google/wiki40b huggingface dataset:
חזרזיר: הסרט

עלילת הסרט

חזרזיר הוא גור-חזירים ורדרד וקטן אשר חי ביער ת"ק הפרסאות לצד חבריו פו הדב, ארנב, טיגר, איה, רו וקנגה.
יום איסוף הדבש הגיע ליער, וכל החברים מארגנים תוכנית גדולה כדי למצוא מעט דבש, אך חזרזיר לא מעורב בתוכנית בשל גודלו וגילו. הוא מרגיש בלתי מוערך ויוצא לבדו ליער, שם נוכח לדעת כי הוא בכל זאת יכול לעזור לכל יצור.
בינתיים, תוכניתם של חבריו מצליחה אך הדבורים בורחות מהכוורת וכולם בורחים מהן לבית של חזרזיר, ורק שם הם שמים לב כי הוא נעדר. וכך יוצאים כולם לחפש את חזרזיר, כשהם נעזרים ומנחים על ידי ספר הזיכרונות שלו. במהלך החיפושים הם מעלים זיכרונות מהספר ומבינים כיצד חזרזיר הוא הגיבור של כל סיפור, וכיצד תרומתו הייתה כה גדולה אפילו בלי שהבחינו בכך אז.
אך הזמן עובר, וחזרזיר לא נמצא. סערה מתחילה להשתולל, הספר מתעופף לנהר והמצב הולך ונעשה גרוע מרגע לרגע. החברים נכנסים למחסה, שם הם מציירים ציורים רבים של חזרזיר, בהם הוא גיבור וגדול. לאחר שרוחם מתעודדת מעט הם יוצאים לחפש שוב את היצור הוורדרד הקטן, אף על פי שהסערה עדיין לא שכחה. בדרך הם מוצאים דפים מספר הזיכרונות של חזרזיר ומתחילים לאסוף אותם, עד שהם מגיעים לגזע עץ ממוטט אשר נתלה מקצה הצוק ממש לצד מפל גדול. בקצהו של הגזע תקוע ספר הזיכרונות של חזרזיר. בצעד נואש מנסה פו להגיע אליו, אך נכנס לצרה גדולה ביותר. חבריו לא מצליחים לחלץ אותו, אך ברגע האמת בא חזרזיר ומציל את פו, וכולם שמחים מאוד על כך שהדב ניצל וחזרזיר נמצא.
תומאש סיבוק

קריירת מועדונים

סיבוק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דינמו צ'סקה בודייוביצה, ובקיץ 2002 חתם בספרטה פראג. בינואר 2003 הושאל בחזרה לצ'סקה בודייוביצה עד לסיום העונה. עם סיום עונת 2002/2003, סיבוק חזר לספרטה והפך לשחקן הרכב בקבוצה. בספטמבר 2005 הפך לקפטן הקבוצה.
בינואר 2007 סיבוק חתם באודינזה מהסרייה א' ל-4 וחצי שנים תמורת כ-2.5 מיליון לירה שטרלינג. בינואר 2008 סיבוק חזר לקדנציה שלישית בספרטה פראג עד לסיום העונה.
במאי 2008 נמכר לבשיקטש מליגת העל הטורקית בה חתם ל-4 שנים תמורת 4.7 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בבשיקטש, סיבוק זכה עם המועדון בדאבל.
בקיץ 2015 חתם בבורסאספור.
ב-4 ביולי 2017, סיבוק חתם במכבי פתח תקווה בה ירוויח 350 אלף אירו לעונה, ובכך הפך לכדורגלן המשתכר ביותר בתולדות המועדון.
ב-2 בספטמבר 2019 סיבוק חתם בצ'סקה בודייוביצה מליגת העל הצ'כית.

קריירה בינלאומית

סיבוק שיחק בצעירותו בנבחרת הצעירה של צ'כיה בה שימש גם כקפטן. ב-3 בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-0 לרומניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ב-26 במאי 2010 סיבוק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-4 נגד ארצות הברית. סיבוק משמש כיום כקפטן הנבחרת.
פדרציית הכדורגל של מקדוניה הצפונית

היסטוריה

התאחדות הכדורגל של מקדוניה נוסדה ב-18 בדצמבר 1926 באספה כללית שהתקיימה במסעדת "החייל האלמוני". ההתאחדות נוסדה מחדש לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בתחילה הייתה ההתאחדות חלק מהתאחדות הספורט של העיר סקופיה. ב-16 באוגוסט 1948 הופרדה התאחדות הכדורגל כגוף עצמאי משאר תחומי הספורט. ב-14 באוגוסט 1949 נוסדה ההתאחדות מחדש כגוף של כלל המדינה. עד לשנת 2002 נקרא הגוף בשם התאחדות הכדורגל של מקדוניה (באנגלית: Football Association of Macedonia, במקדונית: Фудбалски Сојуз на Македонија). החל משנת 2002 שונה שמה לפדרציית הכדורגל של מקדוניה (באנגלית: Football Federation of Macedonia, במקדונית: Фудбалска Федерација на Македонија)
קודירקוס נאומייסטיס

הקהילה היהודית

בעיירה התקיימה קהילה יהודית גדולה במאה ה-19, אשר חלק מילידיה היגרו לארצות הברית, ובהם הפעילים הציוניים הרמן ברנשטיין ואבא הלל סילבר. בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,091 יהודים.
בין מלחמות העולם חיו בעיירה בין 800 ל-900 יהודים, למעלה מחמישית מתושביה, ופעלו בה בתי ספר עבריים וסניפים של המפלגות הציוניות השונות. פעילות זו נאסרה עם סיפוח האזור לברית המועצות בקיץ 1940.
ב-22 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו אלו מספר מיהודיה. כעבור מספר ימים גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, ורכושם הוחרם.
בתחילת יולי 1941 נרצחו כ-200 גברים יהודים מהעיירה בבורות ירי בבית העלמין היהודי המקומי. ב-23 באוגוסט 1941 רוכזו כ-650 היהודים שנותרו בעיירה, בעיקר נשים וילדים, בגטו קטן שהוקם בה, ממנו הובלו כולם ב-16 בספטמבר 1941 ליער פרז'ניו, כ-4 ק"מ מהעיירה, ונרצחו בידי ליטאים.
טן חברה לדלק

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1991 בשם "מאור חברה לדלק" על ידי החברה לפיתוח גוש עציון בעקבות רפורמה בשוק הדלק שאפשרה מתן רישיונות לחברות דלק חדשות בישראל   .שמה הנוכחי ניתן לה בשנת 1994. בשנת 1993 נרכשה החברה על ידי אליעזר פישמן. בתחילת דרכה עסקה החברה בשיווק והפצת סולר לתעשייה ולחימום ביתי באזור ירושלים. ב-1995 החלה החברה בהקמה ותפעול של מרכזי תדלוק סולר (מת"סים) ברחבי הארץ. בשנת 1997 החלה החברה להפעיל תחנות דלק לשימוש הציבור. ב-2007 הנפיקה לראשונה החברה אגרות חוב לציבור, וב-2008 החלה להפעיל בתחנות הדלק שלה חנויות נוחות. 
ב-2017 רכשה קרן אייפקס את חברת טן תמורת 140 מיליון שקלים בעקבות קריסתו העסקית של אליעזר פישמן. ב-2018 רכשה טן את חברת "תדלוקים" שמתמחה בתדלוק ישיר לכלים הנדסיים ורכבי עבודה באתרי בנייה ותשתיות, באמצעות צי מכליות ייעודי. 
נכון ל-2018 מונה החברה 63 תחנות תדלוק ו-23 חנויות נוחות בכל רחבי הארץ. החברה שותפה בחברת I4U הפועלת בברזיל, ומחזיקה בזיכיון לייצור חשמל במדינה באמצעות תחנות הידרו־אלקטריות.
מוזיקת לילה זעירה

סרנדה לכלי מיתר בסול מז'ור, הידועה יותר בשמה מוזיקת לילה זעירה (גרמנית (מקור): Eine kleine Nachtmusik), היא יצירה לרביעיית כלי מיתר (עם אופציה לקונטרבס) אשר הולחנה על ידי וולפגנג אמדאוס מוצרט בזמן שעבד על האופרה דון ג'ובאני. מספרה ברשימת קכל K.525; נגינת הבכורה שלה התקיימה בווינה, אוסטריה, ב-10 באוגוסט 1787. היצירה בת ארבעה פרקים:

פרק ראשון

הפרק הראשון נכתב בטמפו Allegro במבנה של צורת סונאטה. הנושא הראשון, בסול מז'ור, נמרץ ובעל מקצב מוטעם. הנושא השני מתון ונכתב ברה מז'ור, סולם הדומיננטה. האקספוזיציה מסתיימת ברה מז'ור וחוזרת על עצמה. חטיבת הפיתוח מתחילה ברה מז'ור ועוברת דרך הסולמות רה מינור ודו מז'ור בטרם חוזרת לסולם סול מז'ור לשם חטיבת הרפריזה, על מנת לסיים את הפרק בסולמו המקורי.

פרק שני

הפרק השני הוא רומנסה (Romanza). הפרק כתוב בסולם דו מז'ור (סולם הסוב-דומיננטה) וכתוב בטמפו Andante המנוגד לטמפו של הפרק הראשון. הפרק כתוב במבנה רונדו קטעי והוא זהה למבנה הסונאטה-רונדו (א-ב-א-ג-א). הנושא הראשון (א) מתון ולירי. אחריו מגיע הנושא השני (ב) אשר הוא קצבי יותר מהראשון. הנושא הראשון חוזר (א) ואחריו מגיע הנושא השלישי (ג), והוא אפל יותר מהשניים הראשונים וכולל מגע בדו מינור. הנושא הראשון (א) חוזר כדי להשלים את פרק.

פרק שלישי

הפרק השלישי הוא מינואט וטריו (א-ב-א) ודומה יותר למחול. הפרק כתוב בסולם הטוניקה, סול מז'ור, בטמפו מהיר למדי (Allegretto). הפרק מכיל שני נושאים; הוא מתחיל עם המינואט (א), ואז נושא הטריו נכנס (ב), ומסתיים עם המינואט. הוא מסתיים באותו סולם שהתחיל בו.

פרק רביעי

הפרק הרביעי והאחרון נכתב במבנה סונאטה-רונדו. הוא חוזר אל הרעננות והשלהוב שבפרק הראשון. הפרק מתמרן בין שני נושאים במהלך הפתיחה שלו; בפיתוח, הוא מתמרן בין סולמות שונים ומסתיים בסול מינור. שני הנושאים חוזרים ברפריזה, ולאחריהם הפרק מסתיים בקודה, בה חוזר הנושא הראשון.

פרק חמישי?

בקטלוג היצירות של מוצרט עצמו, הוא מיין את היצירה הזו כבעלת חמישה פרקים; הפרק השני ברשימה זו, מינואט וטריו, היה ארוך אך אבד. המוזיקולוג אלפרד איינשטיין הציע, לעומת זאת, שהמינואט בסונאטה לפסנתר בסי במול, K.498a, הוא אכן הפרק האבוד. הקלטה של מינואט הסונאטה בעיבוד לרביעיית כלי מיתר כבר הוקלטה, למרות שמוזיקולוגים שונים כיום לא בטוחים לחלוטין שאיינשטיין צדק.
בריאן ואן הולט

ביוגרפיה

ואן הולט נולד בעיר ווקיגן שבאילינוי וגדל בעיר האניגטון ביץ', קליפורניה. נולד למשפחה ממוצא סקוטי- אירי.
מחזיק בתואר בסוציולוגיה מ"אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס".
התגלה לראשונה על ידי המפיק סטפאן דאגלס שהזמין אותו לתחרות דוגמנות בה זכה והחתים אותו על חוזה מקצועני עם חברת השחקנים ג'ק רוז.
ואן הולט התגלה לראשונה בקומדיה "שפוט שלה" לצידה של אמנדה פיט ובסדרה "אהבה וכסף".
ב-2001 התפרסם ואן הולט לראשונה ברחבי העולם בדרמת המלחמה "בלאק הוק דאון", בה גילם נהג האמווי בשם ג'ף שטרוקר.
ב-2002 שיחק בסרט מלחמה נוסף, "לחישות מלחמה" לצידו של ניקולס קייג' בתור מפעיל הלהביור טוראי האריגן.
ב-2003 שיחק ואן הולט בסרט הפעולה "ימ"מ יחידת פריצה" בתפקיד השוטר מייקל בוקסר מיחידת הSWAT, בדרמה הצבאית "בייסיק" בתור חייל הקומנדו ריי דונבאר ובסרט הפשע "ביטחון".
ב-2005 הופיע בסרט האימה "בית השעווה" בתפקיד כפול - בתור המכונאי בו סינקלייר ובתור אחיו מכין בובות השעווה וינסנט. כמו כן השתתף בקומדיה "הגבר של הבית".
ואן הולט התפרסם בטלוויזיה בתפקיד ראשי בעונה היחידה של סדרת הדרמה הבדיונית בהפקתו של דייוויד ס. גוייר "על הסף" ובתור הגולש מיץ' יוסט בעונה היחידה של דרמת הגלישה "ג'ון מסינסינטי".
מ-2009 משחק ואן הולט בקומדיית המצבים "קוגר טאון" בתפקיד בובי קוב, הגרוש המבוטל של גיבורת הסדרה ג'ולס קוב (קורטני קוקס).
חביב אל-עאדלי

חביב אל-עאדלי (בערבית: حبيب إبراهيم العادلي, בתעתיק עברי: חביב אבראהים אלעאדלי; נולד ב-1 במרץ 1938) כיהן כשר הפנים של מצרים בין השנים 2011-1997.
אל-עאדלי סיים אל לימודיו באקדמיה המשטרתית של מצרים בשנת 1961. שירת בתפקידים שונים במשטרה ובמשרד החוץ. ב-1993 מונה לעוזר שר הפנים וב-1997, לאחר טבח התיירים בלוקסור, החליף את גנרל חסן אל-אלפי בתפקיד שר הפנים. במסגרת תפקידו היה אחראי על שירותי הביטחון של מצרים. ב-31 בינואר 2011, בעקבות ההתקוממות העממית נגד שלטונו של חוסני מובארכ, הוחלפו חלק משרי הממשלה ובהם אל-עאדלי שהוחלף במחמוד וג'די. לאחר התפטרות מובארכ נעצר אל-עאדלי והואשם בשחיתות ובירי באש חיה לעבר המפגינים בכיכר תחריר. נכסיו של אל-עאדלי שהוערכו בכ-1.2 מיליארד דולר הוקפאו. ב-5 במאי הוא הורשע בעבירות הונאה והלבנת הון ונידון ל-12 שנות מאסר. ב-3 באוגוסט נפתח משפטו ביחד עם מובארכ, שני בניו של מובארכ וקציני משטרה נוספים שהואשמו ברצח בכוונה תחילה ובהרג מפגינים, חביב הורשע, אך התקבלה בקשת ההגנה למשפט חוזר.
יוזפא שמש

יפתח יוסף יוזפא הלוי מנצפך המכונה יוזפא שַׁמֶשׁ ׁ(=יוזפא השמש) מוורמיזא (1604-1678 י"ג באדר א' ה'שס"ד - י"ג בשבט ה'תל"ח) היה שמש קהילת וורמייזא במשך למעלה משלושים שנה, נאמן הקהל ורושם רשימות.

ביוגרפיה

יוזפא נולד בשנת 1604 לנפתלי הרץ בפולדה, ולמד בה עד 1623 אצל הרב פינחס הורביץ. בעת מלחמת שלושים השנים נסע ללמוד בישיבה בוורמס אצל המקובל רבי אליהו לואנץ. לאחר תקופה שבה חי בבית הנגיד דוד אופנהיימר, בסביבות גיל 21 נשא לאשה את העלמה פיירכען, לאחר נישואיו התמנה לשמש הקהילה, תפקיד בו החזיק למשך למעלה משלושים שנה. שימש כשוחט, אחראי לכתיבת גיטין וכתיבת אגרות ושטרות הקשורים לקהילה. במהלך תפקידו תיעד את מנהגי קהילת וורמייזא העתיקה (אחת משלוש הקהילות החשובות ביהדות אשכנז - קהילות שו"ם) והעלה על הכתב מאורעות מהן ניתן ללמוד על ההתמודדויות של קהילת וורמיזא בגרמניה.
חי בוורמס עד לפטירתו ב-1678. בנו אליעזר ליברמן הדפיס את ספרו מעשה ניסים בתרגום יהודי אשכנזי.
בספריו אהב יוזפא להשתמש במליצות ופיוטים, אולם ספריו מלאים בליקויים לשוניים. לעיתים העתיק מילים לפי מבטאו האשכנזי כמו כוז (כוס) צלוכית (צלוחית) ועוד.
על מצבתו נכתב:
הר"ר יוזפא שמש הלוי זצ"ל הוא היה שמש וסופר ונאמן הקהילה פה וורמיישא שלושים שנה והיה עניו בעל טובה אהוב ונוח לבריות נפטר בש"ט (=בשם טוב) ביום ש"ק (=שבת קדש) י"ג שבט תל"ח לפ"ק תנצב"ה
קרל השביעי, מלך שוודיה

חייו

קרל היה בנו של סוורקר הזקן, מלך שוודיה ויריבו של אריק התשיעי, מלך שוודיה (לימים "אריק הקדוש") והוא החזיק בעוצמה מסוימת ביטאלנד כבר בתקופת מלכותו של אריק. נטען שרציחתו של אריק התשיעי על ידי אנשיו של יריבו מגנוס הנריקסון, זכתה לתמיכתו של קרל.
לאחר נפילתו של מגנוס השני זכה קרל בהכרה כללית בשוודיה כמלך. במהלך תקופת מלכותו נוסדה משרת הארכיבישוף של אופסלה.
באביב 1167 נהרג קרל השביעי באי ויסינגסו על ידי תומכיו של קנוט אריקסון, מנהיגו של בית המלוכה היריב, בית אריק, שלקח לעצמו את הכתר. קרל השביעי נקבר במנזר אלווסטרה.
לאחר מותו של קרל, שארי בשרו (ככל הנראה אחיו למחצה), בולסלב וקול, עמדו יחדיו בראש ההתנגדות למלכותו של קנוט והיו מלכים יריבים שזכו להכרה בחלקים של שוודיה. האחרון מבניהם נהרג ב-1173 ולאחר מכן זכה ממשלו של קנוט להכרה כללית בכל שוודיה.

משפחתו

קרל השביעי נשא לאישה את כריסטינה, בתם של האציל הדני, סטיג הוויטלדר ושל הנסיכה מרגרטה שהייתה אחותו של ולדמר הראשון, מלך דנמרק.
הצאצא הידוע היחידי שנולד להם היה סוורקר שהיה ילד צעיר בזמן מותו של אביו ולימים נבחר להיות סוורקר השני, מלך שוודיה לאחר מותו של קנוט הראשון, יריבו של אביו.
לאופולד קרקואר

לאופולד קְרָקַוּאֶר (לעיתים קְרָקַאוֶר; Krakauer;‏ 30 במרץ 1890 – דצמבר 1954) היה אדריכל וצייר; אחד האדריכלים הבולטים אשר פעלו בארץ ישראל מאמצע שנות העשרים, וכן צייר פורה שהציג ציורים ורישומים בתערוכות בישראל ובחוץ לארץ. ישב בירושלים משנת 1924 ועד מותו.

תולדותיו

נולד בווינה בירת אוסטריה, ולמד בבית הספר הטכני הגבוה ובאקדמיה הקיסרית לאמנויות פלסטיות בווינה. עד מלחמת העולם הראשונה עבד במשרד תכנון מקומי, ובזמן המלחמה שרת ביחידה טכנית בחזית האיטלקית. ב-1919 הציג בתערוכה בווינה, שם פגש את גרטה וולף אשר הציגה גם היא בתערוכה, והם נישאו. בשנים 1920-1921 השתתף בתכנון בנין הפרלמנט בבלגרד. 
ב-1924 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד במשרד התכנון של אלכסנדר ברוואלד בחיפה. לאחר מכן עבר לירושלים ופתח משרד פרטי. הוא הרבה לתכנן בתים פרטיים, בירושלים ומחוצה לה, והיה מהמתכננים הבולטים בהתיישבות העובדת בה תכנן חדרי אוכל ומבני ציבור אחרים. כמו כן עסק בתכנון תוכניות מתאר. היה מהאדריכלים הראשונים שהביאו את הזרם המודרני באדריכלות לארץ ישראל, זרם אשר נמנע במכוון מאלמנטים קישוטיים ושאף לפונקציונליות מרבית. הושפע במיוחד מהאדריכל אדולף לוס, שהיה גם מבאי ביתו בווינה.
ב-1948 מונה לחבר בוועדה המקצועית של ועדת הסמל והדגל, שבחרה בסמל מדינת ישראל.
בתו הייתה הארכאולוגית טרודה דותן. נכדו הוא הזמר והסופר דני דותן.
מיכאל רנסינג

באיירן מינכן

רנסינג החל לשחק בקבוצות הנוער של באיירן מינכן כאשר היה בן 16, ובשנת 2002 החל לשחק בקבוצת המילואים. בפברואר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה, במשחק ליגה מול המבורג, אך רוב הזמן שימש רנסינג גיבוי לאוליבר קאן מהספסל, והמשיך לשחק בעיקר בקבוצת המילואים, כאשר מדי פעם הוא זוכה להזדמנות בקבוצה הבכירה. את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ערך רנסינג בשמינית הגמר בעונת 2005/2006 במשחק מול מילאן, כאשר אוליבר קאן היה פצוע. 
כאשר אוליבר קאן התקרב לסוף הקריירה שלו בשנת 2008, רנסינג החל לקבל יותר ויותר הזדמנויות בהרכב, כאשר בעונת 2007/2008, בה באיירן מינכן שיחקה בגביע אופ"א, רנסינג עמד בשער שש פעמים במסגרת הטורניר. בעונת 2008/2009 קיבל רנסינג את אפודת השוער הראשון באופן קבוע, לאחר פרישתו של קאן, והאנס-יורג בוט הוחתם בקבוצה במטרה להיות שוער מחליף. רנסינג לא הצליח להיכנס לנעליו הגדולות של קאן, וכבר באותה עונה איבד את מקומו בהרכב לבוט לאחר מספר הופעות מאכזבות. בתחילת 2009/2010 רנסינג חזר להרכב, אך נפצע וכשחזר המשיך להציג יכולת מאכזבת, ובוט תפס את מקומו באופן קבוע, כאשר רנסינג מקבל הזדמנויות בעיקר בגביע הגרמני ובקבוצת המילואים. בתום עונת 2009/2010 באיירן מינכן החליטה שלא לחדש את חוזהו של רנסינג, והעדיפה להשתמש במקומו בבוט ובתומאס קראפט, עד להגעתו הצפויה של מנואל נוייר לקבוצה בקיץ 2011. סך הכל צבר רנסינג 53 הופעות בקבוצה הבכירה של באיירן מינכן.

פ.צ. קלן ובאייר לברקוזן

בדצמבר 2010 חתם רנסינג על חוזה לחצי שנה בפ.צ. קלן. חצי עונה זה היה מוצלח למדי עבור רנסינג, והצלחתו בקבוצה זיכתה אותו בחוזה לשנתיים נוספות. בתום עונת 2012 נשרה פ.צ. קלן לליגת הבונדסליגה השנייה, ורנסינג שוחרר מהקבוצה על אף שנותרה שנה נוספת בחוזהו. רנסינג צבר בסך הכל 49 הופעות במדי קלן. עם שחרורו מקלן חתם רנסינג בבאייר לברקוזן כגיבוי לשוער הראשון ברנד לנו. רנסינג מיעט לשחק, ועזב את הקבוצה בתום עונה אחת, בה הופיע בבונדסליגה פעמיים.

פורטונה דיסלדורף

בקיץ 2013 חתם רנסינג בפורטונה דיסלדורף מליגת הבונדסליגה השנייה. בתחילת ימיו בקבוצה היו לרנסינג מתחים רבים עם ההנהלה, כשהועדף על פניו השוער פביאן גיפר, אף על פי שלטענת רנסינג הובטח לו בעת חתימתו להיות השוער הבכיר. רנסינג עזב את האימון בכעס, וההנהלה החליטה להשעותו לתקופה ארוכה ממשחקי הליגה בגין "תגובה ילדותית". בעונת 2013/2014 החל רנסינג לצבור משחקים מחדש בקבוצה, כאשר בתומה גיפר עבר לשאלקה 04.  בדצמבר 2016 האריך רנסינג את חוזהו בפורטונה דיסלדורף עד תום עונת 2018/19. בעונת 2017/18 רנסינג ודיסלדורף העפילו לבונדסליגה. נכון לעונת 2018/2019 בבונדסליגה רנסינג הוא השוער הבכיר של הקבוצה.

קריירה בינלאומית

רנסינג שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, וצבר 18 הופעות בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. עם זאת, מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה הבוגרת. נכון לדצמבר 2015, רנסינג רשאי לשחק הן בנבחרת גרמניה והן בנבחרת סרביה, משום שאמו סרבית.
אלניה איירמאקי

היסטוריה

"אלניה איירמאקי" נוסדה ב-1 בינואר 2012 ממיזוגן של "אלניה איירונאוטיקה" וחברות הבת שלה "איירמאקי" ו"אלניה SIA". החברה הקודמת "אלניה איירונאוטיקה" נוצרה בשנת 1990 על ידי ריכוזן של תעשיות החלל והביטחון של החברות "פינמקאניקה תעשיות חלל", "אייראיטליה" ו"סלנייה".
בתחילת שנת 2016 החברה נספגה בתוך חברת פינמקאניקה והפכה לדיוויזיה במסגרתה.
מרדכי סגרון

ביוגרפיה

נולד בג'רבה למרים והרב כמוס סגרון. לאחר פחות משנה התייתם מאביו, ואמו גדלה אצל יצחק סעדון, ששימש לו כאב. למד בג'רבה אצל רבי דידו הכהן ורבי כלפון משה הכהן. משנת ה'תר"ף (1920) שימש כרב ומורה צדק בקהילת מדנין שבדרום תוניסיה, ולימד תורה לתלמידים רבים.
במלחמת העולם השנייה הופצצה העיר מדנין ורבים מבני העיר, ובתוכם הרב סגרון, נמלטו לג'רבה. בשנת ה'תש"ג (1943) עבר לכהן כרב ומורה צדק בקהילת תיטאוין, אף היא בדרום תוניסיה, שם עסק גם בכתיבת רוב ספריו.
בשנת ה'תשט"ז (1956) עלה לישראל והתיישב בנתיבות, לאחר כשנה נתמנה לרב מושב זמרת בנגב, עד לפטירתו בשנת ה'תשכ"ט. את מקומו מילא תלמידו הרב ראובן מוריס עלוש, עד לפטירתו בשנת ה'תשמ"ו.
יקב

יקב הוא מתקן שבו פירות (בדרך כלל ענבים) מעובדים ליין.
לעיתים היקב ממוקם בצמוד לכרם בו גדלים הענבים, ובמקרים אחרים הענבים מגיעים מאזורי הגידול ליקב לצורך עיבוד.

הפרדה ומעיכה

בשלב הראשון הענבים שנבצרו מגיעים ליקב לתהליך של הפרדה ומעיכה. תחילה מפרידים את השזרות והגבעולים מהענבים, ובשלב השני שוברים את קליפת העינב. למעשה לא סוחטים את הענבים אלא שוברים את הקליפה, במצב זה התירוש ניגר מעצמו למכלים. בעבר היה נהוג לבצע תהליך זה על ידי דריכת הענבים בגת באמצעות הרגליים.

תסיסה

בשלב זה עובר התירוש שנסחט למכלי תסיסה, תוך כדי הוספת שמרים טבעים, כדי לקבל תסיסה מבוקרת. בזמן התסיסה השמרים הופכים את הסוכר שבתירוש לאלכוהול, ולגז דו תחמוצת הפחמן.

סחיטה

עם סיום התסיסה סוחטים את הענבים ומפרידים את הנוזל מהמוצקים. ביין לבן, הפרדה זו נעשית עוד בטרם התסיסה.

יישון

בשלב זה מעבירים את היין למנוחה. יינות רגילים מועברים לנוח במכלי נירוסטה. יינות איכותיים יותר יעברו לחביות עץ אלון, שעם הזמן יקבל ניחוחות נוספים.
במהלך תקופה זו מבצעים גם את פעולת הסינון הטבעי, ה"שפייה". במהלך היישון מצטברים בתחתית המכל או החבית משקעים. בפעולת השפייה מעבירים את הנוזל מהמכל בו נמצא היין אל מכל אחר מבלי להעביר את המשקעים. כמות המשקעים המצטברת בתחתית יורדת משפייה לשפייה.

ביקבוק

זהו השלב האחרון בתהליך, כאשר היין מועבר מהחביות למילוי בבקבוקים, פיקוק, ולהדבקת תווית.
קונדה נאסט טראבלר

קונדה נאסט טראבלר (באנגלית: Condé Nast Traveler) הוא כתב עת אמריקאי שמתפרסם בידי Condé Nast Publications. מקורו בדיוור שנשלח בידי מועדון דיינרס (Diners Club). מועדון שראשיתו ב-1953, שערך רשימות של בתי עסק שמשתמשים בכרטיס. הוא החל לכלול בתוכו פרסומות ב-1955. על מנת למשוך יותר מפרסמים, הוא נעשה כתב עת שלם, The Diners Club Magazine, ב-1960. מאוחר יותר הוא קרא לעצמו Signature. קונדה נאסט רכשו את Signature ב-1986, והשיקו אותו מחדש תחת שמו הנוכחי שנה אחרי כן.
כעת המגזין מתמחה בתיירות יוקרה וסוקר מלונות, מוצרים ושירותים יקרים. חלק גדול ממנו מיועד לתיירים עסקיים.
בנוסף לכתיבה אודות אתרים אקזוטיים שונים כך שהקוראים יוכלו לטייל אליהם, הוא גם מדרג מתקנים כמו בתי-מלון ושדות-תעופה. כותרת המשנה של כתב-העת היא "האמת בנסיעות". כתב העת היוקרתי מפרסם סקירות רק של בתי המלון הטובים ביותר בעולם, והפרסומות בו הן של מותגי יוקרה, בכללם שאנל, בולגארי, יגואר, מרצדס ודולצ'ה וגבאנה.
כל חודש, המגזין עורך את תחרות "היכן אתה?", שבה קוראים צריכים לנחש את מקומו של אתר מצולם על סמך כתב חידה. הזוכה בתחרות החודשית מרוויח $1,000, והוא משתתף בתחרות השנתית שהפרס הגדול בה הוא $10,000 עבור חופשה.
מדי אוגוסט קונדה נאסט טראבלר מציגים תקציר של אתרי התיירות המועדפים עליהם וכוללים גם סקירה כוללנית וגם מידע ייעודי על ארצות ואזורים מסוימים. אלו נקראים רשימת "Wendy Perrin's Top Travel Specialist".
קונדה נאסט טראבלר יוצא לאור במטה Condé Nast Publications ארצות הברית בכיכר טיימס 4, ניו יורק, ניו יורק.
יש גם מהדורה בריטית, היוצאת לאור בידי משרדי קונדה נאסט בבית ווג בלונדון. ההבדל העיקרי בין שתי המהדורות הוא שהמהדורה הבריטית משתמשת בכתיב אנגלי עבור הכותרת: Condé Nast Traveller. המתכונת והתוכן הם דומים מאוד לאלו של המהדורה האמריקאית.
גלגל אופניים

"גלגל אופניים" (1913/1916) הוא פסל מאת האמן הצרפתי מרסל דושאן. הוא נחשב כפסל הרדי מייד הראשון. 
"גלגל אופניים" מורכב משרפרף בעל מושב עץ עגול, בגובה של 60 ס"מ, עליו הרכיב דושאן גלגל של אופניים הפוך. גובהו הכולל של "גלגל אופניים" הוא 129.5 ס"מ ורוחבו הוא 63.5 ו-41.9 ס"מ. הוא נוצר בשנת 1913 בסטודיו הפריזאי של דושאן. באותה עת, העיד דושאן, תפיסת האובייקט הייתה כעל מוקד התבוננות מסקרן, כמעט כמו "להבות אש באח".
מבחינה איקונוגרפית משקפת העבודה את התענינותו של דושאן במכונות ובתהליכי מכונה. כמו ביצירתיו "מטחנת שוקולד" ו"הזכוכית הגדולה", גם בעבודה זו מופיע פעולה מכנית עקרה בדמותו של הגלגל, אשר הוצא ונוטרל מתפקודו המקורי. 
בשנת 1916 יצר דושאן מחדש את "גלגל אופניים" בדירתו בניו יורק, לאחר שהאובייקט המקורי נעלם. היצירה נעשתה ביחד עם קבוצה של פסלי רדי מייד נוספים שנעשו בין השנים 1916–1917. בשנת 1964 יצר דושאן מהדורה של רפליקות מעבודה זו.
עותקים של היצירה נמצאים באוסף מוזיאון פילדלפיה לאמנות, במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ובמוזיאונים נוספים. האמן הישראלי אריה ארוך יצר לעצמו העתק של העבודה אותו הציב בדירתו שבירושלים.
יוון המיקנית

התרבות המיקנית

התרבות המיקנית פרחה בין המאה ה-17 לפנה"ס לבין סיום תקופת הברונזה סמוך לשנת 1100 לפנה"ס. נפילתה של התרבות המיקנית מיוחסת בעיקר לפלישות של השבטים הדורים, אף על פי שכיום היסטוריונים מטילים ספק בקיומן של פלישות אלה. היו מספר ערים מרכזיות בתרבות המיקנית ביניהן אתונה, תבאי, יולקוס  ואף אתרים על איים מרוחקים כגון כרתים. בנוסף לערים הגדולות, היו ביוון מספר מוקדי פולחן מסורתי בצורת מקדשים ביתיים, כגון לרנה. מושבות מיקניות הופיעו גם על איים בים האגאי, על חופי אסיה הקטנה וכן בקפריסין.
התרבות המיקנית נשלטה ברובה על ידי אריסטוקרטיה של לוחמים. סביב המאה ה-15 לפנה"ס המיקנים הרחיבו את שליטתם עד כרתים, מרכז התרבות המינואית, ועם כך אימצו את הכתב ליניארי א' כדי לכתוב את גרסתם המוקדמת ליוונית.
לא רק שהמיקנים ניצחו את המינואים, אלא שניצחונם כלל גם התגברות מיקנית על הענקית טרויה, עיר מינואית עוצמתית במיוחד שהיוותה יריב לכוח המיקני. מכיוון שהטקסטים היחידים שמתעדים את האירועים הללו הם האיליאדה והאודיסאה של הומרוס וטקסטים יוונים אחרים המהולים בכבדות במיתולוגיה, ישנם ספקות רבים בנוגע לקיומה של מלחמת טרויה. ב-1897 הארכאולוג הגרמני היינריך שלימן חשף עתיקות באסיה הקטנה (בימינו על אדמת טורקיה) שלטענתו הן השרידים של טרויה, אך ישנן סתירות רבות בין הריסות אלה לתיעוד של טרויה באיליאדה של הומרוס.
המיקנים קברו את האצולה שלהם בקברים דמויי כוורת (Tholoi). אחוזות קבר אלה היו חדרי ענק עגלגלים עם תקרות גבוהות וכניסות ישרות מרוצפות באבן. בתדירות גבוהה אנשים נקברו עם פגיונות, או ציוד צבאי מסוג כלשהו. האצולה הגבוהה נקברה לעיתים קרובות מעוטרת בכתרים, מסכות זהב, שריון מתכת ואף כלי נשק עם אבני חן. כמו כן הם נקברו בצורת ישיבה וחלק מהם אף עברו תהליך של חניטה. כקונטראסט אכילס ופאטרוקולוס שנמצאו בהריסות של שלימן לא עברו תהליך של חניטה אלא תהליך של שריפת הגופה ובמקום מסכת זהב זכו לכבוד של כד מוזהב שבתוכו נח אפר המת.
נכון להיום לא זוהתה אוכלוסיית כמורה בתרבות המיקנית. נמצאו עדויות על חותמים, טבעות ואף אמצעי פולחן לריטואלים של תפילה. מתפללים בדרך כלל מצוינים על ידי ידיים שלובות, על ידי יד ימין מורמת כאות שלום או על ידי השמת יד אחת על המצח. באלים ניתן להבחין בסצנות בהן שתי הידיים באוויר או בתנועה קדימה של נתינה וקבלה.
סוף המאה ה-12 לפנה"ס ותחילת המאה ה-11 לפנה"ס החלה הדעיכה של יוון המיקנית. האוכלוסייה התמעטה בצורה ניכרת וחלק גדול מהאוכלוסייה נהיה בור. בצורה מסורתית דעיכה זאת מיוחסת לפלישות של השבטים הדורים, אך כיום ישנם ספקות בנוגע לטענה זאת].
הקונגרס הלאומי הארגנטינאי

סמכויות ונהלים

הקונגרס, על שני בתיו, מתכנס מדי שנה בין 1 במרץ ל-30 בנובמבר. במקרים יוצאי דופן מכנס הנשיא את הקונגרס בזמן הפגרה.
הקונגרס מפקח על עבודת הממשלה בענייני חוץ וביטחון, המדיניות הפיסקלית וענייני פנים. הוא אחראי על קביעת מיסים ומכס אחידים בכל רחבי המדינה, מפקח על הבנק המרכזי של ארגנטינה ומנהל את תשלומי החוב הלאומיים ואת ערכו של המטבע הלאומי הפסו. בקונגרס גם נקבעים הכללים המשפטיים בענייני מסחר וענייני רווחה. עם זאת פעילותו חייבת להיות תואמת את החוקים המחוזיים. כל שינוי בגבולות הלאומיים והמחוזיים, או יצירת מחוזות חדשים, חייב את אישור הקונגרס. הקונגרס גם קובע את העונשים לעוברים על החוקים השונים.
הקונגרס נדרש לאשר או לדחות אמנות והסכמים בינלאומיים של ארגנטינה עם מדינות אחרות או עם ארגונים בינלאומיים. הכרזה על מלחמה, חתימת הסכמי שלום או גיוס מיוחד של הכוחות המזוינים חייבים גם הם את אישורו של הקונגרס.
הסנטורים המכהנים בקונגרס נהנים מחסינות פרלמנטרית, אשר יכולה להיות מוסרת מהם בתמיכת רוב חברי הקונגרס.

המבנה

מבנה הקונגרס החל להיבנות בשנת 1898 על ידי האדריכל האיטלקי ויטריו מיינו, ונחנך בשנת 1906. עם השנים היה המבנה צר מלהכיל את פעילותו, ובשנת 1974 שופץ והורחב. מול המבנה נחנך בשנת 1910 פארק קונגרס פלאזה, הפופולרי מאוד בקרב תיירים ואשר משמש אתר קבוע להפגנות נגד הממשל.
בין השנים 1976–1983 שימש הבניין את ה-CAL (הוועדה המייעצת המחוקקת) שהורכבה מקצינים בכירים בצבא שהיו באים לפקח פעילות החקיקה. בפועל שימשו חברי הקבוצה בשנים אלו כנשיאים.