google/wiki40b huggingface dataset:
בן איש חי (ספר)

בן איש חי הוא ספר הלכות ודרשות מחולק לסדר פרשיות השבוע, ובו ביאור קצר על הפרשה והלכות שחובר על ידי חכם יוסף חיים מבגדאד (1834–1909), לפי סדר דרשותיו של הרב לקהילתו בשבתות. הספר התקבל כספר הלכה קובע בחלק מקהילות המזרח התיכון ובעיקר בקרב יהדות בבל. פסקי הרב מחמירים בדרך כלל, שכן הם משלבים בתוכם חומרות המבוססות על הקבלה והאר"י.
הספר נקרא, כמו ספרים אחרים שחיבר החכם, על שם הפסוק בשמואל (ב' כג, כ): "וּבְנָיָהוּ בֶן יְהוֹיָדָע בֶּן אִישׁ (חי) [חַיִל] רַב פְּעָלִים מִקַּבְצְאֵל הוּא הִכָּה אֵת שְׁנֵי אֲרִאֵל מוֹאָב וְהוּא יָרַד וְהִכָּה אֶת (האריה) [הָאֲרִי] בְּתוֹךְ הַבֹּאר בְּיוֹם הַשָּׁלֶג".
הספר מכיל שני תכנים: דרשות והלכות.

הדרשות

בהקדמה לספר מבאר הרב שספר זה הובא לדפוס כדי להוציא לאור דרשות וחידושים שהוא כתב בדרך דרש ורמז על חמשה חומשי תורה, אך החליט לצרף לחיבור הלכות פסוקות, 
שאין עושין קבע באגדה במדרשים ופשטים בלבד, אלא גם ידרשון להם הלכות להודיעם חקי אלהים ותורותיו, לדעת את הדרך אשר ילכו בה, ואת המעשה אשר יעשון.
 וכל פרשה פותחת בדרשה קצרה כדי למשוך לבבות הקוראים אחר ההלכה. בדרשות משתמש הרב בדברי חז"ל שהובאו בגמרא ובמדרשים, תוך שילוב של גימטריות ודברים על פי הקבלה.

ההלכות

חכם יוסף חיים סידר וחילק את ההלכות בספר לפי דרשותיו במשך שנתיים, כך שרוב פרשיות השבוע מופיעות פעמיים. בשנה הראשונה הפרשיות שנהוג לפעמים לחברן כולן מחוברות, ובשנה השנייה הן נפרדות. ישנן פרשות שיש רק שנה אחת למשל פרשת וישב (שם מציין הרב: "יען כי דרכי לדרוש בפרשה זו בהלכות חנוכה בכל שנה ושנה").
חלק מן ההלכות לא נדפס, כמו שכותב המחבר בהקדמה שמפני הוצאות הדפוס השמיט חלק מן ההלכות בשנה הראשונה והשנייה. (בדעתו היה להוציא מהדורא בתרא).
דרכו של הרב לפתוח בדרשה (לעיתים על פי הקבלה ולעיתים על פי הפשט) ולקשר את מה שנאמר בדרשה להלכות אותם הוא רוצה לדרוש. דרך הפסיקה של הרב בספר היא על-פי מרן השולחן ערוך כמנהג הספרדים, אך הוא נוטה לשלב את פסקי האר"י ודברים על פי הקבלה ופוסק לפעמים אף נגד מרן השולחן ערוך. הרב נוטה להחמיר בהלכות כדי לצאת ידי חובת הדעות המובאות בפוסקים ובאחרונים. בימינו המשיך את דרך פסיקה זו, הרב מרדכי אליהו.
ספר נוסף של חכם יוסף חיים שדומה במתכונתו לספר "בן איש חי" הוא ספרו "עוד יוסף חי" בו משלב הרב גם שני חלקים של דרשות והלכות. לעיתים אף חזר בו הרב מפסקים שכתב ב"בן איש חי", ולעיתים הוסיף פסקי הלכה שלא הביאם ב"בן איש חי".
מספר ספרים נכתבו על ספר הלכות הבן איש חי, ביניהם הספר הליכות עולם לרב עובדיה יוסף שעיקרו השגות על הספר תוך משא ומתן הלכתי והבאת המקורות. מהדורה אחת של הספר כוללת הערות של הרב מאיר מאזוז בדבר השינויים הנהוגים בקהילות צפון-אפריקה.
לפני שהרגליים נוגעות בקרקע

תקציר העלילה

דפני ליף, מיוזמי מחאת האוהלים ומנהיגיה, ביימה סרט המתעד את קורותיה בימי המחאה שהתרחשה בשנת 2011. הסרט בנוי מאוסף כתבות, צילומים, ראיונות וקטעי וידאו שצולמו ימים ספורים לפני המחאה ובמהלכה. עיקר הצילומים הם של כתב ערוץ 10 יונתן פיחוטקה  ואליהם נוספים כתבות מצולמות, ראיונות וקטעים שהבמאית עצמה צילמה בסמרטפון שלה. הסרט מלווה את דפני ליף כשהיא אורזת את חפציה ועוזבת את הדירה השכורה בעודה צעירה אלמונית ומשם כשהיא מייסדת עם שותפים שחוברים אליה את המאהל בשדרות רוטשילד, שם היא הופכת תוך ימים להיות ממנהיגי המחאה החברתית.
ביל קאר

ביוגרפיה

קאר נולד בפיין בלאף, ארקנסו, ארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה קאר בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 46.28 שניות, לפני חברו לנבחרת שיאן העולם היוצא בן איסטמן (46.50 שניות) ואלכס וילסון מקנדה (47.4 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם איוון פוקווה, אדגר אבלוויץ' וקרל וורנר בשיא עולם חדש של 3:08.14 דקות, לפני בריטניה (3:11.2 דקות) וקנדה (3:12.8 דקות). 
ב-17 במרץ 1933 הקריירה הספורטבית של קאר נקטעה לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים שבה שבר את שני קרסוליו ואגן הירכיים שלו.
בשנת 1966 נפטר קאר מהתקף לב במהלך חופשה בטוקיו, יפן.
מטע (מושב)

היסטוריה והווה

המושב נמצא באזור הררי מיוער, כשמונה קילומטר דרומית מזרחית לבית שמש בסמוך לכביש 375 בקטע שבין צור הדסה לבין קיבוץ נתיב הל"ה. המושב הוקם בשנת 1950 באדמות הכפר הערבי עלאר שהיה במקום עד למלחמת העצמאות. המושב משתייך לזרם הפועל המזרחי אך כיום רוב אוכלוסייתו חילונית. השם ניתן למושב על שם המטעים בסביבה ומבוסס על הפסוק (יחזקאל ל"ד, כ"ט): "והקימותי להם מטע לשם, ולא יהיו עוד אסופי רעב בארץ ולא ישאו עוד כלימת הגויים". המושב ממוקם בגובה 625 מטר מעל פני הים, את השם הציע זאב וילנאי.
המושב הוקם על ידי עולים מתימן, אשר נטשו אותו כעבור שנתיים, וקלט מאוחר יותר עולים מצפון אפריקה. בעבר, המושב התבסס על מטעי נשירים ועל לול, אך כיום רוב תושביו אינם עוסקים בחקלאות. ביישוב פועל מאז 2002 "יקב נבו" שענביו מגודלים ביישוב.
במטע שלושה גני ילדים.
בחלקו הנמוך של מושב מטע, בלב גרעין המושב מצוי "גן המעין" שהוקם סביב מעיין הכפר הערבי הקדום, עין עלאר. המעיין כמעט חרב ברוב ימות השנה ורק מעט מים מטפטפים אל ברכת בטון. יובל ראשי של נחל נחל זנוח מתחיל כ-2.5 ק"מ מזרחית למושב מטע, עובר סמוך למעין וממשיך בדרכו מערבה. כ-1 ק"מ ממערב למושב מטע בוקעים עוד שני מעיינות חשובים נוספים המזינים את נחל זנוח: עין מטע ועין תנור. בשני המעיינות נביעות פעילות בכל מהלך השנה, המשמשות חלק משבילי טיולים חשובים על 'שביל ישראל' העובר באזור. לא רחוק מעין מטע מצוי שביל מטיילים חשוב נוסף: דרך הקיסר, המתחיל בחורבת חנות.
באזור המושב קיים מגוון מרשים של חיות בר מקומיות כגון צבאים. נוסף עליהם, חזירי בר וצבועים יובאו לאזור מהגולן.
ג'ודי פלד קאר

ג'ודית (ג'ודי) פלד קאר (נולדה ב-26 בדצמבר 1938) היא מוזיקאית ופעילת זכויות אדם יהודית קנדית שהתפרסמה במיוחד בהברחתם של יהודי סוריה מחוץ למדינה.
פלד קאר נולדה במונטריאול וגרה כיום בטורונטו. היא בעלת תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת טורונטו והייתה מורה למוזיקה במשך שנים רבות.

עזרה ליהודי סוריה

לאחר מות בעלה הראשון, ד"ר רונלד פלד, הוקמה ב-1973 קרן לזכרו. אלמנתו ג'ודי השתמשה בכספי התרומות לקרן על מנת לשלוח ספרי קודש ליהודי סוריה ובהמשך גם לשלם כופר לשלטונות סוריה, על מנת שיאפשרו את יציאתם מן המדינה. פעילות זו נמשכה בסתר לאורך יותר מ-25 שנה. לפי ההערכה, עזרה פלד קאר בחילוצם של למעלה מ-3,000 יהודים מסוריה.
מעשיה מתוארים בספרו של הרולד טרופר - The Ransomed of God: The Remarkable Story Of One Woman's Role in the Rescue of Syrian Jews (כופר האלוהים: סיפורה המדהים של אישה אחת בחילוצם של יהודי סוריה).
ג'ודי פלד קאר זכתה באותות ועיטורים רבים, ביניהם אות מסדר קנדה, פרס מרכז שמעון ויזנטל, אות כבוד מאוניברסיטת חיפה ותואר כבוד מאוניברסיטת לאורנטיאן באונטריו. ב-2012 זכתה בעיטור נשיא מדינת ישראל.
מחנה הריכוז קומפיין

היסטוריה של המחנה

המחנה הוקם לראשונה ב-1913 כמחנה צבאי ושימש במהלך מלחמת העולם הראשונה כבית חולים צבאי.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, הקימו הצרפתים בית חולים צבאי בכמה צריפים לבנים ישנים בעיר קומפיין. שנה לאחר מכן, לאחר כניעתה של צרפת ביוני 1940, הפכו הגרמנים את המתקן למחנה שבויים לצרפתים ולאנגלים. לאחר מכן קיבל הגסטפו את השליטה במחנה והפך אותו ביוני 1941 ל"פרונט-סטאלאג 122", מחנה ריכוז קבוע לאסירים "עויני המשטר". האסירים הראשונים היו רוסים שנעצרו לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות. הצטרפו אליהם חודש מאוחר יותר אסירים "פוליטיים": אנשי איגודים מקצועיים, סוציאליסטים וחברי התנגדות קומוניסטיים שנעצרו באזור הכבוש. החל מפברואר 1942 העיד צו רשמי מקום ליהודים במחנה "למטרות גירוש" ו"כבני ערובה ליישום העתידי של צעדי תגמול".
היהודים רוכזו בחלק מהמחנה והופרדו מהצרפתים והרוסים על ידי גדרות תיל.
הגירוש הראשון של יהודים ואסירים פוליטיים מצרפת למחנות הריכוז הנאצים יצא ממחנה קומפיין. ביום שישי, 27 במרץ 1942 יצאה ממנו הרכבת הראשונה ועליה 1,120 יהודים שגורשו לאושוויץ. בין 1942 ל-1944 יצאו עשרים וששה משלוחים קטנים ועוד 12 גדולים. מעל 45,000 איש - לוחמי התנגדות, יהודים, אנשי איגודים מקצועיים ואחרים - נשלחו ממחנה קומפיין למחנות ריכוז וההשמדה בשטחי גרמניה הנאצית.
ההיסטוריון ניצול השואה אויגן קוגון תיאר את המגורשים שהגיעו מקומפיין לבוכנוואלד: "בקושי יכול לתאר את המצב בו האנשים האלה הגיעו. בקיץ 1943 הועמסו מאות צרפתים מהתחנה בויימאר יחד עם מתיהם. הם הועברו בקרונות בקר מקומפיין והיו לבושים בתחתונים או היה עירומים. לאחר מכן הם צעדו יחדיו לבוכנוואלד...".
בין עצורי המחנה היה דוד בריינין, שאף צייר את חיי היומיום בו.
המחנה נסגר באוגוסט 1944.

לאחר המלחמה

המחנה שימש את הצבא הצרפתי. בחודש פברואר 2008 נחנך אתר זיכרון בבניינים שעדיין קיימים, הכולל סרטונים, תיעוד תעמולה, קטעי עיתונות, מכתבים, הקלטת אודיו של ראיונות עם שני ניצולים ומסמכים המתארים את חיי היומיום במחנה (כולל שירים ותוכניות קונצרטים).
קפיבארה מצויה

רבייה

הקפיבארה מגיע לבגרות מינית בגיל 22 חודשים. משך ההיריון הוא כ-4 חודשים ובסופו נולדים 2 עד 6 גורים.
רבייה מתבצעת כל השנה, אולם עיקרה בתחילת העונה הגשומה, כאשר מתחדשת הצמחייה המהווה את מזונו של הקפיבארה. נקבת הקפיבארה אינה בונה לעצמה מקום המלטה (מחילה או קן), אלא ממליטה על פני הקרקע במקום מסתור. הגורים נולדים במשקל 1 עד 2 ק"ג עם פרווה ומערכת שיניים, והם ניידים תוך דקות מרגע היוולדם.

הקפיבארה והכלכלה בוונצואלה

איכרים מוונצואלה, שבעבר התייחסו לקפיבארה כאל מזיק, מגדילים כיום את הכנסתם על ידי מכירת בשר קפיבארה (כ-400 טון לשנה). האיכרים צדים את המכרסמים בפברואר על מנת שיוכלו לשחוט את המכרסם ולמכור את בשרו ממש לפני שמתחיל צום התענית, כשבשרה הוא מצרך מבוקש.
המנהג העממי מתבסס על טענה כי הכנסייה הקתולית אישרה לאכול מבשר הקפיבארה בתקופת התענית. אגדה מקובלת בוונצואלה מספרת שכשהמיסיונרים האירופאים פגשו לראשונה בקפיבארה באמריקה הדרומית במהלך המאה ה-16, הם כתבו לרומא בקשה להנחיה, באומרם: "יש חיה כאן שיש לה קשקשים וגם שער, והמבלה את רוב זמנה במים, אבל לעיתים עולה על היבשה, האם נוכל לסווגה כדג?". לשאלה הייתה משמעות, כיוון שהדת הקתולית אוסרת על אכילת בשר (למעט בשר דג) במהלך 40 הימים שלפני חג הפסחא (התענית). מכיוון שתיאור החיה הגיע אליהם מיד שנייה, ומכיוון שלא רצו שהפונים אליהם יסטו מהדרך הקתולית הנכונה, הסכימו אבות הכנסייה והכריזו שהקפיבארה היא סוג של דג.
פולקיזם

פולקיזם הוא זרם בהגות בספרות ובפוליטיקה הגרמנית מאז המאה ה-19.
התנועה הפולקיסטית היא הגרסה הגרמנית של התנועה הפופוליסטית (עממית). הפולקיזם כולל דגש רומנטי על פולקלור ועל הפן ה'אורגני' של העם. המונח 'פולקיסט' מקורו במילה הגרמנית Volk, 'עם'. בגרמנית יש כאן גם קירבה לשונית למובן 'כח העם', עממי, פולקלורי.

שורשי הפולקיזם הגרמני

שורשי התנועה הפולקיסטית בלאומיות הרומנטית כפי שזו נתנסחה בכתביהם של רומנטיקנים מוקדמים כמו פיכטה בחיבורי הפנייה שלו אל האומה הגרמנית (נתפרסמו החל משנת 1808 ואילך, בימי מלחמות נפוליאון) ובייחוד במסה השמינית 'מהו עם, במובן העמוק ביותר, ומהי אהבת המולדת?' - שם ענה פיכטה על השאלה המופיעה בכותרת המסה. בתשובה לשאלה 'מה יכול להעניק משמעות נאצלת למאמצי הפרט ול'אמונתו בנצחיות פועלו'? ענה שם פיכטה שזו תוכל להיות אך ורק במסגרת 'טבעה הרוחני המיוחד של הסביבה האנושית אשר בתוכה הוא עצמו, בכל פעולותיו ומחשבותיו...נוצר, דהיינו העם ממנו הוא הגיע ובו עוצבה אישיותו'. 
התנועה הפולקיסטית שילבה עניין פטריוטי-סנטימנטלי בפולקלור הגרמני, בהיסטוריה לוקאלית ובמגמה עממית ואנטי-אורבנית של 'שיבה אל האדמה' לה מקבילות רבות גם בכתביו של ויליאם מוריס. החזון הזה כיוון אל חיים עצמאיים ומספקים הכרוכים בזיקה מיסטית אל האדמה. הייתה זו תגובת-נגד לניכור התרבותי שהמהפכה התעשייתית הביאה בכנפיה. (ואגב, תחושות דומות בוטאו גם בארצות הברית בשנות השלושים של המאה העשרים בכתביהם של סופרים 'אגרריים' בדרום).
גבע ראפ

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר ראפ מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים מונה למפקד מחלקה בחטיבה ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך מונה למפקד פלוגה בגדוד 890. במהלך האינתיפאדה הראשונה שימש כסמג"ד בצנחנים ובשנים 1993–1995 שימש מפקד גדוד 931 (שחם), והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן פיקד על גדוד גפן של בית הספר לקצינים. בתפקידו הבא שימש כראש מדור תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קצין חיל רגלים וצנחנים ראשי ולאחר מכן כסגן קצין חי"ר וצנחנים ראשי בדרגת אל"ם.
לאחר שחרורו הוסמך לרבנות והוא עומד בראש ארגון "פנים אל פנים", העוסק בחיזוק האחדות והזהות היהודית במדינת ישראל.
קארל פון דרייס

תולדות חייו

קרל פון דרייס נולד בקרלסרוהה, בירת נסיכות באדן הגרמנית, ב-29 באפריל 1785 למשפחת אצולה מקומית לא עשירה במיוחד אך בעלת השפעה. סנדקו היה קרל-פרידריך הדוכס של באדן שהועיד אותו בהמשך לקריירה ביערנות.

קרל דרייס למד בבית ספר בעיר הולדתו, לאחר סיום לימודיו בשנת 1800, עבר לפפורצהיים ללימודים בבית ספר פרטי למינהל היערנות.
בשנים 1805-1803 למד דרייס ארכיטקטורה, חקלאות ופיזיקה באוניברסיטת היידלברג.
עם תום לימודיו הצטרף לשירות המדינה כפקיד יערנות ועבד כמורה במכון ליערנות הפרטי של דודו. ב- 1810 קיבל את התואר של יערן ראשי, אם כי לא הוצב במשרה זו. שנה לאחר מכן פרש משירות המדינה אך המשיך לקבל משכורת (מעין פנסיה) על מנת שיוכל להקדיש את מירב זמנו לפיתוח המצאותיו. המצאתו הבולטת ביותר הייתה הדרייזין, אב טיפוס של אופניים ללא דוושות. 
הרעיון מאחורי הדרייזין היה למצוא כלי תחבורה מונע על ידי אדם שיחליף את הסוס ויאפשר למספר רב של אנשים אמצעי תחבורה מהיר, יעיל וזול. הסוסים הצריכו טיפול ומזון רב ועלותם הייתה יקרה. בנוסף, בשנת 1816 בעקבות התפרצות געשית באינדונזיה התחוללה באירופה שנה ללא קיץ שגרמה לפגיעה קשה ביבולים. כתוצאה מכך סוסים רבים נטבחו לצורכי מזון.
דרייס ביצע את נסיעתו המתועדת הראשונה על גבי הדרייזין ב- 12 ביולי 1817, כשרכב מרחק של 13 ק"מ בתוך שעה מהעיר מנהיים. מספר חודשים מאוחר יותר עורר סנסציה כשרכב מרחק של כ-60 ק"מ בתוך 4 שעות מגרנסבאך לבאדן באדן. בהמשך דרייס הוסיף לדרייזין אביזרים כגון מטריה ומפרש רוח. 
בשנת 1818 זכה דרייס במעמד מיוחד מטעם הדוכס (Großherzogliches Privileg) (בבאדן לא היה קיים חוק פטנטים באותה תקופה), על מנת שיוכל ליהנות מפירות המצאתו. בנוסף לכך מונה על ידי הדוכס למשרת פרופסור למכניקה, אולם היה זה תואר לשם כבוד בלבד שאפשר לו להמשיך ולקבל פנסיה כממציא.
עם זאת דרייס לא זכה לשווק את המצאתו או להרוויח ממנה. מלבד זאת הדרכים שהיו מיועדות לכרכרות לא היו נוחות לנסיעה, ונסיעה על מדרכות באופניים ללא בלמים הייתה מסכנת את הולכי הרגל ולפיכך בלתי מעשית. למעשה הרכיבה בכלי זה נאסרה על ידי הרשויות בגרמניה, בריטניה, צרפת, ארצות הברית ואפילו בכלכותה שבהודו ועיכבה את המשך התפתחות האופניים למשך עשרות שנים.
ב- 1820 אירע בבאדן רצח פוליטי. הנאשם ברצח, סטודנט בשם לודוויג סנד, הורשע ונידון למוות. אביו של דרייס ששימש כשופט עליון של באדן לא הסכים לחון את הנאשם. בעקבות כך קרל דרייס החל לסבול מרדיפה מצד סטודנטים בכל רחבי גרמניה ונאלץ להגר לברזיל בשנת 1822.
בין השנים 1822–1827 התגורר דרייס בברזיל, שם שימש כמפקח קרקעות, אך לבסוף חזר למנהיים.
ב- 1838 ניצל דרייס מניסיון התנקשות ועבר להתגורר בכפר וולדקצנבוך, במרחק כ- 30 ק"מ מהעיר. בתקופה זו ערך ניסויים ב"קוודריצקל" - מעין רב-אופן בעל 4 גלגלים המונע בדוושות (רב-אופן דומה קיים גם כיום ומכונה דרייזין). לבסוף חזר למקום הולדתו בקרלסרוהה.

שנותיו האחרונות

דרייס היה דמוקרט נלהב ותמך במהפכה בבאדן באביב העמים של 1848. בעקבות כישלון המהפכה נשללו ממנו תאריו והכנסתו הוחרמה לצורכי שיקום נזקי המהפכה. המלוכנים ניסו להכריז עליו כעל בלתי שפוי ולכלאו.
הוא מת חסר פרוטה ב-10 בדצמבר 1851 בקרסלרוהה עיר הולדתו.
רוברטו הראשון, דוכס פארמה

ביוגרפיה

רוברטו נולד ב-9 ביולי 1848 בפירנצה, לקרלו, נסיך פארמה וללואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה בתם של שארל פרדינן, דוכס ברי ומריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי.
בשנת 1854 נרצח אביו קרלו השלישי, דוכס פארמה, ורוברטו עלה לשלטון במקומו, תוך שאמו משמשת כעוצרת. בשנת 1859 הודח רוברטו מתפקידו, והדוכסות צורפה לממלכת סרדיניה, כחלק מתהליך איחוד איטליה.
על אף הדחתו, רוברטו ומשפחתו נהנו מעושר רב, היה להם רכבת פרטית, וצי של יותר מתריסר מכוניות. בנוסף הוא התגורר עם משפחתו בטירות המפוארות שלו בשוורצאו אם שטיינפלד ליד וינה, בווילה פיאנור שבצפון מערב איטליה, ובטירת שאמבור בצרפת.
בשנת 1869 התחתן רוברטו עם מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו 12 ילדים. בשנת 1882 מתה אשתו במהלך לידה, ובשנת 1884 התחתן רוברטו עם מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, בתם מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, שאף ממנה נולדו לו 12 ילדים.
ב-16 בנובמבר 1907 מת רוברטו בביתו בפירנצה, והוא בן 59 שנים. 4 חודשים לאחר מותו הכריז הגרנד-מרשל של בית המשפט האוסטרי, על פי בקשת אלמנתו מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, על 6 מבניו מנישואיו הראשונים, שאינם כשירים לרשת אותו, ומשום כך ירש אותו בנו אליא, דוכס פארמה, שאף הפך לאפוטרופוס על אחיו הגדולים. בהמשך בניו מנישואיו השניים סיסטו, נסיך בורבון-פארמה וסאווריו, נסיך בורבון-פארמה תבעו את אחיהם אליא בבית משפט צרפתי, על שנטל לעצמו את מרבית הירושה, אולם הפסידו במשפט, ונאלצו להתחלק בחלק קטן של הירושה.
לוח השנה של פירלי

לוח השנה של פירלי הוא לוח שנה היוצא לאור מדי שנה, מאז 1964 בידי החברה בת הבריטית של חברת הצמיגים האיטלקית פירלי. לוח השנה לא יצא לאור בשנים 1975–1983 עקב משבר כלכלי שדחף את החברה לקיצוץ בהוצאותיה.
לוח השנה מחולק בתפוצה מוגבלת כשי עסקי ללקוחות נבחרים של פירלי ולאח"מים. כל לוח שנה כולל תצלומים של דוגמניות נודעות (ולעיתים נדירות דוגמנים) בלבוש מזערי ואף בעירום, והוא מצולם בידי צלם בעל מוניטין (ולעיתים שני צלמים). עם הדוגמניות והידועניות המפורסמות שהופיעו בלוח השנה במהלך השנים נמנות נעמי קמפבל, ג'יזל בונדשן, קייט מוס, סינדי קרופורד, היידי קלום, סופיה לורן, פנלופה קרוז, קרולינה קורקובה, אדריאנה לימה, הילרי סוונק, דיאנה דונדואי ועוד. עם הצלמים שצילמו את לוח השנה נמנים אנני ליבוביץ', טרי ריצ'רדסון, קרל לגרפלד והלמוט ניוטון. 
בלוח השנה לשנת 2016 חרגה החברה ממנהגה, ובלוח, המצולם בידי אנני ליבוביץ', יופיעו נשים נודעות שאינן דוגמניות, בלבוש מלא. עם נשים אלה נמנות הטניסאית סרינה ויליאמס, הקומיקאית איימי שומר, המוזיקאית פטי סמית' והאמנית יוקו אונו.
שווה לנסות!

תקציר העלילה

הסדרה מספרת על קורותיהם של ד"ר מולקולה ועוזרתו תאית.
בכל פרק עוסקים בנושאים שונים ועורכים ניסויי מעבדה בידי מדענים צעירים לעיני קהל .

פינות התוכנית

שווה לנסות במסיבה: פינה שבה מבצעים תעלולים מדעיים באמצעות כלים שיש בבית. 
לא לנסות בבית: פינה שבה מבצעים ד"ר מולקולה ותאית ניסויים במעבדה.
ג'וליוס ארווינג

קריירה מוקדמת

שיחק בתיכון רוזוולט בניו יורק, שם גם קיבל את כינויו "ד"ר ג'יי".
לאחר התיכון עבר ארווינג לאוניברסיטת מסצ'וסטס והיה אחד מחמישה שחקנים בהיסטוריה של ה-NCAA שסיימו עם ממוצע של מעל 20 נקודות ומעל 20 ריבאונדים למשחק. הוא סיים את השנתיים במכללה עם ממוצע של 32.5 נקודות, 20.2 ריבאונדים. ארווינג הגיע לליגת ה-ABA ב-1971 ושיחק שם בווירג'יניה סקוויירס (1971–1973) ובניו יורק נטס (1973–1976).

הקריירה ב-NBA

ב-1976 הגיע לליגת ה-NBA לקבוצת פילדלפיה 76' והוביל אותה יחד עם מוזס מלון לאליפות ה-NBA ב-1983. נודע בעיקר ביכולתיו האתלטיות ובהטבעתו מקו העונשין. הוא היה אחד השחקנים ששינו את פני הכדורסל בצורת משחקו, ואחד המטביעים הגדולים בהיסטוריה. ארווינג פרש ממשחק פעיל ב-1987. סך הכל קלע בקריירה (NBA ו-ABA גם יחד) 30,026 נקודות והוא מדורג שמיני בכל הזמנים לאחר כרים עבדול-ג'באר, קארל מלון, קובי בראיינט, לברון ג'יימס, מייקל ג'ורדן, דירק נוביצקי ווילט צ'מברליין . בעונת 1972/1973 קלע שיא קריירה של 31.9 נקודות למשחק, בממוצע. בשנת פרישתו היה מדורג במקום הראשון בחטיפות.
הוא אחד השחקנים הבודדים ששתי קבוצות שונות קבעו שאף אחד משחקניהן העתידיים לא ילבש את גופיית המשחק הנושאת את המספר בו שיחק ארווינג: מספר 32 בברוקלין נטס ומספר 6 בפילדלפיה 76'. ארווינג נכנס להיכל התהילה של הכדורסל ב-1993. בשנת 1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.

לאחר הפרישה מכדורסל

בשנים שלאחר פרישתו מהמשחק, הפך ארווינג לאיש עסקים. הוא רכש את הבעלות על מפעל ביקבוק של קוקה-קולה בפילדלפיה וב-1997 הפך לחלק מההנהלה הראשית של האורלנדו מג'יק. באמצע 2010 עוקל מועדון גולף שרכש. באוקטובר 2011 תבע בנק בג'ורג'יה חברה שבבעלותו בסכום של 205,277 דולר. ב-20 בנובמבר 2011 הסתיימה מכירה פומבית בה הציע ארווינג מזכרות מימי הכדורסל שלו בהן טבעת אליפות וגביעי MVP בהם זכה. המכירה הניבה הכנסה של כ-3.5 מיליון דולר.
הקו האדום (סרט)

הפקה

הסרט מספר את סיפור קרב גוודלקנל, אשר התרחש באיי שלמה, כחלק מן המערכה באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, בין כוחות אמריקניים ליפניים. הסרט מתמקד בקרב יבשתי של אחת מן הפלוגות האמריקניות.
בסרט תמונות נוף מרהיבות של איי שלמה, המצולמות בצורה סוריאליסטית אופיינית לסרטי טרנס מאליק ובאות בניגוד לסצנות המלחמתיות האלימות. גם בסרט הזה מאליק משתמש בקריינות, של כל דמות ודמות כדי לתאר את רגשותיה ותהיותיה.
הסרט מבוסס על ספר בעל שם זהה, של הסופר האמריקני ג'יימס ג'ונס, אשר היה חייל בחיל הרגלים האמריקני בזמן מלחמת העולם השנייה. ג'ונס לחם ואף נפצע בקרב גוודלקנל. ג'ונס כתב מספר ספרים על חוויותיו ובהם גם את "הקו האדום הדק", עליו ביסס מאליק את הסרט, שתורגם בארץ לשם "הקו האדום".
הליהוק לסרט כלל כוכבי קולנוע רבים, בין השאר השתתפו בו: שון פן, ג'יימס קאבייזל, ג'ון קיוזאק, ניק נולטה, וודי הארלסון, ג'ארד לטו, בן צ'אפלין, ג'ון ס. ריילי, דאש מיהוק ואדריאן ברודי. ג'ורג' קלוני וג'ון טרבולטה מופיעים לזמן קצר בסרט, בתפקידי משנה.
ככל הנראה, ארכה הגרסה הראשונה של הסרט כחמש שעות. מאליק ערך שינויים מפליגים בסרט במהלך חודשי העריכה הארוכים, וסצינות רבות מצאו עצמן לבסוף על רצפת חדר העריכה. שחקנים רבים שהשתתפו בצילומי הסרט אינם מופיעים בגרסה הסופית, ביניהם: בילי בוב ת'ורנטון, מרטין שין, גארי אולדמן, ביל פולמן, לוקאס האס, ג'ייסון פטריק, ויגו מורטנסן ומיקי רורק. אדריאן ברודי, שאמור היה לגלם את התפקיד הגדול והמשמעותי בסרט, גילה לתדהמתו בהקרנת הבכורה, שתפקידו התכווץ לכשתי שורות טקסט וכחמש דקות זמן מסך.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי האקדמיה האמריקנית לקולנוע (האוסקר), אך לא זכה בפרס. הסרט נבחר לסרט השנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, בשנת 1999.
המוזיקה לסרט, שהייתה גם היא מועמדת לאוסקר, הולחנה על ידי הנס צימר, ג'ון פאוואל, קלאוס באדלט ואחרים, וכוללת גם קטעי מקהלה מלנזית מהוניארה, קטע לפי "נבואת הכפר קרמנה" מאת ארסניה יובנוביץ', קטע "אין פרדיזום" מתוך הרקוויאם מאת פורה והרגעים הפותחים את "השאלה ללא מענה" מאת צ'ארלס אייבס.
סמולן (ברידג')

סמולן (באנגלית: Smolen) היא קונבנציה בברידג' המשלימה את סטיימן (ברידג'). היא נקראת גם Smolen Transfer. קונבנציית סמולן מתייחסת למצבים בהם למשיב להכרזת 1NT או 2NT יש לפחות חמישה קלפים באחת מסדרות המייג'ור וארבעה קלפים בסדרת המייג'ור השנייה והפותח שלל רביעייה במייג'ור. הקונבנציה קרויה על שמו של ממציאה, שחקן הברידג' האמריקאי מיכאל סמולן (1940-1992).

הסבר

לאחר שבאמצעות קונבנציית סטיימן לא נמצאה התאמה של ארבעה קלפים בסדרת מייג'ור, מאפשרת קונבנציית סמולן, לחפש התאמה של חמישה קלפים מול שלושה קלפים בסדרת מייג'ור. השחקן שלו חמישה קלפים בסדרת מייג'ור אחת וארבעה קלפים בסדרה המייג'ור השנייה, מכריז דווקא בסדרה עם ארבעה קלפים, על מנת ששותפו המחזיק ברוב המקרים ביד חזקה יותר, יהיה זה שישחק והוא עצמו יהיה בדומם. בהקשר זה, הרעיון דומה לרעיון בהכרזת ג'קובי טרנספר. כאשר לא נמצאה התאמה ויש חמישה קלפים מול שני קלפים בסדרת מייג'ור אחת וארבעה קלפים מול שלושה קלפים בסדרת המייג'ור השנייה החוזה עשוי להיות ללא שליט.‏
שומרוגרמה

שומרוגרמה היא השימוש של כתב יתדות שומרי בתו או בקבוצת תווים כאידאוגרמה או כלוגוגרמה, ולא כסימן המייצג הברה, כפי שמיוצג בייצוג הגרפי של שפות מלבד שומרית, כגון אכדית או חתית. שומרוגרמות מתועתקות לרוב לאלפבית לטיני באותיות גדולות, כשנקודות מפרידות בין הסימנים. בצורה דומה, מילה כתובה אכדית שנעשה בה שימוש אידאוגרפי לייצוג שפות שאינן אכדית, נקראת אכדוגרמה.
סוג זה של לוגוגרמה מאפיין, במידה רבה או פחות, כל שימוש במערכת המסופוטמית של כתיבה בכתב יתדות בשפה שאינה שומרית. תדירות השימוש בשומרוגרמות במערכות של שפות אחרות משתנה בהתאם לתקופה, לסגנון הכתיבה ולסוגת הכתיבה.
השם של סימן כתב היתדות הנכתב באותיות לטיניות גדולות הוא מוסכמה אשורולוגית מודרנית. לרוב הסימונים הלטיניים מספר אפשרויות הגייה בשומרית. קוראי טקסטים אשוריים וחתיים המשתמשים בשומרוגרמות אלו אינם מודעים בהכרח לשפה השומרית הנכתבת, מפני שהשומרוגרמות מתפקדות כאידאוגרמות או כלוגוגרמות שבעת הגייתן מוחלפת ההגייה או המילה השומרית המקורית במילה בעלת הגייה שונה בשפת הטקסט.
לדוגמה, שמו של האל הבבלי מרדוך (Marduk) נכתב באמצעות השומרוגרמות ᵈAMAR.UTU. השם החתי קורונטה  נכתב בשומרוגרמות כ-ᵈLAMMA, כש-"LAMMA" היא המילה השומרית ל"אייל", שמזוהה עם האלוהות הלווית קורונטה.
במכתבי אל-עמארנה מוזכרת "בעלת האריות" , שמה של המלכה האם הבבלית, והוא מאוית NIN.UR.MAH.MEŠ. בעוד המשמעות, "בעלים/הגבירה (NIN) של האריות (UR.MAH.MEŠ)", היא ברורה, ההגייה היא אשורית ויש צורך בהשערה על מנת למצוא את דרך ההגייה המקורית.
בנו של האחר

אודות

הסיפור עוסק בשתי משפחות, אחת פלסטינית והשנייה ישראלית ממוצא צרפתי. האחת מתגוררת בכפר בגדה המערבית והשנייה בתל אביב. עקב טעות מתחלפים התינוקות של שתי המשפחות בבית היולדות, כאשר הילד הפלסטיני גדל כז'וזף והישראלי כיאסין. ז'וזף, בן ה-18, הוא מועמד להתגייס לצה"ל. כאשר נערכת לו בדיקת דם לקראת הגיוס מתגלה שהוא אינו בנם הביולוגי של הוריו.
את התסריט כתבה לוי יחד עם נטלי סוגון (Nathalie Saugeon) על בסיס ספרו של נועם פיטוסי. אורכו כ-110 דקות.
ענת ברון

ביוגרפיה

ברון נולדה בשנת 1953 בישראל. בשנת 1971 סיימה את לימודיה בתיכון עירוני ד' ולאחר מכן שירתה בצה"ל במשך שנתיים.
למדה משפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב וסיימה את לימודיה ב־1977. את התמחותה עשתה בלשכת היועץ המשפטי למערכת הביטחון, ועם סיומה ב־1979 הוסמכה כעורכת דין, ועבדה מאז במקצועה. בפברואר 1991 מונתה כשופטת בבית משפט השלום בתל אביב, וביולי 2002 – כשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב. היא התמחתה בעיקר תיקים אזרחיים. בין התיקים הידועים בהם עסקה: התביעה האזרחית של ענת קם שדרשה פיצויים מעיתון 'הארץ'. 
בספטמבר 2014 נבחרה לשמש כשופטת בבית המשפט העליון, יחד עם מני מזוז. היא נכנסה לתפקידה בינואר 2015, וצפויה לכהן בו עד שנת 2023. אסתר חיות, נשיאת בית המשפט העליון, כאשר הייתה חברה בוועדה לבחירת שופטים, פסלה עצמה מהוועדה לבחירת שופטים מכל הדיונים הנוגעים למועמדותה של ברון. הנימוק של חיות לפסילה, היה יחסיהן הקרובים.
ברון נחשבת לשופטת בעלת גישה ליברלית מובהקת. הערת אגב שלה הרומזת לאפשרות ביטול סעיף בחוק יסוד בשל היותו סותר ל"עקרונות היסוד של השיטה" עוררה ביקורת חריפה מצד מתנגדי האקטיביזם השיפוטי.

חיים אישיים

ברון נשואה לגבי, יזם בתחום הנדל"ן ויושב ראש הוועד המנהל של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב. מתגוררת בצפון תל אביב. היא אם לשניים. באפריל 2003 שכלה את בנה הבכור, רן, מוזיקאי בן 22, בפיגוע במועדון מייק'ס פלייס בטיילת תל אביב, לשם הגיע לנגן. בעקבות האירוע כתב והלחין אחיו הצעיר, עידו (יליד 1983), את השיר "ממתקים" לארקדי דוכין. אחותה הצעירה ממנה ב-4 שנים היא השופטת בדימוס אורלי סלע, שכיהנה כנשיאת בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע בין השנים 2017-2010.