צבי צימרמן

נעוריו, השואה ודרכו באירופה

צימרמן נולד בסקאלה בחבל זברוביץ' בפולין. כשנה לאחר לידתו פרצה מלחמת העולם הראשונה והוריו נמלטו מסקאלה עם חמישה מילדיהם, ונדדו בסביבה. הוריו נפטרו ממחלת הכולרה, והוא ואחיו ואחיותיו נותרו לבדם. כאשר הסתיימה המלחמה חזרו לסקאלה, שם סיים את בית הספר העממי. בנעוריו עבר אל בית אחותו הבוגרת, שנישאה לפני המלחמה, בעיר טרנופול, שם סיים את הגימנסיה העברית. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטה היגלונית בקרקוב. היה פעיל בתנועת הנוער של הציונים הכלליים ב-1928, יו"ר אגודת הסטודנטים הציונית קדימה בקרקוב וסגן יו"ר האגודה בפולין. משסיים את לימודיו התכונן לעלות לארץ ישראל, אך פריצתה של מלחמת העולם השנייה מנעה ממנו את העלייה. צימרמן עבר את רוב המלחמה בגטו קרקוב, בו היה פעיל במחתרת הציונית "הסנה", שאיגדה נוער ציוני מתנועות שונות, והיה מקשר עם גרעין "החלוץ הלוחם" בגטו. 
לאחר חיסול הגטו ב-13 במרץ 1943, הועבר למחנה עבודת כפייה וולק 3 בשליטת הנאצי אמון גת. 
צימרמן ברח ממחנה עבודת הכפייה להרי הקרפטים, שהיוו את הגבול בין סלובקיה ופולין. הוא נעזר בשרשרת ארוכה של קשרים שהיו לו בארצות כמו צרפת, אנגליה, פולין והונגריה. הוא וחבריו השתמשו בקשריו, להברחת יהודים מהגטאות וממקומות מסתור, דרך הרי הקרפטים, להונגריה, שם ציידו את המוברחים בתעודות מזויפות. צימרמן היה ראש הוועד של פליטי פולין בבודפשט ובוקרשט. 
בשנת 1944 אורגנה בריחה לרומניה כפולנים הבורחים מפני רוסיה הקומוניסטית. בעזרת המחתרות השונות הצליחו צימרמן וחבריו לארגן עלייה לארץ ישראל באונייה קזבק מרומניה לטורקיה, ומשם ברכבת דרך סוריה ולבנון עד לארץ ישראל.
מרבית בני משפחתו נרצחו בשואה.

מעלייתו לארץ ועד היבחרו לכנסת

בהגיעו לארץ ישראל ביוני 1944, הרצה צימרמן על השואה בעברית, כשהמלחמה הייתה עדיין בעיצומה. הוא נמנה עם ניצולי השואה הראשונים שהגיעו ארצה ודיברו עברית רהוטה, ובכך עורר את המוּדעוּת לשואה בקרב הציבור, שהופתע לשמוע עליה. תגובתו הקרה והספקנית של הציבור היהודי בא"י לעדותו של צימרמן (שהוכחה לימים כנכונה ומדויקת) הביאה לסגירת הגולל על הנושא בחייו האישיים והציבוריים. צימרמן שב לעסוק בנושא רק במחצית השנייה של שנות ה-80, לאחר סיום תפקידיו הציבוריים. כשפרצה מלחמת השחרור ב-1948 התגייס ל"הגנה" והיה פעיל בה. במקביל עבר להיות מזכיר כללי של התאגדות הסוחרים בחיפה והצפון. משם גויס להיות קצין קיצוב לאזור חיפה והצפון. כאשר הסתיימה המלחמה ותפקידו תם, עבר בחינות לעורכי דין זרים ופתח משרד עורכי דין. בשנת 1951 התמודד מטעם הציונים הכלליים נגד אבא חושי בבחירות לעיריית חיפה, וכיהן כסגן ראש עיריית חיפה.
בשנת 1953 נישא לאשתו מרים.
בשנת 1961 העיד במשפט אייכמן. בעדותו סיפר על פעולת מחתרת "הסנה" שהייתה מורכבת מן האליטה האינטלקטואלית היהודית בעיר, על צבירת נשק ותעודות מזויפות ועל שאלת אחריותו של אייכמן כפי ששמע מאסירים וסוהרים במחנות.

פעילות ציבורית

בשנת 1978 התמודד לראשות עיריית חיפה וכיהן כסגן ראש העיר ויו"ר הוועדה העירונית לתכנון ובנייה. לקראת סוף כהונתו בעיריית חיפה, הסכים להצעה להתמנות כשגריר בשירות משרד החוץ. בין השנים 1983-1986 מונה לשגריר ישראל בניו זילנד ובאיי אוקיאניה - טונגה, טובלו, פפואה גינאה החדשה, פיג'י וסמואה המערבית. צימרמן סירב להצעה לכהן כשגריר ישראל בגרמניה כיוון שחשש שיתקשה ללחוץ את ידיהם של פושעי מלחמה ושותפי מלחמה שאחראים לרצח משפחתו ועמו, על אף שראה באפשרות זו גם סוג של תקומה ונקמה. עם תום כהונתו בוולינגטון סירב להצעת משרד החוץ להתמנות כשגריר ישראל בפולין.
צימרמן המשיך בפעילות ציבורית, כתב את ספריו ובעיקר פעל לאיתור חסידי אומות העולם ולחשיפת פרשות הצלה וגבורה שלא היו ידועות. 
במהלך בריחתו של צימרמן מהנאצים, הוא הגיע בשנת 1943 לבודפשט, שבה שלטו אז הונגרים משתפי פעולה עם הנאצים. פליטים יהודים שהגיעו לשם, היו נתונים בסכנת מוות. לפיכך, התחזו הפליטים היהודים לפליטים פולנים קתוליים. מאחר שלצימרמן היו קשרים עם הממשלה הפולנית הגולה שישבה בלונדון, הוא נפגש בהמלצתם, עם מי שהיה השגריר מטעם הממשלה הפולנית הגולה בבודפשט, ד"ר הנריק סלביק. הד"ר סלביק, יחד עם צימרמן, בעזרת רוזנת הונגריה בשם ארזבט סאפארי, ובעזרת פקיד הונגרי בכיר בשם יוז'ף אנטל (אביו של ד"ר יוז'ף אנטל, שהיה לימים ראש ממשלת הונגריה, לאחר נפילת מסך הברזל), סיפקו אלפי תעודות מזויפות ואשרות של פליטים פולנים נוצרים - לפליטים יהודים שהגיעו לבודפשט, ובכך הצילו את חייהם. כמו כן הם הקימו בית יתומים לפליטים יהודים ילדים, אף הם במסווה של נוצרים. 
כשהנאצים כבשו את הונגריה הם עינו ורצחו את ד"ר סלביק, אך ד"ר יוז'ף אנטל שרד. גורלם של סלביק ואנטל נודע לצימרמן רק לאחר נפילת מסך הברזל, והוא דאג לחשוף את גבורתם. שניהם הוכרו, בזכות פועלו של צימרמן, כחסידי אומות עולם, על ידי מוסד יד ושם. כמו כן הצליח צימרמן לאתר ולהביא להכרתם כחסידי אומות עולם של שני חברי המחתרת הפולנית אשר הדריכו ועזרו לפליטים יהודים, וגם לו עצמו, להבריח את הגבול בהרי הקרפטים, מפולין לסלובקיה: סטפן קוצון ומיכאל לומניצקי. בתו של מיכאל לומניצקי, ונדה לומניצקה דולק, היא משוררת חשובה בפולין והקדישה משיריה למאורעות אותם הימים.