google/wiki40b huggingface dataset:
אנגרט ריכטר

ביוגרפיה

ריכטר נולדה בדורטמונד.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה ריכטר במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.30 שניות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה ריכטר במדליית זהב מול הקהל הביתי בריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם כריסטיאן קראוזה, אינגריד בקר והיידה רוזנדהל בהשוואת שיא עולם - 42.81 שניות, לפני מזרח גרמניה (42.95 שניות) וקובה (43.36 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.38 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 11.30 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה ריכטר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.75 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.36 שניות.

אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה ריכטר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.08 שניות, לפני האלופה היוצאת רנטה שטכר ממזרח גרמניה (11.13 שניות) ובת ארצה אינגה הלטן (11.17 שניות). בשלב רבע הגמר היא קבעה שיא אולימפי חדש של 11.05 שניות ובשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 11.01 שניות, שיפור לשיא בן החודש של הלטן (11.04 שניות). מדליות כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.39 שניות, אחרי ברבל ווקל ממזרח גרמניה שקבעה שיא אולימפי חדש של 22.37 שניות, ולפני שטכר (22.47 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.59 שניות, אחרי היריבה המושבעת מזרח גרמניה שקבעה שיא אולימפי חדש של 42.55 שניות ולפני ברית המועצות (43.09 שניות).
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה ריכטר מספורט תחרותי, אך בשנת 1978 חזרה להתחרות. בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 1979 היא זכתה במדליית זהב עבור נבחרת אירופה, בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.19 שניות. לאחר מכן, פרשה סופית בשל פציעה קשה.
היא התחתנה עם מנפרד ריכטר, אצן משוכות.
טינקרבל (סרט)

תקציר העלילה

אל עולם הפיות הקסום שבארץ לעולם לא מגיעה פיה חדשה בשם טינקרבל. טינקרבל שייכת לאחוות פיות התיקונים המוכשרות, אבל משתוקקת להיות פיית טבע, כדי שתוכל לעוף אל העולם האחר ולהביא לשם את האביב, דבר זה גורם לה ולשאר הפיות להסתבך.
הסרט מספר את סיפורה של הפיה טינקרבל לפני שהיא פגשה את פיטר פן, ובסרט זה שומעים לראשונה את קולה.

הפקה

הסרט עבר שתי גרסאות תסריט ומספר במאים. הסרט הופק על ידי אולפני דיסניטון יחד עם חברת האנימציה, Prana Studios, הממוקמת בהודו.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בסתיו 2007 וחווה עיכובים בקשר לשינויי כוח אדם בניהול דיסני. על פי מאמר שפורסם בוראייטי ביוני 2007, שרון מוריל, האחראי על הפצת הסרטים של דיסני להקרנה ביתית משנת 1994, הורחק מתפקידו בגלל בעיות בסרט הכולל תקציב שהתרחב לכמעט 50 מיליון דולר. מנהלי אולפני האנימציה של פיקסאר, ג'ון לאסיטר ואדווין קאטמול, קיבלו מנהיגות על הסרט מאולפני ההנפשה של וולט דיסני, למרות שאולפני דיסניטון לא נמצאו תחת ניהולם. על פי הדיווחים, לאסיטר אמר כי הסרט היה באותה עת "כמעט בלתי ניתן להשגה" ושהוא יפגע באנימציית הפיצ'ר של החברה ובקו מוצרי הצריכה של דיסני שאמורים לצאת איתו. הסרט הועבר ל"פרויקטים מיוחדים" ומעמדו היה מוטל בספק. ג'ים היל דיווח כי הסיבוכים סביב סרט זה הביאו להחלטה שדיסני כבר לא תפיק סרטים עלילתיים ישירות ל-DVD.

פסקול הסרט

לסרט יצא פסקול מוזיקלי בעל עשרה שירים ב-14 באוקטובר 2008, שבוע לפני הפצת הסרט בארצות הברית. את שיר הנושא של הסרט "Fly to Your Heart" שרה סלינה גומז. מנהל המוזיקה בעברית היה שרון כהן, ומבצעת השירים הייתה שרון עזריה.

שיווק

הדמויות של הסרט הופיעו במעברונים בערוץ דיסני כשהן מציירות את הלוגו של הערוץ בערת שרביטיהם. מאמצי השיווק של הסרט כללו קשר עם סאות'ווסט איירליינס כאשר במטוסי בואינג 737 של החברה הדיילות ענדו כנפי פיות והעניקו פרסים לנוסעים כשהם ענו על תשובה נכונה מתוך טריוויה של דמותה של טינקרבל.
פרנק ניסן, במאי הסרט "סינדרלה 3: טוויסט בזמן", ביים סדרת אינטרנט לקידום הסרט שהופצה בערוץ יוטיוב מיוחד לזיכיון ובאתר של דיסני. למעט כמה אפקטים קוליים, רק אחד מהפרקים מכיל דיאלוג.
לסרט יצא משחק וידאו בשם "Disney Fairies: Tinker Bell".
סיראנו דה ברז'ראק (מחזה)

סיראנו דה ברז'ראק (צרפתית: Cyrano de Bergerac) הוא מחזה מחורז שנכתב על ידי אדמון רוסטאן בשנת 1897

עלילה

המחזה עוסק בסיראנו, חייל בצבא צרפת המצטיין בסיף. סיראנו הוא משורר בחסד עליון, פיו מפיק מרגליות ונפשו האצילית ניחנה במעלות המתאימות לנסיכים ואבירי לב. בסתר ליבו מאוהב סיראנו ברוקסן, דודניתו. כיוון שהוא בוש בחוטמו הארוך, מעולם לא גילה לה את אשר בליבו.
אל הפלוגה של סיראנו מצטרף כריסטיאן, חייל צעיר ויפה תואר. כריסטיאן מאוהב אף הוא ברוקסן היפהפייה, שמעוניינת בו ומצפה לקבל ממנו מכתב אהבה. הואיל ושפתו של כריסטיאן דלה, סיראנו מציע לכתוב עבורו את המכתב. כך מקרב סיראנו בין רוקסן וכריסטיאן.
באחד הלילות נעמד כריסטיאן מתחת למרפסתה של רוקסן, כך שרק את צלליתו היא רואה, ומבין השיחים מביע סיראנו מילות אהבה לחלל האוויר היישר לאוזניה של רוקסן. כריסטיאן אינו יודע שסיראנו מאוהב ברוקסן. למעשה סיראנו מבטא את רגשותיו האמיתיים כלפי רוקסן.
בין השלושה נוצר משולש אהבה, ושניהם - סיראנו וכריסטיאן - יוצרים יחד מאהב מושלם, אדם יפה מבחוץ ומבפנים. רוקסן וכריסטיאן נישאים ובתגובה שולח הרוזן דה-גיש (המאוהב ברוקסן בעצמו) את הפלוגה אל המלחמה. רוקסן משביעה את כריסטיאן שיכתוב לה. סיראנו מקיים את ההבטחה תוך סיכון חייו. המכתבים מרגשים את רוקסן ויום אחד היא מופיעה בשדה הקרב.
רוקסן מתוודה בפני כריסטיאן שתחילה התאהבה בו רק בשל מראהו ואילו עתה היא אוהבת בעיקר את אישיותו. דבריה מטלטלים את כריסטיאן. הוא מבקש מסיראנו לספר לרוקסן את האמת על המכתבים. סיראנו מהסס ובינתיים כריסטיאן נופל בקרב.
כעבור 15 שנה רוקסן ממשיכה להתאבל על כריסטיאן. בעודו על ערש דווי מקריא סיראנו באוזני רוקסן את מכתבו האחרון של כריסטיאן. רוקסן מזהה את הקול ומבינה שסיראנו הוא זה שדיבר אליה תחת המרפסת באותו לילה, ולמעשה הוא עומד מאחורי כל המכתבים. ברגעיו האחרונים נושא סיראנו מונולוג בו הוא מביע את גאוותו על כך שנשאר נאמן לעצמו ולא התפשר בשביל להצליח.
עין מאהל

היסטוריה

בראשית המאה ה-19 תואר עין מאהל ככפר רועים יותר מאשר פלאחים. במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר כ-200 נפשות, כולם מוסלמים. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1922 התגוררו בכפר 516 נפשות. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 109 בתים מיושבים ב-628 נפשות, כולם מוסלמים, למעט נוצרי אחד. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צויין מספר תושבי הכפר כ-1040 ושטחו נרשם כ-13,390 דונם, מתוכם 5,122 דונם של אדמה ציבורית.
מגנזיום

תכונות

מגנזיום היא מתכת חזקה וקלה מאוד (שוקלת כחצי מאלומיניום), בעלת צבע לבן-כסוף. עם חשיפה לאוויר המגנזיום מוכתם. כשמגנזיום בצורת אבקה נחשף ללחות הוא מתחמם, מתלקח ובוער באור לבן בוהק. גושי מגנזיום קשים להצתה, אך בצורת רצועות דקות הוא נדלק בקלות, וקשה מאוד לכבותו. מגנזיום יכול להגיב עם חנקן, וליצור מגנזיום חנקתי. כמו כן יכול להגיב עם פחמן דו-חמצני.
מתכת המגנזיום ניתכת בחום של 650 מעלות צלזיוס.

היסטוריה

מקור שמו במילה היוונית Magnesia, שמו של מחוז בתסליה (חבל ארץ במערב מרכז יוון). ג'וזף בלאק זיהה את המגנזיום כיסוד ב־1775. סר האמפרי דייווי גילה מגנזיום לראשונה כשהצליח להפיק מגנזיום טהור מאחד ממלחיו. הוא בודד מגנזיום באלקטרוליזה של תערובת מגנזיום חמצני (MgO) וכספית חמצנית (HgO). רק ב־1831 הפיק אנטואן בוסי מגנזיום בצורה עקבית.

ביולוגיה

למגנזיום חשיבות רבה בביולוגיה; הוא מצוי בכל היצורים החיים, והוא חיוני לחיים. אצל האדם הוא מעורב בכ-300 תהליכים שונים בגוף.
התרכובת הביולוגית הידועה ביותר המכילה מגנזיום היא הצבען כלורופיל, הנותן לצמחים ולכמה חיידקים ואצות את צבעם הירוק. הכלורופיל מאפשר את תהליך הפוטוסינתזה, המשמש לניצול אנרגיית השמש לבניית התרכובות המרכיבות את הצמח.
אטומי מגנזיום נמצאים באתר הפעיל של אנזימים רבים החיוניים לתהליכים ביולוגיים בתא. בעלי חיים מקבלים מגנזיום באמצעות אכילת צמחים, ובמיוחד צמחים ירוקים (היות שהכלורופיל אחראי לצבע הירוק).
מגנזיום חיוני לשעתוק הגנים.

תזונה

המגנזיום הכרחי לתפקודו התקין של הגוף, שם הוא משמש כשהוא קשור לאנזימים שונים בתהליכי הפירוק והבנייה המתבצעים כל העת בגוף. הוא קשור באופן הדוק לפעילות השרירים ומשמש כאמצעי עזרה ראשונה להרפיית שרירים. חוסר במגנזיום עלול להביא לבלבול, רעד שרירי בעיקר בגפיים, נוקשות בשרירים, כאבי ראש, שלשול, עצירות, בחילות ועד מוות במקרים חמורים. הצריכה היומית המומלצת היא כ-420 מ"ג ליום לגבר ובין 320-400 מ"ג ליום לאשה.
מגנזיום נמצא בעיקר במזונות כירקות עליים ירוקים, דגנים מלאים (בעיקר בקליפתם), קטניות, אגוזים, שקדים, בננה וקקאו.
המוצרים שדלים במגנזיום הם בשר, דגנים ללא קליפה ומוצרי חלב.

אמצעי זהירות

מגנזיום מתכתי וסגסוגות מגנזיום דליקים מאוד בצורתם הטהורה, כשהם מותכים או בצורת אבקה. מגנזיום מתכתי מגיב במהירות תוך פליטת חום במגע עם מים, ומצריך טיפול מיוחד. בעבודה עם מגנזיום חובה להרכיב משקפי מגן, היות שהאור הבהיר, המכיל גם קרינה על-סגולה, הנפלט בתהליך הבערה, עלול לפגוע בראייה. מים צריכים להישמר במרחק ממגנזיום, מפני שהחיבור ביניהם יכול לגרום לשריפה, בהתאם לנוסחה הבאה:

מגנזיום מגיב עם פחמן דו-חמצני בתגובה האקסותרמית הבאה:

לכן, אין להשתמש במטף המבוסס על פד"ח לכיבוי שריפת מגנזיום.

הפקת מגנזיום בישראל

במסגרת קונצרן כימיקלים לישראל פועל בנגב מפעל "מגנזיום ים המלח" שהוקם בשיתוף פעולה עם חברת פולקסווגן הגרמנית. המפעל מפיק מגנזיום טהור וסגסוגות מגנזיום. חברת פולקסווגן השתתפה בהקמת המפעל למען ייצור חלקים שונים העשוים סגסוגות מגנזיום, בין היתר כתחליף לאלומיניום.
אולימפיאדה (פרק זמן)

האולימפיאדה (ביוונית: Ὀλυμπιάς אולימפיאס) הייתה מחזור בן ארבע שנים בין המשחקים האולימפיים שנערכו ביוון העתיקה, ושימש בעקיפין בתיארוך השנים. בתקופה המודרנית (החל מסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20) משמש המונח לתאר את התקופה שמתחילה ב-1 בינואר בשנה שבהם מתקיימים משחקי הקיץ האולימפיים (שגם אותם מקובל לכנות בעברית אולימפיאדה) ומסתיימת ב-31 בדצמבר בשנה שלפני המשחקים הבאים. מאחר שהאולימפיאדה המודרנית הראשונה החלה בשנת 1896, המחזור הראשון של האולימפיאדה החל בשנה זו והסתיים בשנת 1900 וכן הלאה. האולימפיאדה ה-31 החלה בשנת 2016.

האולימפיאדה המודרנית

השימוש הראשון המודרני במונח "אולימפיאדה" כמחזור זמן היה בכרזה משנת 1932 המתארת את משחקי הקיץ באותה שנה שנערכו בלוס אנג'לס שבארצות הברית. בכרזה הופיע המשפט: Call to the games of the Xth Olympiad, היינו "קריאה למשחקי האולימפיאדה העשירית".

האולימפיאדה בתרבות

האולימפיאדה (בצרפתית: ל'אולימפיאד) הוא שמן של מספר אופרות שעלילתן מתרחשת ביוון העתיקה.
דניאלה להבי

דניאלה להבי (25 ביולי 1954 - 6 בדצמבר 2013) הייתה מעצבת אופנה ישראלית, שהתמחתה בעיצוב ופיתוח מוצרי עור בעבודת יד והקימה רשת חנויות הנושאת את שמה.
הסטודיו שהקימה ורשת החנויות הנושאת את שמה ממשיכים לפעול לאחר פטירתה, בניהולו של בנה, אוֹרי להבי.

ביוגרפיה

דניאלה להבי הייתה בתו של יהודה אסיא, איש עסקים ישראלי, וג'ין איינסלי, ילידת תאילנד שהתגיירה עם נישואיה ליהודה.
להבי נולדה וגדלה בז'נבה, שם הקים אביה את "סוויס-ישראל טרייד בנק" (Suisse-Israelien Banque pour La Commerce), ששלוחתו בישראל נקראה בנק לסחר חוץ, שלימים התמזג לבנק הבינלאומי הראשון. 
בשנת 1963 עלתה לישראל עם משפחתה ולמדה שנה בפנימיית אלוני יצחק, ובהמשך התגוררה עם משפחתה בסביון.
להבי הייתה בוגרת המחלקה לעיצוב תעשייתי באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. היא סיימה את לימודיה בשנת 1980 ולאחריהם עסקה בעבודות שונות בתחום העיצוב. בין השאר שימשה כמעצבת בחברות מובילות בתעשייה באותה תקופה כגון "מיפ" ו"קליגולה".
ב-1991 הקימה את המותג הקרוי על שמה. היא החלה בעיצוב ובייצור תיקים, ומשם התפתחה עם השנים גם אל תחום הנעליים, הארנקים, החגורות ואביזרי אופנה נוספים.
בעשר השנים הראשונות למותג נמכרו מוצריו ב-70 חנויות תיקים ואופנה שונות ברחבי ישראל. בשנת 2001 פתחה להבי את החנות הראשונה במתחם בזל בתל אביב. כיום, רשת חנויות "דניאלה להבי" מונה 12 חנויות. המותג נמכר כיום רק בחנויות הרשת, ובנוסף מייצאת החברה את מוצריה לארצות הברית, לקנדה, לקוריאה, ליפן ולאוסטריה.

משפחתה

להבי נישאה בשנת 1976 ובשנת 1985 התגרשה. בנה היחיד מנישואיה, אורי להבי, מונה בשנת 2009 למנכ"ל רשת האופנה. להבי נישאה בשנית לשוקי פרמינגר.
להבי הייתה אחותם של דליה פלד, מנכ"לית משותפת של חברת אנשים ומחשבים, ויזם ההייטק דייוויד אסיא, מייסד החברות משוב מחשבים ומג'יק תעשיות תוכנה.
דיוויזיית הרגלים ה-16 (ברית המועצות)

היסטוריה קרבית

הקמת ואימון הדיוויזיה נמשכו עד לפברואר 1943, אז היא נשלחה לחזית. טבילת האש הראשונה של הדיוויזיה אירעה ב-21 בפברואר 1943 ליד הכפר אלכסייבקה, 50 ק"מ דרום-מזרחית לעיר אוריול. היא השתתפה בניסיון כושל של הצבא האדום לכבוש את העיר מידי הגרמנים. בסופו של הקרב נאלצה הדיוויזיה לסגת, תוך שהיא סופגת אבדות כבדות. 
בקיץ 1943 השתתפה הדיוויזיה בקרב קורסק. הדיוויזיה, כחלק מהארמייה ה-48 של חזית המרכז, מוקמה בחלק הצפוני של בליטת קורסק. במהלך הקרב הדיוויזיה הצליחה להדוף 5 מתקפות של דיוויזיית שריון 18 ודיוויזיית חי"ר 383 של הוורמאכט. בסיום המערכה בקורסק הועברה הדיוויזיה לחזית קלינין, עמה השתתפה בקרבות הבלימה בבלארוס. לאחר מכן הועברה לחזית הבאלטית הראשונה ולקחה חלק בקרבות לשחרור פולוצק במסגרת מבצע בגרטיון. בסוף יולי 1944, עם התקרבות הצבא האדום אל שטחה של ליטא, הועבר הדיוויזיה מבלארוס צפונה. ב-2 באוגוסט היא הגיעה לפאתי שאולאי ושחררה אותה תוך קרב קצר. לאחר שחרור העיר היא הושארה בה, כדי לתת מנוחה ללוחמים ולגייס חיילים מקרב האוכלוסייה הליטאית המקומית. 
באוקטובר 1944 הוחזרה הדיוויזיה לחזית. חייליה נטלו חלק בהתקפה הסובייטית, במהלכה הובקעו קווי ההגנה הגרמניים באזור העיר קלייפדה והכוחות הגרמניים בקורלנד כותרו ונותקו משאר השטח שהיה בשליטת וורמאכט. בהמשך נלחמה הדיוויזיה נגד הכוחות הגרמניים המכותרים בקורלנד עד לסוף המלחמה במאי 1945.
הלשכה הגדולה למדינת ישראל

הלשכה הגדולה למדינת ישראל (The Grand Lodge of the State of Israel) ובשמה המלא "הלשכה הגדולה למדינת ישראל של בונים חופשים קדמונים ומקובלים", היא עמותה רשומה של מסדר הבונים החופשים בישראל, ארגון הגג המאחד כ-50 לשכות פעילות של בונים חופשים בישראל, הפזורים מנהריה ונצרת בצפון ועד אילת בדרום.
תחת גוף זה פעילים כיום כ-1200 אחים, בני דתות שונות (יהודים, נוצרים, מוסלמים, דרוזים), דוברי שמונה שפות שונות (עברית, אנגלית, ערבית, צרפתית, ספרדית, טורקית, רוסית ורומנית).

מבנה המסדר

מבנה המסדר הוא היררכי:
הלשכה הגדולה, מורכבת מכל האחים הסדירים במסדר שהגיעו לדרגת "נשיא". אפשר להמשיל אותה לכנסת/פרלמנט.
היא מתכנסת כ-4 פעמים בשנה, מקבלת דיווחים על הנעשה במסדר ומאשרת החלטות המובאות להצבעה.
הועד הגדול, מורכבת מנושאי משרה בכירים. אפשר להמשיל אותה לממשלה. הוועד הגדול מתכנספעם בחודש או חודשיים, ודן בעניינים המובאים בפניו, ומנסח את ההחלטות שיש להביא להצבעה בלשכה הגדולה.
לועד הגדול כפופות כ-15 ועדות שונות (למשל: ועדת כספים, ועדת טקסים ועוד) המעבדות עניינים שונים שיש לטפל בהן, ומסקנותיהם מובאות לוועד הגדול לדיון, החלטה והצבעה.
לשכות המסדר (הקרויות לשכות בת), הכפופות ללשכה הגדולה למדינת ישראל, הם חלק ממסדר בינלאומי גדול, המוכר על ידי הלשכה הגדולה של אנגליה וסקוטלנד, כך שחבריה (הקרויים אחים) זכאים לבקר באסיפות כל הלשכות בעולם המוכרות על ידי הלשכה הגדולה של אנגליה.
בשונה ממיסדרים אחרים, הלשכות הגדולות המכירות זו בזו, לא הקימו גוף בינלאומי מאוחד. בכל מדינה בה יש לשכה גדולה, היא סוברנית על שטחה ואוטונומית. הקשר הבינלאומי האישי הוא ברמת נשיאים גדולים, במפגשים לדיון בבעיות משותפות וליצירת קשר אישי בלבד.   
בראשות כל לשכה עומד נשיא ומסייעים לו "נושאי משרה" הממלאים תפקידים טקסיים וארגונים. קדנציה של נשיא ונושאי משרה היא שנתיים.

פעילות

לשכות הבת מתכנסות בדרך כלל פעם אחת בחודש ביום קבוע (למשל: יום רביעי, השני בחודש הלועזי).
התכנסות זו נקראת "עבודה" ובה מתקיימים טקסים מסוניים או דיונים מסוניים.
בנוסף, פעילות המסדר מתרכזת גם בעשייה למען הקהילה, במעורבות אישית של האחים וגם בתרומות כספיות למטרות אלו, על ידי קרנות ועמותות השייכות ללשכות המסדר. הפעילות המעשית של האחים בלשכות מתבטאת בתחומים שונים כגון: תמיכה בילדים ונוער במצוקה, נכים, חיילים, בתי אבות, בתי חולים, בתי סוהר, מלחמה בסמים, טיפוח סביבתי, חלוקת מלגות לתלמידים וסטודנטים ותמיכה במשפחות נזקקות.
פאולוס החמישי

חייו לפני האפיפיורות

בורגזה נולד למשפחת האצולה בורגזה מסיינה. אביו מרקאנטוניו עבר מסיינה לרומא, כך שביתו היה חדש ברומא ולא חלק טבעי מהאצולה "השחורה" הרומאית הוותיקה, קבוצת משפחות אצולה שתמכה באופן מסורתי במדינת האפיפיור ולא בשלטון החילוני של רומא, בה נכללו משפחות אורסיני, קולונה ואלדוברנדיני. על מנת לטשטש מוצא חדש זה הקפיד בורגזה להוסיף לשמו את המילה ROMANUS ("רומאי").
בורגזה התחנך בפרוג'ה ופדובה. ביוני 1596 הכתיר אותו קלמנס השמיני לקרדינל. עם מות יורשו, האפיפיור לאו האחד-עשר (שכיהן פחות מחודש), נבחר בורגזה לאפיפיור כמועמד של פשרה, תוך שהוא גובר על הקרדינל רוברטו בלרמינו. הוא בחר לעצמו את השם פאולוס החמישי.

אופי האפיפיורות והתאולוגיה שלו

פאולוס החמישי ייצג קו נוקשה שתאם את מגמת הקונטרה-רפורמציה. אופיו היה קשה ובלתי-מתפשר והוא העדיף לכפות את דעתו מאשר לשאת ולתת והעדיף פרשנות נוקשה וצרה. אחת מפעולותיו הראשונות הייתה דרישה שכל כוהני הדת שהסתופפו ברומא ישובו ויתגוררו בדיוקסיות שלהם כפי שהתחייב מסיכומי ועידת טרנטו.
ב-26 בפברואר 1616 נפגש עם גלילאו גליליי, לאחר שנאסר על גלילאו להחזיק, להגן או ללמד את התורה הקופרניקאית.
הוא העלה לדרגת קדוש את קארלו בורומאו ולדרגת מבורך את איגנטיוס מלויולה, פרנסיסקו חאווייר ותרסה מאווילה.

יחסי חוץ

לאורך כהונתו היה פאולוס החמישי בעימות פוליטי ותאולוגי עם הרפובליקה של ונציה.
פאולוס החמישי הפעיל מרגלים במדינות שונות וביניהם לאונורה גליגאי, בת לוויתה של מריה דה מדיצ'י מלכת צרפת.
באנגליה נפוצו שמועות שכביכול היו האפיפיור ושליחיו מעורבים במזימת אבק השריפה, ניסיון קשר שאירע בשנת 1605 שבמסגרתו ניסתה קבוצה של קיצוניים קתולים לרצוח את מלך אנגליה ג'יימס הראשון, משפחתו, ואת רוב האצולה (הפרוטסטנטית) על ידי פיצוץ ארמון וסטמינסטר - בניין הפרלמנט הבריטי בטקס פתיחת הפרלמנט. קרע נוסף עם הכתר האנגלי חל ב-1606, עקב דרישתו של המלך ג'יימס שהארכיבישוף הקתולי באנגליה יישבע אמונים לכתר, דרישה לה התנגד פאולוס החמישי והובילה לחילופי אגרות קשים בין הקרדינל בלרמינו לבין הכתר.
בנובמבר 1615 קיבל פאולוס החמישי את פניו של הסמוראי הסקורה צוננגה מיפן. הסמוראי הגיע לרומא על מנת לבקש אישור סחר עם "ספרד החדשה" ושליחת מיסיונרים ליפן. האפיפיור אישר שליחת מיסיונרים, אך העביר את בקשת הסחר לאישורו של פליפה השלישי, מלך ספרד.

פעילות ברומא

פאולוס החמישי היה נחוש להעלות את משפחתו לעמדת כוח מרכזית בעיר אליה אך הגיעה. הוא מינה את אחיו פרנצ'סקו (Francesco ;1556–1620) לדוכס ריניינו (Rignano), את אחיו ג'אמבטיסטה (Giambattista ;1554–1609) למושל רובע בורגו ברומא ונציב טירת סנטאנג'לו ואת בן-אחותו אורתנזיה, שיפיונה (אותו אימץ כבן) לקרדינל והעניק לו את תואר נסיך ויוורו (Vivero). הוא השתלט על אדמות רבות באזור הכפרי המקיף את רומא (הקמפנייה, Campagna) ובכך הפך את המשפחה לבעלת האדמות הגדולה באזור, בעלות שכללה מונופול על שירותים כגון הפעלת טחנות קמח ופונדקים.
פאולוס החמישי עסק במפעלי בניה, הוא מימן את סיום בנייתה של בזיליקת פטרוס הקדוש והרחיב את ספריית הוותיקן, תוך הפרדת הארכיונים הסודיים של הוותיקן וסגירתם לקהל. כמו כן שיפץ את האקוודוקט הרומאי העתיק אקווה טראיאנה ("מי טראיאנוס"), שנקרא לאחר השיפוץ "אקווה פאולה" ("מי פאולוס"), שיפר במידה רבה את הובלת המים לרומא והקים את מזרקת מי פאולוס.
כבר בראשית כהונתו, ב-1605, ייסד את "בנק רוח הקודש" (Il Banco di Santo Spirito) הבנק של הוותיקאן והבנק הלאומי הראשון בעולם, על מנת להשתחרר מהתלות בבנקאי פירנצה.

מותו

מת בגיל 68 ונקבר בקפלה פאולינה בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה ברומא.
יורשו היה גרגוריוס החמישה עשר.
ארנולד וילסון

קריירה צבאית

נולד בקליפטון, ליד בריסטול שבאנגליה. אביו היה ראש בית הספר הפנימייתי קליפטון קולג'. התגייס לצבא הודו הבריטית ב-1903 לאחר שסיים בהצטינות את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. ב-1904 הוצב באהוואז שבאירן בדרגת לוטננט, כמפקד כוח משמר. ב-1907 הועבר לתפקיד של קצין ממשל אזרחי במפרץ הפרסי ובין 1908 ל-1911 היה נציג הממשל הבריטי בח'וראמשהר.
ב-1915 התמנה לסגנו של פרסי קוקס במסגרת העברת הכוחות הבריטיים לאזור בצרה, כהכנה לכיבוש עיראק. לאחר כיבוש בגדד היה וילסון לראש המנהל האזרחי של עיראק בדרגת קפטן (וילסון העדיף לקרוא לאזור בשמו הערבי "עיראק" ולא בשם בו כינוהו הבריטים והאירופאים בכלל, "מסופוטמיה"). וילסון הבין את המשימה שלפניו, ניהול מאוזן של אזור שהיה קרוע בין מוסלמים סונים, שיעים, כורדים, פרסים, נוצרים מכתות שונות ויהודים.
ב-1919 נשלח על ידי המשרד לענייני הודו יחד עם גרטרוד בל לועידת השלום בפריז על מנת לשרטט את גבולות המנדט.
במאי 1920, מיד לאחר הכרזת המנדט הבריטי על מסופוטמיה בועידת סן רמו פרצו מהומות, אותן דיכא וילסון בהצלחה באמצעות כוחות צבא הודו הכפופים לו והצליח להחזיר את השקט לאזור עד אוקטובר. בפעולות האלימות נהרגו 2,300 חיילים בריטים וכ-8,400 ערבים מקומיים. הקושי בדיכוי המרד נבע מכך שהפרלמנט הבריטי לא העריך נכונה את גודל האיום ולא תקצב משלוח תגבורת, רק עקב לחץ שהפעיל וינסטון צ'רצ'יל תוקצבה הגדלת הכוח הבריטי באזור. למורת רוחו של וילסון, הפכו הבריטים במסגרת ההסכם האנגלו-עיראקי (1922) את עיראק למונרכיה תלויה ולא המשיכו לשלוט בה שלטון ישיר. הוא זוכה באות אבירות מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ושוחרר. לאחר שחרורו הצטרף לחברת הנפט האנגלו-פרסית כמנהל פעילותה במזרח התיכון.

חבר פרלמנט ומלחמת העולם השנייה

ב-8 ביוני 1933 נבחר בבחירות הביניים לפרלמנט הבריטי כנציג מחוז היצ'ין
(Hitchin) שבצפון הרטפורדשייר. דעותיו נטו לפשיזם. הוא העריץ את שלטון פרנקו בספרד ואת שלטונו של מוסוליני באיטליה. עם זאת, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לחיל האוויר המלכותי כמפציץ אווירי, בעודו מכהן כחבר פרלמנט. ב-31 במאי 1940 התרסק מטוס הוויקרס ולינגטון שלו ליד דנקרק. על תפקודו זכה במדליית המלחמה הבריטית
שמורת קנה וסמר

שמורת קנה וסמר ידועה גם בשם שמורת עינות קנה, היא שמורת טבע המשתרעת בין ים המלח ממזרח לכביש 90 ממערב לאורך כ- 5 ק"מ, בקטע הכביש שבין נחל תמרים למצוקי דרגות. השמורה סגורה ולא ניתן לבקר בה. שטחה הוא 1100 דונם, והיא הוכרזה ב-22 ביוני 1988.
בשמורה שתי קבוצות של מעיינות: עינות קנה (בערבית: אין אלע'ויר שמשמעותו מעיין העמק הקטן) הנובעים בסמוך לשפך נחל קנה בצפון, ועינות סמר (בערבית: עין א-תוראבה) בסמוך לשפך נחל סמר בדרום השמורה.
המעיינות בשמורה הם מעיינות העתק הנובעים בין מצוק ההעתקים לים המלח. שפיעתן של עינות קנה מוערכת בכ-1.5 מיליון מ"ק מים בשנה, ועינות סמר בכמה מיליוני מ"ק מים בשנה.
בשטח סביב המעיינות שולט הצמח קנה מצוי שעל שמו נקראת קבוצת הנביעות הצפונית. בנוסף צומחים בשמורה עצי אשל אברהם ועבקנה שכיח וצמח הסמר ליד עינות סמר.
בשטח השמורה נמצאו שרידים ארכאולוגים שונים. ליד עינות קנה נמצאו שרידי יישוב של כת ים המלח הכולל מבנים ובית קברות גדול, וכן שרידי יישוב מתקופת הברזל. אחת ההשערות היא שאלה שרידי היישוב הנִּבְשָן, אחת משש ערי המדבר בנחלת שבט יהודה (יהושע, טו, סב). ליד עינות סמר נמצאו שרידים של מצודה גדולה בגודל 15 על 13 מטר, המתוארכת למאות ה-7-8 לפנה"ס. הראשון שחפר את המצודה היה ג"ס בליק שחפר אותה בשנת 1935. בין השנים 1968-1967 היא נחפרה שוב על ידי פסח בר אדון. תפקיד המצודה היה לשמור על המעיין ועל הדרך המובילה להר חברון. 
ליד עינות סמר יש מכון שאיבה המנצל חלק ממי המעיינות.
לוקה האני

חייו המוקדמים

לוקה האני נולד להוריו ב-8 באוקטובר 1994 בברן, שווייץ. במהלך ילדותו המוקדמת נרשם האני לשיעורי כלי הקשה. בגיל תשע הוא החל ללמוד באופן עצמאי פסנתר וגיטרה. כשסיים את לימודיו בבית הספר הוא החל באימונים על מנת להפוך לבנאי, אימונים אותם זנח ב-2012 (שנתו השנייה באימונים אלה) לאחר שהחליט שהוא מעוניין לעסוק במוזיקה.

קריירה

בשנת 2012 נבחן האני לעונה התשיעית של התוכנית "Deutschland sucht den Superstar", המקבילה הגרמנית לאמריקן איידול, הוא הגיע עד לגמר שנערך ב-28 באפריל 2012 וזכה בו עם 52% מקולות הצופים. בעת ניצחונו, היה הזוכה הצעיר ביותר שאינו גרמני. לאחר ניצחונו החל בעבודה על אלבומו הראשון, שעליו זכה בפרסים רבים "My Name Is Luca". האלבום הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים של שווייץ ושל אוסטריה ולמקום השני בגרמניה.
כשנה לאחר מכן הוציא לוקה האני את אלבומו "Living The Dream" שזכה גם הוא בפרסים, ומאוחר יותר את אלבום הדאנס שלו - "Dance Until We Die" ואלבומו הרביעי "When We Wake Up" שהגיעו גם הם למקומות גבוהים במצעדים במדינות דוברות הגרמנית באירופה.
בשנת 2019 התמודד האני בוועדה הפנימית של רשות השידור השווייצרית ונבחר לייצג את שווייץ באירוויזיון לשנת 2019 בתל אביב, ישראל עם שירו "She Got Me".
מפרץ סן סבסטיאן

מפרץ סן סבסטיאן (בספרדית: Bahía de San Sebastián) הוא מפרץ בעל צורת חצי עיגול בחוף המזרחי בצפון האי הגדול של ארץ האש, בשטח ארגנטינה.
המפרץ הוא חלק מים ארגנטינה בתוך האוקיינוס האטלנטי. חלק ממפתח המפרץ כלפי ים ארגנטינה חסום על ידי חצי האי אל פראמו (ספ'), מקום בו התגלה זהב במחצית השנייה של המאה ה-19.
הר בן יאיר

הר בן יאיר הוא הר דמוי כיפה שנמצא מצפון מערב למצדה, בבקעת ים המלח, בנוי סלעי קירטון ומפסגתו יש תצפית היקפית על הסביבה. גובהו של ההר כ-400 מטרים מעל ים המלח, בערך בגובה פני הים.

היסטוריה

לאחר מספר ימים של מהומות קשות בירושלים, השתלטו הסיקריים, בראשם מנחם בן יהודה הגלילי, על מבצר מצדה, הרגו את החייל הרומאי שהחזיק במבצר והפכו אותו למעוזם. כך התחיל המרד שהתרחש בצפון מערב מצדה, היכן ששוכן ההר. מצדה עומדת בראשו של ההר כששתי דרכים מובילות אליה. לאחר חורבן בית המקדש אלעזר בן יאיר ואנשיו נשארו במצדה והיו היחידים שהתנגדו לרומאים. בשנת 73 לספירה הוקם המחנה השמיני של הרומאים כחלק ממערך המחנות ההיקפיים מסביב למצדה במצור, ומכאן הם יכלו לראות בדיוק מה מתרחש על המצדה. בעקבות אירוע זה, נקרא כיום ההר הר אלעזר, או הר בן יאיר, על שמו של אלעזר בן יאיר, מנהיג הקנאים במצדה בימי המרד הגדול.
בקריית גת נקרא רחוב ("רחוב הר בן יאיר") על שם ההר.

תיירות

הר בן יאיר הוא אתר תיירות, יש בו כמה מסלולים ובפסגתו תצפית היקפית על הסביבה. ההר נמצא מדרום למצדה וניתן להגיע אליו בשלוש דרכים: הדרך הקלה - שביל מסומן העולה אליו מדרום במתינות ומכיוון נחל רחף. 
הדרך הבינונית - שביל המסומן העולה אליו ממערב-צפון, לאורך שביל 'הרץ'. והקשה מכולן, המומלצת רק לירידה, היא ממסוף הרכבל במזרח.יש מסלול שמתחיל בצד המערבי של המצדה באחד מיובלי נחל מצדה. המסלול ממשיך ויורד דרומה עד לחיבור עם נחל מצדה. המסלול עוקף את הגבים ממערב וממשיך במעלה תלול אל הר בן יאיר. על גב ההר המסלול ממשיך לאורך הקצה של המצוק ומאפשר תצפית אל מצדה, ים המלח והרי מואב. בהמשך, המסלול יורד במעלה הר בן יאיר. המסלול תלול מאוד ומפותל עד לסיומו באתר הרכבל. המסלול בדרגת קושי גבוהה, מתאפיין בטיפוס וירידה להר בן יאיר במעלות תלולות מאוד, והליכה על כתף הר אלעזר הצופה על מצדה וים המלח. המסלול מומלץ להליכה ממערב למזרח.