google/wiki40b huggingface dataset:
אקרופוניה

אקרופוניה (מיוונית: "ἄκρος" - עליון, ראש; "φωνή" - צליל) היא תהליך המתרחש במעבר מכתב ציורים לכתב פונטי, שבו כל סימן שסימל מילה עובר לייצג את הצליל הראשון במילה זו. לדוגמה, באלפבית העברי שמות האותיות הם מילים שאותן האותיות ייצגו בעבר, כציורים: "אלף/אלוף" הוא "שור", "בית" הוא עדיין "בית" וכו'. האותיות התגלגלו מציורים של עצמים אלה, ולאחר שהפכו לאותיות בכתב פונטי, שם העצם הפך לשם האות. עד ימינו, שמה של כל אות מתחיל בצליל שהיא מייצגת - או ייצגה בתקופה קדומה יותר.
זו הסיבה העיקרית שבאלפביתים רבים שמה של כל אות מתחיל בצליל שהיא מייצגת (או, בעקבות שינויים פונטיים, כלול בשם האות).
ג'ונתן קייט

תולדות חייו וקריירה

;קייט נולד וגדל בעיר סקוקי שבאילינוי, קרוב מאוד לשיקגו . בזמן הלימודים שלו בקולג' הוא עבד כטבח במסעדה. הוא למד וקיבל תואר ראשון באמנות בנושא תיאטרון ומשחק מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בו זמנית, הוא למד בבית ספר למשחק בשם "Second City" והשתתף בקבוצות אלתור שונות. בשנת 2003 הוא עבר ללוס אנג'לס כדי לפתח את קריירת המשחק שלו. הפרויקט הגדול הראשון שלו היה עם ג'רי סיינפלד בפרומו לכוורת בסרט. קייט אמנם הופיע בפרסומות ארציות, סרטים קצרים וסרטים עצמאיים עוד לפני הפרומו לסרט אבל הפרומו הזניק את הקריירה שלו בכך שהכניס אותו לעולם התיאטרון וסייע לו להיבחר למספר סרטים חשובים בקריירה שלו. בשנת 2006 הוא הופיע (ללא קרדיט) בשודדי הקאריביים: תיבה של איש מת בתפקיד שודד ים על סיפונה של "הפנינה השחורה". בספטמבר 2011 הוא החל לשחק בקומדיית המצבים מרוששות את אולג, טבח אוקראיני עליז.
המטבח המנצ'גני (ספרד)

המטבח המנצ'גני או מטבח קסטיליאני-מנצ'גני הם מאכלים מסורתיים האופייניים לאזור קסטיליה–לה מנצ'ה בספרד. אלה כוללים בעיקר תבשילים (פיסטו) לחם מקומי (גספצ'וס) והיינות המקומיים.
זהו מטבח כפרי וצנוע הכולל מספר מצומצם של מרכיבים. חומרי הגלם נפוצים באזור וקלים להשגה. המנות נוטות להיות עשירות בקלוריות, אידיאליות לתזונת עובדי כפיים, פועלים, חקלאים ורועים. המטבח זכה לפופולריות בעקבות ספרו של מיגל דה סרוואנטס - בדון-קישוט דה לה מנצ'ה, שם מוזכרות מספר מנות מסורתיות.

פירות וירקות

המטבח המקומי ממעט במנות צמחוניות. אחד הירקות הייחודיים למטבח זה הם עלי ציפרנית (collejas), אשר נדירים כירק במטבחים אחרים. בין המאכלים המסורתיים המבוססים על ירקות ניתן למנות את ה-פיסטו מנצ'גו (תבשיל עגבניות, בצל, חצילים או קישואים, פלפלים ירוקים ואדומים בדומה לרטטוי), פפירירה (סלט בצל, עגבנייה ומלפפון) אסדיליו דה לה מנצ'ה (פלפלים אדומים קלויים), גאספצ'וס ויודו (לחם שטוח ועליו תבשיל ירקות), וברנחנאס דה אלמאגרו (חצילים קטנים כבושים).
מרכיבים נפוצים הנמצאים כמעט בכל המנות המקומיות הם שום ופלפל מתוק מקומי המכונה ניורה.

גבינות

מנצ'גו היא גבינת הדגל של אזור לה מנצ'ה. היא מוגנת בכינוי מקור ומיוצרת תחת תקינה קפדנית. הגבינה מיוצרת מחלב כבשים מקומיות הנמצאות במרעה כל השנה. הגבינה קשה, עם טעם מעודן מעט מלוח ומרקם נימוח. משווקת בכיכרות עם מעטה אופייני המזוזג בדוגמת מקלעת עשב, זכר לתבניות המסורתיות בהן יוצרה הגבינה.

יינות

ייצור יין הוא אחד מענפי הכלכלה החשובים באזור. יינות מקומיים רבים מוגנים ומבוקרים ומיוצרים תחת תקינה קפדנית (DO). העיקרי הוא DO La Mancha וכן DO Valdepeñas המיוצר באזור סיודאד ריאל, D.O. Méntrida מאזור טולדו, D.O. Jumilla ו-D.O. Manchuela מאזור אלבסטה, D.O. Mondéjar מאזור גוואדלחרה ועוד. בנוסף קיימים יינות תוצרת-בית רבים כגון יינות קידוש המכונים "פיטראס".
סולתיים

מאפיינים

אורכן של הסולות 60 - 85 ס"מ ומוטת כנפיהן 140 - 175 ס"מ. כנפיהן ארוכות ביותר ומכונסות לגוף במהלך צלילה כדי שלא ייפגעו. מקורן הארוך ונחיריהן נסתמים למים וכיס עור מתחת לצוואר סופג את הפגיעה במים. הן בדרך כלל צדות בחבורות. כמו רוב בני הסדרה, הסולות מאופיינות בקרום שחייה בין רגליהן והן מתהדרות בהם ובצבעיהם במהלך ריקודי החיזור המוזרים שלהם, שנתנו להן את הכינוי "עופות ליצן" או בספרדית "boobies".
הסולות מקננות במושבות צפופות בעיקר באיים מרוחקים בלב האוקיינוס, כמו גלאפגוס, ניו זילנד או אסנשן.
בז'ה

גאוגרפיה

העיר ניצבת על גבעה ברום של 227 מטרים מעל פני הים, מעל מישור אלנטז'ו . וחולשת על צומת דרכים חשוב.

היסטוריה

במקום התקיימה התיישבות עוד מימי הקלטים. בשנת 48 כבש יוליוס קיסר את המקום מידי הלוסיטנים והפך אותה לאחת משלוש הערים הראשיות של הפרובינקיה לוסיטניה.
לפני שנת 530 הפכה העיר למרכז בישופות בשם פאצ'ה (שיבוש של המילה הלטינית Pax, שלום). בשנת 713 נכבשה העיר על ידי המוסלמים מבית אומיה ושם העיר השתנה ל"באחה" (باجة).
בשנת 1031, עם התמוטטות ח'ליפות קורדובה הפכה העיר למרכז טאיפה (ממלכה מוסלמית קטנה ועצמאית). ב-1150 נכבשה עיר על ידי אל-מוואחידון, שצירפו אותה לח'ליפותם, שהשתרעה על פני צפון אפריקה ואל-אנדלוס.
ב-1162 נכבשה העיר על ידי צבאו של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל. ב-1175 נכבשה שוב על ידי אל-מוואחידון והייתה בשליטתם עד 1234, אז נכבשה סופית על ידי סנשו השני, מלך פורטוגל וסופחה לפורטוגל. לאורך שנים אלה התדלדלה העיר ורק בשנת 1521 השיב לה מנואל הראשון, מלך פורטוגל מעמד של עיר. ב-1770 הושב לה גם מקומה כבישופות.

יהדות בז'ה

בעיר התקיימה קהילה יהודית, שאנשיה התאפיינו בניב ספרדי-יהודי ייחודי ושונה מהשפה הפורטוגלית הכללית. על קיום הרובע היהודי מעיד רחוב ששמו "רחוב היהודים". מקורן של משפחות בג'איו, בז'ראנו ובז'ה הוא מהעיר בז'ה ומשם נפוצו בימי גירוש פורטוגל ב-1498. עם זאת, רבים לא ברחו אלא התנצרו והפכו לאנוסים, כוול יהודים שהגיעו מספרד בעת גירוש ספרד. חלק ניכר מהאליטה בעיר הייתה מורכבת מאנוסים, והם שהקימו בה את האוניברסיטה הראשונה לרפואה בפורטוגל. עד הגברת האכיפה על ידי האינקוויזיציה הפורטוגזית במחצית השנייה של המאה ה-17 התקיימה קהילה מובחנת, לאחר מכן אין תיעוד לגבי קיומה וסביר כי חלק מן האנוסים נטמעו כליל בחברה הנוצרית וחלקם עברו למדינות אחרות כגון ארצות השפלה, אנגליה, דרום צרפת, מדינות הבלקן והעיר חברון.
ארנב אדום

עלילה

עלילת הספר נפתחת בתיאור אופן התאקלמותו של ג'ק ראיין, איש חיל הנחתים האמריקני בעברו, ושל אשתו קאתי, אשר עברו זה עתה ללונדון יחד עם ילדיהם, במסגרת הצבתו של ראיין כנציגו האישי של ראש ה-CIA במפקדת ה-MI6 בלונדון. בעוד המלחמה הקרה נמצאת ברקע, תפקידו של ראיין הוא לנסות ולחשוף את מהלכיהם הפוליטיים והכלכליים של הסובייטים, בניסיון לאפשר למקבלי ההחלטות פעולה המבוססת על מידע איכותי, תפקיד המוגדר כרחוק ביותר מתפקיד מבצעי, לשמחתו של ראיין. 
עם זאת, תקוותיו של ראיין לשירות רגוע מתנפצות בעקבות מכתבו של האפיפיור לממשלה הקומוניסטית הפולנית, בו גינה את הדיכוי הדתי כנגד הכנסייה הקתולית במדינה. בעקבות זאת החליט הפוליטביורו של ברית המועצות כי צעדי האפיפיור מהווים איום ממשי על יציבות ברית ורשה, וכי יש לעצור את האפיפיור בכל דרך אפשרית, וזאת לרבות התנקשות בחייו. חרף הניסיון לשמור על חיסיון ההחלטה, מספר אנשים בברית המועצות נחשפים לה, ביניהם עובד במרכז הקשר הסובייטי בשם אולג זייצב, אשר חוסר נוחותו מההחלטה לרציחת האפיפיור, מוביל אותו ליצירת קשר עם נציגי ה-CIA בניסיון לעצור את התהליך.
בו זמנית, הספר מתאר את בני הזוג פולי, מרי פט ואד, אשר מתפקדים כנציגי ה-CIA  בשגרירות ארצות הברית במוסקבה, ואשר אחראים על יצירת הקשר עם זייצב, ועל הפעולה להוצאתו מתחומי ברית המועצות להמשך החקירה. זוהי הופעתם הראשונה  (מבחינה כרונולוגית) של בני הזוג פולי, אשר עתידים להיות חברים קרובים של ראיין, ולכהן בתפקידים בכירים בממסד הביון האמריקני.  
בשלב זה, לאחר חשיפת התוכנית הסובייטית, על גורמי הביטחון האמריקנים מוטלת המשימה לעצור את המזימה הסובייטית, ולהציל את חיי האפיפיור. במאמץ זה משתלב ראיין, אשר פעם נוספת נמצא במוקד העניינים, ועליו לגייס את כל כוחותיו על מנת לעמוד במשימה.
ניגון נשים

ניגון נשים הוא מרכז ליהדות ומגדר, הפועל משנת תשנ"ט 1999 כחלק מהמדרשה במכללת אורנים.
ניגון נשים הוא בית מדרש פלורליסטי המפגיש נשים מכל הזרמים ביהדות, ללימוד נשי פמיניסטי של מקורות יהודיים וישראליים.
"במשך מאות רבות של שנים היה עולם התרבות האינטלקטואלית היהודית, והטקסטים הקאנונים המייצגים אותה, סגור כמעט לחלוטין בפני הנשים היהודיות. הרחקתן של הנשים היהודיות מן התרבות הקאנונית-העברית [..] הוחרפה במיוחד עקב ניתוקה של העברית מן השימוש היומיומי, וקישורה ללימוד התורה, שבאופן מסורתי נאסר על הנשים ברוח אמירתו של ר' אליעזר: "כל המלמד את ביתו תורה כאלו מלמדה תפלות". לימוד המקורות "פוקח את העין השנייה", העין המגדרית. 
הלימוד מעודד נשים לפרש, לדרוש ולכתוב את מקורות היהדות מנקודת מבטן, לפעול במרחב הציבורי ולהיות שותפות משפיעות ומחדשות של התרבות היהודית והישראלית.
ניגון נשים פועל בתוך עולם ההתחדשות היהודית, ומתוך זיקה לפעילות של ארגוני נשים חילונים, דתיים ושל התנועות הליברליות.

תוכני ניגון נשים בנושאי מגדר ויהדות

בית המדרש "ניגון נשים" פיתח דרך ייחודית ללמידת מקורות יהודיים עתיקים וחדשים מנקודת מבט מגדרית, קריאה ביקורתית בטקסטים קאנונים והוספת הקול הנשי החסר. למידה של תוכן ועיבודו בתהליך קבוצתי במגוון נושאים:
הנכחת מקום האישה בתרבות, העלאת סיפורן של נשים שנשכחו (כגון במקרא: אשת לוט, ערפה, פרשת האישה הסוטה, תמר אחות אמנון, בנות צלפחד, ובמדרש: לילית, ברוריא, ילתא, חירותא, הקימחית, אשת ר' עקיבא, ועוד); 
לימוד מעמיק על דמויות נשים המוכרות מן המקורות, הכרות עם מכלול היצירה עליהן במדרשים ובספרות החדשה (לדוגמה: חווה, שרה, רבקה, רחל ולאה, מרים והמילדות במצרים, דבורה ויעל, תמר כלת יהודה, רות ונעמי , אסתר וושתי ועוד); 
לימוד מעמיק בסוגית מקום האישה בעולם היהודי: הדרת נשים מלימוד התורה וממצוות, נושאים הקשורים לצניעות, סוגיות הקשורות למעמד האישה בנישואין ובגירושין; 
סוגיות הקשורות לחיי נשים. כגון: משפחה מול קריירה, יחסים במשפחה, פרשות דרכים, שלבים בחיי אישה ועוד 
תכנים אלו נכתבו ונערכו על ידי צוות מנחות ניגון נשים, חלקם הועלו לאתר מדרשת - בית מדרש ברשת, והם נלמדים בבתי מדרש ברחבי הארץ.
אלכסנדר סנדר קפלן

הרב אלכסנדר סנדר הכהן קפלן (סביבות ה'תקע"ה, 1815 - ד' באב ה'תרמ"ד, יולי 1884) היה רב ליטאי, כיהן כרב בוילקומיר ובקופישוק. בעל ספר "שלמי נדרים" על מסכת נדרים.

תולדות חייו

נולד לרב זרח קפלן בסביבות שנת ה'תקע"ה. כיהן כרב בוילקומיר. בסביבות שנת ה'ת"ר החל לכהן כרב בקופישוק, שם כיהן למעלה מארבעים שנה. נפטר בד' באב ה'תרמ"ד ונקבר בקופישוק.
נמנה עם המסכימים על הש"ס בדפוס סלאוויטא.

שלמי נדרים

בשנת ה'תרמ"א הדפיס בוילנה את ספרו "שלמי נדרים" על מסכת נדרים. בהקדמתו לספר, מסביר מדוע החליט לכתוב ספר על מסכת נדרים: 
"אשר משונה מסכת זו מכל המסכתות אשר בהם כבר סלו סלו לנו המסילה רבני סבוראי, גאוני בתראי כמו מהר"ם לובלין והמהרש"א ומהר"ם שיף ופני יהושע ושאר מפרשים, בגודל חריפותם ועוצם בקיאותם שמו העקוב למישור. לא כן במסכת זו, רבות בשנים לא הוגה כלל מאופל השבושים שהיו ע"י המדפיסים"
מלבד הגהות ותיקונים רבים, הספר מכיל גם חידושים וקושיות בדברי הגמרא והמפרשים. הספר הפך לאחד הפירושים הבסיסיים והפופולריים על מסכת זו והודפס מחדש פעמים רבות בדפוס צילום, במהדורות חדשות, במסגרת אוספי וקובצי מפרשים על מסכת נדרים ובמאגרים התורניים פרויקט השו"ת ואוצר החכמה.
הספר זכה להסכמותיהם של הרב יצחק אלחנן ספקטור, הרב בצלאל הכהן מווילנא והאדר"ת.
מלבד חיבור זה חיבר ספרים רבים שלא ראו אור, בהם הגהות על הש"ס, פירוש לתורה ועוד. תשובה אליו הובאה בשו"ת חמדת שאול (יו"ד קצט).
פיקדון קצר מועד

פיקָדון קְצר מועד (בראשי תיבות הכתיב התקני הוא פָּקָ"ם) הוא אפיק השקעה המבטיח תשואה ואת קרן ההשקעה בערכה הנקוב. הפיקדון נקרא "קצר מועד" מכיוון שתקופת ההפקדה בפיקדון מסוג זה אינה עולה על שנה אחת.
שלפח

מידע לגידול הפרי

הפרי שלפח שייך למשפחת הסולניים אליה שייכים גם העגבנייה החציל והפלפל. כמו שאר בני משפחתו הוא גדל בצורת שיח ולכן כדאי להדלות אותו. קצב הצימוח של השלפח מהיר וקל לגדלו. עונת השתילה המומלצת לשלפח היא באביב בין חודש מרץ לאפריל והוא מניב פירות ברוב השנה. את השלפח קוטפים כאשר העלים המקיפים את הפרי חומים ויבשים.
הזכות למות

הזכות למות הוא רעיון המבוסס על התפישה, לפיה כל בן אנוש זכאי לסיים את חייו או לעבור המתה מרצון. המימוש של זכות זו מובן לרוב כך, שחולה סופני, או אדם שאינו רוצה להמשיך לחיות, רשאים לסיים את חייהם, להיעזר בסיוע להתאבדות, או לסרב לטיפול מאריך חיים. השאלה מי או למי, אם בכלל, הזכות לקבל החלטה כזו נתונה בוויכוח.
אנשי אקדמיה ופילוסופים, כמו דוד בנעטר  , רואים בבני אדם כאופטימיים מידי בתפישתם את איכות חייהם, ואת האיזון בין ההיבטים החיוביים והשליליים שלהם. הרעיון הזה שולל מהאדם או מכל גוף אחר את ההחלטה אם למות, כפי שלא הייתה בידיו ההחלטה להיוולד.
התומכים בזכות למות מקשרים זאת בדרך כלל לרעיון שגופו וחייו של אדם שייכים לו, כמו גם זכותו לוותר עליהם כרצונו. אולם מנגד קיים אינטרס לגיטימי של כל מדינה, למנוע התאבדויות לא סבירות. פלפל ואמסל (Pilpel and Amsel) כתבו:
התומכים ב'התאבדות רציונלית' או ב'זכות למות' דורשים לרוב ברציונליות, שההחלטה של אדם להרוג את עצמו תהיה גם עצמונית (למשל, לא כתוצאה מלחץ של רופא או בן משפחה 'לעשות את הדבר הנכון' להם ולהתאבד), וגם 'האפשרות הטובה ביותר בנסיבות הנוכחיות', דרישה שקיימת בקרב זרמים פילוסופיים שונים, כמו גם שיתקיימו תנאים טבעיים אחרים, כמו שההחלטה תהיה יציבה, לא אימפולסיבית, לא תוצאה של מחלה נפשית, שמתקבלת לאחר דיון וכו'
בדתות מזרחיות אחדות מותר למי שחולה במחלה סופנית לשים קץ לנפשו בדרכים לא אלימות, למשל בהרעבה עצמית. דתות אחרות אוסרות התאבדות בכל דרך ורואות במעשה זה חטא.

אתיקה

קיימת שאלה אתית והיא: האם הזכות למות יכולה להתקיים לצד הזכות לחיים? אם, נטען, לא ניתן לשלול את הזכות לחיים, לא ניתן לוותר עליה, ולכן היא לא מתיישבת עם הזכות למות. נושא נוסף במחלוקת מגיע מביו-אתיקה, שם דנים האם הזכות למות אוניברסלית, קיימת רק תחת תנאים מסוימים (כמו מחלה סופנית), או האם היא קיימת בכלל. נאמר גם ש'הזכות למות' אינה חופפת ל'חובה לחיות'. על פי השקפה זו, הזכות לחיים יכולה להתקיים לצד הזכות למות.
בית משפט במדינת מונטנה שבארצות הברית קבע, לדוגמה, שהזכות למות קיימת למי שנמצא במצב רפואי המאיים על חייו. ישנם מומחים הטוענים מנגד, שלכל אדם כשיר הזכות לסיים את חייו, ואף שהזכות למות היא מקרה בוחן למידת החופש בכללותו בחברה נתונה.

חוק החולה הנוטה למות

בישראל חוקק בשנת 2005 חוק החולה הנוטה למות המסדיר את הטיפול הרפואי בחולה המוגדר כ"נוטה למות", תוך איזון בין ערך קדושת החיים, לבין ערך אוטונומיות הרצון של האדם והחשיבות של איכות חייו. החוק מבוסס על ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ועל עקרונות יסוד בתחום המוסר, האתיקה והדת.
בהמשך לחקיקת החוק הותקנו גם תקנות החולה הנוטה למות (ועדות, מסמכים, מאגר מידע ודיווח), התשס"ח-2007 המשלימות את הוראות החוק ומאפשרות את יישומן באופן מלא וברור יותר.
הבן השביעי

תקציר העלילה

לאחר מסע מפרך נמצא "הבן השביעי" - הגיבור האחרון על פני האדמה. עליו להוכיח את כוחותיו המופלאים במבחן קשה במיוחד.
חלק (יחידת זמן)

חלק הוא יחידת זמן המשמשת לחישוב החודשים, התקופות, והשנים בלוח העברי. כל חלק הוא ¹/₁ ₀₈₀ משעה ושווה לשלוש שניות ושליש.

מקורות

בתלמוד הבבלי מוזכרת המידה בחישובי מולד הלבנה: 
אין חידושה של לבנה פחותה מעשרים ותשעה יום ומחצה ושני שלישי שעה וע"ג חלקים
— תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף כ"ה, עמוד א'
 שיעור זה הוא ארכו של חודש לבנה ממוצע ונקרא בקיצור כט' יב' תשצ"ג. גם הרמב"ם מבסס את חישוביו בהלכות קידוש החודש על "חלקים". האבן עזרא מכנה את החלקים "חלקי ישראל".

הסיבה לחלוקת השעה ל-1,080

הרמב"ם מסביר את הסיבה שהחכמים חילקו את השעה דווקא ל-1,080, מכיוון שמספר זה מתחלק במספרים רבים:
ולמה חלקו השעה למניין זה. לפי שמניין זה יש בו חצי ורביע ושמינית ושליש ושתות ותשע וחומש ועישור
— משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות קידוש החודש, פרק ו', הלכה ב'
 הסברו של הרמב"ם עדיין לא מיישב מדוע לא חילקו ל-360, מספר שגם הוא מתחלק לכל המספרים הללו.
יש שהסבירו שחלוקה זו נוצרה במיוחד עבור חישוב מולד הירח הממוצע. האסטרונום קידינו  הכשדי חישב את המולד הממוצע: 29, 31, 50, 8, 20 על בסיס 60. חז"ל שלא היו רגילים בחלוקה לשישים תרגמו את החשבון ל"חלקים". אילו היה החשבון כט' יב' תשצ"ב היו יכולים לחלק את השעה ל-15 חלקים בלבד ולציין את המולד הממוצע - עשרים ותשעה ימים ומחצה ושני שלישי שעה וחלק אחד, אך בכדי לתרגם את חישובו של קידינו בצורה מדויקת הוצרכו לחלק ל-1,080 ולקבוע את החישוב: עשרים ותשעה יום ומחצה ושני שלישי שעה ו-73 חלקים.
כמו כן ייתכן שהחלקים המוזכרים אינם חלקי שעה שחולקה ל-1,080, אלא חלקי שליש שעה שחולקה ל-360 - מספר שהיה חשוב בשיטת הספירה הבבלית ועל פיו חולק המעגל ל-360 מעלות.

בהגות היהודית

על פי מסורות מסוימות יששכר המקראי עלה לרקיע ומשם למד את החלוקה ל-1,080. בכך הסבירו את הפסוק "וּמִבְּנֵי יִשָּׂשכָר יוֹדְעֵי בִינָה לַעִתִּים לָדַעַת מַה יַּעֲשֶׂה יִשְׂרָאֵל". המילה "עתים" עולה בגימטריה 1,080 אם מחשבים את האות ם כ-600.

בספרות הקבלה מוסבר כי המקור ל-1,080 נובע מהאפשרות ליצור מהשם יהוה 1,080 צירופים. על פי הקבלה בכל "חלק" העולם נוצר מחדש ושולט בעולם צירוף אחר של שם יהוה. כל חלק מקביל גם לנשימה אחת שהאדם נושם, (18 נשימות בדקה) וכך מתבטאת יצירתו מחדש בכל רגע. המספר 1,080 הוא בגימטריה 5 פעמים גבורה או פעם אחת תפארת עם הכולל.
מחוז עזה

היסטוריה

בשנת 1921, כשחולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: היו באר שבע ועזה מחוזות נפרדים. 
ביולי 1922 אוחדו מחוזות באר שבע ועזה ליצור את מחוז הדרום שכלל את נפות עזה, באר שבע וחברון. באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחד מחוז הדרום עם מחוז יפו וירושלים. באוקטובר 1926 הוצאה נפת ירושלים ממחוז ירושלים-יפו והדרום והייתה לגליל נפרד. באוקטובר 1931 הועברה נפת חברון ממחוז דרום למחוז ירושלים.
בסוף 1938 מונה מושל מחוז נוסף במחוז הדרום שהיה אחראי על נפות באר שבע ועזה. ב-1 ביולי 1939, מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני בעיקרו, ומחוז עזה הכפרי.
בספטמבר 1940 צורפו למחוז עזה היישובים העבריים, יבנה, גן יבנה, בצרון, כפר ורבורג, באר טוביה ונגבה.
אנטוני טורס

כשחקן

טורס החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1963, במדי הרקולס, ששיחקה בזמנו בליגה השנייה בספרד, שם ביסס את מעמדו כבלם. בסוף עונתו הראשונה בהרקולס, עונת 1963/64, השתתף טורס עם הקבוצה בפלייאוף ההעפלה לליגה הראשונה, אך היא כשלה במשימתה ונשארה בליגה השנייה עונה נוספת. בעונה הבאה שותף טורס ל-30 משחקי ליגה ועזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי.
בסיום העונה, בקיץ 1965, הצטרף טורס לברצלונה. טורס ביסס את מעמדו בקבוצה במהרה והיה שחקן הרכב ברוב משחקי ברצלונה במשך 11 עונות. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע ערי הירידים. התואר המקומי הראשון בו זכה טורס עם ברצלונה היה גביע הגנרל בעונת 1967/68, לאחר שברצלונה גברה על ריאל מדריד 1-0 במשחק הגמר. באותה עונה זומן לראשונה לנבחרת ספרד בשל היכולת הטובה שהציג במדי ברצלונה. טורס הופיע במדי הנבחרת הספרדית 4 פעמים נוספות בלבד, האחרונה שבהן הייתה ב-1969. 
בעונת 1968/69 הבקיע טורס שער ליגה ראשון במדי ברצלונה, בניצחונה 1-0 על אספניול ב-24 בנובמבר 1968. בעונת 1970/71 היה טורס שותף לזכייה נוספת בגביע הגנרל ולהגעתה של הקבוצה לגמר גביע ערי הירידים. בעונה זו הבקיע טורס את שערו השני והאחרון בליגה כשחקן ברצלונה, בניצחון 4-1 על סבאדל. שלוש שנים מאוחר יותר, טורס לקח חלק משמעותי בזכיית ברצלונה באליפות ראשונה מזה 14 שנים, כשבדרך לזכייה זו ניצחה ברצלונה את ריאל מדריד 5-0 באצטדיונה הביתי, משחק שקירב את ברצלונה לזכייה בתואר על חשבונה של מדריד. מעמדו של טורס החל לדעוך בעונה הבאה, והוא פתח רק ב-13 משחקי ליגה. בתחילת עונת 1975/76 פרש טורס ממשחק, אחרי שנערך לכבודו משחק פרידה.

כמאמן

לאחר פרישתו ממשחק הצטרף טורס לצוות ההנהלה והאימון של ברצלונה. בעונת 1978/79 החל לאמן את קבוצת המילואים של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, עד אפריל 1979, אז הצטרף לז'ואקים ריפה כעוזרו באימון הקבוצה הבוגרת. בסוף העונה זכתה ברצלונה בגביע המחזיקות הודות לניצחון על פורטונה דיסלדורף בבזל. לאחר שריפה פוטר במהלך עונת 1979/80, שב טורס לתפקידו כמאמן בקבוצה המשנה. טורס מילא את התפקיד במשך 3 עונות נוספות, עד סוף עונת 1982/83.
בקיץ 1983 החל לאמן את קסטיון, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה הדריך את הקבוצה למקום העשירי, ובעונתו השנייה למקום ה-12. בסוף העונה עזב את קסטיון ועבר לאמן את הרקולס, הקבוצה בה החל את הקריירה המקצועית שלו כשחקן. בעונה הראשונה כמאמנה, עונת 1984/85, סיימה הרקולס במקום ה-15 בליגה הראשונה, רק נקודה אחת מעל מלאגה שירדה לליגה השנייה. בעונה הבאה ירדה הרקולס לליגה השנייה מהמקום ה-17, המקום לפני האחרון, וטורס עזב את הקבוצה.
ב-1984 הקים טורס בצוותא עם ריפה, חואן מנואל אסנסי וקרלס רשאק את בית הספר היוקרתי לכדורגל "Escuela TARR" (בית ספר טאר"ר), כראשי התיבות של שמות המקימים.
כיכר קנדה 1

כיכר קנדה מס' 1 הוא גורד שחקים במרכז כיכר קנדה בלונדון. גובה הבניין 235 מטרים ובו 50 קומות.
משני צידי המבנה ניצבים שני גורדי שחקים נמוכים יותר (גובה כל אחד מהם 200 מטרים) - מגדל HSBC (כיכר קנדה 8 - 16) ומגדל סיטיגרופ (כיכר קנדה 25). בתחתיתו נמצא מרכז קניות.
על אף גובהו הרב אין בראש המבנה מרפסת תצפית פתוחה לציבור. המבנה מקושר לרכבת התחתית של לונדון באמצעות הרכבת הקלה של דוקלנדס.
את המבנה תכנן האדריכל סזאר פלי, והוא נקרא "קנדה" הואיל ונבנה על ידי חברת הבנייה הקנדית אולימפיה ויורק, בבעלות משפחת רייכמן. החברה פשטה רגל בטרם סיימה את המבנה, והמבנה עמד זמן רב בלתי גמור, עד השלמתו בשנת 1991. בשנה זו גובהו עבר את גובהו של מגדל 42 והוא הפך למגדל הגבוה ביותר בלונדון ובבריטניה. הוא החזיק בשיא זה עד שנת 2010, עת נבנה מגדל השארד.

כינויי הבניין

הבניין מכונה "מגדל קנרי וורף" (מגדל רציף קנרי) על שם האזור בו נמצא המבנה. הוא מכונה לעיתים "רחוב פליט האנכי" משום שנמצאות בו מערכות עיתונים רבים שישבו קודם לכן ברחוב פליט.

דיירי המבנה

במבנה פועלים מוסדות פיננסיים רבים והוא משמש משכנם של עיתונים בריטיים חשובים, בהם הדיילי מירור, הסנדיי מירור, הסנדיי פיפל והטלגרף. כמו כן פועלים במבנה הבנק של ניו יורק, KPMG, סיטיבנק, בר סטרנס, האיגוד האירופי של תעשיית התרופות, מועצת הדגנים הבינלאומית וארגון הסוכר הבינלאומי.
צבי מלכת שבא

תפוצה

צבי מלכת שבא היה אנדמי למישורים הגבוהים והגבעות המקיפות את העיר תעז שבתימן בגובה של 2,150-1,230 מטר מעל פני הים, שם הוא נצפה מהלך בבדידות או בקבוצות של 3 פרטים בחיפוש אחר מקורות מזון צמחיים. צבי מלכת שבא מעולם לא נצפה באזורים נמוכים או בצידי כבישים ויישובי אדם. בין האזורים שבהם נוכחותו אושרה בוודאות היו ואדי מאלח, אוסאיפירה וג'בל זארבה.

היסטוריה

ב-1951, נטען כי צביי מלכת שבא נמצאים במספרים גדולים סביבות העיר תעז, ובאותה השנה ניצודו 5 פרטים שפוחלציהם נשלחו עבור מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו. מאז, לא דווח יותר על שום צפייה בצביים הללו. בשנת 1992, צוות חוקרים יצא לחקור את אזור ההיסטורי שהיה ידוע בעבר כמאכלס צביי מלכת שבא, אולם הם לא הצליחו למצוא כל פרט חי, והתושבים המקומיים באזור דיווחו שהם לא ראו אף צבי באזור בעשורים האחרונים. לרוע המזל, צבי מלכת שבא מעולם לא נלכד בחיים עבור גני חיות באירופה או באמריקה, כך שלא היה ניתן להקים אוכלוסייה שבויה שתושב לטבע.

הכחדה

ההנחה שצבי מלכת שבא נכחד, הועלתה כבר ב-1991, על ידי קבוצת מומחים של האיגוד העולמי לשימור הטבע (IUCN) אשר נטלה חלק בתוכנית הפעולה האזורית לשימור אנטילופות באפריקה, אסיה והמזרח התיכון, והדבר נרשם בדו"ח שנשלח עבור הארגון. ההודעה הרשמית על ההכחדה של צבי מלכת שבא נמסרה בשנת 1999 - אז המין סווג לראשונה על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין נכחד (EX). על פי IUCN, סיבת ההכחדה הייתה ציד נרחב על ידי קציני צבא של ממלכת תימן.
מאז 1951, סקרים שנעשו בתחום התפוצה ההיסטורי שלהם לא הצליחו למצוא כל סימן לנוכחותם של צבאי מלכת שבא. בשנת 1985, זוג צביים צולם באוסף פרטי בשמורת הטבע אל-וואברה בקטר. הזואולוג קולין גרובס שבחן את התמונה, טען שהצביים הללו עשויים להיות שרידים של צבי מלכת שבא ששרדו, אך הוא לא אישר זאת בוודאות.

מעמד טקסונומי

מאז גילויו של המין היו מחלוקות רבות האם אכן מדובר בצבי הזכאי למעמד טקסונומי נפרד. בחצי האי ערב מצויים כיום צבי פרסי, צבי מצוי וצבי ארלנג'ר (מוכר עדיין כתת-מין של האחרון). הגילוי של מין נוסף באזור תימן, התקבל בספק על ידי זואולוגים מסוימים, כשרבים טוענים שמדובר באחד מתת-המינים של צבי מצוי או לחלופין באוכלוסייה של צבי ארלנג'ר שנכחדה.
כאמור, מספר צביי מלכת שבא נשלחו בזמנו עבור מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו. מכיוון שמעמדו הטקסונומי של צבי זה מוטל בספק, נדרש לבצע בדיקות DNA על פוחלצי הצבי במוזיאון ולהשוות אותם לתת-מינים של צבי מצוי החיים במרכז רבייה בשבי בקטר כדי לראות האם אכן מדובר במין נפרד. בדיקות DNA רבות נעשו כבר על כל סוגי הצביים המאכלסים את חצי האי ערב כדי לקבל הבחנה ברורה בין מינים ותת-מינים, ולאור זאת ניתן להמתין לבדיקות כדי לאשש את ההכחדה של צבי מלכת שבא.
לצד צבי מלכת שבא, ישנם שלושה מיני צביי מדבר אחרים שאף הם הוכחדו, ומעמדם הטקסונומי מוטל בספק: צבי סעודי וצבי ערבי שחיו בחצי האי ערב, וצבי אדום שדגימות שלו נקנו באלג'יריה.
קהל צ'יקו בבוקרשט

קהל צ'יקו בבוקרשט או בשמו הרשמי "קהל קדוש שלום" (בלדינו :Kahal Chico ברומנית: Templul Mic Spaniol או Caal Cico, בית הכנסת הספרדי הקטן) היה בית כנסת ברחוב באנו מרצ'ינה מס. 37 בלב השכונה המרכזית של יהודי בוקרשט, באזור אונירי של היום.
בית כנסת זה הוקם בגרסתו הראשונה בשנת 1846. ב-8 במרץ 1883 נבנה מחדש אחרי הריסת הבניין הישן.
עם הרבנים שכיהנו בו ניתן למנות את אליעזר פאפו, יוסף בנסינור, שהיה באמצע המאה ה-19 גם אב בית הדין של העדה הספרדית וחזן, יעקב יצחק נימירובר שהיה למשך כמה שנים רב ראשי של היהודם הספרדים בבוקרשט, למרות היותו אשכנזי.
רבים מנציגי האליטה היהודית ספרדית של רומניה התפללו בבית כנסת זה ואף היו חברים בהנהגתו: דוויצ'ון באלי, הילל מנוח, נסים חלפון ,ז'אק אליאס ואחרים.
בחנוכת אבן הפינה של הבניין החדש ב-8 במאי 1883 נאם הרב יוסף בנסינור, ששיבח את יוזמי שיקום בית הכנסת והביע את שמחת הקהילה. בהמשך קרא הרב מתתיהו צורמאני מספר תהלים והרבנים ד"ר מאיר בק וד"ר משה גסטר הסבירו את חשיבות בניית משכן קודש בעיני היהודים. הרב יצחק דוד באלי קרא בעברית וברומנית על תולדות בית הכנסת.
הבניין היה בגודל בינוני ובצורה של בזיליקה. היו בו 300 מושבים.
הוא כלל שלוש ספינות ושתי קומות – קומת קרקע וקומה עליונה.
לבית הכנסת היו שתי כיפות, כמו כן על הגג של החזית היו מיוצגים שני לוחות הברית. החזית הראשית עם הכניסה העיקרית הייתה נסוגה לעומת שני גופי הביניין הצדדיים שכללו כניסות וגרמי מדרגות לעזרת הנשים שבגלריות הקומה עליונה.
בינואר 1941 ניזוק בית הכנסת קשות על ידי מרד הלגיונרים, הארגון הפאשיסטי הרומני שניסה לבצע הפיכה וביצע פרעות ביהודים. הבניין לא הוצת, להבדיל מבית הכנסת קהל גראנדה, ככל הנראה מחשש שהדליקה לא תתפשט אל בתים של נוצרים בסביבה. בית הכנסת עבר שיפוצים מאוחר יותר ושיפוץ נוסף אחרי רעידת האדמה ממרץ 1977.
בית כנסת נהרס בשנים 1987-1984 בהוראת השלטונות במסגרת תוכנית הנשיא ניקולאה צ'אושסקו ל"שיקום מחדש" של "המרכז האזרחי" של בוקרשט. לא נשאר ממנו זכר. הרחוב באנו מרצ'ינה אינו קיים עוד ובמקום בית הכנסת נמצא כעת חלק מחצר השרות של חנות הכל-בו הגדולה "אוניריה".
פונקציית דיריכלה

פונקציית דיריכלה היא פונקציה ממשית המקבלת את הערך 1 עבור כל מספר רציונלי ואת הערך 0 עבור כל מספר אי רציונלי. כלומר זוהי הפונקציה המציינת של קבוצת המספרים הרציונלים על הישר:
מקורות מסוימים מגדירים את פונקציית דיריכלה דווקא כפונקציה המציינת של המספרים האי-רציונליים. הפונקציה נחקרה לראשונה על ידי המתמטיקאי הגרמני יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה.

אי-רציפות לעומת אי-קיום הגבולות

פונקציית דיריכלה אינה רציפה משום שאין לה גבול באף נקודה. לפונקציה  יש גבול בנקודה 0, למרות שאינה רציפה באף נקודה. אם יש לפונקציה גבול בכל נקודה, אז קבוצת נקודות אי-הרציפות שלה לכל היותר בת-מניה .