שירותי בריאות כללית

היסטוריה

הקופה נוסדה בחנוכה 1911 על ידי "הסתדרות הפועלים החקלאיים ביהודה", בעקבות תאונה שבה איבד הפועל ברוך פריבר מעין גנים את ידו בעת שעסק בעבודה בפרדס. ההצעה לייסוד הקופה הועלתה על ידי ברל כצנלסון, הובאה להצבעה בוועידה השנייה של "הסתדרות הפועלים החקלאיים ביהודה" בדצמבר 1911, וההחלטה על הקמת ארגון לעזרה רפואית לפועלים התקבלה ברוב מוחלט של 25 חברים. המוסד החדש זכה לשם "קפת־חולים" (הכתיב החסר במקור). כחברים היו יכולים להצטרף רק פועלים או בעלי מלאכה עצמאיים שאינם מעסיקים שכירים. החברים היו מחויבים בלינה בתורנות ליד חולים וסיוע לחולים עליהם היו ממונים. העזרה שהעניקה הקופה כללה עזרה־הדדית, מציאת מקום לינה לפועל חולה חסר מגורים קבועים, טיפול על ידי רופא או בעל ידע רפואי, תרופות ואשפוז בבית־חולים.
המרפאה הראשונה של קופת חולים של הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה הוקמה באוהל בעין גנים, ליד פתח תקווה, כבר בשנת 1912. בסמוך לה הוקמה גם מרפאה לפועלים תימנים. בוועידתה הרביעית של הסתדרות פועלי יהודה התקבלה הצעה לחייב כל אחד מחברי הסתדרות פועלי יהודה להיות חבר בקופת החולים של הסתדרות זו.
בעקבות הקמתה של קופת החולים של הסתדרות הפועלים החקלאיים ביהודה החליטו גם הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל להקים את קופת חולים של פועלי הגליל והסתדרות פועלי השומרון להקים את קופת חולים של פועלי השומרון. קופות אזוריות אלה פעלו בשיתוף מלא עד שנת 1917. בשנים 1917–1918, בעקבות שינויים במערך הפוליטי של מפלגות הפועלים בארץ ישראל, הפכו קופות החולים מארגונים אזוריים לגופים מפלגתיים ומשלוש הקופות האזוריות נוסדו שתי קופות: קופת החולים של אחדות העבודה וקופת חולים של הפועל הצעיר. בשנת 1921, זמן קצר לאחר הקמת ההסתדרות, התאחדו שתי קופות החולים לגוף אחד בחסות ההסתדרות שניקרא "קופת חולים הכללית של הפועלים העבריים בארץ ישראל".
קופת החולים הייתה ארגון עצמאי מבחינה כספית עד אמצע שנות ה-30. בפברואר 1935 החליטו ההסתדרות וקופת חולים על הנהגת "המס האחיד" - איחוד דמי החברות בשני הארגונים. במסגרת זו ויתרה קופת חולים על עצמאותה הכלכלית והפכה לגוף הפועל במסגרת ההסתדרות הכללית. יישום ההחלטה על המס האחיד התבצע ב-1937. המסגרת המשותפת הזו התקיימה עד לשנת 1994.
ב-1993 יזם שר הבריאות חיים רמון את ניתוק הקשר שבין קופת חולים כללית להסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. עם בחירתו של רמון ליו"ר ההסתדרות הוא פעל לקבלת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (שאותו יזם כשר הבריאות) בכנסת ולניתוק הקשר שבין הקופה להסתדרות. כל זה איפשר למעשה להשלים את חקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי, חקיקה אשר ההסתדרות התנגדה לה במשך שנים מתוך רצון לשמור על מעמדה של הקופה שהייתה בבעלותה כארגון המרכזי בשרותי הבריאות בישראל. החלת החוק בשנת 1995 הביאה לביטולו של המס האחיד, למיסוד עצמאותה של קופת חולים כארגון בריאות עצמאי ולכיסוי הגירעון העצום שאליו היא נקלעה בשנות התשעים. במקום התלות שלה במס האחיד של ההסתדרות, הוסדר חלק ממימון פעולותיה באמצעות מס הבריאות הממלכתי. ניתוק הקשר בין ההסתדרות לקופת חולים הושלם רק בסוף 2016, עם אישור תקנון שנוטל מההסתדרות את הסמכות למנות דירקטורים בקופה.
שירותיה הרפואיים של שירותי בריאות כללית, ניתנים, נכון לשנת 2013, באמצעות 1,427 מרפאות, 14 בתי חולים, כ-450 בתי מרקחת, 40 מרכזים לבריאות הילד, 40 מרכזים לבריאות האישה, 58 טיפות חלב, 55 מרפאות של רפואה משלימה, 90 מרפאות "כללית סמייל", 12 מרכזי "כללית אסתטיקה", 90 מוקדי רפואה דחופה ומאות מכונים ומעבדות.

התפתחות סמליל הארגון

עם היווסדה של "קפת־חולים" עוצב הסמליל הראשון, מתוך מטרה לייצג באמצעות האותיות ק' ו-ח' את השם שנבחר לשירות. בשנים 1975 ו-1990 חלו שינויים בעיצוב הסמליל בהתאם לשינויים במיתוג ורענון תדמית קופת החולים ובשנת 1995, בהמשך לחוק ביטוח בריאות ממלכתי וההפרדה מההסתדרות, החליטה הנהלת קופת החולים על עיצוב חדש לסמליל.
באוקטובר 1999, הוכרז על החלפת שם ל"שירותי בריאות כללית" ובהתאם שונה גם הלוגו בעיצוב מחודש של אריה גלוך בשנת 2000. בשנת 2001, לצורך חידוד האסטרטגיה השיווקית החדשה של כללית, נוסף לסמליל המשפט "כי אנחנו כאן בשבילך", אשר שונה בהמשך ושילב את הסלוגן החדש "אנחנו כאן בשביל המשפחה" ובניסוחו הסופי, אשר מלווה את הסמליל עד היום, "הכי טובה למשפחה".
כחלק ממהלך צמצום מותגים מחד וכינוס מאידך, חברות הבנות כונסו תחת מותג "כללית" ואילו בבתי חולים החל תהליך של שימוש בשיוך "מקבוצת כללית". בשנת 2010, לרגל חגיגות המאה של הכללית, שונה הלוגו וכלל את התוספת "100 שנה", ששונה שוב בשנת 2013 לצורתו הנוכחית עם הוספת המילה "מעל" על-גבי המספר 100, כדי לשמור על מבנה הסמליל, אך לדייק בשנים.