גרמניה באירוויזיון

היסטוריה

טרם איחוד גרמניה מחדש ב-1990, גרמניה המערבית שימשה כנציגתה של גרמניה בתחרות בעוד גרמניה המזרחית לא נטלה חלק בתחרות.
החל מ-1996, NDR החברה ב-ARD, הקונסורציום של מכוני השידור הציבורי של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, אחראית על נטילתה של גרמניה בתחרות. חצאי-הגמר של התחרות מופקים על ידי תאגיד השידור NDR Fernsehen (בערוצים One ו-Phoenix) וגמר התחרות מופק על ידי תאגיד השידור Das Erste שהינו ספינת הדגל של ARD.
הנציג הגרמני לתחרות נבחר, לרוב, תוך תוכנית בחירה לאומית, המשודרת בערוץ הציבורי Das Erste ומאורגנת על ידי אחד מתשעת ארגוני השידור הציבוריים של ARD: מ-1956-1978 על ידי HR, מ-1979-1991 על ידי BR, מ-1992-1995 על ידי MDR והחל מ-1996 על ידי NDR.
סיקור התחרות בשידורי הרדיו הועבר, אם כי לא בכל שנה, מ-1970-1979 על ידי DLF ו-Bayern 2, מ-1980-1985, 1991-1994, 2007 ו-2011 על ידי hr3, מ-1986-1990, 1995-2006 ו-2008-2013 על ידי NDR Radio 2 וב-2011 על ידי WDR1LIVE.
גרמניה, יחד עם בריטניה והולנד, הן שלוש המדינות היחידות אשר אירחו את התחרות בארצן מבלי שניצחו בתחרות בשנה הקודמת.
טרם קיומה של התחרות בפרנקפורט, שהתקיימה לראשונה בגרמניה המערבית, נפוצה השמועה כי התחרות נערכת בפרנקפורט משום שאחד משני השירים אשר נשלחו אשתקד כנציגיה של גרמניה המערבית התמקם במקום השני בתחרות. באותה תקופה, החוק הקובע כי המדינה המנצחת בשנה מסוימת מארחת את התחרות בשנה שאחריה טרם היה קיים והוחלט כי כל מדינה תארח את התחרות לפי תורים שיקבעו מראש על ידי איגוד השידור האירופי. ב-1958, הוחלט כי הולנד תארח את התחרות בשטחה באותה שנה, לאחר שניצחה אשתקד. באותה תקופה, איגוד השידור האירופי הבין כי מספר המדינות הגדל והמתרחב בתחרות לא יאפשר חלוקת תורים הגיונית והוגנת לטווח הארוך, וב-1960 אומץ הנוהג, הקיים עד היום, לפיו המדינה המארחת היא המדינה שניצחה בשנה הקודמת.

הישגים

גרמניה נטלה חלק בתחרות כ-63 פעמים: יותר מכל מדינה אחרת בתחרות. פעמיים מתוכן גרמניה ניצחה בתחרות, ועל כן, נכון לשנת 2019, היא נמצאת בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם ספרד, איטליה, שווייץ, אוקראינה ואוסטריה, כשלפניהן נמצאות אירלנד שיאנית הניצחונות עם שבעה ניצחונות, שוודיה עם שישה ניצחונות, לוקסמבורג, צרפת, בריטניה והולנד עם חמישה ניצחונות, ישראל עם ארבעה ניצחונות ונורווגיה ודנמרק עם שלושה ניצחונות. כ-17 פעמים מתוכן גרמניה הצליחה להתברג לחמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות וכ-35 פעמים מתוכן היא התברגה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות. גרמניה ניצחה בתחרות פעמים בתולדותיה: בפעם הראשונה ב-1982 עם השיר "Ein bißchen Frieden" של ניקול ובפעם השנייה בתחרות ב-2010 עם השיר "Satellite" של לנה, 28 שנים לאחר ניצחונה הראשון. גרמניה הגיעה למקום השני כארבע פעמים בתולדותיה ב-1980, 1981, 1985 ו-1987 והיא חולקת את התואר בצוותא עם אירלנד, צרפת, ספרד ורוסיה שהגיעו למקום השני גם כן ארבע פעמים כל אחת והגיעה חמש פעמים למקום השלישי ב-1970, 1971, 1972, 1994 ו-1999.
עם ניצחון אחד וארבע פעמים בהן הגיעה למקום השני, גרמניה היא המדינה השנייה הכי מצליחה בתחרות בשנות ה-80 אחרי אירלנד, שניצחה פעמיים והגיעה פעם אחת למקום השני.
גרמניה הגיעה כשבע פעמים בתולדותיה למקום האחרון בתחרות ושלוש פעמים מתוכן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בתחרות והיא חולקת את התואר יחד עם פינלנד וספרד שלא קיבלו גם כן במשך שלוש פעמים ולו נקודה אחת בתחרות. השיגה הגרוע ביותר של גרמניה בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-27 והאחרון עם אפס נקודות אליו היא הגיעה פעם אחת בתולדותיה בתחרות ב-2015 עם השיר "Black Smoke" של אן סופי.
ב-2005 נערכה בקופנהגן, דנמרק, תחרות שיר היובל באירוויזיון, במסגרת חגיגות חמישים שנים לקיום התחרות. אולם, השיר הגרמני שנטל חלק בתחרות היובל, "Ein bisschen Frieden" אותו ביצעה ניקול, הגיע רק למקום השביעי עם 106 נקודות בסיבוב חצי-הגמר בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות תחרות התחרות.
מראשית ימיה באירוויזיון ועד תחילת שנות ה-2000 כמעט תמיד הצליחה גרמניה להתברג למקומות מכובדים בתחרות ומצאה עצמה לא מעט פעמים בחלק העליון של הטבלה. המצב השתנה בתחילת שנות ה-2000 שבו כשלה גרמניה פעמים רבות להתברג למקומות גבוהים בתחרות. מתוקף היותה חלק מחמש הגדולות, כלומר, חמש המדינות המעפילות אוטומטית לגמר התחרות מבלי לעבור את שלב חצאי-הגמר יחד עם איטליה, בריטניה, צרפת וספרד, גרמניה לא נוטלת חלק בחצאי-הגמר. מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004, גרמניה כשלה מספר פעמים להתמקם במקומות גבוהים בגמר התחרות, אולם היא הגיעה למקום הראשון בתחרות ב-2010.

היעדרות גרמניה מאירוויזיון 1996

היעדרותה היחידה של גרמניה התרחשה ב-1996, כאשר נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים לקחת חלק בתחרות. ב-1996, נבחר לאון כנציגתה של גרמניה לתחרות שנערכה באותה השנה באוסלו, עם השיר "Planet of Blue". לאון לא הופיע לבסוף בתחרות האירוויזיון, כיוון שבאותה שנה הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שנוטלות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות כאשר ב-1996 המספר הגיע ל-30 מדינות. ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור הלוקחות חלק בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן. כדי לפתור מחלוקות, החל מ-2004 הונהגה שיטת חצאי-גמר.
רשות השידור הגרמנית ואיגוד השידור האירופי לא היו מרוצים מכך שגרמניה לא תיטול חלק בתחרות באותה שנה, מפני שגרמניה הייתה אחת מארבע התורמות הכלכליות הגדולות ביותר של התחרות. נכון ל-2019, הייתה זאת הפעם הראשונה והיחידה בה גרמניה לא נטלה חלק בתחרות.

שפה

מתוך 63 פעמים בהן גרמניה נטלה חלק בתחרות, כ-43 פעמים היא שלחה לתחרות שיר בגרמנית, כ-16 פעמים היא שלחה שיר באנגלית, ב-1999 היא שלחה שיר בגרמנית, באנגלית, בטורקית ובעברית, ב-2001 ו-2007 שיר בגרמנית ואנגלית וב-2004 שיר באנגלית וטורקית. בשנים הראשונות של התחרות, לא היו חוקים מסודרים לגבי שימוש בשפות, אך ב-1966, החליט איגוד השידור האירופי להכניס לתחרות את "חוק השפה", כלומר, שכל מדינה מחויבת לשיר בשפה הרשמית במדינה כאשר חוק השפה בוטל לתקופה קצרה, בין 1973-1976. ניצחונה הראשון של גרמניה היה עם שיר בשפה הגרמנית וניצחונה השני עם שיר בשפה האנגלית. "חוק השפה" בוטל סופית ב-1999, וכל שיריה של גרמניה בתחרות מאותה שנה היו באנגלית, למעט כאמור, ב-1999 כאשר גרמניה שלחה שיר בגרמנית, באנגלית, בטורקית ובעברית, ב-2001 ו-2007 שיר בגרמנית ואנגלית וב-2004 שיר באנגלית וטורקית.

הצבעות

גרמניה נוהגות להעניק מספר רב של נקודות בתחרות לטורקיה. ב-1997, 1998, 1999, 2004, 2006 ו-2007, גרמניה העניקה לטורקיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הצבעותיה של גרמניה כנראה נובעות מהעובדה שישנו מיעוט טורקי גדול בגרמניה. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, רומניה ומולדובה, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.

גרמניה וחמש הגדולות

מהתחרות ב-1998, ישנן ארבע מדינות מסוימות שמעפילות אוטומטית לגמר התחרות בלי קשר למיקומן בתחרות בשנה הקודמת. הן הרוויחו מעמדן עקב היותן התורם הכלכלי הגדול ביותר של התחרות מטעם איגוד השידור האירופי. מדינות אלה הן ספרד, גרמניה, בריטניה, צרפת והחל מהתחרות ב-2011, כאשר איטליה שבה לתחרות לאחר כ-13 שנות היעדרות, גם איטליה. בשל מעמדן הבלתי פגיע בתחרות, הן היו ידועות בשם "ארבע הגדולות", וכשאיטליה הצטרפה אליהן הן ידועות בשם "חמש הגדולות". המפקח של התחרות, סוונטה סטוקסליוס, אמר לכתבים בפגישה עם "OGAE" סרביה, כי אם איטליה תשוב לתחרות בעתיד היא תעפיל ישירות לגמר ותהווה חלק מ"חמש הגדולות", וכך היה כאשר היא שבה לתחרות. ב-2009, דווח כי "ארבע הגדולות" עלולות לאבד את מעמדן הבלתי פגיע בתחרות וכי הן יצטרכו להתחרות בחצאי-הגמר של התחרות כמו כל שאר המדינות. עם זאת, הדבר לא התרחש, ו"ארבע הגדולות" שמרו על מעמדן הבלתי פגיע בתחרות.
נכון ל-2019, גרמניה היא המדינה היחידה מ"חמש הגדולות" אשר ניצחה בתחרות מ-1998.

אירוויזיון 1998: גילדו הורן

ב-1998, גילדו הורן החל מסע פרסום שישכנע אנשים להצביע עבורו בתחרות קדם-האירוויזיון הגרמני. הורן ספג ביקורות נוקבות אודות חוסר רצינותו ותדמיתו המגוחכת. עם זאת, דעת הקהל אודותיו השתנתה במהרה והורן הגיע למקום הראשון בתחרות קדם-האירוויזיון הגרמני, עם 60% מסך כל קולות המצביעים. עם התקרבותה של תחרות אירוויזיון 1998, בגרמניה התרחשה "גילדו-מאניה" והורן זכה להצלחה והכרה במדינתו. כמו כן, הורן התפרסם גם במדינות אחרות ברחבי אירופה, והפך לדמות שנויה במחלוקת, הן בגרמניה והן מחוצה לה.
הורן הופיע בתחרות יחד עם להקתו "Orthopädischen Strümpfe" עם השיר "Guildo hat euch lieb!", שנכתב על ידי סטפן ראב. אף על פי שהמקום אליו הגיע הורן בגמר התחרות, המקום השביעי עם 86 נקודות, היה מאכזב לדעת רבים בגרמניה, בעקבות הופעתו של הורן בתחרות, התחרות בגרמניה "קמה לתחייה", מה שדרבן אמנים גרמנים רבים להתמקם באחד מ-10 המקומות הראשונים בתחרות: ב-1999, 2000 ו-2001 גרמניה התמקמה באחד מ-10 המקומות הראשונים בתחרות. סטפן ראב, שכתב את השיר אותו שר הורן בתחרות, הופיע כנציג גרמניה בתחרות ב-2000 עם השיר "Wadde hadde dudde da?", ארבע שנים מאוחר יותר הוא כתב את השיר "Can't Wait Until Tonight" אותו שר מקס בתחרות ב-2004 והנחה את תחרות האירוויזיון שנערכה בדיסלדורף לצידן של המנחות ג'ודית ראקרס ואנקה אנגלקה.