיע על פרישתו מנשיאות המכללה משנת תשע"ה. לנשיאות המכללה נבחר במקומו הרב ד"ר יהודה ברנדס.
קראוס חבר בוועדת חינוך הבת במינהל החינוך הדתי במשרד החינוך והתרבות ובוועדת החינוך של תנועת עמינדב לשרות לאומי, כיהן כרב בית הכנסת "שירה חדשה" בגבעת שמואל. נשוי לפרופ' שרית קראוס ואב לחמישה ילדים, מתוכם שניים מאומצים.