google/wiki40b huggingface dataset:
פרד הולנד דיי

חייו

דיי נולד בבוסטון לאב סוחר, ולאורך כל חייו היה בעל אמצעים כלכלים. קשרו הראשון לאמנות היה כשהתחיל להתאמן בציור.
אורח חייו של דיי היה שנוי במחלוקת. מרבית נושאי הצילום שלו היו נערים עירומים. פאם רוברטס כתבה: "דיי מעולם לא נישא, ונטייתו המינית, שההנחה היא שהיה הומוסקסואל, כמו האינטרסים, נושאי הצילום שלו, התנהגותו הכללית היו נושאים מאד פרטיים שלו."
דיי הקדיש זמן רב לילדי מהגרים עניים בבוסטון, חנך אותם ולימד אותם קריאה. בין אותם נערים היה גם בן מהגרים לבנונים, בשם ח'ליל ג'ובראן, אשר גדל להיות אחד מגדולי משוררי לבנון.
דיי ייסד ותמך כלכלית בחברה בשם "קופלנד ודיי", אשר עסקה בהוצאה לאור. משנת 1893 עד 1899 החברה הוציאה כמאה ספרים. החברה הושפעה מתנועת הארטס אנד קרפטס. החברה הייתה המו"ל האמריקאי של המחזה "שלומית" של אוסקר ויילד, שאוייר על ידי אוברי בירדסלי.

עבודתו

בתחילת המאה ה-20, הפופולריות וההשפעה של דיי היו גדולים אף יותר מאשר אלפרד סטיגליץ, והוא היה בשיא הקריירה שלו. הוא היה אחראי לארגון תערוכת הצילומים באגודה הממלכתית לצילום בשנת 1900. "בית הספר החדש של צילום אמריקאי" הציג באותה תקופה תערוכה של 375 צילומים שצולמו על ידי 42 צלמים, ו-103 מתוך כל הצילומים היו של דיי, ומשכו תגובות טובות מאד, אך גם ביקורת מלגלגת רבה מצד המבקרים. המגזין הפופולרי "חדשות הצילום" הכריז כי התמונות נובעות מ"דמיון חולה, שטופח על ידי חבורה של מטורפים... לא אקדמי... אקסצנטרי".
דיי השתייך לקבוצת הפיקטוריאליזם, אשר חבריה ראו בצילום אמנות ואשר לעיתים קרובות כללו דימויים רבים בתמונותיהם. קבוצה בשם "פרושי הצילום" אשר דגלו בקידום הפיקטוריאליזם כזרם המרכזי בצילום הזמינו אותו להצטרף אליהם, אך הוא דחה את ההצעה. כפי שהיה מקובל באותה עת, התצלומים שלו מתייחסים אל האמנות הקלאסית העתיקה, הן בקומפוזיציה והן בנושאי הצילום. בשנים 1896-1898 הוא התנסה בצילום נושאים נוצריים, כשהוא משתמש בעצמו כמודל לישו. שכניו בנורווד, מסצ'וסטס, עזרו לו לביים ולצלם סצנה של צליבת ישו. השיא היה סדרה של פורטרטים עצמיים בשם "שבע מילים", כשבכל אחת מהתמונות מופיעה אחת משבע המילים האחרונות של ישו.
לעיתים קרובות הדפיס דיי רק עותק אחד מן התשליל. הוא השתמש רק בהדפס פלטינום, ולא היה מרוצה מאף שיטה אחרת. כאשר הפלטינה נעשתה בלתי מושגת בעקבות המהפכה הרוסית, הוא איבד עניין בצילום.

מורשת

דיי תרם רבות לצילום, אך ממספר סיבות הוא כמעט ונשכח. הוא הואפל על ידי אלפרד סטיגליץ, שצילם בסגנון דומה. כמו כן, הסגנון בו צילם יצא מהאופנה לחלוטין עם התקדמותה של האמנות לעבר המודרניזם. 2,000 מההדפסים והתשלילים שלו נהרסו לחלוטין בשריפה בשנת 1904. המאות שנשארו נשלחו אל האגודה הממלכתית לצילום בשנות ה-30 ושם שומרו.
מאז 1990 יצירתו של דיי זוכה לפופולריות מחודשת, עבודותיו נכללות בתערוכות גדולות במוזיאונים ורטרוספקטיבה שלו הוצגה במוזיאון בוסטון לאמנויות בשנים 2000/2001. כן הוצגו תערוכות יחיד שלו באגודת הממלכתית לצילום באנגליה ובמוזיאון פלור לאמנות. מאמרים רבים נכתבו על הדיוקנאות ההומו-אירוטיים שלו ועל הדמיון בינו לבין תומאס אייקינס ו-וולטר פיטר.
ביתו במסצ'וסטס משמש גם הוא כמוזיאון לעבודותיו.
PZInż לוקס-ספורט 403

PZInż לוקס-ספורט 403

יצרנית הרכב הפולנית "Państwowe Zakłady Inżynierii" ייצרה טנקים, משאיות, כלי־רכב, ואופנועים לשרות הצבא הפולני, וגם לצורכי השוק האזרחי.
דגם "PZInż לוקס-ספורט 403" היה קרוי גם "PZInż 403 LS". 
השרות הבולאי הפולני הנפיק בול, עליו מתנוססת תמונה "PZInż לוקס-ספורט 403" בערך של 15 זלוטי.
משפחת עופר

היסטוריה

יוסף (ברנרד) הרשקוביץ, אב המשפחה החל בעסקי הספנות כמנהלה של חברת ספנות ארץ-ישראלית בבעלות ארנולד ברנשטיין. לאחר סגירת החברה ב-1936 עבר לעבוד בחברה אחרת של ברנשטיין ("ברנשטיין ליין") כסוכן. הרשקוביץ ואשתו צילה היו בין המתיישבים הראשונים בבת גלים עם אנשי ספנות יהודים אחרים (כיעקב כספי ואהרון רוזנפלד). מאוחר יותר הקים, יחד עם בניו, וניהל את חברת הספנות קוי הים התיכון. השם עופר הוא עברות שמו (הרש-הירש=צבי וביץ=בן).
האופה מברלין

תקציר העלילה

תומאס (טים קלקהוף) הוא אופה בבית קפה בברלין המתאהב בלקוח חוזר - אורן (רוי מילר), ישראלי המתגורר בירושלים, נשוי ואב לילד, העובד בתאגיד ישראלי-גרמני ומגיע לברלין אחת לחודש לצורכי עבודתו. הרומן בין השניים נגדע כאשר אורן נהרג בתאונת דרכים. האובדן מוביל את תומאס למסע בירושלים בעקבות זיכרונות אהובו ואל בית הקפה הירושלמי המנוהל על ידי ענת (שרה אדלר), אלמנתו של אורן.
סנונית המדבר

תיאור

סנונית המדבר קטנה ביחס לציפורי שיר אחרות, היא מתמזגת עם סביבתה וצבעה מתאים לסביבתה. צבע גופה התחתון הוא חום בהיר, כנפיה וזנבה צבעם חום כהה, סנטרה וגרונה בצבע ורדרד ובהיר יותר. תת-המין שנמצא בארץ, נוטה להיות בהיר יותר ובמקום ורוד, סנטרה וגרונה לבנים. אורך גופה נא בין 12–13 ס"מ. משקלה הכולל נא בין 12–16 ס"מ. כאשר כנפיה פרוסות הן מגיעות ל-30 ס"מ לערך. לסנונית המדבר יש יכולת תעופה אדירה.

מזון

סנונית המדבר ניזונה מחרקים. את החרקים (ובכללי את מזונה) היא מוצאת תוך כדי מעוף. הסנונית "צפה" באוויר בזמן חיפוש האוכל (חרקים מעופפים וכדומה) לאורך צוקים, הרים ולפעמים מקורות מים בחיפוש אחר מזונה.

התנהגות

סנונית המדבר לרוב חיה עם בן זוג והם אינם חיים בלהקה כמו רוב הסנוניות. יחד הם הולכים ללקט מזון ולפעמים מצטרפים אליהם גם כמה מיני סנוניות אחרים. הקן שסנונית המדבר בונה מורכב מבוץ ולרוב ממוקם במקומות צפופים ובצוקים. על כן, גם במבנים. הסנוניות מקננות לרוב ביחידות ולעיתים בקבוצות (לא גדולות למדי). אם גורם זר מתקרב לקן הסנוניות מתנהגות באגרסיביות ולא נשארות אדישות.

תפוצה

סנונית המדבר מצויה לרוב בחלקים המדבריים של המזרח התיכון וצפון אפריקה.
בישראל ניתן למצוא את סנונית המדבר (וסנוניות רבות אחרות) בכל אזור החבל המדברי. בשנים האחרונות סנונית המדברים מתקרבת יותר לאזור החבל הים תיכוני- ירושלים, שפלת יהודה וגוש דן.
אלמות

אלמות, (בפרסית: قلعه الموت, מילולית: "קן העיט") הוא מבצר הררי עתיק בהרי אלבורז מדרום לים הכספי. הוא שוכן בקרבת הכפר גזור חאן שבמחוז קזוין באיראן, כ-100 קילומטר מטהראן. המבצר מפורסם כמקום משכנם של החשישיון, כת המרצחים השיעית שפעלה משלהי המאה ה-11 ועד חיסולה בידי המונגולים במחצית המאה ה-13.

תולדותיו

מבצר אלמות בנוי על פסגת הר אלוה אמות בגובה של 2,100 מטרים מעל פני הים. המבצר הוקם לראשונה בשנת 840 והגישה אליו הייתה אפשרית רק בשביל הררי צר ומתפתל מסביב למצוק שעליו היה בנוי המבצר. מדרונות ההר מכוסים באבני מפולות חלקלקות, ואינם מאפשרים גישה אל החומות, ובכך הופכים את המקום לקשה מאוד לכיבוש. המבצר קיבל את מימיו מנקבה ותעלה שנחפרו עמוק לתוך ההר ועד למפלס מי התהום. למבצר עצמו הייתה צורה מוארכת - אורכו היה למעלה מ-400 מטרים אך רוחבו המקסימלי לא עלה על 30 מ'. 
בשנת 1090 נכבש המבצר בידי חסן-י סבאח, מייסד כת החשישיון שהשתייכה לפלג הניזארי של השיעה האיסמאעילית. אלמות התפרסם בגניו ובספריות הרבות שהכיל למרות שטחו הקטן. בקרבת המבצר היו ממוקמים כ-23 מבצרים אחרים. מבצר אלמות שימש כמרכז פעילותה של הכת עד לנפילתו בידי הולאגו חאן המונגולי ב-15 בדצמבר 1256, כחלק מהפלישה המונגולית מפרס אל המזרח התיכון.  המבצר עצמו לא נכבש, אלא הוסגר בידי מנהיג הכת רֻכן א-דין ח'וסרו בתקווה שהמונגולים יחוסו על חייו. תקווה זו הייתה תקוות שווא בלבד. 
בשנת 2004, רעידת אדמה עזה פגעה קשות בחומותיו המתפוררות של המבצר.
שארל, דוכס ונדום

ביוגרפיה

שארל נולד ב-2 ביוני 1489 בוונדום, לפרנסואה, רוזן ונדום ולמארי מלוקסמבורג, רוזנת ונדום, בתם של פייר השני, רוזן סן-פול ומרגריטה מסבויה, רוזנת סן-פול. בשנת 1495 הצטרף שארל לצבאו של לואי השנים עשר, מלך צרפת באיטליה, ובאותה שנה מת אביו ושארל ירש את תאריו. בשל נאמנותו למלך הועלה שארל למעמד דוכס, ולאחר נפילת פרנסואה הראשון, מלך צרפת בשבי, בקרב פאביה, מונה שארל לראש המועצה.
מותם של בני דודיו שארל הרביעי, דוכס אלנסון (1525) ושארל השלישי, דוכס בורבון (1527), הפכו אותו לרביעי בסדר הירושה של כס המלוכה, ממש לאחר בני המלך. אשתו, אחותו של דוכס אלנסון האחרון, הייתה אמורה לרשת את נחלות אחיה, אולם פרנסואה הראשון הרשה לאחותו, מרגריט מאנגולם, אשת הדוכס המנוח, לשמור עליהם, אף שלא היו להם ילדים. שארל גם היה היורש לדוכסות בורבון, אולם היא הועברה לידי הכתר, בשל בגידתו של שארל השלישי, דוכס בורבון, אולם לאחר מותו הפך שארל לראש בית בורבון.
בנו אנטואן התחתן עם ז'אן ד'אלברה, מלכת נאווארה, בתה של מרגריט מאנגולם, שירשה את דוכסות אלנסון, ובנם עלה לשלטון כאנרי הרביעי, מלך צרפת. בניו אנטואן ולואי, נסיך קונדה, הפכו למנהיגים צבאיים במהלך מלחמות הדת בצרפת. שארל מת באמיין ב-25 במרץ 1537, ובנו אנטואן דה בורבון ירש את תאריו.
סינקלייר ויקס

ביוגרפיה

ויקס נולד בעיר ניוטון שבמערב מסצ'וסטס בשנת 1893. אביו, ג'ון ווינגייט ויקס, היה אף הוא פוליטיקאי אשר כיהן כחבר הקונגרס של ארצות הברית בשנים 1905-1919 וכמזכיר המלחמה של ארצות הברית בשנים 1921-1925. ויקס למד באוניברסיטת הרווארד ושירת במשמר הלאומי בגבול בין ארצות הברית למקסיקו. לאחר השירות החל לעבוד בעולם העסקים. תפקידו הפוליטי הראשון היה ראשות עיריית ניוטון בשנים 1930-1935.
בשנת 1944 החליף את מקומו של הנרי קבוט לודג' הבן בסנאט, אך לא התמודד בבחירות שנערכו באותה השנה ולכן לא המשיך בתפקיד. בשנים אלו לקח חלק מרכזי בפעילות המפלגה הרפובליקנית וב-AEI.
עם כניסתו של דוויט אייזנהואר לתפקיד נשיא ארצות הברית, מונה ויקס לתפקיד מזכיר הסחר. בשנת 1958 פרש מהתפקיד עקב סיבות בריאותיות.
הוא נפטר ב-7 בפברואר 1972, בגיל 78, במסצ'וסטס. הוא קבור בניו המפשייר.
ויבקה סטנה

קריירה

ויבקה סטנה נולדה ב-1978 בסוקנדל נורווגיה למשפחה בעלת רקע מוזיקלי וכבר מגיל צעיר נמשכה למוזיקה ובלטה בשירתה.
בצעירותה (החל מגיל 13) למדה ויבקה זמרה קלאסית, הופיעה במספר קונצרטים כסולנית בסגנונות מוזיקה קלאסית, מוזיקת עם וגאז'. היא גם שרה במקהלה. בתיכון היא למדה במגמת מוזיקה ושרה מוזיקה קלאסית אך נמשכה להארד רוק והבי מטאל. בגיל 17 שמעה לראשונה על להקת המטאל הגותי Theatre of Tragedy הלכה להופעה שלהם בסטוונגר. אחרי ההופעה חשבה ויבקה שהיא יכולה לבצע את קטעי השירה הנשית טוב יותר וקיבלה השראה להתעסק במטאל גותי באופן מקצועי.
את חברי להקת המטאל הגותי טריסטניה (Tristania) לעתיד פגשה בתיכון. היא הצטרפה ללהקה לפני שהקליטו את הדמו הראשון שלהם "טריסטניה". בהתחלה היא יועדה להיות זמרת אורחת אך בהמשך (ובעקבות ההצלחה של האלבום Widow's Weeds) נהפכה לזמרת קבועה. בזכות סגנון השירה האופראי שלה וקולה המלאכי הצלול הפכה ויבקה לאחת מהזמרות המוכרות והמוערכות ביותר בקרב מעריצי מטאל גותי, במיוחד באירופה. טריסטניה, יחד עם ויבקה, הפכה לאחת מלהקות המטאל הגותי החשובות והמשפיעות באירופה בזכות השילוב בין מטאל קיצוני כבד למטאל סימפוני עשיר ורב-רבדים. אחרי עזיבתו של מורטן ולנד ב-2001 נסוגה טריסטניה בהדרגה מסגנון המטאל הגותי הסימפוני שאפיין אותה. 
ב-27 בפברואר 2007 עזבה ויבקה את טריסטניה בגלל סיבות אישיות. היא הצהירה שהיא עזבה כדי לממש חלום ישן שלה: ללמד זמרה ופיתוח קול. מאוחר יותר אמרה שלא אהבה את השינוי במוזיקה של טריסטניה (ממטאל גותי סימפוני לפרוגרסיב מטאל). בנוסף השלימה ויבקה תואר אקדמי באוניברסיטה אותו התחילה בשנת 2000.
ב-5 ביוני 2013 פתחה ויבקה דף פייסבוק רשמי ובו הודיעה על חזרתה מפרישה. היא הודיעה שהיא עובדת על אלבום חדש וכן על פרויקט חדש של מטאל קיצוני בשם God of Atheists עם עוד מספר מוזיקאי מטאל ידועים. ב-17 באוגוסט  2014 כתבה ויבקה בדף הפייסבוק שלה שהיא לא תוציא אלבום סולו אלא תקליט בסתיו 2014 אלבום כחלק מלהקת מטאל. בנוסף, באוקטובר 2015 שיחקה ויבקה בתפקיד הראשי במחזה Skammens Gissel ("בני ערובה של הבושה") אותו כתבה ביחד עם המחזאי קאי ארלנד.

סגנון שירה

ויבקה סטנה היא זמרת בעלת הכשרה קלאסית ששרה בעיקר מטאל גותי, מוזיקה קלאסית ואופרה. קולה של ויבקה תואר על ידי מבקרי מטאל רבים כקול צלול ומלאכי, והיא נחשבת לאחת מזמרות המטאל הטובות והמוערכות ביותר.
הקול שלה הוא מצו-סופרן לירי והטווח שלו הוא של 3 אוקטבות: מרה במול באוקטבה השלישית עד לרה במול באוקטבה השישית, כלומר . למרות שוויבקה היא מצו-סופרן רבים חושבים שהיא זמרת סופרן בשל האיכויות האופראיות של קולה. 
בהופעות של טריסטניה הקפידה ויבקה גם על הופעה ויזואלית בסגנון גותי. היא נוהגת ללבוש שמלות גותיות רומנטיות, ולעיתים ליוותה את שירתה בריקוד מוזר ותנועות ידיים מתפתלות.

משפחה וחיים אישיים

ויבקה היא אם לשני ילדים, בן ובת. היא עובדת כמורה בבית ספר יסודי בכריסטיאנסנד. כמו כן היא עובדת כמורה לפיתוח קול.
המסילה המהירה של קליפורניה

מבנה

בשלב הראשון, הקו המהיר יחבר את לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו ויאפשר הרחבה עתידית לסן דייגו וסקרמנטו.

תקציב

התקציב של הפרויקט אושר לראשונה בנובמבר 2008 על ידי בוחרי קליפורניה והניע גיוס ראשון של כ-10 מיליארד דולר באגרות חוב.
מקורות המימון של הפרויקט ועלותו הגבוהה היו בסיס למחלוקות. 
ביולי 2014 העריך הבנק העולמי כי עלות לקילומטר בפרויקט עומדת על 56 מיליון דולר, לעומת כ-17–21 מיליון בסין ו-25–39 מיליון באירופה לפרויקטים דומים. אמנם בהשוואה לפרויקט HS2 שעלותו מוערכת בכ-116 מיליון דולר לקילומטר הוא ממוצב כיעיל.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בתחילת שנות השמונים כבר הוצע פרויקט להקמת קו רכבת מהיר לאורך קליפורניה על ידי המושל דאז ג'רי בראון. ומאז הוצעו פרויקטים דומים שלא יצאו לפועל.
תיכון לוואל

היסטוריה

תיכון לוואל התחיל ב-1856 כבית ספר יסודי. ב-1894, שונה שמו של התיכון על שמו של המשורר ג'אמס ראסל לוואל. ב-1913 עבר בית הספר לבניין ברחוב היאיס בעיר, שם נשאר 50 שנה. ב-1962, עבר בית הספר למשכנו הנוכחי ליד אגם מרסיד.

הקמפוס

לוואל ממוקם צפונית לאגם מרסיד, בין צדי הפארק ומחוז סאנסט. בית הספר ממוקם בין רחוב סילבן אב במערב לדרך האקליפטוס במזרח. בית הספר הוא בנוסף נגיש על ידי הרכבת העירונית של סן פרנסיסקו. הקמפוס ממקום סמוך לבית הספר היסודי "לאקשור".
הקמפוס עצמו מכיל בניין ללימודי אקדמיה עם שלוש קומות ושתי שלוחות, בניין ללימודי מדע בן שלוש קומות, מבנה חזית עם שתי קומות והיכל תרבות עם אודיטוריום בעל 1,500 מושבים, ספרייה, מעבדות מדע ומחשבים, כיתות ללימוד שפות זרות, מכון כושר, סטודיו לריקוד, מגרשי פוטבול כדורגל וכדורסל, עשרה מגרשי טניס ומסלול ריצה.

תוכנית הלימודים

לוואל הוא אחד משני בתי הספר הציבורי במחוז סן פרנסיסקו אשר מקבל אליו תלמידים אשר עברו בהצלחה את דרישות הקבלה. הקבלה ללוואל מבוססת על שילוב של תוצאות מבחנים, חיבור ופעילות מעבר לתוכנית הלימודים. תיכון לוואל מדורג במקום השלישי על בסיס תוצאות מבחנים ברשימת עשרת התיכנים הטובים ביותר בקליפורניה.
מערכת לוח הזמנים המודולרית של בית הספר מאפשרת לתלמידים חופש בבחירת הקורסים. לתלמידים בנוסף יש אפשרות לבחור ממבחר גדול של קורסי שיבוץ מתקדמים. ללוואל שיעור מסיימים זכאים גבוה שנושק ל-100%, והוא המקור הגדול ביותר לתלמידי אוניברסיטת קליפורניה, במיוחד לקמפוסים ברקלי ודייוויס. בנוסף, בוגרים רבים נרשמים ללימודים גבוהיים באוניברסטאות יוקרתיות ברחבי ארצות הברית.
חיים זליבנסקי

הרב חיים נפתלי הערץ זליבנסקי (שמחת תורה ה'תרצ"ט, 17 באוקטובר 1938 - תשנ"ה 10 בנובמבר 1994) היה ראש ישיבה חרדי-ליטאי. הקים ועמד בראשות ישיבת מאור התלמוד.

תולדותיו

נולד בתל אביב לרב מרדכי אלתר זליבנסקי וליוכבד, בתו של הרב אריה שפירא, שהיה אב"ד בעיר ביאליסטוק. בין השנים תשט"ו-תשכ"ה למד אצל דודו ורבו הרב משה שמואל שפירא, ואצל הרב שלמה וולבה בישיבת באר יעקב. ואחר כך בישיבת בריסק אצל רבו וקרוב משפחתו הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק לאחר נישואיו למרים כהן בתו של הרב אברהם דוב כהן מייסד ומנהל הסמינר הישן לבנות בגייטסהד, למד כשנה בכולל הרבנים בגייטסהד. בשנת תשל"ב כיהן כראש ישיבה בישיבת "זוהר התורה" לצידו של ראש הישיבה הרב בצלאל טולדנו.
בשנת תשל"ו פתח את ישיבת מאור התלמוד בשכונת בית וגן בירושלים, לאחר כשנתיים בשנת תשל"ח עבר והקים את ישיבת  "מאור התלמוד" ברחובות, יחד עם האחים הרב שמחה הכהן קוק שמשמש בה עד היום כנשיא הישיבה, והרב אברהם יצחק הכהן קוק שמשמש כראש הישיבה. 
בסוף תשנ"ג חלה ולאחר תקופת מחלה קשה וממושכת, נפטר בז' בכסלו תשנ"ה.

משפחתו

בנו הרב אריה משמש כר"מ בישיבת "מאור התלמוד" אותה הקים אביו. בניו הרב רפאל והרב יעקב משמשים כר"מים בישיבת באר יעקב. בנו הרב יהושע משמש כר"מ בישיבת אהלי חיים בירושלים ובישיבת חכמת התורה בקרית ספר. בנו הרב פנחס חתנו של הרב דוד כהן ראש ישיבת חברון משמש כר"מ בישיבת מיר ברכפלד. חתנו הרב דוב מרקביץ משמש כר"מ בישיבת חכמה ודעת, חתנו הרב חנניה שיף משמש כר"מ בישיבת גרודנה באר יעקב.
אחיו, הרב פנחס זליבנסקי, חתנו של הרב חיים קרייזווירט, הוא ראש כולל וישיבת "מרכז התורה" בירושלים.
גיסיו, שנישאו לאחיותיו הם: הרב משה דוד ליפקוביץ, ר"מ בישיבת בית דוד בבני ברק ומנהל רוחני בישיבת באר יעקב; והרב יצחק גרודזינסקי, בנו של הרב אברהם גרודזינסקי, משגיח בסלובודקה בליטא. גיסיו מצד אשתו הם: הרב נתן כהן משגיח ישיבת קריית מלך; הרב שמחה כהן הממלא את מקום אביו כמנהל הסמינר הישן לבנות בגייטסהד; הרב עזריאל יפה, ראש ישיבת "תפארת יעקב" בגייטסהד; והרב אברהם קסלר, ר"מ בישיבת תפארת ציון בבני ברק.
מוזיאון המקדש

היסטוריה

המוזיאון הוקם בירושלים בשנות התשעים על ידי עמותת עטרה ליושנה ושכן ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, ברחוב משגב לדך. לאחר מספר שנים המוזיאון נדד לבני ברק בעזרת הנשים של בית הכנסת עולי הגרדום, בשנת 2014 עקב שינויים שנערכו בבית הכנסת על ידי גבאים חדשים מוצגי המוזיאון נלקחו לתל אביב ושוכנו ברחוב אבן גבירול בבית הכנסת בית דוד, ע"ש המפקד דוד רזיאל.

המוצגים

המוצגים במוזיאון ממחישים את צורת המקדש [דגם בית המקדש השני לפי שיטת הרמב'ם] והמשכן וכליו וכן את כלי המשכן ובגדי הכהנים.
הדגמים בתערוכה אלקטרוניים, כך שניתן למשל לראות את המנורה דולקת ואת הכיור שופך מים. ואת בריח התיכון שהיה במשכן מועבר מצד לצד, את המקום בקודש הקודשים בו החביאו במשך שנים את ....
במוזיאון יש גם תערוכה בנושא תיבת נח, המציגה את תיבת נח ואת הבהמות והחיות הטהורות והטמאות הנכנסות לבדן לתיבה. בתערוכה דגם המציג את נבואת "וגר זאב עם כבש" של אחרית הימים.
במוזיאון תערוכה עונתית המוצגת בסוכות, ומציגה עשרות סוכות קטנות המבארות את הדינים במסכת סוכה כל משניות סוכה נמצאים בדגם. בתערוכה גם דגם אלקטרוני המציג את האושפיזין כיסא שלמה, ועוד.
שלמה נתן קוטלר

רבי שלמה נתן נטע קוטלר (תרכ"ו, 1865, קובנה - כ"ה בשבט תש"ה, 8 בפברואר 1945, ירושלים) היה רב וראש ישיבה ליטאי. שימש במשרות רבניות בקהילות יהודיות בליטא ובארצות הברית.

קורות חיים

נולד בקובנה בשנת תרכ"ו, בצעירותו היה מקורב לרב יעקב יוסף (חריף), אז בקובנה ולימים "הרב הכולל" של ניו יורק. נישא לחיה טויבע, וכבר בהיותו בגיל 21 התמנה למשרתו הראשונה כר"מ בישיבת לומז'ה. אחר כך שימש במשך שנים כר"מ בישיבת סלובודקה, כרב ור"מ בעיר בירז', ועם פתיחת ישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק, כיהן בה כר"מ ראשון והעביר שיעורים בתלמוד.
התפרסם מאד בישיבות ליטא, ותלמידי חכמים חשובים הפליגו בשבחו, כך מצוטט הרב אליעזר גורדון רבה של טלז וראש הישיבה בה כמי שאמר עליו שהוא "הקצות החושן של דורנו".
במשך חמישים שנה שימש ברבנות בערים שונות, רבנותו הראשונה הייתה בעיר אוזבנט בליטא, כשהתמנה מכרו רבי יעקב יוסף חריף כרב הראשי (הראשון והיחיד) של העיר ניו יורק, התלווה אליו כעוזר לכל ענייני הרבנות, ובתקופת מחלתו כיהן כממלא מקום הרב הראשי לניו יורק. כשחזר מארצות הברית התמנה לרבנות העיר קורשן במחוז שאוויל, ומשם עבר לכהן ברבנות לוקניק. בתקופת כהונתו כרבה של לוקניק הסמוכה לטלז, נהגו בחורים מישיבות טלז וסלובודקה לסור לביתו כדי לשוחח עמו בדברי תורה, הוא גם היה אחראי להענקת כתבי סמיכה לתלמידי ישיבת טלז, ורק לאחר הסכמתו היו ראשי הישיבה מצרפים את חתימתם.
לאחר שנים ספורות ברבנות לוקניק, החליט לעלות לארץ ישראל, לפני עלייתו נסע בשנית לארצות הברית כדי להיפרד מבניו ובנותיו שגרו שם. בהיותו בדטרויט חלתה ונפטרה אשתו הרבנית, ובשל כך התעכב בדטרויט כ-7 שנים, הוא הדפיס בה את ספרו "בית שלמה". בדרכו לארץ ישראל התעכב שוב בליטא כשנה, ובשנת תרצ"ג הגיע לארץ ישראל.
התיישב בירושלים וגר בה עד פטירתו בכ"ה בשבט תש"ה, 8 בפברואר 1945. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

ספריו ופרסומים בעריכתו

מלבד ספרי השו"ת שלו "כרם שלמה" בשלושה חלקים, הדפיס הרב שלמה נתן קוטלר גם ספר בשם "בית שלמה" ובו דרשות ופלפולים לפתיחות וסיומי ששה סדרי משנה ומסכתות התלמוד הבבלי.
הוא גם ערך את הספרים "נטעי נעמנים" ו"עטרת יצחק" של רבי יצחק אייזיק רבינוביץ משאוויל, את ספרו של בנו רבי חיים רבינוביץ, "הפלאה שבערכין" ואת ספרם המשותף "דברי יצחק ודברי חיים". בספרים אלו משוקעים הוספות וחידושים רבים משלו. הוא הותיר אחריו כתבים רבים, חלק מהם נדפסו בכרך השלישי של ספרו "כרם שלמה" שנדפס בירושלים בשנת תשל"א.
אנדרסונוויל

היסטוריה

עד לתום מלחמת האזרחים היה הכלא שייך לצבא הקונפדרציה. לצורך הקמתו פונתה מעצים רצועת אדמה סמוכה לכפר אנדרסונוויל (על שמו נקרא המחנה) ששטחה 67,000 מטרים מרובעים (16.5 אקר) וגודרה כעין מכלאה. אסירים החלו להגיע בפברואר 1864, טרם השלמת הבנייה וקבלת אספקה מספקת. במאי עלה מספרם למעל 10,000. ביוני הוגדל שטחו של הכלא לכדי מעל 107,000 מטרים מרובעים ( 26.5 אקרים), על מנת שיהיה סיפק בידו להכיל את השבויים הרבים שנתווספו, אך הצפיפות הוקלה באופן זמני בלבד ובאוגוסט חצה מספר האסירים את רף ה-33,000. לאסירים לא סופק כל מחסה; הראשונים שהגיעו בנו מחסות משאריות של חומרי בנייה מהמכלאה ואחרים בנו אוהלים משמיכות וחתיכות בד זמינות אחרות, או שחפרו בורות באדמה.
בשל המשאבים הדלים של הקונפדרציה, היה נתון בית הסוהר במחסור תמידי של מזון, שאף אם היה בנמצא, איכותו הייתה נמוכה והוא הוכן בצורה עלובה עקב המחסור בכלי מטבח. המים, שאספקתן הוערכה כשופעת כאשר תוכנן הכלא, הזדהמו בגלל הצפיפות והתנאים. במהלך קיץ 1864 סבלו האסירים רבות מרעב, חשיפה לחום ומחלות ובמשך שבעה חודשים מתו כשליש מהם. בסתיו, לאחר נפילתה של אטלנטה, נשלחו כל האסירים שניתן היה לשלחם למילן (Milln), ג'ורג'יה ולפלורנס, דרום קרוליינה.
במהלך המלחמה התקבלו באנדרסונוויל 49,485 אסירים, מתוכם מתו 13,000. מקרי המוות הרבים באו בעיקר כתוצאה מן המחלות (שהתגברו בשל הצפיפות הרבה), המחסור במזון במדינות הקונפדרציה, חוסר היכולת של פקידי הכלא לסייע וסירובן של הרשויות הפדרליות לערוך חילופי שבויים. התנאים הקשים לא פסחו על הסוהרים; רבים מהם מתו מסיבות זהות לאלו של האסירים. לאחר המלחמה, נערך משפט צבאי למפקח על בית הסוהר, הנרי וירץ, שבסופו הואשם בגרימת פשעי מלחמה ונתלה ב-10 בנובמבר 1865. הגילויים על הסבל של האסירים היו בין הגורמים שעיצבו את דעת הקהל של מדינות הצפון על הדרום. בסיומה של המלחמה נעשה בית הקברות של האסירים לבית קברות לאומי שמכיל 13,714 קברים, מתוכם 921 מסומנים כ"לא ידועים".
גורבאן גורבאנוב

קריירה

גורבאנוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת קור. במהלך הקריירה שיחק גם במרטשחלי אוזורגטי, דאשקין זקטאלה, אלזני גורג'אני, טוראן טובוז, קור נור, נפטצ'י באקו, דינמו סטברופול, פאקל וורונז', בלטיקה קלינינגרד ואינטר באקו. לזכותו של גורבאנוב 4 אליפויות, שני גביעים, תואר "מלך השערים" בתום עונת 1996/1997 בה הבקיע 14 שערי ליגה. גורבאנוב הוא מלך שערי נבחרת אזרבייג'ן בכל הזמנים עם 14 שערים.
עם סיום קריירת המשחק שלו באינטר באקו, הוא התחיל את הקריירה שלו כמאמן, כאשר עונה לאחר שפרש מונה למאמן הקבוצה למשך עונה אחת. באוגוסט 2008 מונה למאמן קרבאג עימה זכה גביע כבר בעונה הראשונה שלו כמאמן הקבוצה. באוגוסט 2014 עלה עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית ועשה עם הקבוצה היסטוריה כאשר היא הפכה לקבוצה האזרית הראשונה שמצליחה להעפיל למפעל אירופי כלשהו. ב-3 בנובמבר 2017, מונה למאמן נבחרת אזרבייג'ן.
סלע הרימון

סֶלַע הָרִמּוֹן (גם: סֶלַע רִמּוֹן) הוא אתר מקראי בנחלת שבט בנימין, הנזכר בסיפור פילגש בגבעה, שבסמוך אליו התקיים יישוב בשם "רימון".
בספר שופטים מתוארת מנוסתם של בני שבט בנימין אל יישוב זה בספר המדבר: "וַיִּפְנוּ וַיָּנֻסוּ הַמִּדְבָּרָה אֶל סֶלַע הָרִמּוֹן וַיְעֹלְלֻהוּ בַּמְסִלּוֹת חֲמֵשֶׁת אֲלָפִים אִישׁ וַיַּדְבִּיקוּ אַחֲרָיו עַד גִּדְעֹם וַיַּכּוּ מִמֶּנּוּ אַלְפַּיִם אִישׁ ... וַיִּפְנוּ וַיָּנֻסוּ הַמִּדְבָּרָה אֶל סֶלַע הָרִמּוֹן שֵׁשׁ מֵאוֹת אִישׁ וַיֵּשְׁבוּ בְּסֶלַע רִמּוֹן אַרְבָּעָה חֳדָשִׁים".
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), מוסר על יישוב בשם "רימון" השוכן כ- 15 מילים צפונית לירושלים.
על סמך תיאורו של אוסביוס, היישוב "רימון" מזוהה כיום עם הכפר הערבי ראמון, דרומית מזרחית לעופרה, בעוד ש"סלע הרימון" מזוהה עם צוק הסלע קובת א-רומאנה, כחמישה ק"מ דרומית מזרחית לכפר ראמון, בו חצובים בורות מים ומערות.
את האתר "גִּדְעֹם" הנזכר לצד סלע הרימון בתיאור המקראי, יש המציעים לזהות עם אתר בשם "ג'דעון" הנמצא בתחום הכפר טייבה, בסמוך לכפר ראמון.
על שמה של סלע הרימון המקראית נקרא היישוב רימונים.
נתניאל שילקרט

תולדות חייו

שילקרט נולד בניו יורק למשפחה שהיגרה מאוסטריה (שם המשפחה המקורי היה Schüldkraut). אביו היה רב נגן והבית היה מאד מוזיקלי. שילקרט הילד היה ילד פלא, הוא למד פסנתר אצל צ'ארלס המביצר, מורו של ג'ורג' גרשווין ונסע לסיבובי הופעות עם "תזמורת הבנים של ניו יורק" כקלרניתן ראשון מגיל שבע ועד שמלאו לו 13. לאחר מכן היה קלרניתן במיטב מזמורות ניו יורק, בהן הפילהרמונית של ניו יורק תחת שרביטו של גוסטב מאהלר, תזמורת המטרופוליטן אופרה ואחרות. הוא שימש כפסנתרן חזרות לוולטר דאמרוש וליווה את הרקדנית איזדורה דנקן.
ב-1915 הצטרף ל"ויקטור טוקינג משין" כמנהל המחלקה למוזיקה זרה. ב-1926 היה למנהל המוזיקה הקלה של חברת התקליטים. הוא הפיק עבור ויקטור ועבור יורשתה, RCA, אלפי תקליטים. בנוסף, היה שילקרט למנצח התזמורות שהקליטו עבור החברה כתזמורות אולפן. 
ב-1929 ניצח על ההקלטה ההיסטורית של היצירה אמריקאי בפריז מאת ג'ורג' גרשווין, בהשתתפות המלחין כסולן בפסנתר, אחת מחמש הקלטות שלו שזכו בפרס גראמי. כמו כן ניצח על תזמורת שהוקלטה כרקע לשירתו של אנריקו קארוזו ושולבה בה בעריכה לאחר מותו, בהקלטה שהפכה לאריך נגן הראשון בהיסטוריה ב-1931. הוא גם ניצח על תזמורת תוכנית הרדיו הפופולרית "השעה היומיומית" (" The Eveready Hour") ששודרה ברחבי ארצות הברית בין 1925 ל-1941. תחת שרביטו ניגנו מיטב נגני התקופה במוזיקה הקלאסית והקלה כאחת: טומי דורסי, ליונל המפטון, בני גודמן, גלן מילר, יאשה חפץ, אנדרה סגוביה, ג'ו ונוטי ואחרים כמו גם מיטב זמרי האופרה הפופולריים כלילי פונס, פיודור שאליאפין, אמליטה גאלי-קורצ'י, מרי גארדן, בנימינו ג'ילי, ג'ובאני מארטינלי, יאן פירס, רוזה פונסל, טיטו סקיפה ואחרים.
ב-1935 עבר שילקרט מניו יורק ללוס אנג'לס, כמו רבים מבני חוגו. בין 1935 ו-1937 היה מנהל מוזיקלי ומתאם מוזיקלי ראשי באולפני RKO ובין השנים 1942 עד 1946 מילא משרה זו באולפני MGM. הוא הלחין וניצח על עשרות פסקולי סרטים מוזיקליים של אולפנים אלה. בין 1946 ו-1950 עבד שוב עם RKO במספר סרטים קצרים. ב-1952 חזר לניו יורק והיה, בין השאר, מנצח בבור התזמורת של ברודוויי במחזמר "פריז 90'". מאז ועד מותו חי בניו יורק אצל בנו.

לחנים פרי עטו

בנוסף להלחנת פסקולים לסרטים עסק שילקרט גם בהלחנת שירים וקטעים לריקודים. בין לחניו בולט השיר "הכביש הבודד" (The Lonesome Road) ששולב בגרסה הקולנועית של המחזמר "ספינת השעשועים". השיר זכה לביצועים מאת לואי ארמסטרונג, פול רובסון, פרנק סינטרה ובינג קרוסבי. שיר נוסף שלו "ג'סמין, אני חולם על תקופת-לילך" (Jeannine, I Dream of Lilac Time) נמכר ב-2 מיליון עותקים של דפי תווים וזכה לעשרות ביצועים בהם של לואי ארמסטרונג, הפלטרס והתזמורת הפילהרמונית של לונדון. גם שיריו "האין היא מתוקה" (Ain't She Sweet) ו"אני והצל שלי" (Me and My Shadow) זכו לפופולריות בשנות השלושים. 
קונצ'רטו לטרומבון פרי עטו מ-1945 נוגן בבכורה עם טומי דורסי כסולן והתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של לאופולד סטוקובסקי.