google/wiki40b huggingface dataset:
מס בולים

ביטול המס

בעקבות תוכנית של רשות המיסים להרחיב את גביית מס הבולים בשנת 2004 עלתה ביקורת קשה ונטען שהדבר יביא לעליית מחירים שנתית של 1% בכלל המשק ועלייה של מס החברות ל-48.2%. הדבר גרר מאבק ציבורי אשר הוביל פורום CFO, אשר כלל בין היתר עתירה לבג"ץ. כתוצאה ממאבק זה התקבלה החלטה בוועדת הכספים של הכנסת בדצמבר 2004 לשים תקרה לגביית המס בשנת 2005 בגובה של 600 מיליון ש"ח.
המאבק הגיע להכרעה עם פרסום צו תיקון למס הבולים על מסמכים, שבו בוטלה החבות בביול מסמכים שנחתמו החל מ-1 בינואר 2006 ובהדרגה הגבייה של המס בוטלה עד שסופית לא נגבה החל מתחילת שנת 2008.
יעקב פרייר

יעקב רודריגה פרייר (בצרפתית: Jacob Rodrigue Pereire;‏ 11 באפריל 1715 - 15 בספטמבר 1780 היה מלומד ופוליטיקאי יהודי יליד ספרד, שפעל בצרפת כמתורגמן ממניחי היסודות לשפת הסימנים.
פריירה נולד בברלנגה, ספרד, בשם פרנסיסקו אנטוניו רודריגז, כבן למשפחת אנוסים פורטוגלים. ב-1741 עבר יחד עם אמו ואחיו לבורדו, שם חזרו ליהדות, והוא עבר ברית מילה ושינה שמו ליעקב.
פרייר, שהיה מתורגמן בשירות לואי החמישה עשר, מלך צרפת, יצר סימנים עבור ספרות ועבור סימני פיסוק לשפת הסימנים, ושילב אותם עם שפת הסימנים של חואן פבלו בונט. ב-1759 התקבל כחבר בהחברה המלכותית של לונדון. הצרפתים הביאו מטהיטי את אחד התושבים המקוריים, ופרייר למד ממנו את שפתם של בני טהיטי, ופרסם ב-1772 מילון, ששימש את לואי אנטואן דה בוגנויל.
הוא פעל בהתנדבות למען יהודי דרום צרפת, שמוצאם באנוסי ספרד ופורטוגל, והשיג עבורם את הזכות לשבת בצרפת.
נכדיו, אמיל פרייר ויצחק פרייר היו בנקאים חשובים, מתחרים של משפחת רוטשילד.
קורט הובר

מאסר ומשפט

ב-18 בפברואר 1943, אותו היום עצמו בו נשא שר התעמולה יוזף גבלס את נאומו המפורסם ב"ארמון הספורט", נאום בו קרא לעם הגרמני ל"מלחמה טוטאלית", הביאו סופי והנס שול אל האוניברסיטה מזוודה מלאה בעלון השישי של הוורד הלבן שאותו ניסח קורט הובר. הם פיזרו ערימות של עלונים במסדרונות הריקים, במטרה שיימצאו על ידי הסטודנטים כאשר אלו יצאו מכיתות הלימוד. כאשר הנס וסופי התכוונו לעזוב את המקום החליטו  השניים לנסות ולהפיץ כמה עותקים נוספים שנותרו במזוודתם. הם שבו על עקבותיהם, עלו בגרם המדרגות אל הקומה העליונה, וסופי פיזרה את העלונים באוויר. פעולה זו נצפתה על ידי משגיח בשם יאקוב שמיד. שמיד הזעיק את המשטרה, והנס וסופי שול נעצרו על ידי הגסטפו.
לאחר שהנס וסופי שול נתפסו כשברשותם העלונים, נעצר גם כריסטוף פרובסט, סטודנט, חבר נוסף בקבוצה. השלושה הובאו למשפט בפני ה"פולקסגריכט" בית הדין העממי הידוע לשימצה, שדן בפשעים פוליטיים כנגד המשטר הנאצי. ב-22 בפברואר נמצאו השלושה אשמים בבגידה, ואב בית הדין, רולנד פרייזלר דן אותם לעונש מוות. גזר דין המוות התבצע עוד באותו היום באמצעות גיליוטינה. שהייתה הכלי להמתת אסירים פליליים בגרמניה הנאצית. 
חמישה ימים אחר כך, ב-27 בפברואר 1943 נעצר הובר והובא בפני אותו בית המשפט ובפני אותו אב בית דין. רולנד פרייזלר, שנודע לשמצה גם כ"שופט התליין", השפיל את הובר תוך שימוש בצעקות רמות ואלימות מילולית ודן אותו למוות. לאחר מאסרו נשללו מהובר תוארי הפרופסורה והדוקטורט שלו. גזר הדין בוצע ב-13 ביולי בבית הסוהר במינכן, באמצעות הגיליוטינה.
אשתו של הובר סיפרה לימים כי המלחין קרל אורף, חברו הקרוב של הובר, צלצל אל ביתם במקרה יום לאחר מאסרו של הובר. היא הפצירה במלחין המפורסם להשתמש בהשפעתו בקרב החוגים הנאצים כדי להציל את בעלה, אך אורף סירב בטענה כי המעצר של הובר "יהרוס" אותו.
ניסיונות לאסוף כספים עבור אלמנתו של הובר, קלרה, הביאו למאסרו והוצאתו להורג של חבר נוסף בקבוצה, הנס לייפלט.

מורשת

נוסח העלון השישי הוברח אל מחוץ לגרמניה, דרך סקנדינביה והגיע לאנגליה. באמצע שנת 1943 הופצו בגרמניה מיליוני עותקים של עלון זה באמצעות מטוסי בעלות הברית, בכותרת "מניפסט הסטודנטים של מינכן". בה במידה עודדה פעילותם של אנשי "הוורד הלבן" את קבוצות ההתנגדות גרמנית לנאציזם האחרות. אך פעילות הקבוצה הייתה אפיזודה מבודדת, שנגדעה על ידי משפטי הראווה וההוצאות ההורג המהירות של הפעילים. 
לאחר נפילת השלטון הנאצי נראה כי "הוורד הלבן" מייצג צורה טהורה של התנגדות לשלטון עריץ, ללא כל אינטרס אישי שהוא. 
סיפורם פורסם כאשר המוזיקאי קרל אורף נעצר על ידי בעלות הברית, ובחקירתו טען כי היה חבר ב"ורד הלבן". הוא אכן היה מיודד עם הובר, אולם אין עדויות ממקום אחר לאמת את טענתו. 
כיום נחשבים אנשי הקבוצה בגרמניה למופת לאומץ לב והומניות גם אל מול שלטון אימים דיקטטורי, זכרם מונצח בקריאת בתי ספר, כיכרות ורחובות על שמם. הכיכר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת מינכן היא על שמו של פרופסור קורט הובר.
מיטשל (דקוטה הדרומית)

דמוגרפיה

במפקד האוכלוסין משנת 2010 בעיר היו 15,254 אנשים, 6,696 משקי בית ו-3,641 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 528.7 לקמ"ר. בעיר היו 7,120 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 246.8 לקמ"ר. ההרכב הגזעי של העיר היה 93.6% לבן, 0.5% אפריקאים אמריקאים, 3.0% ילידים אמריקאים, 0.5% אסיה, 0.1% שמוצאם מאיים באוקיינוס השקט, 0.6% מגזעים אחרים אחרים, ו -1.8% משני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע היוו 1.7% מהאוכלוסייה.
בעיר היו 6,696 משקי בית, ב-26.4% מהם היו ילדים שגילם מתחת לגיל 18, 41.1% היו זוגות נשואים החיים יחד, 9.5% היו משק בית ללא נוכחות של בן זוג, 3.7% היו בעלי משק בית ללא נוכחות של בת זוג, 45.6% לא היו משפחות. 38.3% גרו לבדם ו-15.7% היו אנשים שגרים לבדם בגיל 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.16 וגודל המשפחה הממוצע היה 2.88.
הגיל החציוני בעיר היה 36.8 שנים. 22.6% מהתושבים היו מתחת לגיל 18; 12.5% היו בין הגילאים 18 ו-24; 22.8% היו בין 25 ל-44; 23.9% בין 45 ל-64; ו-18.2% היו בני 65 ומעלה. ההרכב המגדרי של העיר היה 48.8% גברים ו -52.2% נשים.
אברהם עבאס

ביוגרפיה

עבאס נולד בדמשק שבסוריה ולמד ב"בבית הספר העברי" שהוקם על ידי גולים מארץ ישראל כמו יהודה בורלא ואברהם אלמליח בעת מלחמת העולם הראשונה. בצעירותו היה מייסדי תנועת "החלוץ" בסוריה. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ כפר גלעדי. בשנים 1931–1934 הוא פעל כשליח מטעם התנועה הציונית בסוריה ובלבנון והיה פעיל בארגון העלייה מארצות אלו.
בשובו לארץ ישראל היה עבאס פועל בניין, עד לשליחתו מחדש אל סוריה ולבנון בשנת 1941 לארגון ההעפלה. בשנת 1944 הוא נבחר מטעם התנועה לאחדות העבודה לאספת הנבחרים הרביעית וכיהן בה כחבר בוועד הלאומי. בשנת 1949 הוא נבחר לוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית והיה פעיל מטעמה בקרב עדות המזרח ובמעברות. בשנת 1951 נבחר עבאס להנהלת ברית הקהילות הספרדיות. היה ממייסדי כתב העת הספרדי שבט ועם.
בשנת 1955 נבחר עבאס לכנסת השלישית וכיהן בה עד לפטירתו במפתיע בשנת 1958, בגיל 46 בלבד. הוא היה חבר ועדת הפנים וועדת הכנסת. אברהם עבאס הראשון להאשים את הממשלה הישראלית באפליה כנגד עולי עדות המזרח. ב-1958, כשנה לפני אירועי ואדי סאליב, פרסם עבאס מסמך מפורט ורחב יריעה אשר עסק באי השוויון בין המזרחים לאשכנזים במדינה הצעירה. במסמך זה התייחס עבאס בין השאר למחנות העולים, החינוך ואף אי השוויון בשירות הצבאי. הוא נפטר לפני שהספיק להציג את דבריו בכנסת. המסמך תורגם לאנגלית על ידי המועצה הספרדית בירושלים, אשר קיוותה להפיץ את משנתו בקרב יהודי התפוצות.
רחוב בתל אביב קרוי על שמו, אחת מנכדותיו היא הסופרת הילה עמית.
הכוכב האדום קונלון

היסטוריה

ב-17 במרץ 2016 נחתם הסכם כוונות ליצירת קבוצה סינית בליגת ההוקי הקונטיננטאלית. על המסמך חתם נשיא התאחדות ההוקי הרוסית ולדיסלב טרטיאק, יו"ר מועצת המנהלים של KHL גנאדי טימצ'נקו, וכן הנהגת "הכוכב האדום קונלון". נשיא פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית רנה פסקל אישר את הופעת המועדון הסיני והביע תקווה שזה יעזור להתפתחות של ספורט זה בסין.
ב-30 באפריל 2016, הצליחה ההנהלה למלא את כל התנאים הדרושים לכניסה לליגה. נשיא KHL, דמיטרי צ'רנישנקו, תיאר זאת כסוגיה שנפתרה בפועל, אולם ההחלטה הסופית נדחתה עד יוני 2016.
ב-24 ביוני 2016 אישר דירקטוריון KHL את מועדון הכוכב האדום קונלון כמשתתף בעונת 2016/17 של ליגת ההוקי הקונטיננטלית. למחרת בבייג'ינג, כחלק מביקורו של ולדימיר פוטין, נחתם הסכם על השתתפות הקבוצה באליפות KHL בעונת 2016/17. על המסמך בנוכחות ראשי רוסיה וסין, ולדימיר פוטין ושי ג'ינפינג, חתם יו"ר מועצת המנהלים של ליגת ההוקי קונטיננטלית ג'נאדי טימצ'נקו ויו"ר דירקטוריון מטעם ה"הכוכב האדום קונלון" נגוק יאנג יואו.
שם המועדון ניתן על שם הרי קונלון.
ב-25 ביוני 2016 הוכרז כי המאמן הראשי הראשון של המועדון יהיה ולדימיר יורזינוב הבן. ב-5 ביולי 2016 הוכרזה רשימת השחקנים שהוזמנו למחנה האימונים לפני עונת 2016/17.
את המשחק הרשמי הראשון שלו בתולדות הכוכב האדום של קונלון, המועדון שיחק ב-1 בספטמבר בארנה הפלטינה בחברובסק עם מועדון אמור וניצח בתוצאה 2:1. המועדון ערך את משחק הבית הראשון שלו בזירת לספורט סנטר ב-5 בספטמבר נגד אדמירל וסיים בניצחון 3–6. מאז 18 בספטמבר שיחקה קונלון 11 משחקים בשאנגחאי בארנה פיאנג.
ב-20 בספטמבר קבע המועדון שיא שלילי של 550 צופים בלבד שהגיעו למשחק נגד נפטכימיק.
ב-18 בפברואר 2017 העפילה לראשונה בתולדותיה לפלייאוף KHL. ב-16 במרץ 2017, הוכרז כי למאמן הראשי של המועדון מונה מייק קינן.
ב-15 באוגוסט 2017, הקבוצה זכתה בטורניר טרום העונה לזכר רומאזן.
במחצית השנייה של עונת 2018/2019 מונה קורט פרייזר האמריקאי למאמן הקבוצה.
Triumph (אלבום של הג'קסונים)

סיבוב ההופעות

במהלך החצי השני של שנת 1981 קיימה הלהקה סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית וקנדה. מסע ההופעות נקרא "Triumph Tour" והתבסס על שירי הלהקה מאלבום זה ומהאלבום הקודם. בנוסף ביצע מייקל ג'קסון מספר משירי הסולו שלו מתוך האלבום "Off the Wall". ההקלטות המופע פורסמו באלבום  הופעה "The Jacksons Live!" שיצא לאור בסוף שנת 1981.
דוד צבי הילמן

הרב דוד צבי הילמן (כ"ו בשבט תרפ"ו; 10 בפברואר 1926 - כ"ז באלול תש"ע; 6 בספטמבר 2010) היה חוקר תורני.

תולדותיו

נולד בירושלים לד"ר אשר ומרים-דבורה הילמן שהשתייכו לחסידות חב"ד ואף התייעצו עם רבי יוסף יצחק שניאורסון מלובביץ' על חינוכו. אמו הייתה בתו של יהושע דוברוסקין, חתנו של הרב דוד צבי חן, רבה של צ'רניגוב. הילמן נולד חודשיים אחרי פטירתו של הרב חן ונקרא על שמו. בצעירותו עברה המשפחה לתל אביב, שבה היה לאביו משרד רואי חשבון. באמצע שנות הארבעים, זמן קצר לאחר ייסוד ישיבת פוניבז', נכנס ללמוד בישיבה בהשפעת הרב יהושע יגל, ונמנה עם עשרים הבחורים הראשונים שלה. בעודו בחור התיידד עם הרב אברהם חיים נאה שהזכירו בספריו, התכתב עמו בנושאים תורניים שבהם כינה אותו בתוארי כבוד, ובמקביל הביע את מורת רוחו על כך שהילמן מסגל לעצמו ממנהגי המתנגדים. עם השנים נטש הילמן את החסידות, החל להתנגד לה והתקרב לחזון איש.

מפעלי עריכה תורנית

הילמן החל לעסוק בחקר תורת חכמי ישראל מתקופת הראשונים. בין השאר, ערך וההדיר את חידושי הרשב"ץ על מסכת ברכות. עסק בנושאים הקשורים לדקדוק ולנוסחאות התפילה, וכן בתחום תולדות עם ישראל וחכמי ישראל. פרסם מאמרי מחקר בתחומים שונים בבמות תורניות. 
בתחילת שנות השבעים נקרא על ידי שבתי פרנקל לעמוד בראש המערכת שההדירה והוציאה את משנה תורה לרמב"ם במהדורה חדשה, ובמשך כארבעים שנה התווה את דפוסי פעילותה. הילמן ערך גם את ספר המצוות לרמב"ם שבהוצאה זו. כתב ערכים באנציקלופדיה התלמודית, בהם: הפרשת תרומות ומעשרות, הפרשת חלה, חציצה, טעמים, כתובה, כתובת בנים דכרין, וכתובת יבמין. את הסכמתו לכתיבת הערכים התנה באי פרסום שמו. כמו כן השתתף בעריכת ההגדה של פסח בהוצאת האנציקלופדיה תלמודית

אגרות בעל התניא ובני דורו

בשנת 1953, בהיותו בן 27, הוציא הילמן את הספר "אגרות בעל התניא ובני דורו", המכיל את "כל האיגרות, התשובות והתעודות, שיש להן שייכות לאדמו"ר הזקן ר' שניאור זלמן מלאדי, בין שנכתבו על ידו ובין שנכתבו על ידי בני דורו אליו או אודותיו". הוא כתב שם כי בשל יוקר הדפוס נבצר ממנו להוציא את החלק השני, שהיה אמור לכלול עניינים נוספים הקשורים בבעל התניא, ובהם פסקי הלכה שלו וכן השמטות של מספר סימנים בשולחן ערוך הרב. 
ייתכן כי החלק השני לא יצא בשל היחסים המעורערים שבין הילמן לחסידות חב"ד ולרבי מלובביץ', בעיקר בגלל חלקו האחרון של הספר שעוסק בגניזה החרסונית, שאדמו"רי חב"ד הסתמכו עליה בהיסטוריוגרפיה של החסידות. חלק נכבד מספרו ייחד הילמן להפרכת מהימנותם של המסמכים שנמצאו בגניזה החרסונית. הוא פרסם את הערכתו לשמו של הזייפן: נפתלי צבי (הירשלע) שפירא. טענותיו של הילמן הועלו בפני הרבי מליובאוויץ', והוא האריך לענות עליהן בכמה מכתבים.

התנגדותו לספרי ה'אוצרות' של אייזנשטיין

הילמן יצא במאמר נגד ספרי ה'אוצרות' של יהודה דוד אייזנשטיין ונגד והשקפותיו. לביסוס טענתו הוא מצטט באריכות מתוך ספרי ה'אוצרות', כגון מספרו "אוצר זכרונותי" שבו מתאר אייזנשטיין את ביקוריו בכנסיות ואת השתתפותו כצופה במחזה על ישו הנוצרי. בהקדמתו ל"אוצר הוויכוחים" כותב אייזנשטיין כי "היהודי על פי יסוד יהדותו הוא סבלן מוחלט לכל האמונות ואיו לו טינא בלב על דת הנצרות או דת מחמד או איזו דת אחרת", ובהקדמת "אוצר ישראל" הוא כותב "האוצר לא יבדיל בין האמונות והדעות ובין הכתות השונות, רק יתאר מעשה כולן". כמו כן מצטט הילמן מתוך ספרי אייזנשטיין שורה של עניינים המנוגדים להשקפה החרדית או רעיונות ופירושים מחודשים בנושאים שונים שלדעתו עומדים בסתירה למובא בספרות חז"ל ובפרשנות היהודית המסורתית. למשל, כותב אייזנשטיין שבימינו יש להקל בדיני ריבית וייחוד.
נורדקאפ

נורדקאפ (בנורווגית: Nordkapp - "כף הצפון" או Nordkapplatået - "רמת כף הצפון") הוא חצי אי קטן בתחומה של מועצה מקומית באותו שם, בצפונו של האי מגרֵייה (Magerøya) במחוז פינמרק (Finnmark) שבצפון נורווגיה.

גאוגרפיה

חצי האי התפרסם בשל צוק בגובה של 307 מטר בצפונו המזדקר מעל מימי האוקיינוס הארקטי בקוארדינטות 71°10′21″ צפון ו-25°47′40″ מזרח, והנחשב באופן פופולרי לנקודה הצפונית ביותר באירופה. הלכה למעשה, נורדקאפ אינו הנקודה הצפונית באירופה הן בשל כך שסמוך ממערב לו שוכן כף קניבשלודן (Knivskjellodden) המגיע קילומטר ומחצה נוספים צפונה, ובעיקר בשל כך ששני חצאי האי שוכנים על האי מגרייה ולפיכך אינם חלק מאירופה היבשתית. הנקודה הצפונית באירופה היא על כן כף הינרודן (Kinnarodden) מזרחה משם בנורדקין.
גרייטפול דד

תחילת הדרך

הלהקה נקראה בראשונה "הווֹרלוֹקס" ושינתה את שמה ל"גרייטפול דד" לאחר שגרסיה בחר שם באקראי מתוך מילון. חברה הלהקה היו "להקת הבית" של ה"מרי פרקנסטרס" (חבורה של מעריצים ואוהדים של הסופר קן קיזי) והושפעו עמוקות מהשימוש הרווח של חבורה זו ב-LSD.
ההשפעות המוזיקליות על הצליל של הלהקה היו מגוונות ושילבו את הפסיכדליה של התקופה עם רית'ם אנד בלוז בסיסי ומוזיקת קאנטרי עממית, בנוסף להשפעות סגנוניות נוספות שהגיעו מלש כמו ג'אז חופשי ומוזיקה קלאסית מודרנית (לש היה תלמיד של המלחין לוצ'אנו בריו). שילוב זה יצר צליל מיוחד שעוגן במקורות הוותיקים של המוזיקה האמריקאית אך שיקף גם את תחושת ההרפתקנות והחיפוש אחר "הבלתי נודע המוזיקלי". מאפיין זה של נסיוניות וחידוש מוזיקלי אפיין רבות מההופעות החיות של הלהקה.
תקליטיהם הראשונים שיקפו את אופי ההופעות החיות - קטעים ארוכים של נגינה עם סולואי גיטרה של גרסיה, למשל ב "Dark Star", אך חסרו את החיות והאנרגיה של ההופעה ולא נמכרו היטב. גם האלבום "live/Dead" מ-1969 לא הצליח במיוחד ורק אלבומי שנת 1970 - "American Beauty" ו-"Workingman's Dead" הביאו לפריצת הגרייטפול דד לתודעת הקהל הרחב בזכות שירים במבנה סטנדרטי יותר וסגנון צליל אקוסטי ורגוע.

שינויים בהרכב הלהקה

במשך השנים חלו תמורות רבות בהרכב הלהקה: פיגפן ניגן עד מותו (ב-1973) במגוון כלים ותרם גם את שירתו. בין 1971 ו-1975 נטל מיקי חופשה ארוכה מפעילות בלהקה. טום "TC" קונסטנטן ניגן בקלידים בין 1968 ו-1970, ובשנת 1971 החליפו קית גודשו, והביא את אשתו דונה כזמרת ליווי, עד ששניהם עזבו ב-1979 וברנט מידלנד הגיע לנגן בקלידים והיה חבר בלהקה עד מותו ב-1990. לאחר מכן ברוס הורנסבי ווינס וולניק איישו את הקלידים ועזבו ב-1992 ו-1995 בהתאמה.

גרייטפול דד בהופעה

ההופעות החיות היו לסמל המוכר ביותר של הגרייטפול דד; פרט לשנת 1975, שבה הופיעה בארבע הופעות בלבד, הלהקה הופיעה הופעות רבות מדי שנה ברחבי ארצות הברית, החל מחורף 1965 ועד ה-9 ביולי 1995, עם מספר גיחות לאירופה וקנדה, כולל 3 לילות של הופעה בפירמידה הגדולה בגיזה ב-1978. בממוצע רב שנתי הופיעו הגרייטפול דד כ-120 פעם בשנה, מספר הופעות גבוה משמעותית מלהקות אחרות שהתמקדו יותר בהקלטת אלבומי אולפן. אלבומי האולפן של הגרייטפול דד היו ברובם אוספים של שירים חדשים שבוצעו קודם לכן בהופעות.
הופעותיהם התאפיינו בקטעים ארוכים של אלתור אישי, שהשתלבו ליצירה הרמונית, תוך מעבר והתמזגות של שיר אחד למשנהו.
הלהקה התפרסמה בכך שהתירה ל"דד הדס" (מעריציה) להקליט את הופעותיה ללא הגבלה, ובמשך שנים רבות הופעותיהם כללו קטעים מיוחדים לטובת המקליטים. ההפצה הותרה ללא הגבלה כל עוד היא ללא מטרת רווח.
הגרייטפול דד היו חלוצים בשיווק באמצעות דיוור ועוד לפני היות הדואר האלקטרוני נהגו לאסוף שמות וכתובות של מעריצים ושלחו אליהם מעת לעת דפי מידע על הלהקה ותוכניותיה. דפים אלו כללו הצעות רכישת טובין שונים והרווחים מימנו את ההפצה. 
בשנת 1995 מת ג'רי גרסיה מהתקף לב וחברי הלהקה הנותרים החליטו לא להשתמש יותר בשם "גרייטפול דד" מתוך הוקרה לזכרו. רובם פנו לפרויקטי סולו וחלקם מנגנים עד היום בלהקה שנקראת "דה דד" ('המתים').
רפאל פאסיו

רפאל פאסיו (בפינית: Rafael Paasio; ‏6 ביוני 1903 - 17 במרץ 1980), ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד, היה ראש ממשלת פינלנד פעמיים, בשנים 1966-1968 ובין פברואר לספטמבר 1972.

תולדות חייו

בגיל 17 היה פאסיו סדר דפוס והיה פועל דפוס עד 1938. במהלך מלחמת העולם השנייה היה ראש איגוד הפועלים הצעירים וערך את בטאון המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
משנת 1942 היה פוליטיקאי פעיל, תחילה בממשל המקומי בעיר טורקו ומ-1948 כחבר פרלמנט וכיהן כשר התחבורה ושר הרווחה בממשלתו של אורהו קקונן בראשית שנות החמישים. כיו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט היה אחראי על רקימת קשרי החוץ של המדינה עם ברית המועצות, תוך יצירת מאזן של ידידות ושיתוף פעולה תוך שמירה על עצמאות מדינית. 
משנת 1963 כיהן כראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, במסגרתה נבחר לראש הממשלה ב-27 במאי 1966. ממשלתו הייתה ממשלת שמאל-מרכז רחבה שכללה מחד את מפלגת המרכז של קקונן ומאידך, לראשונה מאז 1948, את המפלגה הקומוניסטית. פאסיו נזכר כראש מפלגה שאיחד את מפלגתו וגיבש אותה וכמי שיצק, בממשלתו הראשונה, את היסודות למדינת הרווחה הפינית. במסגרת ממשלתו השנייה חתם על הסכם סחר חופשי ראשון בין מדינתו לבין השוק האירופי המשותף.
פאסיו ביקר בישראל ב-22 במאי 1967, בעיצומה של תקופת ההמתנה המתוחה שלפני מלחמת ששת הימים.
בוריסלב איבקוב

ביוגרפיה

בגיל 16 בוריסלב איבקוב השתתף באליפות יוגוסלביה וזכה במקומות 4–7. בשנת 1950 הוא התחרה בתחרות בינלאומית בבלד וזכה במקום 5–6. בשנת 1951 הוא זכה באליפות העולם לנוער. איבקוב השתתף בתחרויות רשמיות רבות וזכה מספר פעמים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא היה בין השחמטאים החזקים בעולם, והתקדם עד לשלב הפלייאוף באליפות העולם בשחמט 1966.
במהלך הקריירה הוא ניצח מספר אלופי העולם לרבות וסילי סמיסלוב, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן, בובי פישר ואנטולי קרפוב.
למרות שהפסיק להשתתף בתחרויות באופן סדיר בשנת 1975, המשיך איבקוב להתחרות מפעם לפעם. החל מפברואר 2014 הוא אינו שחמטאי פעיל.
תומאס מלורי

סר תומַאס מַלורי (באנגלית: Thomas Malory;‏ 1399 - 14 במרץ 1471) היה המחבר או המהדיר של "מות ארתור" ("Le Morte d'Arthur"), הגרסה הקאנונית ביותר של סיפורי המלך ארתור ואבירי השולחן העגול. חוקר-העתיקות ג'ון לילנד האמין שהוא היה ולשי, אך רוב החוקרים כיום מניחים שהיה סר תומאס מלורי מניובולד-רבל שבוורויקשייר. שם המשפחה מופיע במגוון איותים, לרבות Maillorie, Mallory, Mallery ו-Maleore. השם נובע משם התואר maleüré בצרפתית עתיקה (שמקורו בביטוי הלטיני male auguratus) ומשמעו - ביש-גדא או מבשר-רעות.

חייו

מעטות הן העובדות הידועות בוודאות אודות תולדות חייו. לפי ההנחה הנפוצה המזהה אותו עם סר תומאס מלורי מניובולד-רבל שבוורויקשייר, הוא נולד ככל הנראה בסביבות שנת 1405 (הגם שישנם חוקרים שהציעו תארוך מוקדם יותר). בדומה לאביו הוכתר לאביר. נלחם בצרפתים בקאלה במלחמת מאה השנים, ונבחר לפחות פעמיים לכהן בפרלמנט הבריטי. כמו כן, במהלך שנות החמישים של המאה ה-15 הואשם ברשימה מרשימה של אישומים פליליים, שכללו פריצה, אונס, שוד צאן וניסיון לארוב לדוכס מבקינגהאם. הוא נמלט ממאסר פעמיים, תוך לחימה במגוון כלי-נשק וצליחת תעלת-המגן של הכלא בשחייה, במקרה אחד.
הוא נכלא במספר אתרים בלונדון, לפרקים היה משוחרר בערבות אך מעולם לא הועמד לדין בגין האישומים שהוגשו נגדו. בשנות השישים של המאה ה-15 נחון לפחות פעם אחת על ידי המלך (הנרי השישי), אך לעיתים קרובות יותר הוא היה מוצא במפורש מרשימת החנינות על ידי הנרי השישי ואף על ידי יריבו ויורשו, אדוארד הרביעי. ניתן להבין מהערות שמלורי כותב בירכתי קטעים מספרו, שהוא חיבר לפחות חלק מעבודתו במהלך שהותו בבית-הסוהר. התיאור העצמי שהוא כותב בקולופון של "מות ארתור" הוביל להשערה שייתכן שהוא היה כומר, אך זו אינה סברה מקובלת:
 
אני מתפלל שכולכם, אדונים נכבדים וגברות כבודות הקוראים ספר זה על ארתור ואביריו, מתחילתו ועד סופו, תתפללו בעבורי בעודי בחיים, שאלוהים ידון אותי לכף זכות, ולכשאמות, תפילתי היא שכולכם תשאו תפילה לעילוי נשמתי. אשר על כן ספר זה הושלם בשנה התשיעית למלכות המלך אדוורד הרביעי, בידי סר תומאס מלורי, אביר, שישו מסייע בעדו בעוצמתו כי רבה, שהוא משרתו של ישו יומם וליל.
מלורי נפטר במרץ שנת 1471, פחות משנתיים לאחר שסיים לכתוב את יצירתו הגדולה.

השפעתו

מלורי הצעיר הופיע כדמות בסוף ספרו של ט.ה. וייט, "המלך לשעבר ולעתיד", שהתבסס על "מות ארתור"; הופעה קצרה זו נכללה במחזמר "קמלוט" שהועלה בברודוויי. רבים משורשי העיבודים המודרניים לאגדה על המלך ארתור נטועים ביצירתו של מלורי, לרבות הסרט "אקסקליבר" של ג'ון בורמן מ-1981, שהכיל בתוכו את כל יסודות הספר.
מתוך יצירתו הגדולה, "מות ארתור":
הדבר אירע בימי מלכותו המהוללים של אטר פנדרגון מלך אנגליה. 
בן נולד למשפחת המלוכה; ואף-על-פי שלא ידע דבר על מוצאו הרם, הגיע לכס-המלכות ויהי למלך ארתור
.
— "אבירי השולחן העגול", הוצאת מודן
גלדן נפוח

מאפיינים

אורכו של כריש זה 110-90 ס"מ והוא בעל עור בצבע כתום עד צבע קרם עם פסים דהויים חומים ונקודות שחורות על פני העור. יש לו ראש עגלגל עם זימים קטנים, סנפירים גב הצמוד לזנב ושלושה זוגות סנפירי גפיים. הזנב מסתיים בקצה מחודד.
כריש זה חי לאורך החופים של אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית לאורך האוקיינוס השקט במים טרופיים וממוזגים. הוא חי במים רדודים עד עומק 460 מטר בין אצות קלפ, סלעים ועשבי ים.
הכריש פעיל בלילות ויוצא אז לחפש דגים קטנים, סרטנים ורכיכות ימיות. עורו של הכריש בעל תאי פלואורסצנציה הזוהרים בחושך באור ירוק ועוזרים לכרישים לתקשר.
כריש קטן זה עשוי ליפול טרף לטורפים ימיים ולכרישים גדולים ממנו. הוא מסתתר בין הסלעים והאצות כדי להינצל. אם הוא נתפס הוא יכול להתנפח מבלי שיתאפשר להוציא אותו.
הודו במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של הודו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 32 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשמונה מדליות. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף האתלטיקה עם זכייה בשתי מדליות כסף בריצת 400 מטר משוכות לנערים וזריקת דיסקוס לנערים, ודירוג במקום ה-11 בריצת 3000 מטר נערים ובמקום ה-13 בהליכה תחרותית למרחק של 5 קילומטר לנערות. ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים נאים גם בענפים איגרוף עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל תרנגול נערים ומדליית ארד בקטגוריית משקל קל נערים, והיאבקות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 60 ק"ג לנערות בסגנון היאבקות חופשי ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 100 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות חופשי. המשלחת זכתה גם במדליות כסף בענפים בדמינטון בטוניר הנערים ובטניס בטורניר היחידים לנערים.
ספורטאי המשלחת רשמו הישגים גם בענפים הרמת משקולות שדורגו במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 48 ק"ג נערות, בג'ודו עם סיום במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 55 ק"ג נערים ובקליעה כאשר העפילו לשלושה גמרים בהם דורגו במקום החמישי בטוניר הנערות בירי ברובה אוויר למרחק של 10 מטר, במקום השישי בטורניר הנערות בירי באקדח אוויר למרחק של 10 מטר, ובמקום השמיני בטורניר הנערים בירי ברובה אוויר למרחק של 10 מטר. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים חתירה, טניס שולחן, כדורסל, קשתות ושחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 32 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליית. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים קשתות עם זכייה במדליית ארד בטורניר הנערים והרמת משקולות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 77 ק"ג נערים ודירוג במקום השישי בקטגוריית משקל עד 58 ק"ג נערות. ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים נאים גם בענפים בדמינטון שדורגו במקום הרביעי הטורניר היחידים נערים, גולף עם דירוג במקום החמישי בטורניר הנערים, קליעה עם דירוג במקום השישי בטורניר הנערות בירי באקדח אוויר למרחק של 10 מטר וטניס שולחן עם העפלה לרבע גמר בטורניר הזוגות מעורב. בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא זכתה במדליות בענף האתלטיקה אך רשמה הישגים כאשר דורגה במקום הרביעי בריצת 110 מטר משוכות נערים, במקום החמישי בריצת 1500 מטר נערים וזריקת דיסקוס נערים, במקום השישי בהטלת כידון נערות ובמקום האחת עשרה בהליכה תחרותית למרחק של 5 ק"מ לנערות. ספורטאי המשלחת רשמו הישגים גם בענף ההיאבקות כאשר דורגו במקום הרביעי בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות חופשי, במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 85 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות יווני-רומי ובמקום השישי בקטגוריית משקל עד 46 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות חופשי. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים איגרוף, התעמלות, חתירה, טניס, קאנו/קיאק, שחייה ושיט.

משחקי החורף

הודו השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער לילהאמר ושלחה משלחת המונה ספורטאי יחיד שהתחרה בענף סקי אלפיני. הספורטאי לא סיים את המירוץ במסלולים סלאלום וסלאלום ענק ולא החל את המירוץ ביתר המסלולים.
החזית העממית לשחרור תיגראי

היסטוריה

בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 כשאתיופיה הייתה תחת שלטון הדרג, קבוצה של מהפכנים תיגראינים הקימו את הארגון הלאומי התיגראיני. ארגון זה יצר תאים סודיים וערך תעמולה מוגברת באזורים המיושבים בתיגראינים. הארגון הטיגראני  היה בין הארגונים החשובים והמשפיעים וגייס תיגראינים רבים למען התקוממות נגד השלטון הצבאי. לאחר שהחונטה הצבאית הצליחה לבלום את הארגון הוא קרא להתקוממות צבאית בכל רחבי אתיופיה כנגד המשטר. בפברואר 1975 לאחר שינוי ארגוני וצבאי ארגון זה שינה את שמו ל"החזית העממית לשחרור תיגראי" .
בדומה לארגונים אחרים בהם השעביה האריתראי, הוויאנה (יחד עם התנועה העממית-דמוקרטית האתיופית) נלחמה כנגד שלטונו הצבאי של מנגיסטו היילה מריאם, ושלטה באזורים נרחבים בוואלו ובאגמדיר. 
ב-1983, הגוף שהקים את הוויאנה, ייסד גוף פוליטי בשם הליגה המרקסיסטית-לניניסטית התיגראינית על פי מודל מפלגת העבודה האלבנית. הליגה המרכסיסטית הציגה עצמה באתיופיה בשם וויאנה.
הוויאנה הונהג על ידי וועדה מרכזית ופוליטביורו. ארגון הוויאנה חולק לארבעה ארגונים אזורים, מהם שלושה בתיגראי ואחד מחוץ לאתיופיה שפעל במישוריים דיפלומטיים. כל אחד מהארגונים האזורים היה בעל חברי פוליטביורו שתיאמו את הפעולות עם הארגון המרכזי. ארגון החוץ ניהל מאבק דיפלומטי  כנגד המשטר האתיופי בעיקר בסודאן, במזרח תיכון, באירופה ובצפון אמריקה.
עקב הצלחת הוויאנה בהשתלטות על אתיופיה ב-1991 וההתמוטטות של השלטון הקומוניסטי באלבניה, הוויאנה נטש את האידיאלוגיה המרקסיסטית-לניניסטית. ההנהגה של הוויאנה טענה שהליגה המרקסיסטית-לניניסית התיגראינית פורקה כאשר הארגון הצטרף לאיחדג שהצליחה להשתלט על אתיופיה לאחר ההתמוטטות הדרג ב-1991. מלס זנאווי, שכיהן כראש ממשלת אתיופיה, היה יושב ראש הסיעה ומנהיגה מ-1979 ועד למותו ב-2012.