google/wiki40b huggingface dataset:
קינלי

קינלי הוא מותג מים מבוקבקים ומי סודה השייך לחברת קוקה קולה ומשווק במגוון ארצות באירופה ובאסיה ובכללן ישראל. תחת המותג משווקים גם משקאות מוגזים כמו ג'ינג'ר אייל, ביטר למון וכן טעמי פירות שונים.
המותג משווק באוסטריה, איטליה, אל סלוודור, בלגיה, בולגריה, גרמניה, דנמרק, הודו, הונגריה, המלדיבים, הרשות הפלסטינית, זמביה, ליטא, לוקסמבורג, צ'כיה, שוודיה ושווייץ.

בישראל

בישראל משנת 1976 ועד סוף שנות ה-90 היו ה"קינלי" משקאות מוגזים בטעם תפוז ולימון. למעשה השם פאנטה זהו שמו המקורי מאז ומתמיד של המשקה המוגז בטעם תפוז של חברת קוקה-קולה שקיים בכל העולם. רק שבישראל הקדים את חברת "קוקה-קולה" יצרן משקאות מטבריה וכבר נתן את השם "פנטה" למשקה שהוא יצר שנים קודם לכן. כך שחברת "קוקה-קולה" העדיפה לבחור בשם אחר במקום לשלם סכומים גבוהים מידי שדרש היצרן הטברייני על השם. כאמור בסוף שנות התשעים השם פאנטה נכנס לארץ והודפס על קו הייצור המקורי של משקאות התפוז והמיצים המוגזים של חברת "קוקה-קולה". בשנים הבאות המותג "קינלי" היה מי סודה של החברה.
בשנת 2008 החליטה החברה המרכזית לייצור משקאות קלים לחזור לשווק את המותג והחלה לייצר סדרת משקאות מוגזים בטעמי פירות בשם "מוגז עדין". כדי לבצע זאת בהצלחה החברה הפעילה קמפיין מכירות שבו השקיעה 10 מיליון שקלים. על פי אתר גלובס, הסיבה להשקתו מחדש של המותג היה רצונה של חברת קוקה קולה להתמודד עם טרנד הבריאות שפשט באמצעות שיווק משקאות שנחשבים לבריאים יותר ובמיוחד מול חברת יפאורה-תבורי שבאותה תקופה החלה לייצר ולשווק משקאות דומים תחת המותג הבינלאומי שוופס.
טעמי הסדרה הם תפוח, פירות יער-רימונים, לימונענע ואפרסק.
פרידריך ברגמן

קריירה מוקדמת

ברגמן נולד ב-10 במאי 1883 באינגולשטדט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1902 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-1. בשנת 1909 הוא הועבר לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-4, ובשנת 1913 חזר לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-1, עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-9 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת האופטמן, ובשנת 1917 מונה לקצין מטה במה הכללי. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף ברגמן לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1926 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בנובמבר 1930 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 במרץ 1932 הוא מונה לראש מטה אגד הארטילריה ה-4, וב-1 באפריל 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד אגד הארטילריה ה-5, וב-1 במרץ 1936 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 בינואר 1937 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-27, וב-1 במרץ 1938 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לחם ברגמן עם הדיוויזיה ה-27 במהלך המערכה בפולין, כחלק מהקורפוס ה-7 שהיה חלק מעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולקחה חלק פעיל במהלך הקרבות בזאמושץ ולובלין. בסוף נובמבר של אותה שנה הועברה הדיוויזיה להגנה בהרי אייפל, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה נכללה הדיוויזיה בכוחות העתודה של הארמייה ה-12. במחצית השנייה של המערכה היא נכנסה לקרבות באופן פעיל, ולחמה באזור הסום וניי-סיר-סן. הדיוויזיה פעלה בהצלחה רבה, והשתתפה במרדף אחר הכוחות הצרפתים הנסוגים אל נהר הסן והלואר. ב-5 באוקטובר 1940 מונה ברגמן למפקד הדיוויזיה ה-137, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך הקרב על מוסקבה פיקד ברגמן על הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הרביעית, ואף קיבל על פעולותיו ב-19 בדצמבר 1941 את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וכעבור יומיים הוא נהרג בקרב בכפר סיאבקי באזור קלוגה שעל יד מוסקבה.
פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות

ביוגרפיה

פרנצ'סקו נולד ב-19 באוגוסט 1777 בנאפולי, להוריו פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה.
בשנת 1797 התחתן פרנצ'סקו עם מריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד, ולאחר מותה בשנת 1801 התחתן עם מריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות גלה פרנצ'סקו יחד עם שאר בני המשפחה לסיציליה, שם שהו עד לאחר מפלת נפוליאון. בשנת 1816 שילב אביו את ממלכות נאפולי וסיציליה לממלכת שתי הסיציליות, ודיכא את החוקה שנתן לסיציליה קודם לכן. פרנצ'סקו לעומת זאת בתור יורש העצר היה יותר פתוח לרעיונות ליברליים, ואף תמך במידה מסוימת במרידות שפרצו בשנת 1820.
ב-4 בינואר 1825 מת אביו פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ופרנצ'סקו עלה במקומו לשלטון. מדיניותו של פרנצ'סקו הייתה מאוד שמרנית, והוא פעל לפי שיטת הרסטורציה של קלמנס פון מטרניך. פרנצ'סקו דיכא כל התנגדות לשלטונו, וחי בפחד מתמיד מפני התנקשויות בחייו.
ב-8 בנובמבר 1830 מת פרנצ'סקו, ובנו פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו.
טבע נאות

טבע נאות היא חברה ישראלית לייצור נעליים וסנדלים. החברה ממוקמת בקיבוץ נאות מרדכי שבגליל העליון. ב-2013 מנתה החברה כ-600 עובדים, החברה מעצבת קו חדש של נעליים בכל שנה.
בדצמבר 2018 מונה אמוץ בכר לתפקיד מנכ״ל טבע נאות, במקומו של מיכאל אילוז, שפרש מוקדם יותר באותה שנה אחרי תקופה ממושכת בתפקיד.

היסטוריה

המפעל התחיל את דרכו בשנת 1942 בקיבוץ נאות מרדכי שבגליל העליון. את המפעל הקימו חברי קיבוץ עולים מאירופה, שייצרו את כל סוגי הנעליים לכל הקהלים: נשים, גברים וילדים. 
בשנת 1998, בעת שהמפעל עמד בפני סכנת סגירה, החליט מיכאל אילוז, שמונה למנכ"ל החברה על שינוי האסטרטגיה השיווקית של החברה, ומעבר מנעלי נוחות קלאסיות לקונספט "פיל פרי" (Feel free) – נעליים נוחות אופנתיות, תחת המסר הפרסומי: "את הכי יפה כשנוח לך". השינוי האסטרטגי העביר את המפעל תהליך הבראה שהחזיר את רווחיותו.    
בשנת 2006 רכשה קרן ההשקעות העולמית "שמרוק" את השליטה בטבע נאות. בבעלותה, ביצעה טבע נאות שתי רכישות משמעותיות נוספות בשנים העוקבות: בשנת 2008 רכשה טבע נאות את מותג הנעליים הגרמני Theresia M, על מנת לבסס את מעמדה באירופה. בשנת 2009 היא רכשה גם את מותג נעלי הבית דפנה, מתוך מטרה להציע ללקוחות בארץ ובעולם מוצרים משלימים. 
בנעלי טבע נאות מדרך המעוצב כתשליל של כף הרגל. המדרך עשוי מחומרים גמישים ורכים, המשמשים לבלימת זעזועים ולמנך רגל נכון מבחינה אורתופדית. המנעלים עשויים מחומרים טבעיים כמו שעם, לטקס (גומי טבעי) ועורות המיוצרים באיטליה. המנעליים כולם עשויים בעבודת יד.
בשנת 2013 העסיקה טבע נאות בישראל כ- 600 עובדים, מתוכם כ-400 עובדים תושבי הגליל. 
פיתוח הרפידה הנשלפת
חברת טבע נאות פיתחה רפידה נשלפת ייחודית, המיוצרת משעם טבעי ומשקלה מועט. הרפידה היא בעלת גמישות גבוהה, המאפשרת התאמה למבנה הרגל באופן מהיר.
פרסים
טבע נאות זכתה פעמיים בפרס האפ"י, תחרות הפרסום והשיווק האפקטיבי, לראשונה בשנת 2006 בזכות האסטרטגיה החדשה - Feel Free. הפעם השנייה הייתה בשנת 2010 עבור המהלך השיווקי בשנת 2009.
בשנת 2011 זכה מיכאל אילוז בפרס התעשייה לתואר "מנכ"ל מצטיין" כאות הוקרה על תרומתו לתעשייה בישראל ועל הפריצה של טבע נאות בהנהגתו לשווקים בינלאומיים רבים. 
בשנת 2012 זכתה טבע נאות בפרס אות הוקרה על מובילות חברתית וסביבתית הכוללת פעילות מתמשכת לטובת הקהילה והסביבה בצפון, ועל מעורבות המפעל ותרומתו למען החברה והקהילה בישראל.

יצוא

בשוק הבינלאומי טבע נאות מוכרת בשם נאות (NAOT) כחברת הנעלה המתמחה בתחום הנוחות.
כיום, כ- 75%
מהתוצרת של טבע נאות מיוצאת למגוון מדינות בהן בארצות הברית, אנגליה, גרמניה, יפן, סינגפור, אוסטרליה וקנדה. החברה מוכרת על ידי משרד הכלכלה כ"יצואן בכיר". בשנת 2010 זכתה החברה בפרס "יצואן מצטיין" מטעם בית הנשיא.
בריכה עירונית נויקלן

היסטוריה

הבריכה עוצבה על ידי האדריכלים רייהולט קיל (האדריכל העירוני) והיינריך בסט. נבנתה בין השנים 1914-1912 ונפתחה ב-10 במאי 1914.
בעבר שימש הבניין כבית מרחץ ציבורי. המבנה נבנה בסגנון הנאו-קלאסי, על פי חזונו של קיל לשלב כושר גופני, הגיינת הגוף והקניית ערכים רוחניים. במבנה, מלבד הבריכה, שכנה גם ספרייה ציבורית. 
במרכז המבנה עמדה פעם מזרקה קטנה שעוצבה על ידי הפסל ריכרד גור ונגנבה בשנות השמונים במהלך עבודות שיקום.
קיל ובסט התבססו על עיצובן של בריכות תרמיות עתיקות, עיצוב הבריכה נשען על מקדשים יוונים ובזיליקה עם עמודים, מסדרונות, פסלים ופסיפס. 
בזמן פתיחתה הייתה זו הבריכה הגדולה והמודרנית ביותר באירופה עם כ-10,000 מבקרים ביום. בתחילה היו מתרחצים הגברים והנשים בנפרד בבריכה הגדולה והקטנה לסרוגין.
בין השנים 2010-1961 פעל "מוזיאון נויקלן" במקום הספרייה, כיום הספרייה נמצאת באזורים אחרים של העיר. 
לאחר עבודות השיקום בשנת 1984 הפכה הבריכה לאתר מורשת ובשנת 1998 שופץ שוב אזור הסאונה כך שיראה דומה יותר לעיצובו המקורי.
כיום מנוהלת הבריכה על ידי "ברלינר בדרבטריבה" (Berliner Bäderbetriebe).
האוטו שלנו גדול וירוק

"האוטו שלנו גדול וירוק" הוא שיר ילדים שכתבה המשוררת פניה ברגשטיין בשנת 1940, ללחן של שיר עם שוודי.
ההשראה לכתיבת מילות השיר הייתה משאית "גדולה" בצבע ירוק שפעלה בשנות ה-30 וה-40 בקיבוצי עמק יזרעאל. המשאית נרכשה מעודפי הצבא הבריטי על ידי קיבוץ גבת, קבוצת השרון, ועיינות מרמת דוד, ושימשה בהתחלה לצורך סלילת כביש 73 בין נהלל וגניגר.
בהמשך, נצבעה המשאית בצבע ירוק נעים לעין, ושימשה לאיסוף תוצרת חקלאית מהקיבוצים והסעתה ל"תנובה" בחיפה. חשיבותה הייתה בכך שבאותה עת לא ניתן היה לשמור את החלב בקירור עד הגיעו למחלבה, ולכן היה צורך להביאו במהירות למחלבה. הגעת המשאית אל הקיבוץ היה אירוע משמח לעובדים ולילדים; ובנוסף, היא שמשה לעיתים, גם להובלת נוסעים.
המשאית בלטה בנוף השומם ממכוניות בעמק יזרעאל של אותם ימים, ונתקעה מדי פעם במהמורות של דרך העפר הבוצית בחודשי החורף, הרפתקאות שהוסיפו להילה ולחוויית הנסיעה בה. החוויות הללו הונצחו בשירה של פניה ברגשטיין, חברת קיבוץ גבת. חוויה דומה מתוארת גם בספרו של מאיר שלו הדבר היה ככה (2010).
השיר נדפס לראשונה בשנת תש"ה (1945) בספרה של ברגשטיין בוא אלי פרפר נחמד, אשר ביטא בשפת ילדים את הרוח הקיבוצית ונתן ביטוי לחיי היומיום בקיבוץ, בתקופתו. מאז נדפס בעשרות מהדורות. השיר נפתח במילים: 
הָאוֹטוֹ שֶׁלָּנוּ גָּדוֹל וְיָרֹק,
הָאוֹטוֹ שֶׁלָּנוּ נוֹסֵעַ רָחוֹק.
אילזה קנטור (1911–2000), מאיירת השיר, הייתה חברת קיבוץ נען; וכנראה לא ראתה את המשאית ששימשה את הקיבוצים הצפוניים. ועל כן, האוטו הירוק המופיע באיורה, שונה בכמה פרטים מהרכב שהיווה השראה לכתיבת השיר.
גרסה פארודית לשיר מופיעה במשחק פיפוש, אשר מבוצעת על ידי הדמות קפטן קרופניק בדיבובו של אילן פלד. ביצוע זה נפתח במילים: "האוטו שלנו אדום וירוק, האוטו שלנו מפר את החוק."

הלחן

הסיפור אודות גלגוליו השונים של הלחן והאחראים להפצתו בישראל, הובא באחת מתוכניות הרדיו "מי יודע" שהגיש אליהו הכהן בקול ישראל בשנים 1963–1965, וכן ב"שרתי לך ארצי" בשנת 1975. בתוכניות הללו הוזכר השימוש הראשון שנעשה בלחן עבור שיר בשפה העברית - השיר "הוי ערש מולדת" משנת 1903 שחיבר אהרן ליבושיצקי.
הלחן השוודי המקורי חובר או הופץ במקור על ידי אדווין אריקסון (Edwin Ericson; 1968-1874), והוא מבוסס ככל הנראה על שיר לכת צבאי מאזור האלסינגלנד (Hälsingland) בשוודיה. מילות השיר השוודי, שנקרא "Vi gå över daggstänkta berg" ("אנו הולכים בתוך הטל על הגבעות"), נכתבו על ידי אולוף טונמן (Olof Thunman; 1944-1879), והוא ראה אור בדפוס אברהם לונדקוויסט בשנת 1908. השיר נכלל בין שירי החובה בבתי הספר בשוודיה, לפי צו מלכותי שהיה בתוקף בשנים 1943–1956. בשנת 1969 הוסר השיר מתוכנית הלימודים השוודית, אך הוא עדיין נפוץ בבתי הספר.
ללחן גרסאות פופולריות בשפות נוספות. מילות השיר בגרמנית "Im Frühtau zu Berge" (כמו שם השיר השוודי) נכתבו על ידי יוליוס יניצק (Julius Janiczek;‏ 1887–1956). השיר בצרפתית, "Les Lansquenets", ("לה לנסקנה" – 'הלאנדסקנכטים') משמש כהמנון של צעירי מפלגת הימין הקיצוני הצרפתית "החזית הלאומית". לשיר גם גרסה רומנית שנקראת, ככל הנראה בהשפעה ישראלית, "Masina noastra" (האוטו שלנו).
פנצ'בו

היסטוריה

קיים תיעוד ליישוב במקום החל מימי הביניים. בין המאה ה-9 למאה ה-11 שלטו ביישוב לפרקים הממלכה הבולגרית הראשונה, האימפריה הביזאנטית וממלכת הונגריה. במהלך המאה ה-16 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית וב-1716 עבר לחזקת ממלכת הבסבורג. בהמשך נכללה העיר בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה הכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה לאזורי שליטה בין מדינות הציר ואזור פנצ'בו נותר בחזקה גרמנית. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי יוגוסלביה ולאחר התפרקות יוגוסלביה בשטחי סרביה.

הקהילה היהודית

ראשוני היהודים התיישבו בעיר במהלך המאה ה-18 ובהמשך הוקם במקום בית עלמין יהודי. ב-1870 הוקמה הקהילה רשמית וב-1900 מנתה 751 נפשות. ב-1909, נחנך בית הכנסת המרכזי והוקמו אגודת נשים ואגודה ציונית. המשבר הכלכלי העולמי של 1929 לא פסח על יוגוסלביה ולווה בתהליך הגירה פנימי מקהילות קטנות יחסית לקהילות גדולות ומבוססות. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בפנצ'בו 548 יהודים. לאחר הכנעת ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית החלו הגרמנים ברדיפות יהודים תוך שהם מסתייעים באוכלוסייה מקומית ממוצא גרמני (פולקסדויטשה). חלק מבני הקהילה נורו בגיא ההריגה בכפר יאבוקה הסמוך לעיר, וחלקם גורשו למחנות הריכוז סיימישטה וטופובסקה שופה. לאחר המלחמה שבו לפנצ'בו שרידי הקהילה. ב-1947, התגוררו בפנצ'בו 101 יהודים וב-1968 מנתה הקהילה היהודית 47 נפשות.
דיוניסיוס הראשון (טיראן סירקוסאי)

דיוניסיוס הראשון או דיוניסיוס הזקן (432 לערך – 367 לפנה"ס; ביוונית Διονύσιος, בלטינית Dionysius) היה טיראן סירקוסאי (סירקוזה), כבש ערים אחדות בסיציליה ודרום איטליה, לחם נגד התרחבות השפעתה של קרתגו בסיציליה, והפך את סירקוסאי לחזקה ולמשגשגת ביותר מבין הקולוניות היווניות במערב. הוא נחשב בעיני הקדמונים כדוגמה לרודן מן הסוג הגרוע ביותר – אכזר, חשדן ונקמן.

קורות חייו

בצעירותו עבד דיוניסיוס כפקיד במשרד ציבורי. לאור הישגיו במלחמת קרתגו, שהחלה בשנת 409 לפנה"ס, הוא נבחר בשנת 406 לפנה"ס למפקד העליון של הצבא. תוך זמן קצר הוא הפך לטיראן. בין השנים 397-392 לפנה"ס הוא פתח במלחמות הסיציליאניות כנגד קרתגו, בהצלחה מעורבת. הוא פתח גם במבצע צבעי נגד רג'יו די קלבריה, וכנגד שותפותיה ביוון הגדולה.
לפי מקורות שונים, הוא הורעל למוות על ידי רופאו, בעצת בנו, דיוניסיוס השני.
לימפומה שאינה הודג'קין

סימנים וסימפטומים

הסימנים והסימפטומים משתנים בהתאם למיקומה בגוף. התסמין הנפוץ ביותר הוא נפיחות לא כואבת בבלוטות הלימפה באחד האזורים בגוף, כמו הצוואר, בית השחי או המפשעה. נוסף לכך, הלימפומה יכולה לגרום לחום, הזעות לילה, ירידה במשקל ועייפות. במידה והלימפומה התפשטה אל מח העצם, מקום היווצרות תאי הדם, היא עלולה לגרום להפחתת ייצור תאי הדם. כתוצאה מכך עשויים להופיע תסמינים הקשורים לכך, כמו עייפות, עקב ירידה בתאי דם אדומים, ירידה בעמידות לזיהומים, עקב ירידה בתאי דם הלבנים, השייכים למערכת החיסון, וכן שטפי דם תת-עוריים, עקב מחסור בטסיות דם.
הסימפטומים עשויים להשתנות בהתאם לאזור הגידול. לדוגמה, אם הגידול ממוקם באזור בית החזה, עשויים להופיע שיעול, קשיי בליעה וקוצר נשימה.

אפידמיולוגיה

בארצות הברית שיעור התחלואה הוא 19.7 על 100,000 איש ושיעור התמותה הוא 6.3 על 100,000 איש, כך על פי נתונים בין השנים 2007-2011. כ-2.1% יאובחנו במחלה במהלך חייהם. שיעור התחלואה עולה עם הגיל. המחלה נפוצה יותר בקרב גברים.
גראסה דה קוטנרי

גראסה דה קוטנרי (ברומנית: Grasa de Cotnari) הוא היין הרומני המפורסם ביותר.
גראסה דה קוטנרי הוא יין רומני טיפוסי המופק מזן של ענבים הגדל בכרמים של היישוב קוטנרי במחוז יאשי שברומניה. גידול הזן החל כבר בימי השליט הרומני בן המאה ה-15, שטפן הגדול. הכרמים משתרעים על הצד המזרחי של הרי דאלול מארה (Dealului Mare) שהם חלק מהרי חרלאו (Hârlău).
ליצירת היין משתמשים בענבים שנבצרו לאחר שיא בשלותם, בשלב שבו הותקפו כבר על ידי ריקבון אציל (Botrytis cinerea). יין זה מכיל כמות גדולה של סוכר, כ-240 גרם לליטר יין.
ססיליה (זמרת)

ביוגרפיה

ססיליה הייתה בתם של דיפלומטים וילדותה עברה עליה בארצות שונות - בריטניה, ארצות הברית, פורטוגל, אלג'יריה וירדן - ולפיכך קיבלה את חינוכה בשתי שפות, אנגלית וספרדית. נזירה אמריקנית שחינכה אותה לימדה אותה לנגן בגיטרה, וכבר בנעוריה החלה לכתוב שירים באנגלית ובספרדית. 
עם שובה לספרד סיימה תואר ראשון במשפטים, אך לאחר מכן החליטה להקדיש את זמנה למוזיקה, להלחין ולשיר את מילותיה שלה. 
ב-1972 יצא לאור אלבומה הראשון, שנשא את השם "ססיליה", שם במה אותו בחרה על פי השיר "ססיליה" של סיימון וגרפונקל. ב-1973 יצא האלבום השני, "ססיליה 2" וב-1975 יצא אלבומה השלישי, "Un Ramito de Violetas" ("זר סיגליות"), שהיה המצליח ביותר. בראשית שנות ה-80 תורגם שיר הנושא של אלבום זה לעברית  בידי יהונתן גפן, והתפרסם בביצועו של דייוויד ברוזה, באלבומו "האשה שאיתי".
ב-1975 ייצגה את ספרד בפסטיבל הזמר של ארגון הטלוויזיה האיברו-אמריקני (OTI), עם השיר "Amor de Medianoche" (אהבת חצות), וזכתה במקום השני. בסוף אותה שנה הוציאה לאור אלבום בשם זה, ובו, מלבד שיר הנושא, ביצועים חדשים למבחר משיריה.
באוגוסט 1976 נהרגה בתאונת דרכים בדרכה חזרה מהופעה בוויגו, ונקברה במדריד.
כחודש לאחר מותה הוצא לאור תקליטון ובו שני שירים שהקליטה וטרם הספיקה לפרסם. ב-1983 יצא לאור אלבום שלם של שירים שלא פורסמו בחייה, "Canciones Ineditas". בשנים שלאחר מכן יצאו מספר תקליטי אוסף משיריה.
מסמך נקדי

מסמך נקדי הוא מסמך עקרונות שחובר בידי איש "קול ישראל" נקדימון רוגל בראשונה בשנת 1972 ובו מפורטים כללי אתיקה החלים על העוסקים בעיתונאות המשודרת.
כללים אלה יפים ליישום גם בעיתונאות הכתובה, אם ניתן בכלל לעשות הפרדה דיכוטומית בין השתיים.
"מסמך נקדי" הפך להיות מסמך שמהווה מעין "תורה שבכתב" של העיתונאות במדינת ישראל, ולמרות שהוא לא מסמך מחייב מבחינה חוקית, אלא משמש כהשראה אתית, עיתונאים ואנשי תקשורת רבים, מסתמכים עליו בעבודתם.
ג'פרי ג'ונס

חיים אישיים

נולד בעיר בפאלו שבניו יורק, אמו רות' דחפה אותו מגיל קטן להיכנס לתחום המשחק, אביו דאגלאס בנט ג'ונס נפטר בילדותו של ג'ונס.
למד ב"אוניברסיטת לורנס" שבויסקונסין ובאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
לג'ונס בן אחד, השחקן ג'וליאן קואטס.

פלילים

בשנת 2001 נעצר ג'ונס לאחר שסחר ומכר לילדים סיגריות, הוא הורשע, קיבל קנס של 5,000 דולרים וחויב ב-100 שעות עבודה עבור הקהילה.
ב-2003 נעצר בשנית בגין שידול נער בן 14 לצרוך תמונות פורנוגרפיות. הוא הורשע בעבריינות מין וקיבל חמש שנות מאסר על תנאי. ב-2010 נעצר בפעם השלישית שוב בגין עבירות מין, לאחר שהורשע קיבל שלוש שנות מאסר על תנאי וחויב ב-250 שעות עבודה עבור הקהילה.

קריירת משחק

ג'ונס התפרסם לראשונה בדרמה המוזיקלית זוכת 8 פרסי האוסקר של מילוש פורמן "אמדאוס", ג'ונס הועמד על תפקידו בסרט כקיסר הרומי יוזף השני לפרס גלובוס הזהב.
ב-1986 שיחק בקומדיות "שמתי ברז למורה" בתור אדוארד רוני, מנהל בית הספר של הנער פריס ביולר (מת'יו ברודריק) ו"הווארד - גיבור מגזע אחר".
ב-1988 הופיע בקומדיה של טים ברטון "ביטלג'וס" בתור הקבלן האכזרי צ'ארלס דיט'ץ.
ב-1989 הופיע ג'ונס בדרמה השנייה שלו עבור מילוש פורמן, "ולמונט" בתפקיד גרסו המאהב המסתורי של האלמנה העשירה מרטואייל (אנט בנינג).
ב-1990 שיחק בעיבוד הקולנועי לספר "המרדף אחר אוקטובר האדום" בתפקיד סקיפ טיילר, מדריך באקדמיית הצי.
ב-1993 שיחק בסרטו המוערך בקריירה של טים ברטון "אד ווד", בסרט גילם את שדר הטלוויזיה המופרע ג'רון קריסוול קינג המשתתף בסרטיו של אד ווד (ג'וני דפ).
ב-1996 הופיע בדרמה "ציד המכשפות".
ב-1997 שיחק בתפקיד הפרקליט אדי ברזון במותחן האימה "מלכודת לפרקליט".
ב-1999 השתתף בהפקתם התקופתית של טים ברטון ופרנסיס פורד קופולה "סליפי הולו" בתור הכומר סטינווייק ובסרט הערפדים "רעב מורף".
ג'ונס התפרסם בקולנוע לאחרונה ב-2001 בקומדיות "ד"ר דוליטל 2", "קיץ אחד של סוטול" ו"שוברות הלבבות" וב-2007 בקומדיה "מי נושא הכלים שלך?".
מחוץ לקולנוע התפרסם בסדרה "דדווד" בתפקיד א. וו מריק, עורך העיתון של מחנה דדווד.
יאן וסלי

ראשית הקריירה

וסלי החל לשחק בנוער של קבוצות פריבור ואוסטרבה מעיר הולדתו. ב-2007 עזב את צ'כיה והחל לשחק בסלובן ליובליאנה הסלובנית. ב-2008 חתם במועדון הפאר הסרבי פרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית והיורוליג. במדי פרטיזן הגיע וסלי לפיינל פור 2010 ביורוליג, תוך שהקבוצה מדיחה בשלב ההצלבה את קבוצת מכבי תל אביב ומפסידה בחצי הגמר לאולימפיאקוס. באותה שנה זכה וסלי בפרס הכדורסלן הצעיר של העונה באירופה. במדי פרטיזן זכה וסלי ב-9 תארים בשלוש שנים (2009–2011): 3 פעמים באליפות הליגה האדריאטית, 3 פעמים באליפות הליגה המקומית ו-3 פעמים בגביע הסרבי.

ב-NBA

ב-2011 העמיד עצמו וסלי לבחירה בדראפט ה-NBA. הוא נבחר בבחירה השישית של הסיבוב הראשון על ידי וושינגטון ויזארדס. וסלי שיחק במדי הויזארדס במשך שתיים וחצי עונות, בהן העמיד ממוצעים של 3.6 נקודות ו-3.4 ריבאונדים למשחק. בפברואר של עונת 2014 עבר בטרייד לדנוור נאגטס. בנאגטס שיחק ב-21 משחקים עד תום העונה, והעמיד ממוצעים של 4.4 נקודות ו-3.7 ריבאונדים, יחד עם 1.3 חטיפות למשחק. ממוצעי הקריירה שלו ב-NBA עומדים על 3.6 נקודות ו-3.5 ריבאונדים למשחק.

פנרבחצ'ה

באוגוסט 2014 חתם על חוזה לשתי עונות במדי פנרבחצ'ה אולקר מליגת העל הטורקית והיורוליג. בעונת 2014/2015 העפיל וסלי עם הקבוצה הטורקית לפיינל פור היורוליג, תוך שקבוצתו מדיחה פעם נוספת בשלב ההצלבה את מכבי תל אביב, כשבמשחק חצי הגמר נגד ריאל מדריד הוא תורם 20 נקודות ו-6 ריבאונדים. ממוצעיו ביורוליג באותה עונה עמדו על 11.2 נקודות ו-5.4 ריבאונדים ב-21 משחקים.
בעונת 2015/2016 נבחר וסלי ל-MVP של חודש ינואר ביורוליג. ב-21 במרץ 2016 נפצע בגיד האכילס, מה שגרם לו להיות מושבת ממשחק פעיל למשך שישה שבועות, שכללו את סדרת ההצלבה נגד ריאל מדריד. וסלי חזר למשחק חצי הגמר נגד לבורל קוצ'ה ויטוריה, בו קלע 14 נקודות בניצחון קבוצתו בהארכה. נבחר לחמישיית העונה ביורוליג לעונה זו, שבה זכה עם פנרבחצ'ה באליפות טורקיה ובגביע הטורקי. ביולי 2016 חתם על הארכת חוזה לשלוש עונות נוספות, עם אופציית יציאה ל-NBA בכל קיץ.
בעונת 2016/2017 זכה עם פנרבחצ'ה באליפות אירופה, כאשר ממוצע מדד היעילות שלו לאורך כל העונה עומד על 11.6 נקודות מדד - כולל 9.6 נקודות, 4.5 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים וחטיפה אחת, וכשבפיינל פור המדד מראה 13.5 נקודות. בעונה הבאה הגיע וסלי עם קבוצתו לגמר, בו הפסידו לריאל מדריד, שהובלה על ידי סרחיו יוי ולוקה דונצ'יץ', ואותה ניצחו בשנה שעברה בחצי הגמר. בעונה זו קלע וסלי 12.5 נקודות וקלט 5.1 כדורים חוזרים בממוצע.

קריירה בינלאומית

וסלי משחק בנבחרת צ'כיה, ובמדיה השתתף ביורובאסקט 2013 וביורובאסקט 2015. בטורניר היורובאסקט של שנת 2017 לא השתתף וסלי עקב עייפות פיזית ומנטלית אחרי עונת שיא עם פנרבחצ'ה, ועקב חתונתו שהתקיימה ביולי באותה השנה.
פרשת המתת החסד בבית החולים ממוריאל בניו אורלינס

רקע

ב-29 באוגוסט 2005, לאחר שחצתה את פלורידה, התחזקה הסופה קתרינה והגיעה לחופי לואיזיאנה. עינה של הסופה הגיע לקוטר של 48 ק"מ, ומהירות הרוח שלה הגיעה ל-278 קמ"ש. בעת פגיעתה בחוף, סווגה הסופה, בדרגה 5 בסולם ספיר-סימפסון. 
בעקבות העובדה ש- 70% משטחה של העיר ניו אורלינס נמצא מתחת לפני הים, התחזיות היו, כי עיר זאת תהיה בעלת מספר הנפגעים הגדול ביותר בסופה, ועל כן כבר ב-28 באוגוסט, הורה ראש העיר, על פינוי מוחלט של כל תושביה.

בית החולים

בית החולים הוקם בשנת 1926, בשדרות נפוליאון, בתחתית האפטאון (העיר העליונה) של ניו אורלינס, על ידי ארגון 'האמנה הבפטיסטית הדרומית'.
לומינול

לומינול הוא חומר אורגני העשוי מ8 אטומי פחמן, 7 אטומי מימן, 3 אטומי חנקן ו2 אטומי חמצן. הנוסחה המדעית שלו היא C₈H₇N₃O₂. בחומר זה משתמשים בזיהוי פלילי מכיוון שהוא מגיב לברזל הנמצא בתאי הדם האדומים בגופנו. המגע עם הדם גורם לריאקציה כימית המייצרת פלואורסצנציה. הלומינול מגיב לברזל, נחושת וציאניד. החוקרים שופכים את הלומינול בזירה החשודה ואם ונוצר אור כנראה שיש דם בזירה, מפני שבתוך תאי הדם האדומים יש את המיוגלובין המכיל ברזל. לעיתים בזירות רצח, הרוצח (או אדם אחר בעל אינטרס) יכול לנסות להעלים ראיות כאשר הוא משתמש בחומרי ניקוי חריפים המעלימים את שאריות הדם. אם הוא לא משתמש בחומרים כאלו, ניתן להשתמש בלומינול כדי לזהות האם יש דם באזור נתון גם לאחר שנים רבות.

בדיקת לומינול

בבדיקת לומינול, החוקרים מערבבים את החומר עם מי חמצן (H₂O₂) ומפזרים באזור החשוד. שני החומרים האלה הם האחראים לתהליך, כאשר בתוך תאי הדם יש המוגלובין המכיל ברזל, ומי החמצן משמשים כזרז. כאשר מי החמצן, הלומינול והברזל מתערבבים, נוצרת ריאקציה כימית שבה מולקולות שאינן יציבות משחררות אנרגיה בצורת אור. לפי ניתוח זמן התאורה החוקרים יכולים לדעת האם יש דם בזירת הרצח.

היסטוריה

בשנת 1928, כימאי גרמני בשם אלברט זיגפריד הצליח להגביר את ההארה של הלומינול באמצעות ערבובו בתמיסה אל-קלית של מי חמצן. לאחר מכן, בשנת 1936, קארל גלאו וקארל פפנאסטיל מאוניברסיטת טקסס A&M אישרו כי הגברת ההארה מתקיימת בנוכחות הדם. בשנת 1937, המדען הגרמני בעל ההכשרה המשפטית וואלטר ספשט עשה מחקרים מקיפים על הלומינול. בשנת 1939, הפתולוגים פרדריק פרוסצ'ר ו-א.מ. מודיבסן מפרנסיסקו ערכו שלוש תצפיות חשובות לגבי לומינול שקבעו את תכונותיו. התצפית הראשונה בדקה על איזה שטח הלומינול מצליח למצוא דם. התצפית השנייה בדקה האם הלומינול מצליח למצוא דם טרי בצורה טובה יותר דם יבש או להפך. לבסוף, התצפית השלישית בדקה האם הלומינול יכול לזהות דם (טרי או יבש) אשר רוסס כבר בלומינול, כלומר האם הדם יזרח שוב ושוב על אף שרוסס כבר.

שימוש בלומינול בזירות פשע

חקירת זירות פשע מבוססת על העיקרון שלפיו אי אפשר להעלם בלי להשאיר עקבות. הדבר נכון במיוחד לגבי קורבנות פשעים אלימים. רוצח יכול להשליך את הגופה של הקורבן ולנגב את הדם, אבל על פי רוב תישארנה ריאיות (מלבד מקרים של שימוש בכימיקלים לניקוי "כבד"). חלקיקי דם זעירים ייאחזו במרבית המשטחים במשך שנים על גבי שנים, מבלי שמישהו ידע שהם שם. כאשר מפזרים את הלומינול על המשטח, הוא מגלה את הדם אשר נשאר עליו, ולאחר שהדם התגלה, לעיתים קרובות החוקרים יכולים לזהות למי הוא היה שייך באמצעות חקירה קצרה.