מקלדת (כתיבה)

מִקְלֶדֶת היא מערך של מקשים המצוי במכשירים המשמשים לכתיבה, ודרכו מעביר האדם תמליל שהוא מחבר אל המכשיר. במקלדת ישנם מקשים המשמשים לכתיבה של אותיות, ספרות וסימנים נוספים. בחלק מהמכשירים, לצד מקשים אלה, ישנם מקשים שאינם משמשים לכתיבת סימנים, כגון מקשי השיפט, הרווח והאנטר במקלדת המחשב.
ראשיתה של המקלדת במכונת כתיבה. מכשירים נוספים הכוללים מקלדת הם טלפרינטר, טלקס, מכונות הצפנה (כדוגמת אניגמה), קופה רושמת וכדומה. מהרבע האחרון של המאה העשרים הפך השימוש במקלדת ליומיומי עם שילובה במחשב האישי (כמקלדת מחשב), בטלפון בלקברי, בסמארטפון, במחשב לוח ועוד.
להקלדה מהירה משמשת הטכניקה הקרויה הקלדה עיוורת בה מקלידים מבלי להסתכל על המקלדת, אם כי רבים משתמשים במקלדת ללא ידיעת טכניקה זו.

עיצוב המקלדת ותפקודה

במכונת כתיבה, לחיצה על מקש המקלדת מפעילה מנוף להטבעה מיידית של סימן (אות, ספרה וכו') על גבי נייר. בגרסאות מתקדמות של מכונת כתיבה לא נדרש כוח פיזי להפעלת המנוף, משום שזה הוחלף במנוע חשמלי.
במכונות אחרות הכוללות מקלדת, לחיצה על מקש אינה משמשת להטבעה מיידית של סימן על גבי נייר, אלא לשידורו באמצעות קו תקשורת למכונה מרוחקת המשמשת להדפסת השדר, או להעברת הסימן למחשב, להמשך עיבודו.
מכונות נבדלות זו מזו במערך המקשים שלהן (שממנו נגזר סט הסימנים שניתן להקליד באמצעותן) ובעיצוב המקלדת. 
בחלק מהמכשירים המקלדת היא רכיב נפרד, המחובר בכבל (או בתקשורת אלחוטית קצרת טווח) אל חלקו העיקרי של המכשיר, ובאחרים המקלדת היא חלק אינטגרלי מהמכשיר. במקלדות מחשב, למשל, ניתן למצוא את שתי הווריאציות.
ישנם מכשירים שבהם, בדרך כלל, נדרשת הקשה על מקש יחיד כדי להקליד סימן אחד וישנם מכשירים, כמו מכונת כתיבה לכתב ברייל, שבהם רוב הסימנים מתקבלים מצירופי מקשים. עיצוב המקלדת מושפע מסביבת העבודה של המכשיר (מקלדת למחשב בתא הטייס תעוצב שונה ממקלדת למחשב ביתי), מתפקידו של המכשיר, מרמת התחכום הטכנולוגית שהושגה בזמן עיצוב המכשיר, משיקולים של הנדסת אנוש ומטעמו ויכולתו של המשתמש הפוטנציאלי (מקלדת לאדם עם לקות ראייה תעוצב שונה ממקלדת לאדם בעל ראייה תקינה).

מקלדת דבוראק

בשנת 1928 הציג ד"ר אוגוסט דבוראק (August Dvorak) פריסת מקשים הקרויה על שמו, פריסת דבוראק. פריסת הקלידים של דבורק פותחה בעקבות העובדה שחלק מהאילוצים המרכזיים בפיתוח ה-QWERTY כבר לא התקיימו בסוף שנות ה-20 של המאה העשרים, ולכן היה נראה שאפשר לפתח פריסת קלידים ידידותית יותר למשתמש.
מחקרים רבים על אודות מקלדת זו שנעשו בעשרים השנים הראשונות להצעתה חיזקו את ההנחה שפריסה זו מוצלחת מה-QWERTY באופן משמעותי, מכמה בחינות. ההקלדה עליה מהירה יותר, מעייפת פחות וקלה יותר ללמידה. אולם, הציבור הרחב לא אימץ אותה מעולם, אפילו כשהיא הפכה לזמינה במערכות ההפעלה של המחשבים והמעבר אליה דרש סימון דבר מה בלוח הבקרה של המחשב והדבקת עשרים ושש מדבקות על המקלדת הקיימת. מחקרים מאוחרים יותר המעיטו במשמעות המחקרים הראשוניים על אודות הפריסה של דבורק. היו חוקרים שצפו שפריסת קלידים אחרת מה-QWERTY ומזו של דבורק תהפוך לפריסה המקובלת. גם זה מעולם לא קרה.
דבוראק גם פיתח שתי פריסות המיועדות לכתיבה ביד אחת. אחת הפריסות האלה נועדה לאנשים שרק יד ימינם מתפקדת והשנייה לאנשים שרק יד שמאלם מתפקדת.

פריסות אזוריות

לכל שפה יש מקלדת משלה, ולכן סידור מקלדת מיוחד לה, כך, בנוסף ל-QWERTY האנגלי, ניתן למצוא את ה-AZERTY המקובל בצרפת ואת "קראטון", של המקלדת העברית, גם הם על פי סדר המקשים בשורה העליונה משמאל לימין. הפריסה העברית נוצרה בשיתוף הקהילות היהודיות בארצות הברית, והמקשים סודרו כך שהמקשים הנפוצים ביידיש מוקמו במרכז המקלדת לגישה קלה, ושאר האותיות פוזרו מסביב (מכונות כתיבה ביידיש יוצרו בתחילת המאה העשרים, וכללו גם שלושה מקשים ייחודיים ליידיש).
יש מקרים בהם לשפה אחת יש כמה מקלדות שונות. המקלדת המקובלת בקרב המיעוט הצרפתי בשווייץ שונה מזו המקובלת בצרפת הגם שהבדלי השפה בין שתי האוכלוסיות מסתכמים כמעט רק במבטא שונה. המקלדות הצרפתית, הגרמנית והאיטלקית המקובלות בשווייץ מעוצבות דומה זו לזו וחוסכות מפקידי ממשלה שמקלידים בשפות אחדות את הצורך להתרגל למקלדות שונות מאוד זו מזו (לאיטלקית ולגרמנית יש ניבים מקומיים בשווייץ אולם הכתיבה נעשית רק בניבים הכלליים של שפות אלה).
ישנן שפות שבכתיבתן משתמשים במאות אותיות, כגון יפנית. מקלדת מחשב לא יכולה להכיל מקשים לכל כך הרבה אותיות והפתרונות המקובלים הקשורים לזה משתמשים בהקלדה פונטית באותיות לטיניות המאפשרת למחשב להפוך את המילה המוקלדת למילה הכתובה באותיות השפה המקוריות מיד עם סיום ההקלדה.