google/wiki40b huggingface dataset:
חרדל דיז'ון

חרדל דיז'ון (בצרפתית: Moutarde de Dijon) הוא חרדל שמקורו בצרפת, נקרא על שם העיר דיז'ון שבמחוז בורגון. העיר הייתה מרכז ייצור של חרדל בימי הביניים וקיבלה זכויות בצרפת במאה ה-17. הממרח נוסה לראשונה על ידי פיליפ השישי, מלך צרפת, והוא צבר פופולריות בשנת 1856 לאחר שטבח שינה את מרכיביו והחליף חומץ בתחמיץ ענבים, נוזל חומצי העשוי מענבים לא בשלים.
כיום מרכיבי הממרח הם זרעי חרדל חום, יין לבן או תערובת של חומץ בן יין, מים ומלח המדמים את טעמו של תחמיץ הענבים. חרדל הדיז'ון משמש תוסף בארוחות רבות כממרח, וכן ניתן לשלבו עם חומרים אחרים ליצירת רוטב. בצרפת ישנו רוטב מסורתי המכונה "דיז'ונז" שהוא תערובת של חרדל דיז'ון ומיונז.

ייצור מסחרי

בשנת 2008, חברת יוניליוור ההולנדית, אשר בבעלותה מספר מפעלי חרדל באירופה, החליטה לסגור את המפעל "אמורה" שייצר חרדל דיז'ון. מאז 15 ביולי 2009 "חרדל דיז'ון" אינו מיוצר ונארז בעיר דיז'ון, אלא בעיר דרומית לה. 80% מזרעי החרדל המשמשים ליצירת חרדל דיז'ון בעולם מקורם הוא מקנדה ולא מצרפת. מקורו של המותג "גריי פופון" שמייצר חרדל דיז'ון הוא מהעיר דיז'ון משנת 1866.

זכויות יוצרים

"חרדל דיז'ון" זכה לכינוי מקור מבוקר, תו התקן הצרפתי הניתן לאזורים גאוגרפיים מסוימים בצרפת המייצרים מאכלים, בשנת 1973. גם לשמו השני של הממרח, "חרדל בורגון", ישנה הגנה.
פאר ויסנר

ביוגרפיה

ויסנר עסק בתעשייה כיצואן וכהנדסאי חשמל והיה בעל מפעל טקסטיל. בשנת 1985 יסד את מפעל "פרארי איטל סטייל" שעסק ביצור ויצוא מוצרי טקסטיל (בין השאר תוך הפרת סימן מסחר רשום בארצות הברית, שגרמה לעיכוב משלוח של תוצרתו במכס). המפעל הפסיק את פעילותו בתחילת שנות ה-90 ונסגר לאחר מלחמת המפרץ. במסגרת זאת הורשע ויסנר, על פי הודאתו, באי הגשת דוחות על הכנסות המפעל בשנים 1990–1992.
בשנות ה-90 הקים את עמותת "האדם עץ השדה" אשר פעלה לשימור, להצלה ולנטיעה של עצים ברחבי ישראל. לאחר אסון המכביה, שנזקו הוחמר עקב זיהום הירקון, הקים ויסנר את מפלגת הירוקים, המפלגה הראשונה בישראל שמוקדשת לשמירה על איכות הסביבה. בבחירות לכנסת ה-15 הוצב ויסנר במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות לכנסת ה-16 ובבחירות לכנסת ה-17 היה במקום הראשון, אך בכל המקרים לא עברה המפלגה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-17 התקרבה המפלגה לאחוז החסימה עם 47,595 קולות.
בבחירות המוניציפליות שנערכו בשנת 1998, זכתה המפלגה בשני מושבים בעיריית תל אביב. בבחירות המקומיות בשנת 2004, התמודד ויסנר לתפקיד ראש עיריית תל אביב-יפו, אך הפסיד לרון חולדאי. באותה שנה מפלגת הירוקים בתל אביב-יפו השיגה בבחירות 4 מושבים במועצת העיר וויסנר מונה לסגן ראש העיר. במסגרת תפקידו פעל ויסנר לפיתוח הסביבתי, לפיתוח הכלכלי, לתכנון ולבנייה.
בבחירות לראשות עיריית תל אביב בנובמבר 2008, זכה ויסנר ב-4% מהקולות המצביעים והגיע למקום הרביעי אחרי המועמדים רון חולדאי, דב חנין ואורן שחור. מפלגת הירוקים זכתה בבחירות בשלושה מושבים במועצת העירייה. במקביל הריצה המפלגה בראשותו גם כ-30 רשימות מועמדים בערים נוספות ברחבי ישראל.
במהלך כהונתו השתתף במאבק על אולם אוסישקין בו שינה את עמדתו במהלך המאבק ותמך בעמדת אוהדי הקבוצה. נטל חלק במאבק נגד תחנת הכוח רדינג, יוזמת פיילוט הצבת פאנלים סולריים על גגות בתי ספר בת"א, פרויקט חיסכון באנרגיה במוסדות העירייה עצמם, פרויקט הצבת תאורה בחוף הילטון בעיר, קמפיין עירוני לשתיית מי בר, פנייה לעירייה ולמנהל בדרישה למנוע את הריסתה של גינת שלוש בנווה צדק, העלה בפני העירייה א יוזמת ימי שני ללא בשר, הגיש תובענה ייצוגית כנגד רשות נחל הירקון על זיהום הנחל, דאג לכך שילדים ונוער עד גיל 18 יכנסו חינם למוזיאונים בתל אביב במשך שנה שלמה, פעל להנמכת מגדל והצליח למנוע בנייה מגדלית לטובת בנייה מרקמית, ניהל גישור בפרויקט שיקום חוף הים ליד "סי אנד סאן", הציג את תוכנית אגרת גודש ועוד.
ויסנר ספג ביקורת על תפקודו במפלגת הירוקים, ואף נטען נגדו שעיקר עניינו הוא פוליטי והוא אינו פועל באמת לשמירה על איכות הסביבה. לקראת הבחירות לכנסת ה-18, הוקמה מפלגה ירוקה נוספת בשם התנועה הירוקה.
בינואר 2011 הוגש נגד ויסנר כתב אישום בגין זיוף מסמך במטרה לקבל דבר, שימוש במסמך מזויף וקבלת דבר במרמה. באוקטובר 2011 הורשע בכל סעיפי כתב האישום וכעבור חודש השעה את עצמו מראשות המפלגה בשל הרשעתו בפלילים. במאי 2012 ביטל בית משפט השלום בתל אביב את ההרשעה, וגזר עליו 250 שעות של עבודות לתועלת הציבור ופיצוי בסך 5,000 ש"ח למתלונן עליו. הפרקליטות ערערה על ביטול הרשעתו ועל ההחלטה שבמעשיו לא דבק קלון. ובשנת 2013 בית המשפט המחוזי קיבל את ערעור המדינה, הרשיע את ויסנר והטיל עליו קלון.
ויסנר נשוי ואב לשניים. מתגורר בתל אביב.
יחסי אוסטריה–סן מרינו

סקירה כללית

ב-30 במאי 1972, שתי המדינות חתמו על הסכם לביטול דרישת הויזה. לאחר שש שנים, ב-2 באפריל 1987, שתי המדינות כיננו את יחסיהם הדיפלומטיים הרשמיים. ב-15 ביולי 2004, המדינות חתמו על הסכם בו התחייבו לשתף פעולה בתחומי התעשייה, הכלכלה, מלאכת יד, המסחר והתקשורת. באותה שנה, ב-24 בנובמבר, המדינות חתמו על הסכם בדבר מיסים והון, הסכם זה נחתם מחדש לאחר הוספת סעיפים ב-18 בספטמבר 2009. היחסים בין אוסטריה לסן מרינו הם לבביים, שתי המדינות מקיימים קשרים בתחומים שונים.

יחסים כלכליים

בין אוסטריה וסן מרינו קיים שיתוף פעולה כלכלי נרחב, אוסטריה נחשבת לאחת מן יעדי הייצוא העיקריים של סן מרינו. אוסטריה מייצאת מיליוני ואף עשרות מיליוני שקלים מדי שנה אל סן מרינו. כמו כן, גם סן מרינו מייצאת מאות אלפי שקלים אל אוסטריה.
נובה

נובה  (בלטינית: Nova) היא התפרצות דרמטית המתרחשת במערכת כוכבים כפולה (בינארית) המורכבת מננס לבן וכוכב סדרה ראשית או ענק אדום. התפרצות זו מאופיינת בכמות קרינה גדולה שנפלטת באופן פתאומי ודועכת לאחר מכן. התפרצות נובה היא תהליך שכיח יחסית, וההערכות הן שיש כחמישים התפרצויות נובה בכל שנה בגלקסיית שביל החלב בלבד.

מקור השם

נובה (Nova) משמעו בלטינית "חדשה" - הכוונה "לכוכב חדש" (בלטינית: Nova Stella) שלפני ההתפרצות לא היה מספיק בהיר כדי לראותו בעין. האסטרונום הנודע טיכו ברהה, נחשב לראשון שהשתמש במונח זה.
רק מ-1930 החלו להבדיל בין תופעת ה"נובה" לתופעת ה"סופרנובה".

נובה קלאסית

התפרצות נובה קלאסית מתרחשת במערכת בינארית בעלת זמן מחזור קצר, המורכבת מננס לבן וכוכב רגיל (הכוכב הרגיל הוא לרוב מטיפוס M או K, כוכב בשלב מעבר לננס אדום או לעיתים לתת-ענק). הננס הלבן סופח באיטיות מהכוכב האחר גזים לדיסקה המקיפה אותו והנתונה להשפעת כבידתו הרבה. הגז המהווה את לב התהליך הוא מימן המצוי בשפע בדיסקת הספיחה. קצב הספיחה האיטי, עד כ- 10⁻⁸  מסות שמש לשנה, הוא גורם מפתח להתהוות נובה. קצב מהיר יותר יגרום לאפקט דרמטי מסוג סופרנובה.
גזי המימן הנספחים, המעורבים בחומרים אחרים, מצטברים על פני הננס הלבן. שכבת גזים זו נדחסת ומתלהטת כל העת כתוצאה מספיחת חומר נוסף. כמות קטנה של המימן מפעפעת אל פני הננס הלבן העשירים בפחמן וחמצן אינרטיים והם מצידם מפעפעים אל תוך המעטפת. כאשר הלחץ והטמפרטורה עולים על ערך קריטי מסוים, כ- 10-20 מיליון מעלות קלווין, מתרחשת תגובה גרעינית מהירה וקטקליזמית על פני הננס הלבן (תגובת פחמן-חנקן-חמצן - CNO). תגובה גרעינית זו, המכונה גם "הבזק מימן", פולטת כמות אדירה של אנרגיה בצורת קרינה מפני הננס הלבן וכן מפזרת בצורה אלימה את מעטפת החומר הבוער שהצטברה קרוב לפניו. תהליך ההתפרצות כולל יצירה של איזוטופים בתהליך rp, שחלקם מתפזרים לחלל הבין-כוכבי. באופן זה מעשירות הנובות את הרכב היסודות בחלל הבין כוכבי עד למספר מסה 40.
עיקר החומר שנזרק מקורו בספיחה, מכאן יכולת המחזוריות של הנובה. לאחר שלב ההתפרצות הקצר יחסית, שנמדד בימים, מגיע שלב הדעיכה שנמשך בדרך כלל חודשים. לאחריו מתחיל התהליך מחדש בספיחת חומר קרוב לפני השטח של הננס הלבן. למרות האופי האלים של התהליך נפלטת כמות חומר מועטה יחסית בהתפרצות, כ- 10⁻⁴ מסות שמש. העלייה בבהירות הכוכב היא מפעמים בודדות עוצמת הכוכב עד פי 10⁶ מהעוצמה המקורית.

נובה ננסית

בדומה לנובה קלאסית, נובה ננסית (או נובה מטיפוס U Geminorum, על שם כוכב בשם זה), מתהווה במערכת בינארית המורכבת מננס לבן וכוכב רגיל. אלא שהאנרגיה להתפרצות מקורה בשחרור פתאומי של אנרגיה גרביטציונית בתהליך ספיחת הגזים ולא מתגובות גרעיניות.

עוצמת האור בהתפרצות זו היא פי 10 עד 100 מעוצמת האור הרגילה של המערכת. ככלל, ככל שמחזור ההתפרצות ארוך יותר, עוצמת האור הנפלטת גבוהה יותר. מחזור טיפוסי של התפרצות הוא בן 40-130 ימים. רובו של זמן מחזור מוקדש לספיחת חומר, ההתפרצות עצמה נמשכת יום-יומיים ואחריה שלב הדעיכה עד להתפרצות הבאה.
התאוריה המקובלת להסבר המחזוריות: הגזים הנספחים סביב הננס הלבן מצטברים סביבו במרחק מה. כאשר צפיפותם עוברת ערך קריטי מסוים - קורס החומר במהירות לכיוון הננס הלבן, קריסה זו היא שגורמת לפליטת הקרינה העצומה.

כיום מוכרים כמה מאות עצמים מטיפוס נובה ננסית.

זמן מחזור

על סמן תצפיות וחישובים תאורטיים, מעריכים האסטרונומים כי התפרצות הנובה היא ברוב המקרים תופעה מחזורית או כמעט מחזורית. ההערכות הן שזמן המחזור של נובה הוא מ-1,000 ועד 100,000 שנים ותלויה בעיקר במסת הננס הלבן. ישנן נובות נדירות יחסית שזמן המחזור שלהן קצר בהרבה, עשרות בודדות של שנים.
וירג'יניה מדסן

ביוגרפיה

מדסן נולדה בשיקגו, אילינוי, בתם של קלוין מדסן, ממוצא דני, ואיליין לבית מלסון, ממוצא אירי, סקוטי, אנגלי, גרמני ואינדיאני. האב היה כבאי במקצועו ואילו האם מחזאית, מפיקת טלוויזיה (בעיקר ברשת הציבורית האמריקאית - PBS), סופרת, שחקנית ומשוררת, שזכתה בפרס אמי. אחותה הבכורה שריל שיחקה בסרט קולנוע אחד (בלבד) וכיום היא בעלת מסעדה בוויסקונסין. אחיה הגדול הוא מייקל מדסן, שחקן, במאי, מפיק ומשורר. ההורים התגרשו ב-1968.
מדסן למדה וסיימה בהצלחה את לימודיה ב"תיכון ניו טרייר" בצפון מדינת אילינוי, לאחר מכן למדה מדסן משחק ב"סטודיו למשחק על שם טד ליס" בשיקגו.
כאשר הגיעה מדסן להוליווד בשנת 1981 היא הייתה מאורסת לשחקן בילי קמפבל בעלה לשעבר של ג'ניפר קונלי.
בשנת 1989 התחתנה מדסן עם השחקן דני יוסטון אך הזוג התגרש כעבור שנים ספורות בשנת 1992.
לאחר מכן ניהלה מדסן מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקן אנטוניו סבאטו ג'וניור, לזוג נולד בן.
למדסן יש תסמונת עיניים הטרוכרומית.

קריירה

הופעת הבכורה של מדסן על מסך הקולנוע הייתה בשנת 1983 בקומדיה הרומנטית "קלאס".
השנה לאחר מכן הייתה שנת הפריצה של מדסן עם הופעות בסרט מדע בדיוני של דייוויד לינץ' המבוסס על ספר חולית, שם גילמה את דמותה של הנסיכה אירולן ובדרמה הבדיונית "חלום אלקטרוני".
ב-1991 שיחקה מדסן בסרט ההמשך לפנטזיית הפעולה "איש הנצח", כמו כן באותה שנה שיחקה מדסן בסרט המלחמה מועמד 4 פרסי האמי "משוריינים".
ב-1996 שיחקה מדסן בדרמה המועמדת 2 פרסי האוסקר של רוב ריינר "פסק דין".
כעבור שנה שיחקה מדסן בדרמת הפשע של פרנסיס פורד קופולה "מוריד הגשם" .
ב-1999 שיחקה מדסן בסרט האימה "בית האימה" .
בשנת 2002 החלה לשחק בסדרת הדרמה "חלומות אמריקאים" של רשת NBC בכיכובה של בריטני סנואו. מדסן גילמה את רבקה סנדסטורם לאורך העונה הראשונה.
בשנת 2004 ערכה מדסן את הופעתה הנחשבת לטובה ביותר עד כה על מסך הקולנוע בדרמה הקומית מועמדת 5 פרסי האוסקר "דרכים צדדיות", בסרט גילמה מדסן את דמותה של מיה שמצטרפת למסע התענוגות של מיילס (פול ג'יאמטי) וג'ק.
על תפקידה קיבלה מדסן מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ומועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ב-2006 שיחקה מדסן במותחן האקשן "פריצה ברשת"
ב-2007 שיחקה מדסן במותחן המיסטורין של ג'ואל שומאכר "המספר 23", בסרט גילמה מדסן את אגתה ספארו אשתו של וולטר ספארו גיבור הסרט. 
בשנת 2010 שיחקה בסדרת הדרמה של ABC, "נוכלים", בתפקיד ראשי של שריל ווסט, אך זו ירדה מאוויר לאחר עונה אחת.
STS-124

מטען ייעודי

מעבורת החלל דיסקברי שוגרה כשבמטענה מעבדת הניסויים היפנית, הנקראת "קיבו" (תקווה, ביפנית), לשם הרכבתה בתחנת החלל הבינלאומית. מעבדת הניסוים חוברה אל רכיב "הארמוני". במשימת המעבורת הקודמת, STS-123 הובאה היחידה הלוגיסטית (יחידת האוויר המדוחס) של מעבדת הניסויים מפאת חוסר מקום בתא המטען של המעבורת למעבדת הניסוי היפנית וליחידה הלוגיסטית יחד. יחידת האוויר המדוחס הותקנה באופן זמני על רכיב "הארמוני". לאחר הליכת החלל הראשונה שבה הותקנה המעבדה היפנית קיבו לרכיב הארמוני, באה הליכת החלל השנייה של משימת STS-124 לשם הזזת יחידת האוויר המדוחס מהארמוני אל מעבדת הניסויים היפנית, קיבו. בנוסף הובאה בתא המטען של הדיסקברי הזרוע הרובוטית של המעבדה היפנית.
בנוסף, הביאה המעבורת ציוד לשם תיקון בית השימוש של תחנת החלל הבינלאומית.
Token ring

אופן הפעולה

בכל רשת Token ring קיימת תחנה אחת שמוגדרת כ"תחנת ניטור פעילה" (Active Monitor - AM), תחנה זו אחראית על ניהול הצטרפויות והתנתקויות מהרשת ועל ניטור האסימון - התחנה מוודאת שקיים אסימון ברשת, וזאת מכיוון שאם עקב רעש על הקוים האסימון נפל הרשת תקפא (לא ייתכנו שידורים ללא אסימון). בנוסף לתחנת הניטור הפעילה יכולות להיות ברשת "תחנות ניטור ממתינות" (Standby Monitor - SM) שייכנסו לפעולה במידה ויווצר נתק עם תחנת הניטור הפעילה. תחנה חדשה שמעוניינת להתחבר לטבעת יוצרת קשר עם תחנת הניטור הפעילה. זו מפנה אותה אל התחנה הבאה אחריה בשרשרת, ולאחר מכן מפנה את התחנה שלפניה אל התחנה החדשה.
על פי התקן של IBM רשת Token ring בנויה בטופולוגית כוכב (star), שבמרכזו מרכזת (hub) או מתג (switch). מתגים "חכמים" שנועדו לעבוד ברשתות Token ring יודעים גם לזהות נפילה של אחת התחנות ולעדכן את סדר העברת האסימון בשרשרת בהתאם.
אגם בראטש

אגם בראטש (ברומנית: Lacul Brateș) הוא אגם מים מתוקים, שנוצר באזור שפך נהר הפרוט לדנובה, במחוז גאלאץ, צפונית-מזרחית לעיר גאלאץ, בחבל מולדובה, במזרח רומניה. אל האגם זורם נחל קינז'ה.
שם האגם נגזר כנראה מהשם הקדום של נהר הפרוט, ברוטוס. האגם מכונה גם "הבלטון של רומניה", ברמז לאגם בלטון ההונגרי.
גודלו של האגם השתנה במהלך הזמן, בהתאם להתערבות השלטונות, שהיו מעוניינים בקרקע חקלאית לעיבוד. ב-1932 שטח האגם היה 7,428 הקטרים, אגם בראטש, יחד עם אגם קובורלוי הסמוך ועם הביצות המקומיות, יצרו דלתה בת 18,000 הקטרים. האזור היה עשיר מאוד בדגה ומסופר שפטרו רארש, צי שהיה לשליט נסיכות מולדובה, לפני עלייתו לשלטון עסק באיסוף דגה באגם זה והדגה אפשרו לו לספק את צורכי החצר הנסיכית בסוצ'אבה וצורכי הערים טיגינה, אקרמן וקיליה.
החל מ-1948 התחילו עבודות לייבוש הקרקע והאגם צומצם ל-24 קילומטרים רבועים וביתר השטח התחיל עיבוד חקלאי, שהפיק תנובה טובה מאוד בשנים הראשונות, אך האיכות הלכה ופחתה עם הזמן. במקום פותח חוף לנופשים וגם המשיכו בטיפוח הדגה. חוף הנופשים זכה לריצוף והיה למקום מבוקש מאוד בתחילת דרכו. בהמשך, במיוחד לאחר המהפכה הרומנית (1989) המקום נזנח והפך מושך רק עבור דייגים לא מורשים.
לאחר שנת 2000 המקום עבר לידיים פרטיות, שניסו לשקם את המקום. מהנדס, שבעבר עבד בחברה לניצול דגת האגם, הקים שותפות וקיבל זיכיון לניצול הדגה במקום והחל בעבודות לשיקום מפעל הדגה.
קדש נפתלי

קֶדֶשׁ נַפְתָּלִי היא עירו של ברק בן אבינעם, כמסופר בספר שופטים, פרק ד'. מכאן יצא עם עשרת אלפים איש למלחמה ביבין מלך חצור.
קדש זו מזוהה עם ח'ירבת קדיש שלמרגלות רכס פוריה, במדרון הפונה מזרחה, בדרום מזרח נחלת שבט נפתלי, במזרח בקעת יבנאל. התוספת "נפתלי" נועדה, ככל הנראה, להבדיל בינה לבין העיר קדש שבנחלת שבט יששכר, שעליה מסופר בדברי הימים א', ו', נ"ז. קדש זו מזוהה עם תל אבו קודיס, כשלושה ק"מ מדרום-מזרח לצומת מגידו.
אין קשר בין קדש נפתלי שבבקעת יבנאל לבין קדש שבגליל העליון, המכונה "קדש בגליל בהר נפתלי" (יהושע, כ', ז'), קדש זו מזוהה בגן הלאומי "תל קדש", כשני ק"מ ממערב לצומת ישע.
על פי ספר הישר, בקדש נפתלי קבורים נפתלי ואשר, בני יעקב.
על פי מסורת מאוחרת, בקדש נפתלי קבורה דבורה הנביאה.
אבן סקון

אבן סקוּן (באנגלית: Stone of Scone) אבן הגורל (Stone of Destiny) או אבן ההכתרה (Coronation Stone) היא אבן חול אדומה שאורכה 66 ס"מ, רוחבה 41 ס"מ וגובה 21 ס"מ. משקלה של האבן כ-152 ק"ג. בחלקה העליון של האבן נראים סימני חציבה, ובכל אחד מקצות האבן טבעת ברזל שנועדה לאפשר נשיאתה. האבן הוחזקה בעבר במנזר סקון בפרת'שייר שבסקוטלנד ונעשה בה שימוש כאבן ההכתרה של מלכי סקוטלנד. בשנת 1296 הועברה האבן לארמון וסטמינסטר ומאז היא משמשת כאבן ההכתרה של מלכי אנגליה והממלכה המאוחדת.

מסורות קדומות

על פי המסורת הקדומה אבן זו היא האבן שהניח יעקב אבינו לראשו עת חלם על סולם יעקב. מסורת אחרת מציינת שאבן זו הייתה אבן ההכתרה של ממלכת דאל ריאטה ממלכה באזור מערב סקוטלנד וצפון אירלנד בה התגוררו הגיאלים (Gaels). מסורת אחרת מציינת כי האבן הייתה המזבח הנייד של קולומבה הקדוש.

אבן הכתרה

האבן שימשה כאבן הכתרה מאז הכתרתו של קנת' מק אלפין (הראשון במלכי סקוטלנד) בשנת 847. טקס ההכתרה נערך בסקון בו נשמרה האבן. ישנה מסורת לפיה לאות תודה על התמיכה האירית בקרב באנוקברן בשנת 1314 העניק רוברט דה ברוס חלק מהאבן לקורמק מקארתי, מלך מנסטר - אבן זו נקראת כיום אבן בלארני.

מנזר וסטמינסטר

בשנת 1296 נתפסה האבן על ידי אדוארד הראשון כשלל מלחמה, ונלקחה למנזר וסטמינסטר שם היא הוכנסה לבסיסו של כיסא עץ המכונה כיסא אדוארד הקדוש, עליו הוכתרו כל מלכי אנגליה, בריטניה הגדולה והממלכה המאוחדת למעט מרי השנייה. אדוארד עשה פעולה זו כדי להראות באופן סמלי שמלכי אנגליה שולטים אף בסקוטלנד משהם מוכתרים על אבן ההכתרה של סקוטלנד. 
ישנה תאוריה המכונה תאוריית אבן וסטמינסטר לפיה האבן שנלקחה על ידי אדוארד הקדוש אינה אבן ההכתרה. בשיחות השלום בין ממלכת סקוטלנד וממלכת אנגליה שערך אדוארד השלישי הציע אדוארד להשיב את האבן, אולם לבסוף השבת האבן לא הייתה חלק מהסכם נורת'האמפטון, והאבן נשארה באנגליה. כאשר הומלך ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד ככמלך אנגליה בשם "ג'יימס הראשון", שבו למעשה מלכי סקוטלנד להיות מומלכים על האבן, ובעקבות חוק האיחוד 1707 אוחדו שתי הממלכות לממלכה אחת שנקראה ממלכת בריטניה הגדולה.

גניבת האבן ושבירתה

ביום חג המולד, ב-25 בדצמבר 1950, איאן המילטון, גאווין ורנון, קיי מת'סון ואלן סטיוארט, קבוצה של תלמידי אוניברסיטה סקוטיים נכנסו למנזר וסטמינסטר וגנבו את האבן במטרה להשיבה לסקוטלנד. במהלך גניבת האבן נשברה האבן לשתים. הסטודנטים החביאו את החלק הגדול בקנט למספר שבועות ואז נסעו עמו לסקוטלנד, חלקה השני של האבן הובא לסקוטלנד מספר שבועות מאוחר יותר. האבן הועברה לידיו של פוליטיקאי סקוטי מגלאזגו שהעביר אותה לסתת האבן רוברט גריי על מנת שיתקנה.
ממשלת הממלכה המאוחדת הורתה על חיפוש אחר האבן, מחסומים הוצבו לאורך הדרכים בין אנגליה וסקוטלנד, אך האבן לא נמצאה. הסטודנטים הניחו את האבן על המזבח של מנזר ארברות' ב-11 באפריל 1951 (כנראה מתוך הנחה שהכנסייה של סקוטלנד לא תשיב את האבן לאנגליה), אולם עם גילוי האבן, היא הושבה למנזר וסטמינסטר.

השבת האבן לסקוטלנד

בשנת 1996 החליטה ממשלת הממלכה המאוחדת שהאבן תושאל לשמירה בסקוטלנד ולא בארמון וסטמינסטר, ותושב לארמון לצורך טקסי ההכתרה. ב-3 ביולי 1996 הושבה האבן לסקוטלנד וב-15 בנובמבר באותה שנה נערך טקס העברת האבן בגבול בין אנגליה וסקוטלנד בנוכחות נציגי משרד הפנים של הממלכה המאוחדת ומשרד סקוטלנד, והאבן הועברה לטירת אדינבורו שם היא מוצגת כיום.
שעריים

היסטוריה

השכונה הוקמה בשנת 1909 בידי עולים מתימן. הם נקלטו בעבודה מיד, אך עד הקמת שעריים גרמו להם תנאי מגוריהם סבל רב.  תחילה שוכנו 7 משפחות בבית הוועד, והיתר במחסנים ובאורוות של האיכרים, אולם עם בוא הקיץ לא היו מקומות אלה ראויים, והם הקימו לעצמם כ-15 סוכות אקליפטוס במרכז המושבה.
מצוקת התימנים נגעה לליבו של אפרים זקס, מהאיכרים הנאורים והאמידים במושבה, והוא נעשה להם אב וגואל. באותה שנה קנה אפרים זקס חלקת אדמה בת 55 דונם, שהייתה שייכת ליעקב ברוידה, ונמסרה לוועד המושבה. החלקה ניתנה לתימנים, דונם למשפחה, במחיר נמוך ובתשלום לשיעורין. נוסף על כך ערב להם בקבלת הלוואות לבניין בתיהם, ואף הלווה להם מכיסו.
ביום ו' בתשרי תר"ע (1909) הונחה אבן הפינה לבתים הראשונים בשכונת שעריים. תחילה נבנו על ידי התימנים עצמם שלושה בתים דו-משפחתיים, מבני חומר (טיט, בוץ). בהמשך נבנו שלושה בתים מאבני כורכר, כבתי המושבה. בהשפעת הרב קוק נרכשה חלקה נוספת שניתנה לתימנים - אדמת כרם "שומרי תורה" של יעקב ברוידה. בסיוע קק"ל נבנו בשכונה צריפים. בשנת 1912 הצטרפה עוד קבוצה של 100 עולים משרעב בראשות הרב יוסף משולם.
גם במהלך השנים שלאחר 1912, כולל בזמן מלחמת העולם הראשונה ואחריה, הגיעו קבוצות של עולים מתימן. נרכשו חלקות אדמה נוספות, והוקמו עליהם עשרות צריפים ובתים, חלקם על ידי קק"ל וחלקם על ידי התימנים עצמם. כך נוצרה בשעריים את השכונה הגדולה ביותר של עולי תימן בישראל. 
בתיה הראשונים של השכונה נבנו ברחובות קפרא, שבזי והרב משולם. במהלך השנים גדלה השכונה ונוספו בה רחובות ובתים. רוב הצריפים ובתי ה"דבש" (אבני כורכר) פינו מקומם לבתי לבנים. בשכונה בתי כנסת רבים, רובם קטנים ומשפחתיים, אם כי בעשורים האחרונים נבנו גם כמה בתי כנסת ציבוריים גדולים, ביניהם בולטים בית הכנסת הבוכרי, בית הכנסת "יד לשבים", בית הכנסת "קול יהודה" ובית הכנסת "משכן יוסף" ברחוב הרצל בלב השכונה. בחצרות הבתים גדלים עצי פרי וכן צמחי תבלין ובושם המקובלים על בני העדה התימנית. עם תנופת הפיתוח הולך ומשתנה גם אופיה של השכונה ורבים מבתיה הקטנים מפנים את מקומם לבתי דירות.
השכונה מחולקת לשני חלקים - החלק הוותיק, מצדו המזרחי של רחוב הרצל, והחלק החדש יותר, מצדו המערבי. במרכזו של החלק הישן עומדת גבעה הנקראת "גבעת התשעה" שבפסגתה מגדל מים, סביבו נטוע גן נאה, גן נוסף נמצא במורד הגבעה, ידוע כגן ההרפתקאות, בו ישנם מתקני משחק עשויים עץ. בין שני הגנים מחבר גרם מדרגות. במורד הגבעה הפונה לרחוב הרצל שוכן המרכז הקהילתי "תקוותנו" המקיים פעילות לנוער, חוגים ואירועים. 
על פי הסבר אחד, שמה של השכונה ניתן לה מתוך פיוטו המוכר של יהוסף בן ישראל (אשאל אלהי יגאלה שבויים): "נראה בני ציון שהם קרויים עם בבליים, יבנה וציפורי ושעריים וירושלמיים". הסבר אחר הוא כי השם "שעריים" ניתן לשכונה משום שבעבר סברו ש"דוראן" (השם הערבי של רחובות) היא "שעריים" - עיר בנחלת שבט יהודה (יהושע ט"ו, ל"ו).
הואיל והמושבה כבר נקראה "רחובות", ניתן השם לבתה הבכורה, לשכונת התימנים. 
מאפיינים מיוחדים: ישנו בית העשוי בוץ באזור, ישנו מדרחוב המרוצף בצורת השרשראות שהתימניות נהגו לענוד, בשכונה בתי כנסת רבים, בחצרות הבתים גדלים עצי פרי וכן צמחי תבלין ובושם המקובלים על בני העדה התימנית. 
כתוצאה התפתחותה של רחובות, החל מ-1922 נכללה שעריים בתחום השיפוט של רחובות, אם כי הסיפוח למושבה בוצע רשמית רק ב-1944. בשנת 1947 נחנכה בשכונה מגדל מים בגובה 20 מטר וקיבולת של 450 ממ"ק.
תמר רוס

תמר רוס (נולדה בי"ד בשבט תרצ"ח, 16 בינואר 1938) היא פרופסור לפילוסופיה כללית ולפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן. רוס היא פמיניסטית דתית, ומרבה לעסוק בנושא זה גם במחקריה. בשנת 2013 נבחרה רוס להדליק משואה בטקס המרכזי של יום העצמאות ה-65 למדינת ישראל.

ביוגרפיה

תמר רוס (לבית וולגלרנטר-איתמר) נולדה בדטרויט. אביה, הרב אלימלך ירחמיאל איתמר (וולגלרנטר), כיהן כרב בדטרויט ובהמילטון, ושימש סגן יו"ר הסתדרות הרבנים האורתודוקסים בארצות הברית. בשנת 1956 עלתה עם משפחתה לישראל והתיישבה בשכונת רחביה בירושלים. האב התמנה כמזכיר הראשי של הרבנות הראשית. רוס למדה בסמינר הדתי למדריכים של עליית הנוער.
בשנת 1960 נישאה ליעקב יהושע רוס, לימים פרופסור בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. 
ב-2015 הוענק לה עיטור יקירת ירושלים.

קריירה אקדמית

לשלושת תאריה האקדמיים למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1960 סיימה לימודים לתואר ראשון בספרות עברית והיסטוריה של עם ישראל. בשנת 1978 סיימה לימודים לתואר שני בספרות עברית, בהנחייתו של פרופ' ישעיה תשבי. בשנת 1987 סיימה לימודיה לתואר דוקטור. עבודת הדוקטורט שלה, בהנחייתו של פרופ' יוסף דן, קרויה "פילוסופיה מוסרית בכתביהם של חסידי רבי סלנטר בתנועת המוסר". בעבודה זו היא בוחנת את כתביהם של מנהיגי תנועת המוסר, לאור תורות פילוסופיות מודרניות מן המאה ה-19 והמאה ה-20, העוסקות בתורת המוסר.
רוס לימדה שנים רבות במדרשת לינדנבאום. בשנת 1990 הצטרפה לסגל האקדמי של אוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 2005 מונתה לפרופסור מן המניין. 
התמחותה היא במחשבה יהודית מסורתית, בתקופה המודרנית, הכוללת את הגות תנועת החסידות, התנגדות לחסידות, תנועת המוסר ומחשבת הרב קוק, שהיא מן החוקרים הבולטים של הגותו. היא מתמקדת בעיקר בתחומי ההשקה שבין הדת והמודרניות. הנושאים שהיא עוסקת בהם במסגרת זו הם אפיסטמולוגיה, הרמנויטיקה ומשמעותה של שפה דתית, סובלנות ופלורליזם, אפשרותה של התגלות אלוהית לאור החשיבה ההיסטורית והביקורת הפוסט-מודרנית, וכן הפילוסופיה של ההלכה.

משפחתה

רוס נשואה לפרופ' יעקב יהושע רוס. לבני הזוג שבעה ילדים. בנם אריאל הוא ראש כולל חרדי בדרום. בנם אברהם הוא ר"מ בישיבת ההסדר בשדרות. בנם ניחם הוא ד"ר להיסטוריה של עם ישראל ומרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בתם חנה רוס פרידמן היא ד"ר לתלמוד, מקימת תיכון פלך תל-אביב, וראשת קהילת יחד בעיר. בעבר ניהלה את בית המדרש "עתים" באוניברסיטת תל אביב. היא נשואה לאביעד פרידמן, יו"ר החברה למתנ"סים. בתם דבורה היא ד"ר למתמטיקה וממקימות ארגון "קיימא" לתמיכה באמהות יחידניות דתיות.
ריצ'רד פורטוס

ראשית חייו

פורטוס נולד בסנט לואיס, מיזורי. הוא התחיל לנגן בכינור בגיל 4 ובתופים שנה לאחר מכן. פורטוס למד בקונסרבטוריון לאמנויות בסנט לואיס וב-"אוניברסיטת דרום אילינוי" ובנוסף ניגן בקונצרטים עם ילדים בגילו.

קריירת מוזיקה

בשנת 1984, הקים פורטוס את הלהקה The Eyes, איתה הקליט שני אלבומים. שם הלהקה שונה מאוחר יותר ל- Pale Divine, כאשר חתמו חבריה בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. פורטוס ולהקתו הופיעו עם אלבומם השני כמופע הפתיחה ללהקה The Psychedelic Furs, עד להתפרקותם בשנת 1991.
בשנת 1992, הקים פורטוס את להקת הרוק האלטרנטיבי Love Spit Love, יחד עם מתופף גאנז אנד רוזס לעתיד - פרנק פרר. כאשר להקת The Psychedelic Furs התאחדה בשנת 2000, הצטרף פורטוס ללהקתם ושימש כגיטריסט ליווי.

Guns N' Roses

פורטוס נקרא לאודישן ללהקת Guns N' Roses בשנת 1999 לגיטריסט מחליף, אך לבסוף התפקיד אוייש על ידי הגיטריסט באקטהד. במאי 2002, כאשר ניגן בסיבוב הופעות של הזמר אנריקה איגלסיאס, נקרא פורטוס בשנית להיבחן ללהקת Guns N' Roses. ביולי 2002, הצטרף רשמית ללהקה.
בלהקת גאנז אנד רוזס, משמש פורטוס כגיטריסט ליווי ובשירים מסוימים - גיטריסט מוביל. פורטוס הקליט עם הלהקה את האלבום "Chinese Democracy", אשר יצא לאור בשנת 2008. משנת 2016, מנגן פורטוס בסיבוב ההופעות המחודש של להקת Guns N' Roses, יחד עם חבריה המקוריים - סלאש ודאף מק'אגן.

פרויקטים אחרים

בשנת 2013, הצטרף פורטוס ללהקה "The Dead Daisies", אשר כללה את חבריו ללהקת גאנז אנד רוזס - המתופף פרנק פרר והקלידן דיזי ריד. עם להקה זו, הוציא פורטוס אלבום בכורה ב-9 באוגוסט 2013. אלבום נוסף יצא ב-2015. פורטוס החליט לעזוב את הלהקה באותה שנה, על מנת להתמקד יותר בלהקה Guns N' Roses.