google/wiki40b huggingface dataset:
אווה מרסיל

ראשית חייה

אווה מרסיל פיגפורד נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, לאם אפרו-אמריקאית ולאב פורטריקני. שמה האמצעי, מרסיל, הוא מיזוג של השמות מרג'ורי ולוסיל, שמותיהן של סבתותיה.
עזבה את לימודיה ב"אוניברסיטת קלארק אטלנטה" שבאטלנטה, ג'ורג'יה לאחר זכייתה בעונה השלישית של "הטופ מודל הבאה".

דוגמנות

כאמור, מרסיל היא זוכת העונה השלישית של הטופ מודל הבאה, לאחר שגברה על מתחרותיה יאיא דה קוסטה ואמנדה סוופורד. פרסיה כללו חוזה עם חברת הקוסמטיקה "קאברגירל", כתבה במגזין "Elle" וחוזה דוגמנות עם סוכנות "פורד מודלס".
עם זכייתה נשאה את הנאום הבא:
הטום בוי הצעירה מאל. איי. שמעולם לא הייתה יפה. לא הייתי הילדה החמודה בבית הספר. הגעתי לכאן כנמוכה ביותר ועם חוסר הביטחון הפנימי הגבוה ביותר, ועכשיו אני הטופ מודל הבאה. ואני זוכה לייצג לייצג את כל הבנות הצעירות שמרגישות כמוני... היכונו, כי אווה מגיעה. הא!
מרסיל הופיעה על שערי המגזינים "Brides Noir",‏ "Women's Health and Fitness"‏ (מאי 2005),‏ "King magazine" (יוני 2005),‏ "IONA" (נובמבר 2005) ו-"Essence". בנוסף דיגמנה ביו היתר לחברות "קאברגירל", "DKNY", "סמסונג", "רד" ו-"Applebottoms", ולמגזינים "Jewel",‏ "In Touch Weekly",‏ "WeTheUrban",‏ "UNleashed", ‏"Star", ‏"Elle" ו-"Elle Girl". עבודות המסלול שלה כוללות דוגמנות למארק באוור - סתיו 2005, "Elle Girl presents Dare To Be You: Wal-Mart Meets America's Next Top Model 2005", גראני סטרוק - סתיו 2005, דבורה לינדקוויסט - אביב 2006, "נקאדה" - אביב 2006 ו-"מונארכי" - סתיו 2007.
ב-15 בנובמבר 2006 עזבה את סוכניה בני מדינה וטיירה בנקס. עם מעברה לסוכנות חדשה, הסירה באופן רשמי את השם "פיגפורד" משמה, והחליפה אותו בשמה האמצעי, מרסיל. לטענתה, מהלך זה נבע מרצונה לפתוח קריירת משחק בזכות עצמה, ולא כתוצאה מעבודתה כדוגמנית.
כיום חתומה בסוכנות "אל. איי. מודלס".

טלוויזיה

מרסיל הופיעה ככוכבת אורחת במספר סדרות של הרשתות UPN ו-The CW, שבהן "קווין היל" (שני פרקים), "סמולוויל" (פרק אחד), "כולם שונאים את כריס" (פרק אחד), "The Game" (פרק אחד) ו-"Wild 'n Out" (פרק אחד). כמו כן הופיעה כדמות חוזרת בסדרה -"בית הכאב של טיילר פרי".
כמו כן הנחתה את תוכנית המציאות של רשת BET J, ‏"My Model Looks Better Than Your Model", וכן את "Rip the Runway" של BET. בנוסף הופיעה במספר וידאו-קליפים, כמו "Baby" של אנג'י סטון, "I Get Money" של 50 סנט ו-"DJ Play a Love Song" של ג'יימי פוקס.
בשנת 2006 לוהקה מרסיל לתפקיד קבוע בסדרה "The Wedding Album" מבית FOX, אך זו בוטלה עוד לפני עלייתה לאוויר.
בשנת 2008 הצטרפה לקאסט הסדרה "צעירים חסרי מנוח", בתפקיד האם הצעירה טיירה המילטון. לאחר מספר חודשים, דמות זו, שנועדה להופיע מספר פרקים מצומצם, נהייתה לדמות קבועה בסדרה. בשנת 2009 מרסיל הייתה מועמדת לפרס "NAACP Image" על תפקידה בסדרה, וזכתה עליו בפרס הוליווד הצעירה.
הופעותיה בקולנוע כוללות בין השאר את הסרטים "Young Hollywood", "קרוסאובר" ו"אני חושב שאני אוהב את אשתי".
בשנת 2010 הנחתה את עונתה הראשונה של תוכנית המציאות מבית Oxygen, ‏"Hair Battle Spectacular".

חיים אישיים

ביולי 2006 החלה לצאת עם לנס גרוס, ששיחק לצדה בTyler Perry's House of Payne. הזוג התארס ב-24 בדצמבר 2008, ונפרד במרץ 2010. בנשים 2010-2012 יצאה עם זמר הראפ פלו ריידה.
החל מינואר 2013 נמצאת בזוגיות עם המשורר והזמר קווין מק'קול. ב-31 בינואר 2014 נולדה בתם המשותפת הראשונה, מרלי ריי מק'קול.
קריית וולפסון

היסטוריה

באמצע שנת 1962 תוכנן לךהקים בשטח  הקריה בניינים בני 6-8 קומות. בסוף 1962 נמכר השטח של שכונת וולפסון, בן 31.5 דונם, במכרז. 
המגדלים הוקמו בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי חברת וולפסון קלור מאיר בע"מ (שהקימה גם את מגדל שלום בתל אביב). בראש המיזם עמדו האחים מרדכי ומשה מאיר, שזכו לעידוד של מרדכי איש שלום, יושב ראש חבר המנהלים של בנק ירושלים, על קרקע שרכשו תמורת 1.2 מיליון דולר מהכנסייה היוונית-האורתודוקסית ומינהל מקרקעי ישראל.
התכנון הראשוני של המגדלים נעשה על ידי האדריכל איי אם פיי, שהציע שלושה מגדלים בני 29 קומות כל אחד. הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אישרה את התוכנית, אולם ערעור לוועדה המחוזית התקבל ואושרו מגדלים בני 16 קומות בלבד, ופיי פרש מהובלת המיזם. גם מגדלים בגובה זה היוו הישג מבחינת היזמים, משום שבנייה לגובה לא הייתה קיימת בירושלים של אותה עת. "נראה שכמו בתל אביב שימש התכנון של אדריכל עולמי זרז ותנא מסייע להשגת מטרות תכנון שהעין הציבורית מתקשה לקלוט", כתב על כך שי מאיר, בנו של מרדכי מאיר.
את פיי החליף האדריכל יצחק פרלשטיין, שתיכנן שכונה בת חמישה מגדלי מגורים בני 16 קומות כל אחד, שלמרגלותיהם כמה עשרות דירות מדורגות (התואמות את המבנה הטופוגרפי של האזור) ומרכז מסחרי. התוכנית אושרה במהלך שנת 1970 למרות טענות שתסתיר את השמש לתושבי שערי חסד, והוצגה לציבור במסיבת עיתונאים באוגוסט 1970. בשנת 1972, העלה קצין הכנסת את החשש שמהמגדלים ניתן יהיה לצלוף על הכנסת, אולם היה זה מאוחר מדי מכדי לבטל את התוכנית. בפברואר 1973 התכנסה ישיבה של נשיאות הכנסת עם שר הפנים, שר המשטרה ושר המשפטים בה עלתה ההצעה לרכוש את הקומות העליונות של המגדלים כדי שלא יוכלו לשמש לצליפה על הכנסת.
לאחר הקמתם של שני המגדלים הראשונים קמה מחאה ציבורית. ראש העירייה החדש, טדי קולק, ביקש להכין תוכנית חלופית לשלושת המגדלים שטרם נבנו, אך היזם מרדכי מאיר לא נענה להצעה זו. בשכונה נבנו כ-400 דירות ומרכז מסחרי בשטח 10,000 מ"ר.
במהלך השנים כתבו בעיתונות נגד המגדלים. אהרן מגד קרא להם "גידול סרטני", ה"מטיל את צל הבטון הכבד שלו על כל הנוף המזרחי של ירושלים, על שכונותיה העתיקות ועל עברה ועל יופיה". אריק בנדר מנה את המגדלים בין "המחדלים שפערו פצעים עמוקים בנוף העיר".
פאבל פלווה

תחילת דרכו

פלווה נולד ב-30 ביוני 1850 בעיר מוסקבה שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. בשנת 183 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, והוצב ברגימנט האולאנים של המשמר. בשנת 1877 הוא סיים את האקדמיה לפיקוד ומטה, ונשלח עוד באותה שנה להילחם במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) כקצין מטה בקורפוס ה-13. הוא חזר לרוסיה עם החתימה על חוזה השלום ב-1878, ונשלח לנסיכות בולגריה שזה עתה הוקמה, לסייע בארגונו של הצבא הבולגרי. הוא שירת בתפקידי מטה שונים בצבא הבולגרי, וב-1880 הוחזר לרוסיה. בשנת 1890 קיבל פיקוד על רגימנט הפרשים ה-12, וב-1893 הועבר למטכ"ל המחוזי בווילנה. ב-1895 מונה למפקד בית הספר לפרשים ניקולאי, וב-1899 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-2. ב-7 במרץ 1905 מונה למפקד המבצר בוורשה, אבל ב-4 ביולי של אותה שנה הועבר לפקד על הקורפוס ה-13. ב-1906 מונה לסגן מפקד חיל המצב של וילנה, וב-6 בדצמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. ב-17 במרץ 1909 מונה למושל המחוז הצבאי של מוסקבה.
ספרינגפילד (אילינוי)

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1819 והפכה לבירת מחוז בשנת 1823. שמה המקורי של העיר היה "קלהון", על שמו של סגן נשיא ארצות הברית ג'ון קלהון. ההחלטה על שינוי השם נעשתה בשנת 1832. בשנותיה הראשונות של העיר, הגיעה אליה מהגרים מקנטקי, וירג'יניה וקרוליינה הצפונית. בשנת 1837 הוכרזה העיר כבירת מדינת אילינוי, ובית המחוקקים של המדינה התכנס בה לראשונה בשנת 1839. בשנים אלו העיר התאפיינה בתעשייה נרחבת ובשגשוג כלכלי גדול.
הנשיא אברהם לינקולן החל את הקריירה הפוליטית שלו בעיר ובה נמצאת אחוזת הקבר שלו. לינקולן עבר לעיר בשנת 1831, וגר בה למשך מרבית חייו עד לתחילת כהונתו כנשיא ארצות הברית. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הייתה ספרינגפילד למקום מרכזי מאוד. גדודים רבים הוכשרו בעיר, והתעשייה העירונית התחזקה מאוד על מנת לתרום למאמץ המלחמתי. בסיום המלחמה (1865), הפכה העיר למקום מרכזי במערכת הרכבות הארצית והחזקה מאוד גם בזכות החקלאות, הפוליטיקה וכריית הפחם שבה.
בשנת 1909 נוסדה בעיר ה-NAACP, קואליציה של שחורים ולבנים נגד גזענות, בעקבות מהומות על רקע גזעי שאירעו בעיר ב-1908. במהומות אלו, אשר פרצו על ידי חשד לאונס נערה לבנה על ידי אדם שחור, נהרגו כמספר אנשים.
בשנת 2007, נשיא ארצות הברית ה-44, ברק אובמה הכריז בעיר על התמודדותו בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008.

השכלה

בעיר נמצאת הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת דרום אילינוי (Southern Illinois University) וכן אוניברסיטת אילינוי, שבה כ-5,000 סטודנטים.

גאוגרפיה

שטחה של העיר 156.2 קמ"ר מתוכם 139.9 קמ"ר שטחי יבשה ו-16.3 קמ"ר שטחי מים (10.46%).

אוכלוסין

נכון לשנת 2010 מתגוררים בעיר 117,000 תושבים. בעיר נמצאים 48,621 משקי בית ו-27,957 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 796.9 נפשות לקילומטר מרובע.
אלפרד מנדלזון

קורות חייו

מנדלסון למד מ-1927 עד 1931 באקדמיה למוזיקה של וינה אצל יוזף מרקס ופרנץ שמידט ובקונסרבטוריון של בוקרשט אצל מיכאיל ז'ורה. משנת 1944 עד 1963 ניצח על האופרה הרומנית הלאומית. משנת 1949 כיהן כפרופסור לקונטרפונקט בקונסרבטוריון.
מנדלסון חיבר כמה אופרות ובלטים, שמונה סימפוניות וסימפוניה דרמטית בשבע תמונות, פואמה סימפונית, סוויטה לכלי מיתר, קונצ'רטו לצ'לו, שני קונצ'רטי לכינור ושניים לפסנתר, מוזיקה קאמרית, אורטוריות, קנטטות, מוזיקה לתיאטרון ולקולנוע, יצירות כוראליות ושירים.
שונית קינגמן

היסטוריה

השונית התגלתה בשנת 1798 על ידי רב החובל אדמונד פאנינג במסעו על אונייתו "בסטי". השונית שמופתה על ידי רב החובל וו. א. קינגמן בשנת 1853 ונקראת על שמו, סופחה רשמית לארצות הברית ב-10 במאי 1922.

גאוגרפיה

אורך קו החוף של השונית, בשעות שפל הוא כ-3 ק"מ. גובה השונית מעל פני הים הוא מטר אחד בשעת שפל, ובשעת הגאות מכוסה השונית מים. השונית מקיפה לגונה עמוקה בה ניתן לעגון.

כלכלה

השונית אינה מיושבת ואין בה משאבים טבעיים. חברת התעופה פאן אמריקן השתמשה בלגונה בין השנים 1937–1938 כתחנת עצירה בין הוואי לסמואה האמריקאית וכן כנקודת עצירה של מטוסים ימיים בדרכם לניו זילנד.
טליה שפירא

ביוגרפיה

שפירא נולדה לפאניה, ציירת, ולשמואל, חשמלאי, למשפחה בת שני ילדים. שפירא גדלה בשכונת תל גנים ברמת גן. היא למדה בתיכון רננים והופיעה בתיאטרון לנוער "שחרית". אמה נפטרה מסרטן כשהייתה בת 16.
שירתה בלהקת גייסות השריון יחד עם דורי בן זאב, תיקי דיין ואבי טולדנו. לאחר מכן, החלה לשחק בתיאטרון הקאמרי, התיאטרון העממי, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ותיאטרון חיפה.
ב-1969 השתתפה בתוכנית "צץ וצצה", הפקה משירי נתן אלתרמן. כמו כן, שפירא נמניתה עם חברי "חבורת לול" והשתתפה במערכון המפורסם "לה מרמור".
הוציאה שני תקליטים עם סיפורי ילדים: "סיפורים לפני השינה" ב-1985 ו"עוד סיפורים לפני השינה" ב-1987.

בשנת 1987 אובחנה כחולה בסרטן והחלה לעבור טיפולים.
ב-1988 העלתה הצגת יחיד קומית פרי עטה בשם "אחת העם", בה גילמה דמויות סטריאוטיפיות של פולניה, מנחת סדנאות ניו אייג' ועוד.
במהלך חייה השתתפה שפירא בסרטים: "ארבינקא" (1967), "שבלול" (1969), "חדווה ושלומיק" (1971), "הבלש האמיץ שוורץ" (1973), "עיניים גדולות" (1974), "חגיגה בסנוקר" (1975), "חגיגה לעיניים" (1975), "יופי של צרות" (1976), "סרט וארוחת בוקר" (1977), "בלפר" (1978) ו"מונולוג של אשה צעירה" (1988). 
על משחקה בסרט "חגיגה לעיניים", זכתה שפירא בפרס השחקנית הטובה בקולנוע ב-1975 בפסטיבל הסרטים בצפת. בתחילת שנות השמונים השתתפה שפירא בתפקיד "ביש" בתוכנית הטלוויזיה הלימודית, "חשבון פשוט".
ב-1984 השתתפה בסדרה "קרובים קרובים" בטלוויזיה החינוכית בתור האסטרולוגית תיאודורה בלפור.
ב-1987 השתתפה בסדרת הילדים "הופה היי" לצד ספי ריבלין, יגאל בשן ועוזי חיטמן.

שפירא הייתה נשואה פעמיים. בעלה הראשון היה איש העסקים יורם בן טובים ובעלה השני מפיק הקולנוע יעקב ליפשין (בעלה לשעבר של הילה אלפרט).
לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן, שפירא נפטרה כשהיא בת 45 בלבד ונטמנה בבית העלמין קריית שאול.
טרם מותה הקדיש לה חברה הקרוב, שלום חנוך, את שירו "את מביאה הכל לידי דמעות".
הותירה אחריה שני בנים. בנה הבכור, יוני בן-טובים, היה לימים הבאסיסט של להקת הרוק "זקני צפת".
ב-2015 הוקרן הסרט התיעודי "17 התחלות על טליה" במסגרת פסטיבל דוקאביב, שביים בנה, יוני בן-טובים. בן-טובים עבד על הסרט במשך עשר שנים והוא עוסק בפן הפחות מוכר ביצירתה של שפירא - הכתיבה, ומבוסס על יומנים וסיפורים קצרים שכתבה בחייה.
ישיבת באר יצחק (קריית יערים)

תולדות הישיבה

הישיבה הוקמה על ידי איש העסקים החרדי דוד דרויש בהוראת רבו הרב משה שפירא בשנת תשס"ב, ונקראה על שם אביו של דרויש ר' יצחק דרויש.
ראש הישיבה הוא הרב מנשה תופיק-אביעזרי, והרבנים שמעון אביעזרי ורפאל יפעי משמשים כ-ר"מים ומגידי שיעור.
בחודש מאי 2014 דווח על 150 תלמידים הלומדים בישיבה. לקראת שנת הלימודים תשע"ז התקבלו לישיבה 60 בחורים. לקראת שנת הלימודים תשע"ח התקבלו לישיבה 80 בחורים.

המבנה בו שוכנת הישיבה

בתחילת שנות ה-70 עלה הרעיון להעלות לארץ ישראל את ישיבת טלז מן העיר קליבלנד שבארצות הברית. נדבן יהודי בשם אירווינג סטון תרם את הכסף להקמת מבנה הישיבה המרשים על ראש הגבעה שבמרכז השטח, וסביבו הוקמו מבני המגורים לתלמידים ולמורים. התוכנית לא יצאה אל הפועל, ובמשך שנים רבות עמד רוב שלד המבנה כמעט ללא שימוש, בעוד רק חלקים קטנים ממנו שימשו את ישיבת "נווה ציון".
במהלך שנת 2013 שופץ המבנה בתרומתו של דוד דרויש. הוא נחנך ערב ראש השנה תשע"ד ותפילות ראש השנה התקיימו במבנה החדש.
גבריאל חיימה גומס

היסטוריית מועדונים

גבריאל גומס החל את הקריירה בקבוצת אתלטיקו נסיונל, שם שיחק לאורך שמונה עונות וזכה עם הקבוצה בשלושה תוארי אליפות. לאחר מכן עבר למיונאריוס ועימה זכה באליפות נוספת ולאחר שנתיים, ב-1988, עבר לאינדפנדיינטה מדיין. דווקא כששיחק אצל היריבה העירונית, הצליחה אתלטיקו נסיונל בהדרכת המאמנים פרנסיסקו מטוראנה והרנן דריו גומס, אחיו הבוגר של גבריאל, לזכות בקופה ליברטדורס בשנת 1989. גומס חזר לנסיונל ב-1991 לקדנציה שנייה ופרש מכדורגל בסוף שנת 1994 בגיל 35.

נבחרת לאומית

גומס הופיע במדי נבחרת קולומביה 49 פעמים וכבש שני שערים. הוא היה שותף לאחד הדורות המוצלחים של הכדורגל הקולומביאני והעפיל עם הנבחרת למונדיאל 1990 ו-1994. במונדיאל 1990 שיחק את כל ארבעת המשחקים ועזר לנבחרתו להעפיל לשמינית הגמר, שם הודחה בידי קמרון. כעבור 4 שנים במונדיאל 1994, הגיעה קולומביה כאחת המועמדות לזכייה, אבל הפסידה כבר במשחק הראשון לרומניה 1-3, משחק שבו גבריאל גומס שיחק. לקראת המשחק השני מול ארצות הברית, קיבלו צמד המאמנים, מטוראנה וגומס, איומים מפורשים על חייהם ודרישה להוציא את גבריאל מההרכב. בעקבות האיומים שאף שודרו בטלוויזיה, גומס לא שותף יותר על להדחתה המוקדמת של הנבחרת.
בנוסף, השתתף גומס בטורנירי הקופה אמריקה של 1987, 1989 ו-1993, והשיג עם הנבחרת את המקום השלישי ב-1987 ו-1993.

קריירה כמאמן

גומס החל את קריירת האימון שלו מיד לאחר פרישתו וכבר ב-1997 מונה למאמנה של אנביגאדו. לאחר שנתיים עבר לאמן את אתלטיקו נסיונל והוליך אותם לזכייה בקופה מרקונורטה ב-1997 ו-1998. אימן אחר כך בקבוצות אוניון מגדלנה, דפורטס קינדיו ואתלטיקו בוקרמנגה, עד שעבר ב-2003 לשתף פעולה עם אחיו הרנן, שאימן באותה תקופה את אקוודור. גבריאל שימש כעוזרו וב-2005 חזר לאמן את קראקס. לאחר שנה שוב הצטרף כעוזרו של אחיו, הפעם בנבחרת גואטמלה עד לשנת 2008, אז שוב חזר לאמן את אתלטיקו נסיונל. הפעם הקדנציה בנסיונל נכשלה והוא הצטרף כעוזרו של הרנן שאימן את אינדפנדיינטה סנטה פה ב-2009. ניסיון האימון האחרון שלו היה ב-2014 עם חגוארס קורדובה, אך גם כאן לא צלח.
יוהאנס מגרלנדיה

יוהאנס מגרלנדיה (בלטינית: Johannes de Garlandia; באנגלית: John of Garland) היה פילולוג, משורר, ומורה מימי הביניים. תאריכי לידה ומוות אינם ידועים במדויק, אבל הוא כנראה חי בערך מ־1190 עד 1270.

ביוגרפיה

הוא נולד באנגליה, ולמד באוקספורד ולאחר מכן באוניברסיטת פריז (של ימי ביניים), שם הוא לימד בשנת 1220. הוא חי ולימד בגדה השמאלית של פריז באזור קלו דה גרלנד (Clos de Garlande), שעל שמו נקרא מאוחר יותר רחוב גלאנד (Rue Galande). זה המקור של השם שבו הוא בדרך כלל ידוע. העובדות העיקריות על חייו נלקחו משירו De triumphis ecclesiae ("על ההצלחות של הכנסייה").
ב־1229, הוא היה אחד המאסטרים הראשונים של אוניברסיטת טולוז החדשה. את השיר שלו Epithalamium Beatae Mariae Virginis הוצג בשנת 1230 לנציג האפיפיור רומאנוס דה סנקטו אנגלו, אחד המייסדים של האוניברסיטה. הוא היה בטולוז במהלך אירועים סוערים של 1229–1231 (ראה מסע הצלב האלביגנזי), שהוא מתאר בשיר De triumphis. לאחר מותו של הבישוף פולק מטולוז (Foulques) ב־1231, הקאטרים חזרו להיות משפיעים על טולוז, מורים באוניברסיטה הפסיקו לקבל תשלום, ורבים חשבו שזה מסוכן מדי להישאר בעיר. יוהאנס מגרלנדיה היה אחד מאלה אשר ברחו, להסוות את עצמו בתור צמית או עבד.
הוא חזר לפריז, ושם רוג'ר בייקון שמע אותו מרצה. הוא עדיין היה שם ב־1245, כתב את השיר De triumphis ecclesiae; הוא סיים את הקורס בשנת 1252. הוא כנראה היה עדיין בחיים בשנת 1270.
היצירת של יוהאנס מגרלנדיה בנושא דקדוק היו בשימוש רב באנגליה, והודפסו על ידי ריצ'רד פינסון ווינקין דה וורד. הוא גם כתב שירים רבים בלטינית. בנוסף לשירו הידוע De triumphis ecclesiae, אחד משיריו הידועים הוא "שיר כלולות לבתולה הברוכה מרים" (Epithalamium beatae Mariae Virginis). יצירה חשובה אחרת שלו היא ה־Dictionarius – מילון של מילים לטיניות עם תרגומים לצרפתית ודוגמאות למילים האלה מחיי היום־יום של פריז של התקופה. כותרת הספר הזה היא השימוש הידוע הראשון במילה הזאת, שפירושה "אוסף מילים", וממנה התפתחה המילה האנגלית dictionary, ומילים דומות בשפות אחרות. הוא גם כתב את ספר הדקדוק Compendium totius grammatices ושני ספרים בנושא מקצב שירה: Synonyma ו־Equivoca.
ספר בנושא אלכימיה בשם Compendium alchimiae מיוחס לפעמים ליוהאנס מגרלנדיה, אולם הוא נכתב במאה ה־14 על ידי מרטין אורטולנוס (Ortolanus).
הגסיפוס

תולדות חייו וחיבוריו

אוזביוס, בספרו היסטוריה כנסייתית, טוען שהגסיפוס נולד למשפחה יהודית, היה בקיא בכתבי הקודש היהודיים וידע עברית, אולם עקב הידע המצומצם מאד של אוזביוס לגבי היהדות, אמירה זו אינה יכולה להתקבל כפשוטה ]. החוקר וויליאם טלפר מראה כי ככל הנראה לא ידע הגסיפוס עברית, משום שהוא מסתמך על תרגום השבעים ולא על התנ"ך בעברית. אוזביוס מספר כי מותו והאלהתו של אנטינואוס, מאהבו של אדריאנוס, שאירעו בשנת 130, התרחשו בימי חייו של הגסיפוס. כן מספר אוזביוס שבתקופת האפיפיור אניקטוס (155-166) נסע הגסיפוס מארץ הקודש, דרך קורינתוס כשמגמת פניו רומא, אליה הגיע בימי אנקיטוס וחי בה עד ימי יורשו, אלאוטריוס (174-189)‏. 
לפי אוזביוס חיבר הגסיפוס "ספר זכרונות" (בלטינית:Hypomnemata או Memoranda; ביוונית: Ὑπομνήματα) בחמישה ספרים. לדברי הירונימוס כתב הגסיפוס חיבור העוקב באופן כרונולוגי אחר האירועים מייסורי ישו (הפסיון) ועד לתקופתו-שלו. חיבוריו לא היו היסטוריה גרידא אלא שימשו כדרשה לביסוס הנרטיב המקובל וכללו גינוי נגד המינות (בעיקר הגנוסיס וסיעת מרקיון).
מבין החומרים ההיסטוריים הייחודיים שניתן למצוא בציטוטי הגסיפוס, תיאור מותו של יעקב הצדיק, אחי ישו, אותו מצטט אוזביוס מספר הזכרונות החמישי; רשימת בישופי ירושלים הראשונים ורשימת האפיפיורים הראשונים (המקבילה בחלקה ושונה בחלקה מרשימותיהם של אירנאוס וסקסטוס יוליוס אפריקנוס); הזכרת צאצאי יהודה, אחי ישו החיים ברומא בימי הקיסר דומיטיאנוס ותיארוך הגעת הכופר ולנטינוס, מתלמידי מרקיון, לרומא בימי האפיפיור אניקטוס.

פסאודו הגסיפוס

במאה הרביעית תורגם ספרו של יוספוס פלביוס, "מלחמות היהודים" ללטינית, תוך עיבוד וקיצור. עיבוד מקוצר זה, ממנו תורגם לעברית "ספר יוסיפון, נקרא "ספר הגסיפוס". זאת בשל שגיאת תעתיק שמו של יוספוס שהובילה לזיהויו השגוי של יוספוס עם הגסיפוס. מחברו העלום של "ספר הגסיפוס" נקרא פסאודו-הגסיפוס.
זאב וולף לנדא

קורות חייו

נולד בטשכנוב. אביו היה רבי אברהם לנדא. משנישא עבר לגור בבית חותנו בסטריקוב, שם התחבר לחסידי קוצק ונחשב לאחד הבכירים שבהם. 
לאחר פטירת רבו, רבי מנחם מנדל מקוצק עבר להיות חסיד של רבי יצחק מאיר אלתר מגור. לאחר שגם זה נפטר בתרכ"ו, היה מבין החסידים שהכתירו את אביו לאדמו"ר. לאחר פטירת אביו, והוא בן 73, הוכתר לאדמו"ר בסטריקוב. הנהגתו הייתה בדרך של חסידות קוצק.

יחסו לשפה העברית

רבי זאב וולף לנדא נודע בבקיאותו בשפה העברית ובצחות לשונו. פרסם שירים, חידות ומליצות בעברית. הוא תקף את המתנגדים לשימוש בשפה העברית:
שמעו מלי והאזינו, 

הרחיקו מכם שפת מוזר ... 

שובו אל לשונכם שובו, 

שובו אל שפת אבות החלד, 

כי שם אוצר יקר ספון
גיי

גֵיי (מאנגלית: Gay) היא מילה בשפה האנגלית המציינת אדם הנמשך לבני מינו. באנגלית מכוונת המילה לכל המגדרים, אולם בעברית, ששאלה את המילה (כמו רבות משפות העולם), מתייחסת מילה זו לגברים בלבד (כמילה נרדפת ל"הומוסקסואל"). מקבילות נוספות למונח הן הומו או עליז (מיושן) כשם כולל להומואים זכרים, וגאה – תרגום שומר משמעות וצליל (תשמו"ץ), המתייחס לגאווה להט"בית (Gay pride) ובה-בעת שומר על צליל המילה האנגלית gay – ככינוי ללהט"בים. בעבר נהוג היה בישראל לכנות לסביות כ"נעמות" והומואים כ"נעימים", כתרגום המונח.

היסטוריה

המונח האנגלי "גיי" (gay) תיאר במקור את הרגשות שאננות, שמחה ואופטימיות. בעברו הרחוק יותר, בשנות ה-30 של המאה ה-17, הוא אף סימן חוסר-מוסריות.
בשלהי המאה ה-19 החל המונח להתקשר להומוסקסואליות, אך רק במהלך המאה ה-20 גדל בהדרגה השימוש בו במובן זה. ככל הנראה אחד השימושים הראשונים בדפוס במילה בהקשרה ההומוסקסואלי היה בספרה של גרטרוד שטיין מ-1922, "העלמה פר והעלמה סקין". באנגלית מודרנית משמש המונח הן כתואר השם והן כשם עצם. עד סוף המאה ה-20, השימוש במילה "גיי" לתיאור אנשים הנמשכים לבני-מינם היה בעיקר במאמרים ובמסמכים אחרים. באותה תקופה, בחלקים מסוימים של העולם הפך המונח לכינוי גנאי; דוגמה לכך היא בקרב המדינות דוברות האנגלית (ארצות הברית, קנדה, בריטניה וכו'), שבהן משמעות המילה "גיי" בקרב הצעירים זהה ל"שטויות" או "טיפש" (לדוגמה: "That's so gay" – "זה כ"כ גיי"). בשימוש זה אין הכוונה להומו, כך שניתן להשתמש במושג זה גם לגבי עצמים דוממים ומושגים מופשטים. יש מחלוקת בשאלה האם השימוש במשמעות זו שומר על המשמעות ההומוסקסואלית או לא.
מימזיס

מימזיס בניגוד לדיגסיס

אריסטו ואפלטון הנגידו בין מימזיס לדיגסיס. בדיגסיס אין זו הצורה בה יצירת אמנות מחקה את המציאות, אלא האופן בו המחבר או הדובר מתארים את המאורעות המיוצגים לקהל. בדיגסיס המחבר פונה לנמעניו ישירות, כדי לבטא את החופש שהוא נטל לעצמו בייצוג בדיון. לרוב חושבים על דיגסיס כעל "הגדה" (telling), המחבר מספר על הפעולות באופן בלתי ישיר, ומתאר מה הדמויות חושבות ומרגישות, בזמן שמימזיס נתפס כ"הראיה" (showing) של המתחולל בנפש הדמויות באמצעות פעולתן.
ההבחנה בין "הראיה" ל"הגדה" הייתה מקובלת עד לשנות החמישים, כשספרו של וויין בות', "The Rhetoric of Fiction", התפרסם. בות' טען שהבחנה זו היא מלאכותית, מאחר שכל סיפור דורש מספר, בין אם הוא מדגיש את קיומו בטקסט ובין אם לא. בהתאם לכך, גם ההעדפה המקובלת של "הראיה" על פני "הגדה" אין בה תועלת. על כל סופר לבחור את המספר המתאים לאפקטים האמנותיים אותם הוא מנסה להשיג.
פארק טרפטו

פארק טרפטו (בגרמנית: Treptower Park - "טרפטואֶר פארק") הוא פארק הממוקם על גדת נהר השפרה ברובע טרפטו הנמצא בדרומה של העיר ברלין בירת גרמניה.

היסטוריה

הפארק משתרע על פני 360 דונם ונבנה בשנים 1876–1878 על פי תוכניותיו של מהנדס הגנים הראשי של ברלין גוסטב מאייר. עלות בניית הפארק הייתה 1.2 מיליון מארק, והוא נחשב לחידוש בזמנו שכן הוא היה פתוח לציבור הרחב, וכלל מתחם למשחקי ספורט. ב-1890 הוצב בחלקו המערבי של הפארק פסלו של מאייר שיצר הפסל אלברט מנתה, וב-1896 נערך בפארק יריד הסחר של ברלין. ב-1946 החלו עבודות על אנדרטת המלחמה הסובייטית, שנחנכה ב-1949 על שטח של 100 דונם. התוספת האחרונה לפארק נעשתה בשנים 1957–1958 וכללה גן ורדים שבו למעלה מ-25,000 שתילים, פסל ומזרקה. ב-14 ביולי 1987 נערך בפארק קונצרט של להקת הרוק הבריטית ברקלי ג'יימס הארווסט, שהיה קונצרט הרוק הראשון של להקה מערבית שנערך באוויר הפתוח בגרמניה המזרחית.

מונדיאל 2006

במהלך מונדיאל 2006 התקיים בפארק האירוע "פופ-קיק 06" שמשך אליו 200,000 מבקרים ועורר ביקורת קשה מצד התושבים באזור, שחששו מהרס הפארק ופגיעה בחיות הבר ששוכנות בו. בסופו של דבר, למרות כמות המבקרים שהפתיעה אפילו את מארגני האירוע, הנזק לסביבה היה מועט, ומתוך 135,000 אירו שהוקצו מראש לשיקום הנזקים, רק חלק קטן נוצל.

גן הבירה

בחלק המזרחי של הפארק, על גדת השפרה נמצא ה"צנר", גן בירה ופונדק עם 1,500 מושבים. המבנה בן למעלה מ-100 שנה אירח מדי קיץ אירועי תרבות, עד שנקנה על ידי רשת המזון המהיר ברגר קינג.

פארק שפרה

בתוך הפארק נמצא פארק שעשועים נטוש, 'שפרה פארק- ברלין'. הפארק פעל בין השנים 1969–2001. הבעלים של הפארק, נורברט וויטה, פשט רגל ועזב את גרמניה בפתאומיות. הוא לקח עמו כמה מהמתקנים בפארק לפרו ושם פתח פארק שעשועים קטן בכיכר ג'וקי בלימה.
רודריג בובואה

ביוגרפיה

בובואה נולד בעיר פואנט-א-פיטר שבגוואדלופ, שם גם התגלה על ידי השחקן מיקאל פיאטרוס. בשנת 2006 החל לשחק במדי קבוצת שולה בליגת העל הצרפתית.
בעונת 2008/9, עונתו השלישית במדי שולה, הוא קלע 10 נקודות, קלט 2.5 ריבאונדים ומסר 2.3 אסיסטים ב-22 דקות למשחק. בעקבות יכולתו הטובה, נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 2009 במקום ה-25 על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר. מיד לאחר היבחרו, הועבר בטרייד לקבוצת דאלאס מאבריקס.
ב-27 במרץ 2010, בובואה קלע 40 נקודות במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס. משחק זה היה משחק השיא שלו בעונת 2009/10. בעונתו הראשונה ב-NBA, הוא שותף ב-56 משחקים וקלע 7.1 נקודות ב-12.5 דקות למשחק.
בעונת 2010/2011 הוא זכה באליפות ה-NBA ביחד עם המאבריקס בגמר נגד מיאמי היט.
טורי איימוס

ביוגרפיה

נולדה בשם מיירה אלן איימוס (Myra Ellen Amos) בצפון קרוליינה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא בריטי. כאשר משפחתה הייתה בטיול (הם גרו בוושינגטון). כאשר הייתה איימוס בת שנתיים וחצי עברה המשפחה לבולטימור, מרילנד, שם היא התחילה לנגן בפסנתר כבר בגיל שנתיים וחצי, כאשר אחותה הגדולה למדה לנגן בפסנתר, וטורי ניגשה אל הפסנתר בתום השיעור וחזרה על מה שאחותה ניגנה. כשהייתה בת 5 החלה לחבר יצירות בפסנתר, ובגיל 9 הוסיפה מילים ליצירות שלה. ב-1968, כאשר הייתה בת 5, זכתה במלגה לאקדמיה למוזיקה. היא הייתה הכי צעירה באקדמיה. כשהייתה בת 11, תוקף המלגה נגמר והיא התבקשה לעזוב, בעיקר בשל העדפתה לנגן שירים של הביטלס מאשר יצירות קלאסיות. שנתיים מאוחר יותר היא הלכה ללמוד במכללת "Montgomery", והתחילה לנגן על פסנתרים בברים, מלווה באביה, אשר שלח שירים שהיא כתבה לחברות תקליטים.
ב-1977, זכתה איימוס בתחרות כישרונות צעירים של המחוז. בגיל 21, עברה ללוס אנג'לס כדי לפתח קריירת מוזיקה. ב-1985, איימוס הקימה את להקת "Y Kant Tori Read", וביולי 1988, יצא אלבום הבכורה של הלהקה הנושא את שמה. הביקורות לא היללו את האלבום, וטורי החליטה לשנות כיוון ולחזור לפסנתר. בתחילה, חברות התקליטים שונות דחו אותה, והיא נתבקשה להחליף את הפסנתר בגיטרות, אך לא הסכימה, וכך יצא לו בשנת 1992 אלבום הסולו הראשון שלה- Little Earthquakes.
ב-22 בפברואר 1998 נישאה למארק הולי, טכנאי סאונד אנגלי איתו היא ילדה בת בשם נטאשיה ("טאש") לוריאן הולי ב-5 בספטמבר 2000. מקור השם לוריאן הוא הולאר ירמו שכונה גם בשם לוריאן ובשם זה נעשה שימוש נוסף בספרי טולקין לדוגמה כשמו של היפה ביערות הארץ התיכונה.
ב-2003, הופיעה איימוס בסרט חיוך של מונה ליזה. ב-2005, היא הוציאה ספר אוטוביוגרפי בשם "Piece by Piece".
איימוס היא אחת היוצרות הבולטות ביותר בשנות התשעים. היא השיבה את הפסנתר למעמדו ככלי מרכזי במוזיקת הפופ/רוק. השירים שלה לא תמיד ברורים, אבל מאוד אישיים, היא נוגעת בנושאים רבים וביניהם מיניות, דת, פטריארכיה וגם טרגדיות אישיות כגון אונס שעברה על ידי מעריץ בתחילת הקריירה שלה, ושלוש הפלות אותן עברה.
לאיימוס הייתה הצלחה מצומצמת במצעדים בארצות הברית ובבריטניה, אך יש לה גרעין מעריצים אדוק ונאמן, כך מכרה מעל 15 מיליון עותקים מהאלבומים שלה ברחבי העולם במשך קריירת הסולו שלה.
היא ידועה גם בהערות מוזרות ולפעמים גם גסות שלה במהלך ראיונות והופעות.
ב-21 ביולי 2007 הופיעה איימוס באמפי-פארק רעננה. זה היה הביקור השני שלה בישראל לאחר שהופיעה בתל אביב ב-28 ביוני 1992. הופעתה אז הייתה מצומצמת מאוד ומיועדת למוזמנים בלבד.
נכון לשנת 2017 הוציאה איימוס 15 אלבומי אולפן, מהם נמכרו מיליוני עותקים ברחבי העולם.