פתח (אל)

בורא עולם

האל פתח עומד במרכז הקוסמוגוניה מבית היוצר של כהני ממפיס. בעיניהם היווה האל פתח (אולי שמו בוטא "פיתח") האלהה של התל הקדמון "תא-תנן" ("אדמה מוגבהת") שלפי הקוסמוגוניה ה"אניאדית" (של תשעת האלים), קם מתוך התהום המימי הקדמון, נו, או תאנן (האדמה השוקעת). כינוי נוסף של פתח היה "ג'ד האציל".
בכתובת באבן שבקה נאמר שפתח התמזג עם נו, האוקיינוס הקדמון. "פתח-נון" ברא את היקום בעזרת שני כלים: הלב והלשון. מעשה הבריאה נעשה באמצעותם של ה"ידע", המחשבה (הלב) וה"דיבור" (הלשון). הוא יוצא לפועל בכוח המילה. משום כך משמעות שמו של פתח יכולה להיות אולי "הפותח", כלומר "הפותח את הפה". לכן הקוסמולוגיה של כהני ממפיס נחשבת ל"רוחנית" לעומת הקוסמוגוניה ה"פיזית" האופיינית למקדשים בהליופוליס). מלבו ודברו של פתח, נבראו, לפי כהני ממפיס, גם האלים, הערים, הסדר בעולם, גם המלכים כדוגמת הפרעה רעמסס השני שמספרים עליו כי נברא על ידי פתח מתוך ענבר.
רעיון הבריאה בלבו ואחר כך בכוח דברו של האל פתח מוצג, למשל, בדרמה ממפיטית שפורסמה בשנת 1928 על ידי האגיפטולוג קורט זיטה. מתוך "דברו", פרי "לשונו" של פתח נולדו תשעה אלים קדמונים שהיו מזוהים עם "שיניו" ו"שפתיו" של פתח.
אצל המצרים ידועים טקסי פתיחת פה המתים על ידי כהני דת, על מנת לשחרר את נשמותיהם בעת ההלוויות. טקסים אלה, המתנהלים בחסות האל אנוביס, נוצרו, לפי המסורת, על ידי האל פתח. פתח נחשב גם אל של תחתיות הארץ, מנהיג של דואט, עולם המתים.
בין שאר האלים, ברא פתח גם את האל אתום שנקרא למשול על הבריאה כשהוא יושב על התל הקדמון. פתח נחשב "לבו ודברו" של אתום.
כאל של העידן הראשון פתח מכיל יסוד זכרי - נון וגם יסוד נקבי - נונת.

גדול בעלי המלאכה והמהנדס האלהי

מפני זיהויו עם התל הקדמון ותפקידו כבורא היקום, נחשב פתח גם לאל פטרון של בעלי המלאכה ובראש ובראשונה של בעלי המלאכות הקשורות להפקת האבן ועיבודה, אבל גם אלילם של הקדרים, עובדי המתכות, הבנאים וכו'. אף האמנים היו קוראים לעצמם "כהנים של פתח".
האל פתח היה נחשב בעיני המצרים הקדומים לממציא כל המלאכות הטכניות וגדול בעלי המלאכה. הכהן הגדול שלו בממפיס היה נקרא, בין השאר, "זקן בעלי המלאכה" ו"הרב בנאי".
בבניית מקדשים האדריכלים והבנאים האמינו כי עבודתם נעשית תחת השגחתו של פתח.
עירו, ממפיס, אכן הייתה מרכז גדול של המלאכות והמסחר, שאיכסן, בין היתר, את הסדנאות לעיבוד המתכות
ולבניית ספינות. סביבת ממפיס הייתה עתירת מקורות של אבן גיר.
שמו של פתח נקשר גם לקברות. בעלי המלאכה ועובדי המחצבות במערבה של תבאי (כיום דיר אל-מדינה) היו גם כן נתונים למרותו.
הם הקדישו לו אסטלות (מצבות) ואף ציידו את פסליו באזניים כדי שישמע לתפילותיהם. אחד התארים של האל פתח בתבאי היה "האוזן הקשבת".
היוונים זיהו את פתח עם אל המלאכות שלהם, הפייסטוס, וולקנוס בפי הרומים.

אל התחיה

פתח נחשב גם לאל התחייה. מפני שסקר היה גם הוא אל בעלי המלאכה והתחייה, הוא זוהה מאוחר יותר עם פתח, והפך ל"פתח-סקר".

אל של ממפיס

יחד עם האלה מעת, פתח היה פטרון החגים המחזוריים שבלוח השנה של ממפיס.

אל כלל מצרי

בתקופת התלמיים הפך פתח לאל של מצרים כולה וטקסי הכתרת הפרעונים התקיימו במקדשו.

בפולחנם של אלים אחרים

תאולוגים בממפיס השתמשו בדמותו של פתח גם במסגרת פולחנם של אלים אחרים כמו "רע" או "אוזיריס".
האל תחות (שמרכז פולחנו היה בהרמופוליס ונחשב לממציא הכתב ושליט השפה) נקרא בפי התאולוגים בממפיס "הלשון של פתח".
בתקופה המצרית האמצעית התפתח פולחן של "אל הלוויות", דמות אלילית מורכבת שנקראה "פתח-סקר-אוזיריס".

מקדשיו ותקופת פריחת פולחנו

ידוע היה מקדשו הקדום הקטן של "פתח שמעבר לחומות" בממפיס, ששכן מדרום ל"חומה הלבנה" של נערמר (מנס). מאוחר יותר נבנה בקרבתו המקדש הגדול של פתח, הידוע כ"חות-קה-פתח" (בית ה"קה (הנשמה)" של פתח).
פולחנו של פתח פרח בימי השושלת ה-19, שנציגיה הגדולים, הפרעונים סתי הראשון ורעמסס השני נמנו עם עובדיו האדוקים. אחד הפרעונים החשובים מאותה שושלת נקרא מרנפתח, כלומר "חביבו של פתח", ומלך אחר נקרא "סי-פתח", כלומר "בנו של פתח". פולחן האל הגיע למעמד עוד יותר חשוב אחרי שאזור הדלתא של הנילוס הפך למרכז השלטון במצרים. באותה תקופה, פתח היה לאל השלישי בחשיבותו ובעושרו במצרים, אחרי האלים אמון ורע.

דמותו וסמליו בדת ובאמנות

האל פתח מייוצג תכופות בדמות אדם חנוט כמומיה, חובש כיסוי ראש גדול וצמוד ובעל זקן ישר, שמחזיק בידיו שרביט מורכב מ"ענח'","ואס" ו"ג'ד", סמלי החיים, הכוח והיציבות, בהתאמה. לעיתים תלוי בצווארו הסמל הזכרי "מנט" שהוא סמל לפוריות וסמלה של האלה חתחור. ה"מנט" כולל קולר ומחרוזות הקשורות לכלי מורכב מטרפז וגולה עגולה. פסלו של פתח היה מוצב, לעיתים קרובות על גבי כן, בספינת המקדש.
סמל אחר של פתח הוא הפר אפיס שהיה נחשב בעצמו נחשב במקור לאל הפוריות. על ראש הפר אפיס קרניים ועליהן נשענת השמש. לפעמים מיוצג האל על ידי דמות אדם חי, בעל קרני פר על ראשו, ושעליהן נשענת השמש.

מורשת

שמה של מצרים בשפות אירופיות (למשל באנגלית Egypt, בצרפתית Égypte, באיטלקית Egitto, בגרמנית Ägypten ,ברוסית Eгипeт) מקורו בשם המצרי של המקדש של פתח ושל העיר ממפיס - "חות-קה- פתח", שמשמעותו - "בית הנשמה של פתח". שם זה הפך ביוונית ל-Αιγυπτος (אגיפטוס) ומשם עבר ללטינית - Ægyptus.