google/wiki40b huggingface dataset:
לה לה לנד (סדרת טלוויזיה)

עלילה

העלילה מספרת על אולם בקריית חבצלות שעומד לפני הריסה. דני והצוות מנסים למנוע מגרשון להרוס את האולם. איש מסתורי ועשיר בשם אפרים מציל את האולם. במהלך העונה מתאהב דני בגלי, בתו של אפרים, אך היא לא רוצה אותו. כשדני מצליח בסופו של דבר להשיג אותה, הוא ישר זורק אותה. מאבטחת מתאהבת בשלמה למורת רוחו של ארצי שחפץ בה גם כן. בסופו של דבר גרשון חושף את סודו של אפרים שרוצה להפוך את האולם לחניון וכולם נשארים המומים. בסופו של דבר אפרים מסכים לשתף פעולה בתנאי שישתתף במחזמר הקרוב כדי להרשים את אשתו.
גנזך קידוש השם

ניהול הגנזך

נשיאי הגנזך הם הרב ישראל מאיר לאו והרב אברהם יפה שלזינגר. יושב הראש היה הרב יצחק מאיר ומנהלו הוא דוד סקולסקי. היועצת האקדמית היא אסתר פרבשטין. 
הגנזך שוכן מאז היווסדו בבני ברק, בתוך מבנה הכולל של חסידות גור, שנבנה על שטח שתרם פראגר. מבנהו החדש של הגנזך עומד להיבנות על מגרש שבו שכן ביתו של פראגר, בשכונת זיכרון מאיר בעיר.
הגנזך מקבל ממשרד התרבות והספורט תמיכה שנתית של כ-1.5 מיליון ש"ח.
אוטו הרביעי, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

אוטו נולד ב-3 בינואר 1307, לשטפן הראשון, דוכס בוואריה וליוטה משוויידניץ, בתם של בולקו הראשון, דוכס שוויידניצה וביאטריקס מברנדנבורג.
בשנת 1310 מת אביו שטפן הראשון, דוכס בוואריה, ואוטו ואחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו, ומכיוון שהיו קטינים שימש דודנם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כעוצר עד לבגרותם.
בשנת 1332 הסתכסך אוטו עם אחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה על חלוקת הנחלות, ובשל כך הכיר בלודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כיורשו. ב-14 בדצמבר 1334 מת אוטו במינכן, ואחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה ירש את נחלותיו. בשנת 1339 מת היינריך הארבעה עשר, ושנה לאחר מכן מת בנו יוהאן הראשון, דוכס בוואריה ללא יורשים, ובעקבות כך איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את כל דוכסות בוואריה תחתיו.
כיכר סקנדרבג

מבנה

צורתה של הכיכר אינה מוגדרת, ורוחבה ואורכה אינם אחידים. היא מנקזת אליה שמונה רחובות, בהם רחוב דורס, המהווה את דרך הכניסה הראשית לעיר ממערב, שדרות זוגו הראשון, המוליכות לתחנת הרכבת, ושדרות דשמורט א קומביט המוליכות לבלוקו, לשעבר רובע המגורים של צמרת השלטון האלבנית ולאוניברסיטת טירנה.
בכיכר וסביבה מספר מבנים בולטים. מעט דרומית למרכזה פסל של סקנדרבג, הגיבור הלאומי האלבני, רכוב על סוס. הפסל עשוי ברונזה והוא ניצב על משטח אבן. הוא הוצב בכיכר בשנת 1968, לציון 500 שנה למותו, ואז גם נקראה הכיכר על שמו. בעבר ניצב בכיכר גם פסל בגובה 10 מטרים של אנוור הוג'ה, אך הוא הופל בידי ההמונים ב-1991. 
דרומית לכיכר מבנים ממשלתיים צבועים צהוב ובורדו, ובהם המטה הכללי של צבא אלבניה. ממזרח לכיכר מסגד אטהם ביי, שבנייתו החלה ב-1789, מגדל השעון שנבנה ב-1822, והיכל התרבות (הכולל את הספרייה הלאומית והאופרה והבלט הלאומיים), שהוקם כמתנה מברית המועצות בין 1960 ל-1966. מצפון לכיכר המוזיאון הלאומי להיסטוריה, שאת חזיתו מעטר פסיפס ובו לוחמים אלבנים החל מממלכת איליריה ועד מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2010 הוחל בשיפוץ הכיכר, במימון ממשלת כווית.
מריאן מילר

ביוגרפיה

מילר סיימה ב-1981 לימודי תואר ראשון במשפט פלילי באוניברסיטת המדינה של אוהיו, אותם עשתה במסגרת מלגה מתוכנית הכשרת קצונת המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית.
עברה קורס טיס בבסיס ויליאמס באריזונה וקורס מדריכי טיסה בבסיס רנדולף בטקסס. שירתה כמדריכה וטייסת מטוסי אימון T-37 טוויט ושימשה סגנית מפקד טייסת האימונים 96. עברה הסבה למטוסי תובלה לוקהיד C-141 סטארליפטר ושירתה בטייסת התובלה 8 ובטייסת התובלה 313 בבסיס מקורד במדינת וושינגטון. שימשה סגנית להק המבצעים של כנף התובלה 459 בבסיס אנדרוז במרילנד והשתתפה במלחמת המפרץ. בתפקידה הבא שימשה קצינת המבצעים של טייסת התובלה 756 בבסיס. בשנים 1995–1998 שירתה במטה חיל האוויר כראש ענף תובלה אסטרטגית וקצינת תכנון במחלקת המילואים. בינואר 1998 מונתה לקצינת מבצעים בכנף התובלה 459.
טרם פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 עבדה כמסעדנית ושקלה לפרוש מקריירת המילואים בחיל האוויר, אך בעקבות הפיגועים החליטה להמשיך בשירות. ושימשה טייסת מילואים על מטוסי C-5 גלקסי.
במאי 2004 מונתה למפקדת להק המבצעים של כנף התובלה 932 ובינואר 2006 מונתה למפקד הכנף. בינואר 2008 מונתה למפקד כנף ניידות אווירית 349. בנובמבר 2009 מונתה לראש ענף תכנון ודרישות בפיקוד המילואים של חיל האוויר, בינואר 2012 מונתה לסגנית לענייני שותפויות אסטרטגיות לקצין התכנון של המטות המשולבים. באוקטובר 2013 מונתה לסגנית מפקד פיקוד המילואים של חיל האוויר.
ביולי 2016 קודמה לדרגת לוטננט גנרל ומונתה לקצינת המילואים הראשית ומפקדת פיקוד כוחות המילואים של חיל האוויר. היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה, וקצינת המילואים הראשונה בחיל האוויר בדרגת לוטננט גנרל. בספטמבר 2018 מונתה למפקדת פיקוד התובלה של חיל האוויר בדרגת גנרל.
במהלך שירותה צברה מעל 4,800 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, בואינג C-17‏, C-5 גלקסי, לוקהיד C-141 סטארליפטר, מקדונל דאגלס KC-10A, בואינג C-40 קליפר, מקדונל דאגלס C-9. היא השתתפה במלחמת המפרץ, במשימות בקוסובו, במלחמת עיראק ובמלחמה העולמית בטרור.
מילר בעלת תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת טריידנט בקליפורניה, בוגרת המכללה לפיקוד ומטה והמכללה למלחמה של חיל האוויר ובוגרת קורס בכירים באוניברסיטת הרווארד.
סימפוזיון

סִימְפּוֹזְיוֹן (ביוונית: συμπόσιον, נהגה "סימפּוסיון") - מונח שכיום משמעותו "כנס"; במקור, התייחס לסוג משתה שהיה נהוג ביוון העתיקה, שכלל מופעי בידור שונים ושתיית יין. השם "סימפוזיון" מגיע מהיוונית: הפועל היווני  "סימפוטיין" (sympotein) משמעותו "לשתות יחדיו".
עם חלוף השנים, איבד המונח את משמעותו המקורית וכיום הוא מציין לרוב כנסים אקדמיים. אזכורים למונח "סימפוזיון" במשמעותו המקורית ניתן למצוא בכתבים של הפילוסופים היווניים אפלטון (המשתה) וקסנופון.
אחד הסימפוזיונים הידועים, איגרת אריסתיאס, המיוחס למאה הראשונה שלאחר הספירה, הוא סימפוזיון בעל תוכן יהודי. עיקרו שיחה בין המלך פתולומיאוס - תלמי השני, אריסתיאס, ובין שבעים ושניים חכמי ישראל, על ההבדלים בין יהדות ליוונות.

הסימפוזיון ביוון העתיקה

הסימפוזיון היה מוסד חברתי מרכזי בתרבות ההלנית. הסימפוזיון היה אירוע בו גברים נפגשו לדיונים, לחגוג ולהתפאר במעשיהם. לעיתים קרובות נערכו הסימפוזיונים במטרה לחגוג את חניכתם של נערים צעירים וכניסתם לחוגי האצולה החברתית. נערים צעירים הורשו להשתתף בסימפוזיון כבני זוג לכל דבר של אדם מבוגר. הסימפוזיונים נערכו על ידי אריסטוקרטים למטרות נוספות, למשל במטרה לחגוג אירועים מיוחדים כדוגמת ניצחונות שהושגו בתחרויות אתלטיקה או שירה.
הסימפוזיונים נערכו על פי רוב במשקי בית פרטיים באזור בו חיו ושהו הגברים. בין אם ביחידות ובין אם בזוגות, נהגו הגברים להתרווח בספות שהונחו מול קירות החדר, ומזון רב ויין שהיה מהול במעט] מים היה מוגש בפניהם על ידי נערים צעירים ועירומים על רקע מופעי בידור. בהתאמה לאירוע הנחגג נערכו בין היתר גם משחקים, זימרו שירים על רקע צלילי חליל שנוגנו על ידי נערות, ואף הוצגו הצגות ומופעי בידור שניתנו על ידי עבדים, בדרנים ושחקנים.
הסימפוזיונים נוהלו בידי מנהל סימפוזיון שתפקידו היה להחליט מהי המידה הראויה לדילול היין במים - בדרך כלל בהתאמה לאופי הדיונים שעתידים היו להיערך בסימפוזיון מצד אחד או בהתאמה לאופי הבידורי של החגיגה והמסיבה המתוכננת מצד שני.
הסימפוזיונים אופיינו בנוסף גם בנהלים רשמיים, כשהבולטים מביניהם היו יינות הנסך שניתנו כמתנה וכקורבן לאלים במטרה לפייסם ולרצותם.
אחד המשחקים הפופולריים ביותר בסימפוזיונים הללו היה משחק שנקרא "קוטאבוס", בו הוכנסו היינות לקיליקס בעוד שהמשתתפים בסימפוזיון נהגו לנערם במטרה לעשות רעש ולהשליך את הכנים לאחר מכן לעבר מטרה מסוימת. משחק פופולרי אחר נקרא בשם "סקוליה", שאופיין בשירה של שירי זימה העוסקים בין היתר בשתיית יין ובנושאים פטריוטיים, שהוצגו בנוסף גם על רקע תחרותי כאשר אחד המשתתפים בסימפוזיון מתחיל בשיר ועל מתחרו מוטל לסיימו.
מה שקרוי בשם 'נערות חליל' היה למעשה קבוצת יצאניות שניגנו בכלי נגינה בשם "אאולוס", כלי נשיפה מעץ הדומה לאבוב, שנועד ללוות את הסימפוזיון ולהוות לו רקע בידורי.
לעיתים משתתפי הסימפוזיונים התחרו בנשיאת נאומים, דבר שמסביר את השימוש הנוכחי במילה סימפוזיון.
שנדור גומבוש

ביוגרפיה

גומבוש נולד בסומבור שבסרביה. בשנת 1921 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת בודפשט.

אלוף עולם

גומבוש זכה פעמיים ברציפות במדליית זהב בתחרות חרב אישי באליפות העולם בסיף, בבודפשט בשנת 1926 ובוישי שבצרפת בשנת 1927.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה גומבוש במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתית, בין חברי הנבחרת היו עוד שני סייפים יהודים, יאנוש גאראי ואטילה פטשאואר. הנבחרת ההונגרית הייתה בלתי מנוצחת בטורניר האולימפי. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בטורניר חרב אישי לאחר שניצח ב-8 קרבות מתוך 11.
באליפות העולם בסיף שנערכה בנפולי שבאיטליה בשנת 1929 סיים גומבוש במקום שישי בתחרות חרב אישי.
גומבוש זכה פעמיים ברציפות במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי באליפות העולם בסיף, בלייז' שבבלגיה בשנת 1930 ובווינה שבאוסטריה בשנת 1931 וסיים במקום רביעי בתחרות חרב אישי בשנת 1930.
גומבוש פרש מספורט תחרותי בשנת 1932. אחרי מלחמת העולם השנייה כיהן בתפקיד נשיא איגוד הסיף של הונגריה.
בשנת 1968 נפטר גומבוש בבודפשט.
תחנת הרכבת טוקיו

היסטוריה

בשנת 1889 הכינה הוועדה המקומית של טוקיו תוכניות לבניית קו רכבת מסועף שיחבר את הטרמינל הראשי של טוקאידו בשינבאשי אל מסוף ניפון (כיום טוהוקו), באוטנו. בשנת 1896 החלו העבודות להקמת התחנה אל מול הגנים של הארמון הקיסרי.
הבנייה התעכבה בשל פרוץ מלחמת סין-יפן הראשונה ומלחמת רוסיה-יפן, והחלה לבסוף בשנת 1908. בניין התחנה בן שלוש הקומות תוכנן על ידי האדריכל טטסונו קינגו (שתכנן גם את תחנת מנסייבאשי ואת בנק יפן) כחגיגה מאופקת של הניצחון היקר של יפן במלחמת רוסיה-יפן.
תחנת טוקיו נפתחה ב-20 בדצמבר 1914 עם ארבעה רציפים; שתי רכבות חשמליות (קווים ימאנוט/קיהין-טוהוקו), ושתי רכבות לא-חשמליות (רציפי קו טוקאידו הנוכחיות). קו האספקה ​​הראשי של צ'ו לתחנה הושלם בשנת 1919 ונעצר בתחילה ברציף שמשמש כיום את הרכבות בקווים ימאנוטה/קיהין-טוהוקו. בתקופה מוקדמת זו, היו בתחנות רק שערים בצד של שכונת המרונוצ'י, כאשר הצד הצפוני משמש ליציאה והדופן הדרומית משמשת כניסה.
יואן קמרון

ראשית הקריירה

דונלד יואן קמרון נולד בבריג אלן  שבסקוטלנד, בנו הבכור של כומר בכנסייה הפרסביטריאנית. קיבל תואר M.B., Ch.B. בפסיכולוגיה רפואית באוניברסיטת גלאזגו בשנת 1924, ותואר D.P.M. מאוניברסיטת לונדון בשנה שאחריה. בשנת 1936 קיבל תואר דוקטור לרפואה בהצטיינות מאוניברסיטת גלאזגו.
את התמחותו המעשית בפסיכיאטריה החל קמרון בבית החולים המלכותי לבריאות הנפש גרטנוול  בגלאזגו בשנת 1925, בהמשך הוצג בפני הפסיכיאטר הסקוטי דייוויד הנדרסון  שהיה תלמידו של הפסיכיאטר השווייצרי-אמריקאי אדולף מאייר . בעקבות התמחותו אצל הנדרסון נשלח להתמחות אצל מאייר בארצות הברית במרפאת פיפס שבבית החולים ג'ונס הופקינס  בבולטימור, מרילנד. תקופת ההתמחות שלו בארצות הברית בין השנים 1926–1928 מומנה באמצעות מלגת מחקר שהעניק לו הנדרסון.
ב-1928 עזב קמרון את בולטימור לטובת בורגהלזלי , בית החולים הפסיכיאטרי של אוניברסיטת ציריך בשווייץ, שם למד אצל הנס וו. מאייר, ממשיך דרכו של הפסיכיאטר השווייצרי המשפיע אויגן בלוילר.
בשנת 1933 נישא קמרון לז'אן רנקין שאותה הכיר בעת שהיו סטודנטים באוניברסיטת גלאזגו. היא הייתה קודם לכן הקפטן נבחרת הוקי שדה הסקוטית, שחקנית טניס תחרותי, ובהמשך מרצה למתמטיקה באוניברסיטת גלאזגו. נולדו להם ארבעה ילדים, שלושה בנים ובת אחת.
ב-1936, עקר למסצ'וסטס כדי לכהן כמנהל חטיבת המחקר בבית החולים הממשלתי ווסטר . בשנה זו פרסם את ספרו הראשון, "Objective and Experimental Psychiatry" אשר הציג את אמונתו כי הפסיכיאטריה צריכה לגשת ללימוד ההתנהגות האנושית בצורה מוקפדת ומדעית המבוססת על הביולוגיה. תאוריות ההתנהגות שלו הדגישו את האחדות של האורגניזם עם הסביבה. קמרון האמין בלב שלם בפסיכיאטריה קלינית שתהיה בנויה על שיטה מדעית קפדנית.

מלחמת העולם השנייה ומשפטי נירנברג

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אחרי מלחמת העולם השנייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מעבורת החלל אנדוור

היסטוריה

הקונגרס האמריקאי אישר את בנייתה בשנת 1987 כדי שתמלא את מקומה של הצ'לנג'ר, שהתפוצצה באסון בשנת 1986.
לבנייתה השתמשו בחלקי החילוף של מעבורת החלל דיסקברי ומעבורת החלל אטלנטיס.
בניית האנדוור הייתה עדיפה כלכלית מאשר להתאים מחדש את מעבורת החלל אנטרפרייז למשימות. 
המעבורת נקראת על שמה של אה"מ "אנדוור", ספינתו המפורסמת של מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק (ומסיבה זו מאוית שמה באיות הבריטי המקורי, ולא באיות המקובל בארצות הברית - Endeavor), ושמה של המעבורת התקבל בתחרות ארצית שבה השתתפו גם תלמידים מבתי ספר יסודיים וחטיבות הביניים.
האנדוור נבנתה על ידי Rockwell International במאי 1991, וביצעה את משימתה הראשונה שנה לאחר מכן, 7 במאי 1992.
Rockwell International טענה שלא הרוויחה מבניית המעבורת, למרות מחיר המעבורת - 2.2 מיליארד דולר אמריקאי.
במשימתה הראשונה, נתפס לוויין התקשורת INTELSAT VI, תוקן והוחזר למסלול בפעם השנייה.
בשנת 1993 היא ביצעה את התיקון הראשון בטלסקופ החלל האבל.
בשנת 1997 הושבתה זמנית לשם שיפור החומרה כולל תא חדש האטום לאוויר.
בדצמבר 1998 נשאה את החלק הראשון של תחנת החלל הבינלאומית.
בשנת 2003 הושבתה בשנית להתאמה ושדרוג חלקים למשימות בעתיד, השבתה זו הסתיימה בסוף שנת 2006.
האנדוור ביצעה את משימתה האחרונה בטיסתה ה-25 במשימת STS-134, במסגרתה הובילה אספקה וחלקי חילוף לתחנת החלל הבינלאומית. בטיסה נערכו שני ניסויים של מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל מישראל. הניסוי הראשון בדק את תפקודם של חיידקים פרו-ביוטיים בחלל, במטרה לפתח שיטות להתמודד עם פגיעה בתפקוד מערכת החיסון של אסטרונאוטים בתנאי חלל. הניסוי השני כלל תרבית תאי עצם במטרה ללמוד על מנגנון איבוד עצם בתנאים של חוסר משקל בחלל, בניסיון למצוא טיפולים לסובלים ממחלת האוסטיאופורוזיס. הניסויים היו  המשך לניסויים שנשלחו ב-2003 למעבורת החלל קולומביה עם אל"ם אילן רמון. כיום המעבורת נמצאת במוזיאון המדע והחלל שבעיר לוס אנג'לס, שם היא מוצגת לעיני כל.
טום סטארידג'

ביוגרפיה

סטארידג' נולד בלאמבת' שבלונדון למשפחה בת שלושה ילדים של הבמאי צ'ארלס סטארידג' והשחקנית פיבי ניקולס. אחותו מטילדה סטארידג' היא גם שחקנית.
הקריירה של סטארידג' החלה בהיותו ילד, ב-1996 הופיע בעיבוד הטלוויזיוני של הספר "מסעי גוליבר" בבימויו של אביו ובהשתתפותה של אמו. ב-2004 שיחק בסרטים "יריד ההבלים" ו"להיות ג'וליה". ב-2005 גילם את ויליאם הרברט, רוזן פמברוק השלישי בדרמה הטלוויזיונית "A Waste of Shame" של ה-BBC.
ב-2006 שיחק סטארידג' בתפקיד נייג'ל במותחן הפסיכולוגי "Like Minds" שהופץ גם בשם "Murderous Intent". הסרט מספר על שני נערים, אלכס (בגילומו של אדי רדמיין) ונייג'ל שהם שותפים לחדר. אלכס נחרד מהרציחות שקורות מסביב, אבל גם מוקסם מהם. אלכס מואשם כאשר נייג'ל עצמו נרצח.
סטארידג' לוהק לתפקיד הראשי בטרילוגיית המדע בדיוני "ג'אמפר". אבל חברות ההפקה ניו רג'נסי ופוקס המאה ה-20 חששו להמר על שחקן אלמוני, והשחקן היידן כריסטנסן לוהק במקומו.
ב-2009 הופיע סטארידג' בתפקיד קארל בקומדיה של ריצ'רד קרטיס "רדיו רוק" לצדם של ביל ניי, ריס איפנס ופיליפ סימור הופמן. הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה בספטמבר 2009 במחזה "Punk Rock", מחזה חדש מאת סיימון סטיבן שהוצג בתיאטרון ליריק האמרסמית'. דמותו הייתה מבוססת באופן רופף על בני הנוער הרוצחים בבית הספר התיכון קולומביין Eric Harris and Dylan Klebold. על הופעתו זו היה סאטרידג' מועמד לפרס השחקן החדש המצטיין לשנת 2009 של האיבנינג סטנדרד, וזכה בפרס חוג מבקרי התיאטרון באותה קטגוריה.
ב-2011 שיחק סטארידג' לצדה של רייצ'ל בילסון בקומדיה הרומנטית "מחכים לנצח". ב-2012 גילם דמות המבוססת באופן רופף על המשורר אלן גינסברג בסרטו של וולטר סאלס עיבוד לרומן "בדרכים" מאת ג'ק קרואק. באביב 2013 כיכב בברודוויי במחזה "יתומים" בתפקיד פיליפ. על הופעתו זו היה מועמד לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי במחזה. במאי 2017 כיכב סטארידג' בהפקה בברודוויי של המחזה "1984" בתפקיד וינסטון סמית'.

חיים אישיים

ב-2011 החל סטארידג' לצאת עם השחקנית סיינה מילר. ביולי 2012 נולדה להם בת מארלו אוטוליין לאינג סטארידג'. סבו וסבתו של סטארידג' מצד אמו הם השחקנים אנתוני ניקולס ופיית' קנט, וסבא רבא שלו הוא צלם העיתונות הוראס ניקולס.
טאי פו

טאי פו (בסינית 大埔區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הממוקם בשטחי הטריטוריות החדשות. שטחו הכולל הוא 148.05 קמ"ר, אוכלוסייתו הגיעה בשנת 2006 ל-293,542 איש, וצפיפות האוכלוסין היא ביחס של 2,156 איש לקמ"ר.
הקמת העיר טאי פו החדשה הייתה על קרקע מיובשת באזור הנהרות לאם צואן וטאי פו. על גבול המחוז עם מחוז שא טין ממוקם פארק המדע של הונג קונג.
רכבת הKCR עוצרת בתחום בשתי תחנות - שוק טאי פו וטאי וו.
גריפון

גְריפֿון (קרוי גם גריפִֿין) הוא חיה מיתולוגית בעלת גוף ורגליים אחוריות של אריה, וראש, כנפיים ורגליים קדמיות של נשר. לפי גרסאות אחדות לגריפון יש זנב נחש.
הציור הראשון של הגריפון שידוע עליו כיום הופיע במצרים, בין דמויות של בעלי חיים אחרים על לוח תמרוקים משנת 3200 לפנה"ס בערך. במקדשי הקבורה של סחו-רע ושל פפי השני הוא נקרא "תשתש" (טורף, קורע) וכן נקרא גם "פתפת". בציורים הראשונים של הגריפון היו כנפיו סגורות, ורק מאוחר יותר הן צוירו פרושות.
סוג אחר של גריפון שהופיע במקומות שונים בתקופה מאוחרת יותר היה בעל ראש של עוף בלתי ידוע המזכיר תרנגול. את הסוג הזה של גריפון ניתן לראות כמעט בכל האגן המזרחי של הים התיכון: מגידו בישראל, גבל בסוריה, נמרוד באשור וביוון - בדלוס, בדלפוי ובאתונה. על פי המיתולוגיה היוונית, הגריפון מתגורר בקן דמוי קן עוף, אך במקום ביצים הוא מטיל אבנים יקרות מסוג אכטיס (אגתה). הגריפונים היו מקודשים לאל אפולו והם שמרו על אוצרות הזהב שלו מפני הארימאספים.
בארץ ישראל נמצאו כמה גריפונים כדוגמת חרפושית ועליה ציור של גריפון, בסגנון מצרי קדום, שנמצאה בחפירות תל מגידו. בין רגלי הגריפון חרות השם "חמן" בכתב עברי קדום. בערבית מכונה הגריפון "אלענקא" (בעל צוואר ארוך), והוא מקושר לפעמים עם דמות מיתולוגית יהודית – הכרוב.
נמצא ציור של גריפון מופיע על תקרת בית כנסת בעיירת הורב שליד במברג, דרום גרמניה. תקרת בית הכנסת נמצאת היום במוזאון ישראל בירושלים, תערוכת יודאיקה.

הגריפון הופיע על רבים מהפסלים והתכשיטים מאזור חופי הים השחור ומרכז אסיה. בעולם העתיק נהגו להראות עצמות ענק ולומר כי אלו עצמות גריפון, אך ככל הנראה מדובר היה בעצמות דינוזאורים. הגריפון מסמל את הסיטי של לונדון, ופסליו נמצאים בכל הגבולות המפרידים בין הסיטי ושאר חלקי לונדון. הוא מופיע ביצירות ספרות, ובהן "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" וספרי "דברי ימי נרניה". אויבו הגדול ביותר הוא הסוס.
כרם

כֶּרֶם הוא מטע שמגדלים בו עצי פרי מסוימים. בדרך כלל מתייחס המושג "כרם" למקום גידולן של גפנים, שפירותיהן, הענבים, משמשים למאכל ולייצור יין, אולם גם מטעי זיתים ושקדים מכונים כרמים.
הגפן היא שיח מטפס, ולכן אחד הדברים העיקריים בכרם הם הקרדונים ] - העמודים שעליהם מדלים את הגפן, וחוטי שילוב (בכרמים מודרניים) התומכים בזמורות הצעירות, נושאות הפירות.
בכרמים המגודלים בעל, נטועים כמאה עצים בדונם, ברווחים של כשלושה מטרים אחד מהשני, מודלים בדרך כלל על עמודים בגובה של כשני מטרים, כשעליהם חוטים בצורת סוכה, כך שבין העצים יש שטח פנוי המאפשר עיבוד של הקרקע - בעיקר קילטור החשוב מאוד לניצול יעיל יותר של המים.
בכרמים המגודלים בהשקיה מקובל לנטוע 200–300 עצים לדונם, ובמקומות מסוימים באירופה אף 600 עצים. הגפנים נטועות בשורות, גובהן כמטר אחד, וחוטי שילוב עד גובה כ-180 ס"מ, מחזיקים את הזמורות הצעירות.

העבודות העיקריות בכרם

בתחילת החורף מקובל לרסס קוטלי עשבים.
מחודש ינואר עד אמצע מרץ, זומרים את הכרם - חותכים את הזמורות 
הצעירות, ומשאירים מספר מינימלי של זמורות קצרות, מהן תצמחנה זמורות 
השנה הבאה. לזמירה צורות שונות, המושפעות בין היתר מתכונות הזן.
לאחר איסוף הזמורת או ריסוקה, ממשיכים לרסס קוטלי עשביה ולקלטר בין השורות.
לאחר ליבלוב הגפן, מרססים קוטלי מזיקים עד הבציר, ומחלנים (עושים חלון) לאשכולות כדי שיקבלו אור שמש.
בציר הוא השם המיוחד לקטיף ענבים - הסרת הענבים מן הגפנים. שם זה גם משמש לציון תקופת הבציר. זוהי תקופה המתחילה בזמן הבשלת הענבים, ומסתיימת לאחר אכסון היין בחביות. בחבל הים תיכוני הבציר מתרחש בחודשים אוגוסט עד אוקטובר. 
למיקומו של הכרם השפעה גבוהה על איכות היין המופק מן הענבים הצומחים בו: הטמפרטורה, הרוח, הלחות והמינרלים בקרקע משפיעים כולם על אופי היין. בעיקר חשובים מאוד לילות קרים בקיץ, ותקופה של קור עז בחורף.
עקב ההתחממות הגלובלית צפוי כי כרמים רבים הממוקמים כיום בגובה אידיאלי, למשל באיטליה, יהפכו להיות חמים מדי לייצור יין איכותי, וייאלצו להעפיל במעלה ההר. לעומתם, איכותו של יין מכרמים גרמניים קרים תשתפר.

הכרם בתרבות העברית

לכרמים, אשר הקיפו את היישוב היהודי הקדום, חשיבות בתרבות ישראל. בנות ישראל היו יוצאות לחולל בכרמים בט"ו באב וביום הכיפורים, כשהן לבושות לבן.
למרות שכרם מציין מטע גפנים ניתן למצוא במקורות גם כרמי זיתים "וַיֵּלֶךְ שִׁמְשׁוֹן, וַיִּלְכֹּד שְׁלֹשׁ מֵאוֹת שׁוּעָלִים; וַיִּקַּח לַפִּדִים, וַיֶּפֶן זָנָב אֶל זָנָב, וַיָּשֶׂם לַפִּיד אֶחָד בֵּין שְׁנֵי הַזְּנָבוֹת, בַּתָּוֶךְ. וַיַּבְעֶר אֵשׁ בַּלַּפִּידִים, וַיְשַׁלַּח בְּקָמוֹת פְּלִשְׁתִּים; וַיַּבְעֵר מִגָּדִישׁ וְעַד קָמָה, וְעַד כֶּרֶם זָיִת" (שופטים, ט"ו, ד'-ה'). אלא שלא נמצא לשון "כרם" על מטעי זיתים, אלא בצירוף ההסבר "כרם זית".
הכרם גם מופיע בשירה העברית המודרנית, בהתאמה להקשרו במועד ט"ו באב הכתוב במקרא, בהקשר לסיפורי אהבים. כך לדוגמה בשיר "אל הכרמים" (1952) המספר על עלם ההולך לחפש לו עלמה בכרמים.

הכרם בהלכה

ישנן כמה הלכות הנוהגות בכרם בלבד. אחת מהן היא כלאי הכרם, שהיא איסור מן התורה לזרוע זרעים שונים בכרם.
הלכה נוספת נוגעת ליציאה למלחמת רשות, ובה יש פטור מיציאה למלחמה זו למי שנטע כרם ולא חיללו.
הגודל המינימלי של כרם המוזכר בהלכה הוא חמשה גפנים, שמסודרות שתים כנגד שתים ואחת יוצאת זנב.
וסבולוד הראשון, נסיך קייב

ביוגרפיה

הוא נולד ליארוסלאב הראשון בשנת 1030 בנובגורוד בזמן שיארוסלאב היה נסיך בעיר זו. עם פטירת אביו ב-20 בפברואר 1054 ירש אותו כנסיך פריאסלאבל.
רוב תקופת שלטונו של איזיאסלאב הראשון הוא היה שותף עם שני אחיו (סוויאטוסלאב, נסיך צ'רניגוב ווסבולוד) בשלטון, לכן מקובל לקרוא לתקופה זו כטריאומווירט בני יארוסלאב. ביחד הם עשו רוויזיה של חוקי המדינה וקיבלו החלטות על מינוי לתפקידים חשובים בשלטון ובכנסייה. בשנת 1055 הכוחות המשולבים ניצחו במלחמה נגד הטורקים. בשנת 1058 הרוסים השתתפו במערכה של האימפריה הביזנטית בארמניה.
בשנת 1073 ברית האחים התפרקה והחלה מלחמה פנימית. כבר באותה שנה סוויאטוסלאב, נסיך צ'רניגוב כבש את קייב, איזיאסלאב נמלט לפולין והשטחים בשליטת וסבולוד הורחבו. בשנת 1076 האח סוויאטוסלאב נפטר ונסיכות קייב עברה לוסבולוד. הוא שלט בקייב רק חצי שנה ולאחר מכך, איזיאסלאב חזר לקייב ווסבולוד עבר לצ'ניגוב בתור נסיך. בשנת 1079 איזיאסלאב נהרג בקרב וכתוצאה מכך וסבולוד חזר לקייב.
רוב תקופת שלטונו הוא היה עסוק במלחמות פנימיות עם הנסיכים השונים - נכדים ובני דודים של אביו.
מבחינה בינלאומית הוא היה במגעים אינטנסיביים עם האימפריה הרומית הקדושה ועם הקיסר שלה באותה תקופה - היינריך הרביעי. הוא אף חיתן איתו את אחת מבנותיו.
בהתאם לעדויות הכרוניקה, הוא היה איש משכיל ושלט ב-5 שפות.
M19

היסטוריה

הצביר התגלה על ידי שארל מסיה בשנת 1764 ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"ערפילית עגולה חסרת כוכבים". רק בשנת 1784 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר.
בהירותו של הצביר היא מדרגה 6.8, דומה לבהירותם של הצבירים M10 ו-M12 הנמצאים באותה קבוצת כוכבים, וניתן להבחין בו בקלות באמצעות משקפת. על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 14 יש צורך בטלסקופ, בו ניתן גם להבחין בקלות באליפטיות של הצביר. הצביר קל לאיתור כ-8 מעלות ממזרח לאנטארס. 
כמעלה וחצי ממזרח-דרום-מזרח ל-M19 נמצא הצביר הכדורי NGC 6293 שבהירותו היא מדרגה 8.4 ובערך באותו המרחק בכיוון צפון-צפון-מזרח נמצא הצביר הכדורי NGC 6284 העמום בהרבה שבהירותו היא מדרגה 9.5 בלבד. כ-3.8 מעלות מדרום לו על הגבול עם קבוצת הכוכבים עקרב נמצא הצביר הכדורי M62.

מאפייני הצביר

צורתו של M19 היא אליפטית מאוד כך שלאורך הציר הראשי שלו יש כמעט כפול כוכבים מאשר לאורך הציר המשני. קוטרו לאורך הציר הראשי כ-140 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-28,000 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-17 דקות קשת. זהו אחד מהצבירים הקרובים ביותר למרכז הגלקסיה, כ-5,200 שנות אור בלבד ועוצמת כח הכבידה של מרכז הגלקסיה הוא כנראה הגורם לצורתו הפחוסה. מכדור הארץ הוא נראה כ-9 מעלות ממזרח למרכז הגלקסיה.
צפיפותו של M19 גבוהה ועד היום התגלו בו 4 משתני RR בנבל. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא יותר מפי 120,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F5.
M4 (צביר)

היסטוריה

הצביר התגלה בשנת 1746 על ידי האסטרונום השווייצרי ז'אן-פיליפ דה שסו שתיאר אותו כעצם מעורפל. שארל מסיה כלל אותו בשנת 1764 בקטלוג מסיה כצביר כוכבים.
בהירותו של הצביר היא מדרגה 5.6 כך שניתן לראותו בעין בתנאי תצפית טובים, והוא קל מאוד לאיתור - כמעלה וחצי ממערב לכוכב אנטארס. טלסקופ חובבים מאפשר כבר להבחין בכוכבים בודדים מתוך הצביר, שהבהירים ביותר מביניהם הם בעלי דרגת בהירות 10.8. בשל קרבתו הרבה למישור המלקה מוסתר לעיתים הצביר על ידי הירח.

מאפייני הצביר

M4 הוא אחד הצבירים הקרובים ביותר שמוכרים כיום - כ-7,200 שנות אור בלבד. קוטרו כ-70 שנות אור, כך שגודלו הזוויתי הוא כ-36 דקות קשת - יותר מגודלו הזוויתי של הירח במילואו. מרכזו של הצביר אינו כדורי אלא בצורת מוט שאורכו הזוויתי כ-2.5 דקות קשת והוא מורכב מכוכבים בהירים יחסית עם דרגת בהירות 11. מאפיין זה התגלה כבר ב-1783 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F8.
M4 הוא מרווח יחסית לצביר כדורי כך שמחצית ממסתו נמצאת בכדור שקוטרו 16 שנות אור, יותר מחמישית מקוטרו של הצביר השלם. הצביר מקיף את מרכז הגלקסיה בזמן מחזור של כ-116 מיליון שנים במסלול מאוד אליפטי שמביא אותו בפריאפסיד למרחק של פחות מ-2,000 שנות אור לליבת הגלקסיה. קרבה זו גורמת להפעלת כוחות גאות ושפל חזקים על הצביר עד כדי הוצאת כוכבים מתוכו, דבר שיכול להסביר את צפיפות הכוכבים הנמוכה שבו.
בצביר מוכרים 43 כוכבים משתנים ובשנת 1987 זוהה בו פולסר בעל זמן מחזור של 3 מילישניות - כעשירית מזמן המחזור של הפולסר בערפילית הסרטן. זו הייתה הפעם הראשונה שהתגלה פולסר עם זמן מחזור של אלפיות השנייה. בשנת 1995 גילה טלסקופ החלל האבל מספר ננסים לבנים בצביר שגילם מוערך בכ-13 מיליארדי שנים - בין הכוכבים הזקנים ביותר שידועים בשביל החלב. אובייקט מעניין נוסף בצביר הוא מערכת הכוללת ננס לבן ופולסר, ששינויים במחזוריות ההקפה שלהם, שהתגלו בצילומים של טלסקופ החלל האבל בשנת 2003, הובילה למסקנה, שבמערכת קיים גוף נוסף שמסתו כ-2.5 מסות צדק, כלומר מדובר בכוכב לכת. מכיוון שגיל המערכת הוא כ-13 מיליארדי שנים, הרי שגילו של כוכב הלכת הוא פי 2.5 מגיל מערכת השמש.