google/wiki40b huggingface dataset:
פונקציה רב-ערכית

במתמטיקה, פונקציה רב-ערכית היא יחס מלא. כלומר, לכל איבר (ערך) בקבוצת התחום מותאם איבר (ערך) אחד לפחות בקבוצת הטווח. בשל ריבוי הערכים האפשרי, השם "פונקציה רב-ערכית" הוא מטעה מעט, שכן פונקציה צריכה להתאים לכל איבר בתחום איבר אחד ויחיד מהטווח. עם זאת, ניתן להסתכל על פונקציה רב-ערכית מהתחום A לטווח B בתור פונקציה חד-ערכית מהתחום A לקבוצת החזקה של B (כלומר, כפונקציה שמתאימה לכל איבר ב-A קבוצה של איברים מתוך B) ואז ההגדרה היא תקינה פורמלית.

דוגמאות

פונקציית השורש הריבועי היא רב-ערכית, שכן לכל מספר ממשי או מרוכב יש בדיוק שני שורשים מרוכבים (על פי המשפט היסודי של האלגברה), כשהמספר שונה מ-0 הם שונים. לכן פונקציית השורש הריבועי, כשהיא מופעלת על מספר כלשהו, מחזירה שני ערכים. מכיוון ששני המספרים נבדלים ביניהם רק בסימנם, נהוג לרוב לצמצם את הפונקציה כך שתחזיר רק את הערך החיובי מבין השניים, ואז היא פונקציה חד-ערכית תקינה.
הפונקציות הטריגונומטריות ההפוכות הן רב-ערכיות שכן הפונקציות הטריגונומטריות הן מחזוריות. למשל, מתקיים  ולכן ניתן לחשוב על  כמחזירה ערכים רבים, ביניהם . לכן נהוג לצמצם גם את הפונקציות הטריגונומטריות ההפוכות לקטע שבו הן חד-ערכיות, למשל .
באופן כללי, הגבלת טווח הערכים של פונקציה לכזה שבו הפונקציה חד-ערכית נקרא "לקיחת ענף". באופן פורמלי יותר, ענף של פונקציה רב ערכית הוא פונקציה חד-ערכית, שהערך שהיא מקבלת בכל נקודה שייך לקבוצת הערכים שהפונקציה הרב-ערכית יכולה לקבל באותה נקודה, ובנוסף לכך היא רציפה.
בשל דרישת הרציפות, כאשר מגדירים ענף של פונקציה עשויות להתקבל נקודות, שכאשר הפונקציה מקבלת ערכים על מסלול שמקיף אותן, היא עוברת בין ענפים שונים של הפונקציה הרב-ערכית. נקודות כאלו מכונות נקודות הסתעפות.
יוהאן סמואל שרטר

ביוגרפיה

סמואל שרטר החל את הכשרתו המוזיקלית אצל אביו, ומשנת 1763 למד אצל המלחין יוהאן אדם הילר בלייפציג ושר בקונצרטים שלו עד שהתחלף קולו. לאחר זאת, משנת 1767, הופיע בנגינה בפסנתר. כשחזרו שאר בני משפחתו מלונדון ללייפציג בשנת 1773 או 1774, נשאר סמואל בלונדון והוציא לאור כמה קבצים של מוזיקה קאמרית בזה אחר זה, בהם אופוס 1 ו-2, שהופיעו עוד קודם באמסטרדם. הרוזן בריהל, מוזיקאי חובב שהן משפחת שרטר והן הילר עמדו בקשרים קודמים עמו, היה לפטרונו והוא הקדיש לו את הסונאטות שלו אופוס 1.
באמצעות יוהאן כריסטיאן באך הגיע שמו של שרטר אל חצר המלכות האנגלית, שגילתה עניין בפסנתרן והעניקה לו את חסותה. עם מות באך בשנת 1782 מינתה המלכה שרלוט את שרטר לקאפלמייסטר בחצרה. נישואיו החטופים לאחת מתלמידותיו קטעו את הקריירה הציבורית שלו, אך הוא יצר קשר עם הנסיך מוויילס (מי שיהיה המלך ג'ורג' הרביעי) והופיע בקביעות בקונצרטים שלו, הפרטיים למחצה ובאירועים אחרים של מעמד האצולה. בריאותו התדרדרה והוא מת בגיל צעיר ממחלת ריאות. אשתו, רבקה שרטר, למדה לאחר זמן אצל יוזף היידן בביקורו הראשון בלונדון, והוא שמר על מכתביה והקדיש לה את שלישיות הפסנתר שלו, מס' 24-6 ברשימת יצירות היידן. 
נגינתו של שרטר הצטיינה במגע קליל ומלא חן. המוזיקה שלו קירבה את סגנון "האלגרו המזמר" אל לב קהל המאזינים האנגלי והקונצ'רטי אופוס 3 ו-5, בין הראשונים באנגליה שנועדו במפורש לפסנתר, נחלו הצלחה והשפעה בלתי מבוטלת, אם כי לאוזן המודרנית הם נשמעים חסרי ברק בהרכביהם הצנועים ובאופיים הקאמרי, בהשוואה ליצירתו הבוגרת של מוצרט, בתפיסתה הסימפונית והדראמטית.
העורק העקיף הגומדי התחתון

מהלך

ראשיתו של העורק כחמישה ס"מ מעל לשקע המרפק. הוא עובר בכיוון תיכון על פני שריר הזרוע, ובנקבו את החיץ הבין-שרירי התיכון, הוא מתעקל סביב גב עצם הזרוע, בין שריר הזרוע התלת-ראשי לעצם. בנקודה זה הוא יוצר, סמוך למפגש עם עורק הזרוע העמוק, קשת מעל גומץ זיז המרפק.

סעיפים והשקות

בעודו נמצא על גבי שריר הזרוע, מסתעפים מן העורקים ענפים העולים ומצטרפים לעורק העקיף הגומדי העליון. ענפים אחרים יורדים מול עילית העלי התיכונה של הזרוע ויוצרים משיקים לענף הקדמי של עורק הגומד החוזר. מאחורי עילית העלי התיכונה משיק סעיף נוסף עם העורק העקיף הגומדי העליון ועם הענף האחורי של עורק הגומד החוזר.
סיר לחץ

סיר לחץ הוא סיר בישול אשר מצויד במכסה אטום כמעט לחלוטין. כן מצויד הסיר בווסת לחץ אוטומטי, ליציאת אדים מבוקרת. באופן זה נוצרת בסיר סביבה מבוקרת, אשר מעצימה את התהליכים הנוצרים בעת בישול בנוזלים, כגון מים, יין, או רוטב, בסיר מכוסה רגיל. מנגד, הסיר נוטל מן הטבח את האינטראקציה שיש לו עם התבשיל. ומציב דרישות מינימום לא קלות על מידת המימיות של הרוטב.

עקרון הפעולה

העיקרון שלפיו פועל סיר הלחץ הוא שככל שסיר מבודד יותר מהסביבה, התהליך של בישול בנוזלים יהיה קרוב יותר לתהליך איזותרמי ואיזוברי. אם הנוזל שמוסיפים לסיר, כדי שהמזון יתבשל ולא יחרך, ישמור על מצבו כנוזל בטמפרטורה גבוהה וקבועה, ותהיה יציאה קטנה ומבוקרת של חלק מהאדים שכן נוצרים, אזי בסיר יהיה קיטור רווי. כן יתקיים בסיר שיווי משקל תרמודינמי, ואז תדרשנה כמויות חום קטנות כדי לפצות על ההפסדים הקטנים. זאת, בהשואה לחום הנדרש לבישול בסיר רגיל. כתוצאה מכך, טמפרטורת נוזל הבישול, וגם לחץ האדים, יופנו ביתר שאת לבישול המזון.
קוזימו רוסלי

ביוגרפיה

קוזימו רוסלי נולד בפירנצה. בגיל ארבע עשרה הוא הפך להיות תלמידו של נרי די ביצ'י, ובגיל 21 הוא התחיל לעבוד כעוזרו של בן דודו, ברנרדו די סטפנו רוסלי.
היצירה הראשונה של קוזימו שהוזכרה על ידי ג'ורג'ו וזארי, היא "עלייתה של הבתולה שמיימה", שנמצאת בקפלה השלישית משמאל בכנסיית סנט'אמברוג'יו שבפירנצה. באותה הכנסייה, על הקיר של אחד מהקפלות, נמצא פרסקו שנוצר על ידי קוזימו, שאותו וזארי משבח מאוד, במיוחד בגלל הפורטרט של המלומד הצעיר פיקו דלה מירנדולה. הסצנה בפרסקו, תהלוכה הנושאת גביע מחולל ניסים, צבועה במרץ ובפחות מנייריזמיות מאשר רוב עבודותיו. ציור שצויר על ידי רוסלי בשביל הכנסייה של אנונציאטה, עם דמויות מהאס-אס ברברה, מתיו והמטבילים, נמצא באקדמיה של פירנצה.
רוסלי גם בילה קצת זמן בלוקה, שם הוא צייר עבודות בשביל מספר כנסיות. ציור שיוחס אליו לקוח מכנסיית סנט גירולמו שבפייזולה, ונמצא כיום בגלריה הלאומית בלונדון. הציור הוא מזבח גדול, שבמרכזו נמצא הירונימוס, במדבר, כורע ברך לפני צלב, ובצדדיו עומדות דמויות כמו דמסוס הראשון, אוסביוס הקדוש, פאולה הקדושה ואוסטוכיום הקדוש; הדמויות בציור מעוצבות בכבוד רב.
ב-1480, רוסלי, יחד עם עוד אמנים, כמו סנדרו בוטיצ'לי, פייטרו פרוג'ינו, דומניקו גירלנדיו ואחרים, נקראו על ידי סיקסטוס הרביעי לרומא, כדי לעבוד על עיצוב קירות הקפלה הסיסטינית. רוסלי ומשתפי הפעולה שלו (כולל חתנו פייר די קוזימו) השלימו שניים או שלושה פרסקאות: "הירידה מהר סיני","הסעודה האחרונה" ואולי גם "הדרשה על ההר". הציור "מעבר הים האדום" מיוחס בדרכים שונות אליו, אל גירלנדיו, או אל ביאג'יו ד'אנטוניו. 
ג'ורג'ו וזארי כתב ביצירותיו "חיי האמנים, הפסלים והארכיטקטים הטובים ביותר", שבשונה משאר הציירים, שעקבו אחר השיטה הרגילה והנפוצה של הפרסקו, רוסלי השתמש בצבעים בהירים יותר, הכוללים זהב, וטריק זה הוא זה שנתן לו את ההערכה מסיקטוס הרביעי (שלא היה מומחה גדול באמנות, לפי וזארי). 
בגמלדה-גאלרי שבברלין, ישנם שלושה ציורים שנעשו על ידו: "הבתולה בפאר", "קבורת ישו" ו"טבח התמימים". תלמידו הראשי היה פרה ברתולומיאו ובין תלמידיו היו גם אנג'לו די דונינו וג'ובאני בטיסטה וואני. 
לפי וזארי, רוסלי מת ב-1484, אך זו היא טעות, מכיוון שידוע היה שהוא היה בחיים ב-25 בנובמבר 1506.
מקיץ אל חלום

מקיץ אל חלום הוא פזמון שנכתב והולחן על ידי ברוך פרידלנד, עובד על ידי אילן וירצברג ובוצע על ידי גלי עטרי. השיר יצא לאור בשנת 1988.

רקע

השיר נכלל באלבומה החמישי של עטרי "צעד אחד לפני הנהר", שבו בלטו גם השירים "נפאל", ו"רק אתמול".
זה היה שיר הבכורה של הכותב, ברוך פרידלנד, שזכה עקב הצלחת השיר לפרסום, והמשיך לכתוב לאמנים נוספים.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' דורג השיר במקום ה-17.
בעונה הראשונה של ריאליטי המוזיקה כוכב נולד, ביצעה נינט טייב את השיר בשלב רבע הגמר. ביצוע זה העלה את הפופולריות של השיר.
איסכנדרון

שמות העיר

העיר נוסדה כאלכסנדריה ('Αλεξάνδρεια) ונקראה על שמו אלכסנדר הגדול, עד שבימי הביניים שינו צליינים אירופאים את שמה לאלכסנדרטה במשמעות אלכסנדריה הקטנה (להבדיל מאלכסנדריה שבמצרים). במאה ה-7 בעת הכיבוש הערבי של ארץ ישראל והלבנט, הפך הכינוי ל-אל-איסכנדרון (الإسكندرون) באותה משמעות. שם זה המשיך ונהג גם בתקופת האימפריה העות'מאנית ומלווה אתה העיר עד היום.

היסטוריה

בשנת 1910 הוחלט להקים בעיר נמל גדול. בספטמבר 1916 הופגזה העיר והקונסוליה של ארצות הברית בעיר נחרבה. חשיבות הנמל הייתה אחת הסיבות לכך שטורקיה דרשה את סנג'ק אלכסנדרטה בשיחות עם צרפת בשנים 1920–1921. 
העיר, יחד עם שאר נפת האטיי, נכללה במנדט הצרפתי על סוריה, אולם האזור נחשב לאזור אוטונומי כסנג'ק אלכסנדרטה. בסוף שנת 1938 ולמשך כ-11 חודשים הייתה העיר חלק ממדינת האטיי, אשר צורפה ב-1939 לטורקיה.

גאוגרפיה

איסכנדרון ממוקמת על חופו המזרחי של הים התיכון ושל מפרץ איסכנדרון, למרגלות הרי נור (הרי אמנוס).
איסכנדרון היא מרכז מסחרי ועסקי ואחת הערים הגדולות ביותר בנפת האטיי, וכן אחת מערי הנמל הגדולות ביותר של טורקיה בים התיכון. בנוסף, באיסכנדרון שוכן בסיס אימונים גדול של חיל הים הטורקי.
יהודה פורת

יהודה פורת (נולד ב-13 באפריל 1960) הוא איש עסקים ומנהל ישראלי, מייסד רשת שפע שוק ומנכ"לה הראשון ומבעלי קיקה-ישראל. כיום מנכ"ל החברה קדישא פתח תקווה.

ביוגרפיה

נולד לשמואל ולאה פורת (פרוים). למד במדרשיית נעם בפרדס חנה. שירת כמפקד בחיל השריון. לאחר נישואיו עסק בעסקי מזון קפוא. בשנות ה-90 ייסד  את רשת המרכולים "שפע מהדרין" שלימים הפכה ל"שפע שוק", וכיהן כמנכ"ל הרשת במשך 15 שנים. כמו כן כיהן כחבר דירקטוריון של הריבוע הכחול.
בעקבות המחאה בציבור החרדי על חילול שבת ברשת AM:PM שבשליטת קבוצת דור אלון, בעלת השליטה ב"שפע שוק", פרש מניהול הרשת. הוא התמנה כיועץ לחברת שופרסל להקמת רשת המרכולים "יש" והיה אמור להתמנות למנכ"ל הרשת, אך כעבור זמן קצר פרש. הוא נתבע על ידי הריבוע הכחול בטענה שהעביר סודות מקצועיים לחברה מתחרה.  
בשנת 2006 דורג על ידי המגזין גלובס כאחד מעשרת המשפיעים  על כלכלת ישראל].
בשנת 2011 הקים פורת עם איש העסקים סלומון בטיטו את סניף רשת קיקה האוסטרית בישראל ושימש מנכ"לה. בטיטו ופורת רכשו את השליטה בחברת גלובליקום. כעבור שמונה חודשים קרס הסניף הישראלי של קיקה. 
לאחר מכן עסק פורת בנדל"ן בצפת. בשנת 2013 התמנה למנכ"ל החברה קדישא פתח תקווה.
רובה סער

רובה סער (ראשי תיבות: רוס"ר) הוא סוג של רובה מודרני צבאי המאפשר הן ירי חצי-אוטומטי (יריות בודדות) והן ירי אוטומטי מלא (ירי בצרורות). רובה סער שונה מרובה בריחי או רובה מיטען בכך שבנוסף לירי כדורים בודדים, הוא מסוגל לירות באופן אוטומטי מלא, כל עוד ההדק לחוץ. לכן רובה סער הוא מקרה פרטי של רובה אוטומטי. הדרישה לרובה סער באה כתוצאה מכך שתת-מקלעים השתמשו בקליעי אקדח (9 מ"מ) והיו מאוד לא מדויקים לטווחים ארוכים, ועוצמת האש שלהם הייתה נמוכה בגלל הקליבר שנבחר. רובה הסער משלב בין הטווח והעוצמה של הרובה המיטען לבין קצב האש של תת-המקלע.

התפתחות רובי הסער בעולם

רובי הסער הראשונים שהומצאו היו StG 44 ותמ"ק ה-MP43, שפותחו בשלהי מלחמת העולם השנייה בידי גרמניה (השם "רובה סער", Sturmgewehr, נקבע על ידי היטלר). רובים אלה יוצרו בכמויות קטנות מכדי למנוע את תבוסתה של גרמניה. רובה ה-StG 44 שימש מקור השראה ל-AK-47 הרוסי (פותח ב-1947), שהפך לרובה הסער הראשון שיוצר בתפוצה המונית. כיום, רובה AK-47 (קלשניקוב) הוא רובה הסער הנפוץ בעולם, ואחריו צועדת סדרת רובי ה-M-16 של ארצות הברית, שפותחה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלה מגמה לפתח רובי סער בתצורת bullpup (בולפאפ). זוהי תצורה בה מנגנון הירי והבריח נמצאים בתוך קת הרובה, ואילו ההדק ממוקם באזור אמצע הקנה, ולא ליד המחסנית. היתרון בתצורה זו הוא שהיא מאפשרת לייצר רובי סער קצרים וקומפקטיים אך בעלי קנה ארוך יחסית, תכונה שהכרחית לשמירה על ביצועיהם מבחינת דיוק, טווח ועוצמת אש. חסרונה של תצורת ה-bullpup היא אי-נוחות בהחלפת מחסנית וחוסר היכולת להחליף כתף עקב פליטת תרמילים מהקת, קרוב לפניו של היורה (רובים מסוימים פתרו בעיה זו במידה חלקית). רובים אלו זכו לפופולריות באירופה ואומצו בידי צבאות בריטניה (SA80), צרפת (FAMAS) ואוסטריה (שטייר AUG).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל מעבר לתצורת קרבין - רובה סער בעל קנה מקוצר. הסנונית המבשרת של תופעה זו היה רובה CAR15 של חברת קולט וארמלייט, שהיה בעצם גרסה מקוצרת לרובה ה-M16 עם שיפורים בארגונומיה ובעיצוב החיצוני. במחצית השנייה של שנות ה-90 פיתחה קולט את רובה M4 קרבין שהיווה גרסה מקוצרת לרובה M16A2. הקנים של רובים אלה היו קצרים באופן משמעותי יחסית לקנה של ה-M16 הארוך, דבר שפגע בביצועיהם מבחינת דיוק לטווחים ארוכים. כדי להתגבר על הבעיה, הוחלף הקנה הרגיל של ה-M16 בקנה מעובה עם מעלה סלילים 1:7 שנועד לירות תחמושת SS109. אבק השרפה המוגבר שבתרמיל היה אמור לפצות על קוצר הקנה. יתרונם הגדול של רובי הקרבין הללו הייתה הנדסת אנוש מתקדמת, יכולת להתקין על הנשק מגוון רב של עזרים טקטיים באמצעות מסילות ייעודיות, וגודל קומפקטי המאפשר תמרון באזורים צפופים - דבר חשוב ביותר בלוחמה בשטח בנוי ומבצעי מלחמה בטרור - שנהפכו ליותר ויותר נפוצים בתקופה זו.

רובי סער כיום

כיום, רובי סער (בתצורה ארוכה, bullpup או קרבין) נפוצים בכל העולם והם הנשק הסטנדרטי של רוב צבאות העולם.
רבי חייא בר אמי

מאמרותיו

משמיה דעולא מיום שחרב בית המקדש אין לו להקב"ה בעולמו אלא ארבע אמות של הלכה בלבד
— תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ח', עמוד א'
מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד

ספינת המתים

הספר השלישי והאחרון בסדרת מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד. בספר מגנס צ'ייס וחבריו נאלצים לעצור את לוקי אל התעתועים והשקרים בעודו מכין את נאגלפר, ספינה העשויה ציפורני המתים (המכונה גם ספינת המתים). במהלך הספר פוגשים מגנס וחבריו עוד מפלצות, חברים ואלים ומשלימים דברים לא סגורים. חצי נולד גונדרסון נאלץ לחזור לעיר הולדתו ולעיר פטירתו. טי.ג'יי פוגש את אביו טיר. מלורי קיין מוצאת את אימה (שמתגלה כפריג). הארת' מתמודד פעם אחרונה עם אביו (שנהפך לדרקון בגלל טבעת), ומגנס היה צריך לאכול את הלב של אבא של הארת' כדי לזכות בכל הזכרונות שלו וחוכמת החיים שלו). מגנס וחבריו נקלעים לסופת שלג וקופאים מקור. אלכס פיירו מנשקת את מגנס. 
לבסוף, מגנס נלחם נגד לוקי בתחרות עלבונות, ובשביל לנצח, הוא החמיא ושיבח את כל חבריו ואת כל מי שחשוב לו, ולאט לאט לוקי הוקטן, עד שהיה בגודל מתאים להיכנס לתוך קליפת אגוז, ושם מגנס כלא את לוקי. אחרי שהכל נגמר מגנס ואלכס  פיירו משתמשים באחוזה של הדוד רנדולף של מגנס ופותחים בית מחסה לנוער חסר בית

אזכורים

"אחרי כל מה שעברתי בשנה האחרונה, נראה לי מטופש שכעסתי עליהם כל כך הרבה זמן. וקרובי המשפחה של אבא שלי... לא חשבתי עליהם כבר שנים. יש לי דוד ובן דוד בבוסטון."
— אנבת' צ'ייס, דם האולימפוס
פרסי נופף בידו בכלליות בכיוון צפון. "היא בבוסטון לכמה שבועות. מקרה חירום משפחתי."
— פרסי ג'קסון על אנבת' צ'ייס, גורלו של אפולו
ודיע חדאד

ביוגרפיה

ודיע חדאד נולד ב-1927, בצפת, למשפחה ערבית-נוצרית (הפלג היווני אורתודוקסי). בעקבות מלחמת השחרור עקרה המשפחה ללבנון וחדאד נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטה האמריקאית בביירות. שם הכיר את ג'ורג' חבש, אף הוא נוצרי, בן למשפחה של פליטי 1948, כמוהו סטודנט לרפואה, ובעל נטיות לאומניות. לאחר שהוסמכו כרופאים, עברו שניהם לעמאן ופתחו יחד קליניקה. 
במקביל לעבודתם, פעלו יחד במסגרות שונות של התנועה הלאומית הפלסטינית, ועקב פעילותו זו נאסר על ידי השלטונות הירדניים ב-1957. חדאד הצליח להימלט לסוריה ב-1961 ושם פעל במסגרת ארגוני שמאל פלסטיניים, עד שהקים ב-1967 יחד עם חבש את החזית העממית לשחרור פלסטין.

מותו

על פי ספרו של אהרן קליין "חשבון פתוח", המוסד הוא שחיסל את ודיע חדאד באמצעות שוקולד בלגי מורעל שנמסר לו על ידי סוכן של המוסד. חדאד, שאהב ממתקים, התפתה לאכול את השוקולד, שהכיל רעל ביולוגי והרס בהדרגה את המערכת החיסונית שלו. חיסולו אושר על ידי מנחם בגין, והיה חלק מסדרת חיסולים אשר יוחסו למוסד, ונועדו למנוע את המשך פעילות הטרור מחוץ לגבולות ישראל.
ודיע חדאד מת ממחלה סופנית חודשים אחדים לאחר שהורעל, בבית חולים במזרח גרמניה, ב-28 במרץ 1978. לפי העיתונאי יוסי מלמן, אין ודאות שהשוקולד הוא שגרם למוות. לאחר מותו חדל לפעול הפלג הקיצוני שבראשו עמד, וחלה ירידה תלולה במספר הפיגועים נגד מטרות ישראליות בחו"ל.
נאג'מידין ג'אלולוב

נאג'מידין ג'אלולוב (ברוסית: Наджмуддин Камолитдинович Джалолов ‏Nadzhmuddin Kamolitdinovich Dzhalolov‏, 1 באפריל 1972 – ספטמבר 14, 2009) מכונה גם אבו יחיא מוחמד פתיח היה מנהיג של ארגון הטרור ג'מאעת אל-ג'יהאד אל-אלסלאמי (איחוד הג'יהאד האסלאמי), ארגון מליטנטי המזוהה עם אל-קאעידה הפועל במרכז אסיה, רוסיה ומערב אירופה.

בתחילת החיים

ג'אלולוב נולד בחרטום, אנדיז'ן, שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית, (כיום אוזבקיסטן).
הוא עבר אימוני מיקוש, וחומרי נפץ במחנות "אל-קאעידה" והשתתף במבצעים באפגניסטן ובפקיסטן בצד הטליבאן.

מוות

ג'אלולוב נהרג בתקיפת מל"ט "predetor" אמריקאי בפקיסטן ב-14 בספטמבר 2009.
ראש עיריית ניו יורק

תפקידי ראש העירייה

העיר מתנהלת במודל ראש עיר חזק-מועצה, כאשר מועצת העיר ניו יורק מחזיקה בסמכויות החקיקה ומורכבת מנציגים הנבחרים ברובעי הבחירה השונים בעיר. ראש העירייה אחראי על כל השירותים הציבוריים בעיר ואחראי על אכיפת החוקים הפדרליים וחוקי מדינת ניו יורק בתחומי העיר. ראש העירייה ממנה מספר רב של פקידים, בהם נציבים לתחומי העיסוק הראשיים (משטרת העיר ניו יורק, מחלקת הכבאות של העיר ניו יורק, דיור ציבורי, חינוך ובריאות) ושופטים במערכת השיפוט הפלילי העירונית.
לפי החוק יכול ראש העירייה למנות עד שבעה סגנים, שמספרם ותחומי אחריותם אינם מוגדרים בחוק, אלא נקבעים לפי הצורך. איש מן הסגנים אינו מחליף אוטומטית את ראש העיר בהיעדרותו או נבצרותו.
ראש העירייה מכהן בתוקף תפקידו כחבר מועצה בגופים רבים בעיר, בהם המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, הגנים הבוטניים של ברוקלין, קרנגי הול, מרכז לינקולן, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון המורשת היהודית, ספריית העיר ניו יורק, האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר, מוזיאון קווינס לאמנות ועוד.

היסטוריית התפקיד

בשנת 1665 מינה מושל מדינת ניו יורק, ריצ'רד ניקולס  את תומאס וילט  לתפקיד ראש העיר ניו יורק. מאז ועד שנת 1821 היה התפקיד ממונה בעל סמכויות מוגבלות. ב-1783 העביר המושל את המינוי לוועדת מינויים, בה הייתה לו שליטה רבה. בשנת 1821 הועברה הבחירה בראש העירייה לוועידת אלקטורים של מועצת העיר וב-1834 הפך התפקיד לנבחר בבחירות ישירות וכלליות. קורניליוס ואן וייק לורנס, מן המפלגה הדמוקרטית, היה הראשון שנבחר בבחירות אלה. עד 1898 כללה העיר רק את מנהטן ומאז היא כוללת את הרבעים ברוקלין, ברונקס, קווינס וסטייטן איילנד.
בשנת 1942 העביר פיורלו לה גוארדיה את המעון הרשמי למעון גרסיה והוא אף היה הראשון שמינה לו סגן. תקופת הכהונה שלו הייתה הארוכה ביותר, 12 שנים (שלוש כהונות מלאות של 4 שנים; 1934–1945), שיא אותו הוא חולק עם ראשי העירייה רוברט פ. וגנר הבן (1954–1965), אד קוץ' (1978–1989) ומייקל בלומברג (2002–2013).
מעולם לא כיהנה בניו יורק ראשת עיר (אשה) ודייוויד דינקינס (1990–1993) היה היחיד שלא היה לבן-עור, עם זאת כיהנו בעיר ראשי עיר ממוצא איטלקי, אירי ומלאום יהודי. במסגרת המפלגה הדמוקרטית פעלה במשך כמאה שנה (מאמצע המאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20) קבוצה שכונתה "קבוצת טמאני הול" (על שם מקום ההתכנסות המקורי שלהם, Tammany Hall). קבוצה זו פעלה לקידומם של מועמדים צאצאי מהגרים (בפרט אירים-קתולים) לכהונת ראש העיר מטעם המפלגה הדמוקרטית, בהסתמך על היותה של העיר יעד הגירה מרכזי. לעיתים נבחר ראש עיר מטעם המפלגה הרפובליקנית, שנתמך על ידי דמוקרטים שהתנגדו לקבוצה זו. הקבוצה פורקה לאחר האשמות בשחיתות שלטונית.
לראש עיריית ניו יורק דגל משלו, המבוסס על דגל העיר ניו יורק בתוספת קשת של חמישה כוכבים מחומשים כחולים מעל החותם. אלו מסמלים את חמשת רובעי העיר.
ארגון נוסעי התחבורה הציבורית בישראל

אודות הארגון

הארגון קם כמיזם התנדבותי במרץ 2011 בעקבות הרפורמה בתחבורה הציבורית בגוש דן על ידי פעילים עצמאיים מפורום תחבורה ציבורית בפורטל תפוז. בדצמבר 2011 הוכרז כעמותה, ואיגד מתנדבים הפועלים לקידום התחבורה הציבורית באזורים שונים בישראל. הארגון מקדם נושאים שונים כחלק מתפיסתו החינוכית והסביבתית: קידום ופיתוח מערכות הסעת המונים בנות קיימא, קידום חלופות לרכב פרטי, נגישות למוסדות ציבור ומרכזי תעסוקה, מתן העדפה לתשתיות מקדמות תחבורה ציבורית במוסדות התכנון, פעילות לשיפור השירות בשעות הערב ובסופי השבוע, שיפור המידע הזמין לנוסעי התחבורה הציבורית והפצת ניירות עמדה וסקרים בקרב נוסעים. בשנת 2016 כלל הארגון כ-40 מתנדבים. הארגון חבר ב"חיים וסביבה", ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל.

אג'נדה

הארגון מבקש לקדם יעילות בתחבורה בישראל, אופטימיזציה של שימושי תנועה וריווח יכולת הבחירה של המשתמש. הארגון מקדם שיפורים בחקיקה, בנהלים ובתקנות הממשלתיות וחותר לשיפור רמת השירות התחבורתי ולטיוב הרגולציה של ענף התחבורה בישראל.

אנשי הארגון

חברי הוועד המנהל של העמותה הם מומחים בתחומם, פעילים מקומיים לשיפור התחבורה הציבורית בישראל, אנשי הייטק, אקדמיה ומנהיגים צעירים בקהילה; עידו עפרוני, מומחה הון אנושי וייעוץ ארגוני, ממובילי מאבק התחבורה במבשרת ציון, עמית שמש, מהנדס תוכנה ופעיל בתחום התחבורה מרמת השרון; מרינה לבדב, פעילה בתחום התחבורה ממעלות-תרשיחא, עו"ד ארנון פנץ, מומחה רגולציה מתחום האנרגיה הירוקה, יהודה אלבז, לשעבר מנהל אגף בכיר תחבורה ציבורית במשרד התחבורה ומקס מורוגובסקי, ממייסדי שבו"ס חולון. יו"ר הוועד המנהל הוא עידו עפרוני, המכהן בתפקידו מאוגוסט 2018. בתפקיד מנכ"ל הארגון משמש איתי חיים בהתנדבות, מאז מרץ 2012.

פעילות הארגון

בין השנים 2013 ועד 2016, הפעיל הארגון את "פרויקט סרדין" לדיווח על צפיפות בקווי אוטובוס, במטרה להביא נתוני שטח למשרד התחבורה על מנת לשפר תדירות בקווים נבחרים. כמו כן יוזם הארגון פעילויות לשיפור בעיות נקודתיות בתחבורה הציבורית ומעלה סוגיות של חוויות משתמש בפורומים תחבורתיים שונים, גורמי תכנון, ועדות הכנסת ובתקשורת.
הארגון מסייע למקבלי החלטות ברשויות המקומיות ובקרב גורמי ממשל בשיפור התקשורת עם הציבור הרחב כגורם מייעץ ובעל ידע.
בשנת 2016, ביצעה העמותה עבור הקרן הקיימת לישראל מחקר מקיף ובניית מאגר מידע העוסק בנגישות לאתריה באמצעות שימוש בתחבורה הציבורית.
חתול בצמרת פוגש את חתולי בוורלי הילס

עלילה

הסרט מתחיל במה שנראה כמו עוד יום שיגרתי בסמטת Hoagie (אשר למטרת הסיפור הזה, היא כנראה עברה להיות בסמיכות לבוורלי הילס) עבור טי.סי. וכנופייתו, אשר היום מתחזים לצופים ועושים מעשים טובים בתקווה לקבל גמול. במהלך זה, בני מציל את חייה של חסרת בית. בני מגלה לאחר מכן שלמעשה היא בעצם אשה עשירה בשם גרטרוד וונדרגלט, אשר מתכננת להוריש את כל הונה לאחיינית הנעדרת שלה, איימי. בינתיים, קצין דיבל מחליט לשים קץ לכל התעלולים של טי.סי. לאחר ניסיון כושל של מוח לשטוף את שמשת ניידת המשטרה שלו. רק כאשר דיבל עומד לעצור את הכנופיה הוא מקבל שיחת טלפון ומתבשר כי בקשתו אושרה והוא יכול עכשיו לפרוש מן המשטרה, ובכך הוא שומט את ההאשמות נגד טי.סי. והחבורה.
כעבור כמה ימים בבית הסיפור הצועני, בני מקבל חדשות מעורך הדין סיד באקמן שהגברת גרטרוד וונדרגלט מתה וכי היא הכניסה את שמו לצוואתה. למשמע זאת, טי.סי. ושאר החבורה מלווים את בני לאחוזת וונדרגלט, שם עובד עכשיו דיבל כמאבטח. באחוזה, הם נפגשים עם המשרת התככן סנרדלי ועם כלב הזאב שלו, רספוטין. סיד באקמן קורא את ירושתה אשר קובעת כי בני יירש את הונה (כל עוד היורשת האמיתית, איימי, היא לא בנמצא), ובלבד ששום דבר רע לא יקרה לו ביומיים הקרובים. הדבר מרגיז את סנרדלי, כי הוא קיווה להשיג את הונה לעצמו ולכן הוא ורספוטין מחליטים לחסל את בני. טי.סי. והכנופיה עוברים לאחוזתה של וונדרגלט עם בני.
לאחר כמה ניסיונות כושלים לרצוח את בני, סנרדלי מבין כי כדי להגיע אל בני, הוא יצטרך להיפטר מטי.סי. שמגן עליו בחירוף נפש. כדי לעשות זאת, סנרדלי מגייס חתולת פאם פאטאל בשם קיטי גליטר ואומר לה שהוא סידר לה פגישה עם חתול עשיר ונאה, כפי שהוא מתאר את טי.סי. קיטי משתוקקת לחתול עשיר שיהיה לה לבעל (עד כדי כך שהיא לובשת שמלת כלה לקראת הפגישה), אבל התוכנית הזאת מסוכלת כשהיא מתבלבלת בין טי.סי. למוח. רק כאשר סנרדלי מתקשר אלייה שוב, ודורש לדעת היכן היא נמצאת, היא מבינה שהיא עשתה טעות.
באותו לילה, סנרדלי עורך מסיבת תחפושות וגורם לבני לחבוש מסיכת בולדוג ואז מתקשר לפקח המקומי ולחיית המחמד שלו, דובי דוברמן בשביל לדווח להם שיש כלב משוטט באחוזת וונדרגלט. ואכן, לוכד הכלבים מגיע ולוכד את בני. לא לוקח הרבה זמן עד שטי.סי. ושאר הכנופיה מבינים כי בני חסר והם הולכים לחפש אותו. הודות לרמזים שנתן להם דיבל, טי.סי. מגלה כי בני נלקח למכלאה, כך שהם לוקחים את הלימוזינה והם פורצים לבני את הדרך החוצה. בדיוק כשהם בורחים לוכד הכלבים יוצא במרדף אחריהם.
כפי שמתברר, איימי, היורשת הנעדרת (שדמותה היא פרודיה של אנני היתומה הקטנה) עובדת ברחיצת מכוניות כחלק מהמזימה המרושעת של סנרדלי. בעוד הם במנוסה מן לוכד הכלבים, טי.סי. והחבורה מגיעים לרחבת שטיפת המכוניות ומזהים את איימי מהדיוקן התלוי באחוזה ולכן הם מחליטים להחזיר אותה הביתה כך שהירושה תוכל להינתן לה. הם מגיעים מאוחר מדי, השעה עכשיו חצות וסנרדלי ירש את הונה של וונדרגלט, אבל אז סיד באקמן חושף כי "הוא" למעשה, גרטרוד וונדרגלט, אשר זייפה את מותה על מנת לחשוף את מעשי הנוכלות של סנרדלי. בניסיונם לברוח, סנרדלי (שמנסה להסוות את עצמו באמצעות מסכת הבולדוג) ורספוטין נתפסים על ידי לוכד הכלבים.
בסופו של דבר, טי.סי. והכנופיה חוזרים לאורח החיים הישן שלהם בסמטת Hoagie, ודיבל שב לכוחות המשטרה. קיטי גליטר מופיעה שוב ועדיין רוצה להתחתן עם חתול עשיר והיא באמת מאמינה שטי.סי. כזה אבל היא זורקת אותו כאשר מוח מועד בלשונו ומספר לה שהוא מרושש. לאחר מכן, איימי מבקרת בשביל לעשות פיקניק עם הכנופיה של טי.סי. ודיבל.
קבוצת ארמיות צפון אוקראינה

היסטוריה

קבוצת ארמיות צפון אוקראינה הוקמה ב-4 באפריל 1944 על ידי שינוי שמה של קבוצת ארמיות דרום (Heeresgruppe Süd). בנוסף ליחידות של הוורמאכט היא כללה את הארמייה ההונגרית הראשונה. לאחר שספגה אבדות קשות בלחימה בגליציה המזרחית ובהרי הקרפטים במהלך מבצע לבוב-סנדומייז', שונה שמה לקבוצת ארמיות A החדשה (Heeresgruppe A) ב-23 בספטמבר 1944.
ג'ינג'יות

היסטוריה

הלהקה הוקמה ב-1993 על ידי אמיר צורף ותמיר אלברט. צורף היה חבר בלהקות נוער שוליים ורוקפור. אלברט היה חבר בנושאי המגבעת. סגנונם המוזיקלי של ג'ינג'יות נע בין רוק למוזיקה אלקטרונית ודאנס. נוסף על קלידים ותופים אלקטרוניים, כלי הנגינה המרכזי בשירי הלהקה הוא גיטרה חשמלית.
ג'ינג'יות הוציאו אלבום אחד, ג'ינג'יות. האלבום שוחרר ב-1994 ונחשב לבעל צליל חדשני בישראל, כאשר שילב דאנס קליל עם דיסטורשנים עמוקים וליריקה אפלה. צורף הפיק והלחין את שירי האלבום ואלברט כתב את מלות השירים. על עבודתו זו, קיבל אלברט את פרס תמלילן השנה.
מהאלבום בלטו השירים: "LA", "ג'ינג'יות", "לילות כלולות" ו"ביפ".
זמן קצר לאחר הוצאת אלבומה היחיד, התפרקה הלהקה, כתוצאה מחזרתו בתשובה של אלברט, שב-2004 חזר לאורח חיים חילוני. באותה שנה, ערכו ג'ינג'יות מסע הופעות איחוד, במהלכו גם הופיעו עם מספר שירים חדשים. ב-19 בספטמבר 2008 הופיעו אלברט ועידן גבריאל, נגן הקלידים של הלהקה, עם ההרכב האלקטרוני טרי פויזן.
ג'ינג'יות התאחדו ב-23 בנובמבר 2016, כאשר התארחו בהופעה של אסף אמדורסקי במועדון הבארבי, שם ביצעה הלהקה שני שירים מאלבומה היחיד. הופעת איחוד מלאה של ג'ינג'יות נערכה במועדון הבארבי ב-15 במרץ 2017. כל הכרטיסים להופעה נמכרו מראש. במהלך ההופעה, אירחו ג'ינג'יות את אסף אמדורסקי ואת ערן צור ואף ביצעו גרסאות כיסוי לשירים של נושאי המגבעת ושל כרמלה גרוס ואגנר. כמו כן, ביצעה הלהקה שני שירים חדשים, "קינג קונג" ו"יונתן". שלושה ימים לאחר מכן, נערכה הופעה נוספת של הלהקה באותו מועדון. 
בינואר 2018 הודיעה הלהקה שתתחיל בהקלטת אלבום שני.
ב-20 באוגוסט 2018 הוציאה הלהקה שיר חדש בשם "יונתן". אלברט כתב את המילים, ואת הלחן חיבר יחד עם צורף.