google/wiki40b huggingface dataset:
תראבוט

היסטוריה

"תראבוט-התחברות" הוקמה בינואר 2008 בערערה. פירוש המילה "תראבוט" בערבית הוא "התחברות". התנועה רואה עצמה כ"תנועה עממית המאגדת אנשים הנאבקים יחד למען צדק ושוויון, נגד נישול ואפליה בחברה הישראלית". על פי התנועה, עוולות החברה הישראלית קשורות אחת לשנייה ועל כן תראבוט פועלת לחיבור בין מאבקים של קבוצות שונות בחברה הישראלית נגד דיכוי, אי-שוויון ואפליה. התנועה מבקשת לפעול ולהיאבק: נגד הכיבוש, למען צדק חברתי, זכויות עובדים, נגד ניצול נשים, למען שוויון זכויות לערבים ונגד דיכוי המזרחים. תראבוט הייתה  אחת התנועות החברות בחד"ש עד נובמבר 2017 אז הודיעה על פרישתה מחד"ש עקב אי קיום הסכם הרוטציה ברשימה המשותפת.

שיתוף פעולה עם השמאל הפלסטיני

תראבוט מקיימת פעולות ודיונים עם ארגוני השמאל הפלסטיני בחברון אשר כוללים הצטרפות להפגנות לפתיחת רחוב השוהדא, סיורים לישראלים בעיר והצהרות פוליטיות משותפות.
במאי 2011 קיימה תנועת תראבוט ביחד עם המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית ועם תנועות השמאל הפלסטיניות: החזית הדמוקרטית, החזית העממית ומפלגת העם הפלסטינית כנס משותף בעיר חברון. מדובר באירוע ראשון מאז  סיום האינתיפאדה השנייה בו תנועות שמאל פלסטיניות מארחות לכנס בהשתתפות המונית (כ- 200 משתתפים מכל צד) תנועה פוליטית ישראלית.

ארגון

"תראבוט-התחברות" הייתה אחת התנועות המרכיבות את חד"ש, וכל אזרח ישראלי יכול להצטרף כחבר תנועה על ידי התפקדות ותשלום דמי החבר. התנועה תומכת בריצה משותפת עם מפלגת בל"ד. תראבוט הריצה את חברת מועצת עיריית תל אביב יפו יעל בן יפת בבחירות הפנימיות לקראת הכנסת ה-19 מול דב חנין, ותמכה במועמדותה של נבילה אספניולי שהגיעה למקום ה-5, אך לא היה לה עד כה נציג בכנסת.
קאיו

עלילה

העלילה מתמקדת בילד בן ארבע בשם קאיו, אשר מלווה בכל פרק בשירים ועוסק בנושאים יומיומיים.
צ'יריאקו דה מיטה

ביוגרפיה

מגיל צעיר הצטרף דה מיטה למפלגה הדמוקרטית-נוצרית. בשנת 1963 הוא נבחר לפרלמנט מטעמה, ומשנת 1973 כיהן כחבר ממשלה בתפקיד שר התעשייה וכשר לסחר חוץ.
בשנת 1982 מונה למזכיר הכללי של המפלגה, בתקופה שהתאפיינה בירידה בכוחה האלקטורלי של המפלגה. בשנת 1986 נבחר שוב לתפקיד זה.
לאחר הצלחת מפלגתו בבחירות בשנת 1987 מונה דה מיטה לראש ממשלת איטליה בשנת 1988. הוא כיהן בתפקיד זה במשך שנה אחת בלבד. בתחילת כהונתו בתפקיד הרגו הבריגדות האדומות את יועצו הקרוב הסנטור אלברטו רופילי.
משנת 1996 המשיך לכהן כחבר פרלמנט איטלקי מטעמן של מספר מפלגות איטלקיות מהשמאל-מרכז.
בשנת 2009 נבחר דה מיטה לכהן בפרלמנט האירופי, וכיהן בתפקיד עד 2013. ב-25 במאי 2014 נבחר לראש עיריית נוסקו שבקמפניה, עיר הולדתו.
ריאלטו

הריאלטו (באיטלקית: Rialto) הוא אזור הממוקם ברובע סן פולו של העיר ונציה שבאיטליה.
הרובע ממוקם במרכז העיר, וידוע בשוק הפסקריה (שוק הדגים שבו) ובגשר הריאלטו המקשר בינו לבין רובע סן מרקו של העיר.

היסטוריה

ההתיישבות באזור אי הריאלטו החלה במאה התשיעית. באותה עת כונה האזור בשם "ריוואלטוס" (Rivoaltus - "הגדה הגבוה") בשל גובהו היחסי מעל נהר הברנטה.
בתקופת שלטונו של הדוכס (הדוג'ה) אגנלו פרטיצ'יפאציו הועמק הנהר והפך למעשה לתעלה הגדולה. בעקבות עבודות הפיתוח, הפך הכינוי "ריאלטו" לשמו של הרובע הנמצא בגדתו המערבית והדרומית של התעלה.
בשנת 1097 הפך הריאלטו למרכז הכלכלי של ונציה, עם מעבר השוק לאזור זה. במאה ה-12 נבנה גשר סירות מעל התעלה אשר לימים הוחלף בגשר ריאלטו.
סביב אזור השוק נבנו מחסנים רבים, ובמהרה נפתחו סביבו בנקים, חנויות חפצי מותרות, ובהתאם גם רשויות המכס והמסים של העיר התמקמו בקרבת השוק.
מרבית אזור הריאלטו נהרס בשריפה בשנת 1514, אולם נבנה זמן קצר לאחר מכן.
אזור הריאלטו משמש כיום כשוק הירקות והדגים העיקרי של ונציה, ומהווה אתר תיירות פופולרי.
אריך נסאו

פרופ' אריך נסאו (בגרמנית: Erich Nassau;‏ 25 ביולי 1888, רייכנבך (כיום דז'רז'וניוב שבפולין), שלזיה, הקיסרות הגרמנית — 24 בפברואר 1974, חיפה) היה רופא ילדים גרמני-ישראלי, ממייסדי ומנהל מחלקת הילדים בבית החולים בעפולה.

ביוגרפיה

נסאו נולד ב-1888 ברייכנבך שבשלזיה, בגרמניה. למד רפואה באוניברסיטאות ברלין, פרייבורג והיידלברג, שממנה קיבל בשנת 1914 תואר דוקטור לרפואה.
מ-1914 עד 1915 עבד בקליניקה לילדים של האקדמיה המדיצינית של אוניברסיטת דיסלדורף (גר'), ובמקביל החל התמחות אצל רופא הילדים הידוע פרופ' ארתור שלוסמן .
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא ושירת כרופא צבאי.
בשנים 1926-1918 היה עוזר ורופא בכיר (Oberarzt) בַּמקלט לילדים ובית היתומים העירוני של ברלין ברובע רוּמֶלסבורג  תחת פרופ' היינריך פינקלשטיין ופרופ' לודוויג פרדיננד מאייר.
בשנת 1926 היה למנהל מרכז המרפא העירוני לילדים (Kindererholungsstätte) בכפר בורגסדורף (Borgsdorf) שליד ברלין, ובמקביל למנהל הסנטוריום של העיר ברלין לילדים חולי רככת ברובע פרידריכסהיין. היה מומחה לרככת, מטבוליזם ותזונה.
בשנת 1930 יסד יחד עם ד"ר שטפן אֶנגֶל (גר') את כתב העת Kinderärzliche Praxis ("פרקטיקה של רפואת ילדים'), וערך אותו עד 1934.
ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון וחקיקת חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, נאלץ לעזוב את שני תפקידיו בשירות הציבורי. עבד בפרקטיקה פרטית וניהל את הפוליקליניקה הפדיאטרית של הקהילה היהודית בברלין.
לאחר ליל הבדולח נכלא במחנה הריכוז זקסנהאוזן, וזמן קצר לאחר שחרורו, ב-3 בדצמבר 1938 עלה לארץ ישראל עם סרטיפיקט מיוחד. ב-1939 קיבל על עצמו את ניהול מחלקת הילדים בבית החולים המרכזי של קופת חולים בעמק (עפולה) שנוסדה על ידי ד"ר גיטל דורפמן, הזמין לעבודה במוסד את חנקה ויינברג-חרותי, פיתח את המחלקה והפך אותה למרכז אזורי חשוב לרפואת ילדים.
בשנת 1956 התמנה לפרופסור לרפואת ילדים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1961 פרש לגמלאות מראשות המחלקה בעפולה, וב-1963 היה לראש המכון לטיפול בילדים מפגרים בגיל הרך שנפתח בחיפה (שלימים נקרא על שמו).
בשנת תשי"ד זכה בפרס כבוד במסגרת פרס יוסף מאיר לעבודות מחקר ועיון בנושאי רפואה מטעם מרכז קופת חולים, על הישגיו בשדה מחלות הילדים.
בשנת תש"ך זכה בפרס כבוד במסגרת פרס סולד לרפואה מטעם עיריית תל אביב על פעולתו בשטח הרפואה הקלינית והציבורית למען בריאות הילד.
לצד עבודתו כרופא, נודע כצייר מוכשר.
היה נשוי לטוני שטרן ואב לבן ובת.
נסאו נפטר ב-24 בפברואר 1974 בחיפה, ונקבר בבית העלמין בחיפה.
מוזיאון ז'אק מרשיי לאמנות טיבטית

מבנה המוזיאון והקמתו

המוזיאון ממוקם בשני מבנים עשויים אבן, הבנויים בצורה של מנזר בסגנון מנזרי הרי ההימליה. המוזיאון נבנה בין 1945-1947 בחסותה של ג'קלין קלובר, שחקנית וסוחרת באמנות אסייתית הידועה בכינויה "ז'אק מרשיי". אף שמעולם לא ביקרה בטיבט, קלובר התאהבה באמנות הטיבטית בשנות ה-30 של המאה ה-20 והקדישה את חייה לאסוף אמנות טיבטית.
במוזיאון מעל 1,200 מוצגים של אמנות טיבטית החל מהמאה ה-15 ועד המאה ה-20 הכוללים פסלי מתכת, חפצי פולחן ותמונות היסטוריות.
בשנת 1991 ביקר הדלאי למה - טנזין גייאטסו במוזיאון.
בעז רודקין

בעז רודקין (נולד ב-6 באוקטובר 1962) הוא דיפלומט בשירות החוץ הישראלי המכהן כשגריר ישראל באלבניה וכשגריר לא-תושב בבוסניה והרצגובינה.

ביוגרפיה

רודקין נולד וגדל בחיפה ושירת בצה"ל כחייל וקצין בחטיבת גולני. הוא רכש את השכלתו הגבוהה בחוג ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית.
ב-1990 הצטרף לקורס הצוערים של משרד החוץ. בין השנים 1991–1996 שירת בשגרירות ישראל במקסיקו ובשנים 2000–2003 שירת כסגן השגריר בשגרירות ישראל בדבלין. ב-2007 סיים לימודי מוסמך אוניברסיטה במדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב.
ב-2010 מונה למנהל מחלקת אמריקה הדרומית במשרד החוץ, תפקיד בו כיהן עד 2015. בחודש ינואר של אותה השנה מונה לשגריר ישראל באלבניה ובאפריל 2016 מונה בנוסף לשגריר לא-תושב בבוסניה והרצגובינה. בתקופת כהונתו סייע לפתיחת קו טיסות ישיר בין נתב"ג לנמל התעופה האם תרזה, עניין שתרם משמעותית לקידום יחסי הכלכלה והמסחר בין ישראל לאלבניה.
שגרירות ישראל בבייג'ינג

היסטוריה

עם ההתקרבות הדרגתית ביחסי ישראל סין בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20, עוד טרם כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים, החל משרד החוץ לבחון אפשרויות להקמת נציגות בבייג'ינג, שתאפשר ערוץ גישה ישיר להעברת מסרים לשלטונות סין. באותן שנים נוהלו המגעים עם המשטר הסיני דרך הקונסוליה הישראלית בהונג-קונג, שהייתה עדיין מושבה של הכתר הבריטי. המאמצים הישראליים נשאו פרי ובפברואר 1990 נחנך משרד קישור של האקדמיה הישראלית למדעים בבייג'ינג, בראשותו של ד"ר יוסף שלהבת. כעוזר מנהלי של שלהבת הוצב יואל גילת, עובד משרד החוץ. לדברי שלהבת,
"משרד הקישור של האקדמיה הישראלית למדעים כלל שלושה אנשים: אותי כראש הנציגות, את רעייתי שילה, סגן ראש הנציגות, ואת יואל גילת, איש משרד החוץ. פעלנו לקירוב לבבות בין סין וישראל, קידמנו קשרים רשמיים, לימוד מערך המדע של סין ויצירת קשרים בין סינים וישראלים."
בהמשך אותה שנה סיכם מנכ"ל משרד החוץ דאז, ראובן מרחב, עם שגריר סין לאו"ם, כי המשלחת המדעית הישראלית תתוגבר ב"יועץ מדיני". לתפקיד מונה זאב סופות, שיצא לבייג'ינג בפברואר 1991 והפך לאיש הקשר של ממשלת ישראל לממשל הסיני. ב-24 בינואר 1992 כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בין ישראל לסין וזאב סופות מונה לשגריר הישראלי הראשון בסין.
בשנים האחרונות הפכה השגרירות בבייג'ינג לאחת הנציגויות הדיפלומטיות הגדולות של ישראל בעולם ותקן העובדים בה הוגדל משמעותית. זאת, בין היתר, בעקבות החלטות הממשלה לקידום והרחבת הקשרים הכלכליים בין ישראל וסין.
לצד השגרירות מפעילה ישראל חמישה נספחים מסחריים בסין: שני נספחים בבייג'ינג, נספח בשנגחאי, נספחת בגואנגג׳ואו ונספח בהונג קונג.

מבנה השגרירות

בשנים הראשונות לאחר כינון היחסים פעלה השגרירות במבנים שכורים עם מספר מצומצם יחסית של אנשי צוות. ואולם עד מהרה החל נפח היחסים לגדול ומספרם של אנשי הצוות שנדרשו לפעילות השגרירות עלה בקצב מהיר. בעקבות העלות הגבוהה של השכירות ששולמה על המבנים, החליט משרד החוץ על בניית מתחם עצמאי, שיכלול שגרירות ומגדל מגורים עם 13 דירות לסגל. לשגרירות הוקצה מגרש באזור הדיפלומטי ברובע צ'אוינג, בסמוך לנציגות של אינדונזיה.
בניין השגרירות, שהוקם ב-2004 בעלות של כ-12.5 מיליון דולר, מתוכנן כפרסה דו-קומתית המקיפה חצר פנימית, ומעוצב ב"סגנון ישראלי", שבא לידי ביטוי במרפסות המשמשות לאירוח ובצבעו הלבן בוהק של הבניין - אלמנטים שאינם נהוגים בבנייה הסינית. המבנה הוא למעשה קומפלקס רחב ממדים, אשר מאכלס לא רק את משרדי השגרירות, אלא אף את מגורי השגריר, הקונסולים והנספחים השונים על משפחותיהם החיים במעין קומונה סגורה.
פימה ליפמנוביץ'

ביוגרפיה

נולד בריגה בירת לטביה. סבל מהצקות אנטישמיות בילדותו בברית המועצות, מה שהוביל אותו לעיסוק באיגרוף לצורך הגנה עצמית.
ליפמנוביץ' גדל בבית ציוני. הוריו פעלו על מנת לסייע ליהודים להימלט מהמשטר הקומוניסטי. הוא גויס בכפייה לצבא האדום ונמלט במטרה להמשיך את דרכם של הוריו. נתפס ונכלא בהמשך ל-10 שנים בכלא בסיביר שם נאלץ להלחם על מזון ולהשתתף בקרבות כדי להישאר בחיים.

עליה לישראל

לאחר שעלה לישראל התעקש להתנדב לצה"ל למרות גילו, ושירת כמכונאי במהלך מלחמת יום הכיפורים.  
לאחר המלחמה החל לשמש כמאמן איגרוף במועדון "כפפות הזהב", ועבד כמאמן עד לשנת 2004. 
ליפמנוביץ ייצג את ישראל כמאמן בתחרויות רבות בעולם, לרבות באליפויות עולם ואליפויות אירופה. האירוע הבולט ביותר בו ייצג את ישראל היה כמאמן של המתאגרף יעקב שמואל באולימפיאדת סיאול בשנת 1988, במהלכה הגיע שמואל לשלב רבע הגמר וסיים במקום החמישי.
היה נשוי ללובה ליפמנוביץ ואב לבת בשם יוליה.
חרסי שומרון

חרסי שומרון הם שתי קבוצות של אוסטרקונים הכתובות כתב עברי עתיק שנמצאו בעיר שומרון, בירת ממלכת ישראל, ומעריכים כי שימשו כתעודות משלוח לתוצרת. התאריך המקובל לתעודות הוא ימי ממלכת ישראל, אך יש הסבורים כי הם מן התקופה הפרסית, כאשר שומרון שימשה בירת פחווה (מחוז).
יחסי אלג'יריה–בנגלדש

היסטוריה

אלג'יריה הכירה בבנגלדש בדצמבר 1971, זמן קצר לאחר עצמאותה במרץ באותה השנה. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-1973 לאחר שנשיא בנגלדש הראשון מוג'יבור רחמן נסע לביקור באלג'יר שאירחה את פסגת המדינות הבלתי מזדהות. בשנת 1974 נסע הנשיא האלג'יראי הוארי בומדיין לביקור רשמי בדאקה. באותה שנה ביקר בומדיין בלהור שבפקיסטן כדי לפגוש את נשיא בנגלדש הראשון מוג'יבור רחמן, במפגש פסגה של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי. אלג'יריה לקחה חלק גדול בעידוד בנגלדש להיכנס לארגון זה באותה שנה.
לאלג'יריה אין שגרירות בדאקה, אך קיים רצון במדינה להקים כזו לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21. לבנגלדש יש שגרירות באלג'יר והאינטרסים של בנגלדש באלג'יריה מנוהלים שם.

יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים בין בנגלדש לאלג'יריה נמצאים במגמת עלייה מאז תחילת המאה ה-21, ושתי המדינות מראות עניין בהרחבת היחסים, בהצהרות ובמעשים. תרופות, מוצרי עור ומלמין מתוצרת בנגלדש זוכים להערכה באלג'יריה כמוצרים בעלי פוטנציאל מסחרי גבוה. ערך הייצוא מבנגלדש לאלג'יריה בשנת 2014 עמד על 15.9 מיליון דולר אמריקני, וכלל בעיקר מוצרי טקסטיל והנעלה. ערך הייצוא מאלג'יריה לבנגלדש באותה שנה עמד על 112 אלף דולר אמריקאי בלבד וכלל רק פירות טרופיים.
סטניסלב מוניושקו

הרקע המשפחתי, ילדותו ולימודיו

נולד ביישוב אובייל על יד מינסק, בזמנו בפלך יגומן בגוברניה מינסק, כיום באזור צ'רוון של מחוז מינסק, במשפחה של בעלי אחוזות מיוחסת לשושלת האצילים לוביץ' ובעלת השכלה מוזיקלית. אמו, אלז'בייטה מג'רסקה, הייתה בת למשפחה ממוצא ארמני (מג'ריאנץ).
האב, צ'סלב מוניושקו, התיישב באותו אזור אחרי ששרת כקצין פרשים במטה של המרשל הצרפתי מורט בעת מסעו של נפוליאון ברוסיה.
סטניסלב בילה רוב שנות ילדותו בוורשה ובמינסק. קיבל שיעורי מוזיקה ופסנתר קודם כול מאמו ואחר כך מאוגוסט פראייר בוורשה בשנים 1827–1830. בשנים 1830–1837 למד הלחנה בבית הספר למוזיקה של דומיניק סטפנוביץ במינסק.
המשיך לימודי הלחנה וניצוח מקהלות אצל קרל פרידריך רונגנהגן בקונסרבטוריום בברלין בשנים 1837–1839. השתלם אז גם תוך כדי השתתפות בחזרות של מופעי אופרה תחת ניצוחם של רונגהגן ושל גספרו ספונטיני.

פעילותו בווילנה

בשנת 1840 התיישב בווילנה והתחתן עם אלכסנדרה מילר. בווילנה הועסק כנגן עוגב בכנסיית יוהנס הקדוש ועבד בו זמנית כמורה למוזיקה והחל משנת 1850 כמנצח בתיאטרון. ניצח על הרקוויאם של מוצרט בביצוע מקהלת חובבים, כמו כן על אורטוריות של היידן, מנדלסון ואחרים, ניצח גם על יצירות לתזמורת של בטהובן וגספארו ספונטיני, מלחין שהכיר אישית בברלין. בשנת 1854 בעזרת אכילס בונולדי הקים בווילנה חברת חובבים "צציליה הקדושה" וניצח את הופעותיה הפומביות פעמיים בשנה.
בעת 18 שנות פעילותו בווילנה תרם רבות להפיכתה למרכז מוזיקלי חשוב.

מנצח האופרה בוורשה

אחרי הצלחת האופרה שלו "הלקה" בשנת 1858 מונה כמנצח האופרה (תאטר ולקי = התיאטרון הגדול) בוורשה וחי כל שאר שנותיו בעיר הזאת.
בביקור בפריז בשנת 1862 הכיר את העמיתים הצרפתים בתחום האופרה, אובר וגונו.
החל משנת 1864 לימד תזמור והלחנה במכון למוזיקה בוורשה.
עם תלמידיו נמנו: צזאר קואי, ה. יארצקי ו-ז. נושקובסקי.

תרומתו כמלחין

ביצירותיו שילב הסגנון הקלאסי הפולני עם השפעות איטלקיות, למשל של (וינצ'נצו בליני)
ורומנטיות גרמניות – משוברט, מנדלסון, ורוסיות – מגלינקה. הצטיין כיוצר מנגינות שניכרת בהן השראה מהפולקלור הפולני, הבלארוסי והליטאי. לא מעט מהאופרות שלו נגעו בנימה ביקורתית בהיבטים חברתיים שבחיי האימפריה הצארית.
באופרה שלו הכי ידועה, הלקה יש רואים תהודה למהפכות "אביב העמים" משנות 1848–1849 כשהיא נושאת מסר של מחאה נגד אי-הצדק החברתי. מבחינה מוזיקלית יוצא דופן השימוש בטכניקה הדומה ללייטמוטיב של וגנר ובתזמורה מורגשת השפעתו של קרל מריה פון ובר.
גם האופרה החשובה האחרת שלו, "ארמון הרוחות", משקפת את האווירה בעם הפולני אחרי המרד מ-1863.
גם האופרות "הרוזנת" ו"מילת כבוד" (Verbum nobile) חדורות רגשות פטריוטיים, בעוד שהאופרה "פאריה" מתייחסת שוב לעוולות חברתיים.
שמו של מוניושקו כמלחין גדול הלך לפניו בשכבות רבות בעם בפולין. אחרי שנפטר מהתקף לב בוורשה בשנת 1872, בהלווייתו באו לחלוק לו כבוד אחרון במעין הפגנה המונית כ-60,000 אנשים. נקבר בבית הקברות פובאזקי בבירת פולין.
דואופול

דואופול הוא סוג של אוליגופול בו קיימים בשוק שני יצרנים בלבד. בפועל גם שתי חברות השולטות ברוב גדול של שוק מסוים תתוארנה כדואופול, אף שקיימים בו מתחרים נוספים מלבדן. חוקרים בתחום המיקרו-כלכלה מתמקדים על פי רוב בדואופול משום שהוא פשוט יותר לתיאור מאוליגופול הכולל מספר רב יותר של יצרנים.
המודל הידוע ביותר של דואפול הוא דואופול קורנו של אנטואן אוגוסטין קורנו: בגרסתו המודרנית מגיעות שתי הפירמות, על ידי התאמות הדדיות כל אחת לכמות המוצעת של רעותה, לשיווי משקל נאש. התוצאה בשווי המשקל, בדומה למקרה של מונופול היא כמות קטנה יותר ומחיר גבוה יותר של המוצר מאלה שהיו מתקבלים בשוק תחרותי.
מודל נוסף לדואופול הוא דואופול סטקלברג, שבו יש פירמה מובילה ופירמה מובלת: המובילה פועלת ראשונה והמובלת פועלת לאור פעולתה.
חוקים להגבלה עסקית קיימים ברוב המדינות ובמפורש אוסרות התנהגות אוליגפוליסטית כעניין של מדיניות ציבורית.
בישראל האיסור נאכף בצורה חלקית בלבד, עקב הלוביסטים הרבים שנמצאים בכנסת ודואגים לאינטרס של הדואופולים.
יהושע הפרוע

תולדות הספר ותוכנו

היינריך הופמן כתב את הספר על מחברת כמתנת חג-מולד לבנו בן השלוש, קארל, בשנת 1844. המחברת הכילה חמישה סיפורים: פרידריך האכזר, שלושת הילדים והכושי, הצייד והארנב, מוצץ האגודל, וסרבן המרק. מכיוון שנותר בסוף המחברת דף ריק, הופמן יצר ברגע האחרון את אפיזודת שטרובלפטר. באותה שנה יצאה מהדורה של הספר, שעליה הופמן כתב "מעשיות עליזות ותמונות מבדחות עם לוחות צבעוניים ויפים לילדים מגיל שלוש עד שש שנים מאת חרזן עליז ואוהב-ילדים". שנה חלפה עד שהופיעה מהדורה שנייה, שעליה חתם הופמן בשם Heinrich Kinderlieb ("היינריך אוהב-ילדים"). במהדורה זו נוספו הסיפורים על פאולינכן והגפרורים ועל פיליפ המתנדנד. במהדורה החמישית נוספו הסיפורים על האנס המביט-באוויר ועל רוברט המעופף, והיינריך הופמן חתם בשמו המלא. באותה מהדורה, בעקבות ביקורות שהבליטו את דמותו של שטרובלפטר, הועבר הילד הפרוע מן העמוד האחרון אל העמוד הראשון, ומאז הספר נושא את השם Struwwelpeter. בשנת 1858 צייר הופמן את הציורים מחדש, בשיטה של תחריט-עץ, אחרי שאמרו לו כי ציוריו המקוריים של הספר אינם מתאימים לילדים.

הספר בעברית וביידיש

תרגומו הראשון של הספר, בידי לילי צדק, יצא בשם יְהוֹשֻׁעַ הַפָּרוּעַ בשנת 1940 בהוצאת יואכים גולדשטין, ושוב ב-1941 בהוצאת ראובן מס, אחר כך בשם יפתח המלוכלך בתרגומו של אורי סלע (1975), ולבסוף בשם שׁוּעַ הַפָּרוּעַ בתרגומו של אוריאל אופק (1985). ביידיש יצא הספר בשם פיניע שטרויקאַפ [יידיש: "פיניע ראש-קש"].

ערך חינוכי

הגישה החינוכית החמורה שבה נוקט הספר נחשבת כיום למיושנת. 
עם זאת, טוענים חובבי הספר כי גם ילדים קטנים מסוגלים להבחין בהגזמה הסטירית בה מוצגים הסיפורים, וכי האפקט החזותי המתמשך שיש לאיורים המפורסמים מצליח לגרום לילדים לאמץ נורמות וכללי התנהגות מקובלים.
מצד שני, יש הנחרדים מהאלימות של הסיפורים והאיורים כמו גם מהמסר החינוכי של הספר. בימי הזוהר של החינוך האנטי-סמכותי נתפס הספר כמיושן ובורגני-ריאקציונרי. בתקופה זו נכתב הספר הפופולרי "Anti-Struwwelpeter" מאת פרידריך וכטר, שהוא פרודיה אנטי-סמכותית של המקור ואחד מהטקסטים הקנוניים של מרד 68.

כתב היד

כתב היד המקורי של הספר, עם הכותרת מעשיות עליזות ותמונות מבדחות עם לוחות צבעוניים יפים לילדים מגיל שלוש עד שש שנים מאת חרזן-שופע אוהב ילדים, נמצא במוזיאון הגרמני הלאומי בעיר נירנברג.

פרשנות פסיכולוגית

בשנים האחרונות עורר הספר עניין בחוגי הפסיכולוגיה ופסיכיאטריית הילדים,] היות שניתן לפרשו כתיאור של הפרעה הנפוצה מאוד בילדות: הפרעת קשב וריכוז, היכולה להיות משולבת בהיפראקטיביות (ADHD) או לעמוד בפני עצמה (ADD). בספר שתי דמויות המתאימות לתיאורי ההפרעה. תיאורו של Zappelphillip ("גָּדִי נֻדְנָדִי") הוא אופייני להפרעת קשב מלווה בהיפראקטיביות, בעוד Hans-Guck-in-die-Luft ("דָּן רוֹאֶה בֶּעָבִים") החולמני אופייני להפרעת קשב ללא היפראקטיביות. יש המשערים] כי הופמן עצמו סבל מהפרעת קשב.
פלימפססט

פַּלִימְפסֶסְט (בכתיב לועזי: Palimpsest; במקור דרך לטינית מיוונית: פַּלִימְפּסֶסְטוֹס, παλίμψηστος‏, παλιν - שוב, ψαω - מוחק) הוא מגילה או קודקס קלף, בדרך כלל מימי הביניים, שנמחק או גורד ממנו הכתוב הקדום, ונכתב תחתיו טקסט חדש. הכתוב הנוסף נכתב אם משום חיסכון ומחסור במגילות קלף, ואם משום הקשר בין מה שנכתב בעבר לבין מה שנכתב מאוחר. ייתכן גם שעל גבי הכתוב הקדום נכתב רובד חדש יותר של פרשנות או הרחבה.
הפלימפססטים הם מקורות מעניינים וחשובים לגילויים בפלאוגרפיה, חקר כתבי היד העתיקים, משום שהם מביאים כמה סוגי כתב על אותה יריעת קלף עצמה. בפלימפססטים מסוימים ניתן להיעזר גם בחקר הפרשנות, שינויי נוסח וחילופי גרסאות.
ובהשאלה, פלימפססט הוא סמל לכתוב רב רובדי, רב שכבתי, שבו החדש מתרבד על הקדום. וגם להפך, מגילה מחוקה, שהמקור נמחק ממנה על ידי כתובים חדשים.
Netsh

Netsh היא פקודה בחלונות XP, חלונות ויסטה,חלונות 7 וחלונות 10 המאפשרת לשנות את הגדרות הרשת של מחשב מקומי או מרוחק. הפקודה היא כלי עזר (utility) שניתן להפעיל משורת הפקודה ופועלת כמעטפת פקודה שבה ניתן לשנות את הגדרות המערכת מתוך שורת הפקודה.
הפקודה מקושרת עם רכיבים אחרים במערכת ההפעלה באמצעות קובצי DLL, כאשר כל קובץ מספק לפקודה סט של פונקציות שנקראות contexts, אשר פועלות על רכיב מסוים במערכת ההפעלה. באופן זה, ניתן להרחיב את הפקודה באופן דינמי.
בין היתר, הפקודה מאפשרת לשנות או להוסיף כתובת IP במחשב, לשלוט על הגדרות מחסנית ה-TCP/IP, לשלוט על הגדרות הפיירוול של חלונות ועוד. הפקודה גם תומכת ב-IPv6.
אחד השימושים הנפוצים ב-Netsh הוא איפוס המחסנית של TCP/IP לברירת המחדל, פעולה אשר דרשה התקנה מחדש של התקן ה- TCP/IP בחלונות 98. 
שם הפקודה הוא הלחם בסיסים של המילים Network ו-Shell.

דוגמאות

שימוש לדוגמה:
netsh interface ip reset C:\resetlog.txt
הגדרת כתובת IP קבועה:
netsh interface ip set address local static 123.123.123.123 255.255.255.0 
הגדרת שתי כתובות IP קבועות על כרטיס רשת אחד:
netsh interface ip set address local static 123.123.123.123 255.255.255.0 
netsh interface ip add address local 234.234.234.234 255.255.255.0 
הגדרת כתובת IP דינאמית:
netsh interface ip set address name="Local Area Connection" source=dhcp
הצגת הגדרות IPv6:
netsh interface ipv6 show address
שפת הסימנים של שבט א-סייד

מבנה השפה

ניתוח תחבירי של השפה מעלה שהיא שונה למדי מכל שפה אחרת המדוברת בסביבה. המבנה הרגיל של משפט בשפה הוא S-O-V, כלומר נושא-מושא-פועל ("ילד תפוח אכל" = ילד אכל תפוח). המבנה הרגיל בניב הערבי המקומי ובעברית הוא S-V-O (נושא-נשוא-מושא), והמבנים הרגילים בשפת הסימנים הישראלית הם S-V-O או O-S-V (מושא-נושא-פועל: "תפוח ילד אכל" = ילד אכל תפוח). צירופים שמניים בנויים במבנה קשיח של ש"ע-משלים. גם בעברית ובערבית זהו המבנה הנפוץ לבניית צירופים שמניים, אך יש גם יוצאי דופן בולטים משותפים לשתי השפות: מספר בא כמעט תמיד לפני שם העצם הנמנה (שלושה ילדים, ולא: "ילדים שלושה") ושלילה של שם עצם תבוא כמעט תמיד לפניו (אני לא ילד, ולא: "אני ילד לא"). בשפת הסימנים של שבט א-סייד אין יוצאי דופן כאלה.
When a Woman

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שאקירה, קורטיס מקנזי, ג'ון מילס, ג'וליה מייקלס, מגנוס הויברג וג'סטין טרנטר, והוא הופק על ידי שאקירה, קשמיר קאט ומקנזי וצ'ירינו.
השיר נכתב כולו בשפה האנגלית והוא בין השירים הבודדים מתוך כל שלושה עשר השירים שבאלבום שכתובים בשפה זו, כששני השירים האחרים שכתובים בשפה זו הם "Coconut Tree" ו-"What We Said" (הגרסה האנגלית לשיר הצרפתי מהאלבום הנקרא "Comme moi", בשיתוף הזמר הצרפתי בלאק אם כשבגרסה זאת התארחה הלהקה האמריקאית !Magic). השיר הוא השיר ה-4 מהאלבום.

ביקורות

אתר המוזיקה Idolator דירג את השיר במקום ה-10 ברשימת "50 שירי הפופ הטובים ביותר של שנת 2017", למרות שלא יצא כסינגל. בנוסף לכך, הם אמרו כי הוא מזכיר את "Chasing Shadows", שנכלל ב-Shakira, וגם את השיר "Men In This Town", שנכלל ב-She Wolf.
הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובסעיפים מהצעת חוק התוכנית הכלכלית

הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובסעיפים מהצעת חוק התוכנית הכלכלית (מכונה לעיתים גם "ועדת הרפורמות") היא ועדה בכנסת, שהוקמה בכנסת ה-20.  
הוועדה הוקמה בעקבות ההסכמים הקואליציוניים עם מפלגת כולנו, בשל שאיפתו של יושב ראש המפלגה, משה כחלון, כי נושאים הקשורים ברפורמות בתחום הדיור ובמערכת הפיננסית יידונו בוועדה שבראשה יעמוד חבר כנסת ממפלגתו. בראש הוועדה עמד חבר הכנסת אלי כהן עד מינויו לשר ב-22 בינואר 2017. תחתיו תמלא את התפקיד חברת הכנסת רחל עזריה. חבר הכנסת כהן בחר לוותר על תפקיד סגן על רקע חשיבותה של הוועדה].

סמכויות הוועדה

הוועדה דנה בחוקים הקשורים בנדל"ן, במערכת הפיננסית ובחוקים מחוק ההסדרים ומכינה אותם לקריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת.
מרגול (אלבום)

רקע והפקה

את כל שירי האלבום פרט לשיר "עמק השווה" הלחינה מרגלית צנעני לבדה.  כמו כן, על עיבודי והפקתו המוזיקלית של האלבום, היו אחראים צנעני וחיים חדד. את האלבום החלו להקליט באולפני "זא-זא", כבר ביולי 1993.
מתוך האלבום, יצא הסינגל הכפול "למה לקחת לי אותו" / "רגעים", הסינגל "מרגול" שתיפקד גם כשיר הנושא, והסינגל האחרון "עמק השווה".
עמירם ניר

תולדות חייו

בנם של יצחק ומרים ניסקר. שירת בצה"ל במלחמת יום כיפור ובמלחמת לבנון הראשונה, הגיע לדרגת סגן-אלוף ופיקד על גדוד טנקים. נפצע מספר פעמים במהלך שירותו. נפצע בתאונת דרכים ואיבד את עינו.
במהלך פציעתו הארוכה שירת ככתב בגלי צה"ל. לאחר שחרורו שימש כתב ב"ידיעות אחרונות" והיה גם כתב הערוץ הראשון.
הוא היה חוקר במרכז למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב.
ב-1982 נישא לג'ודי מוזס, עיתונאית וממשפחת בעלי העיתון "ידיעות אחרונות", ולזוג נולדו שני בנים. 
בתקופת הבחירות לכנסת העשירית שימש כראש אגף הסקרים והמחקר של המערך. 
ב-1982, עם פתיחת מבצע של"ג, כתב מאמר ב"ידיעות אחרונות" בשם "שקט יורים", ובו קרא לאחדות השורות בזמן מלחמה.
לאחר הקמת ממשלת ישראל העשרים ואחת בראשותו של שמעון פרס, עזב ניר את העיתונות והמרכז למחקרים אסטרטגיים והפך ליועץ ראש הממשלה לענייני טרור בינלאומי. בתפקיד זה נקשר שמו בעיקר בפרשת איראן-קונטראס, שעסקה ביוזמה לעסקה סיבובית בה  בתמורה לאספקת נשק לאיראן דרך ישראל שחרר חזבאללה בלבנון בני ערובה אמריקאים שהחזיק. התשלום שהתקבל מאיראן תמורת הנשק הועבר לממשל האמריקאי מבלי שנרשם בספרים. כך יכול היה הממשל להשתמש בכסף זה ללא פיקוח או ידיעה של הקונגרס למימון המורדים במשטר הסנדיניסטי בניקרגואה (הקונטראס). הפרשה נחשפה על ידי גורמים איראניים, אשר הדליפו את פרטיה לעיתון הלבנוני "א-שראע". נשיא ארצות הברית דאז, רונלד רייגן, וסגנו, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, טענו שלא היו מודעים לפרשה זו, אך נאלצו להקים ועדת חקירה בנושא. ועדה זו קבעה שאף אם אכן לא היו מודעים לכל פרטי הפרשה, הייתה להם אחריות ניהולית להתרחשותה.
עמירם ניר נהרג לאחר סיום הפרשה, בשנת 1988, כאשר לא נשא עוד בתפקיד ממלכתי, בהתרסקות מטוס פרטי שכור במקסיקו. נסיבות מותו נותרו עלומות, וחשדות על מעורבות אפשרית של גורמים אמריקאיים בתאונה לא הוכחו. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. 
על שמו נקראים אולפן גלי צה"ל בבית החייל בירושלים וגינה ברמת גן.