google/wiki40b huggingface dataset:
הארמייה ה-33 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941. ב-18 ביולי 1941 יחידות הארמייה החלו להתארגן בקו ההגנה מערבית למוסקבה. ב-3 באוקטובר הם החלו בקרבות מגננה קשות ולקראת 24 באוקטובר הצליחו לעצור התקדמות ורמאכט לכיוון מוסקבה. בדצמבר 1941 הם היו חלק של מתקפת נגד סובייטית ואף הצליחו לשחרר מספר עיירות באזור. ינואר 1942 החלק העיקרי של הארמייה נותק מכוחות החזית המערבית והם המשיכו בלחימה בעורף הגרמני. במהלך קרבות אלו, מפקד הארמייה התאבד במטרה לא לפול לשבי. רק בתחילת יוני 1942 חלק מהיחידות הצליחו לפרוץ את הקו הגרמני ולחבור לכוח העיקרי של הצבא האדום.
במחצית השנייה של שנת 1942 ושנת 1943 הארמייה ה-33 לחמה במחוז סמולנסק. בהמשך היא צורפה לכוחות של החזית הבלארוסית השנייה והשתתפה בשחרור בלארוס הסובייטית וליטא הסובייטית. בספטמבר 1944 היא הועברה לעתודה.
בשנת 1945 היא חזרה ללחימה והשתתפה בקרבות במזרח גרמניה. באוגוסט 1945 הארמייה ה-33 פורקה.
יהודה פרח

ביוגרפיה

פרח נולד בשנת 1924 בירושלים. הוא למד בבית הספר החקלאי כדורי ובבית המדרש למורים בירושלים. לאחר לימודים אקדמיים בחוגים לספרות ולחינוך באוניברסיטת תל אביב, השלים דוקטורט בפילוסופיה. בין השנים 1976–1982 שימש מרצה בכיר בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב וכן כראש המרכז לטכנולוגיה של החינוך. באותן שנים היה מפקח מחוז המרכז של משרד החינוך.
בשנת 1975 הצטרף פרח לשורות המפלגה הליברלית, בה היה חבר מרכז המפלגה ויו"ר סניף המפלגה בנתניה. נבחר לסגן יו"ר הנהלת המפלגה הארצית והיה מועמד מטעמה לכנסת. בשנת 1981 נבחר לכנסת העשירית ברשימת הליכוד, ולאחר הפסקה נבחר בשנת 1988 לכנסת ה-12. בין כהונותיו, התמנה בשנת 1985 למנכ"ל בית הספר המרכזי לתיירות.
רחוב ראשי קרוי על שמו בקריית השרון, שבנתניה.
מצודת קהיר

היסטוריה

המצודה הוקמה בין השנים 1176-1183 על ידי השליט האיובי צלאח א-דין, ובוצרה כדי להתגונן מפני הצלבנים. מספר שנים לאחר שהכניע את השושלת הפאטמית, החליט צלאח א-דין להקיף בחומה אחידה את הערים קהיר ופוסטאט, כך שכוח צבאי יחיד יוכל להגן על שתיהן, והמצודה תהווה את חלקה המרכזי של החומה. החומה הושלמה רק לקראת אמצע המאה ה-13, זמן רב לאחר מותו של השליט. המצודה, הבנויה על צוק למרגלות גבעות מוקאטם, הייתה במהלך השנים יעד קשה לכיבוש. היא שימשה כמרכז השלטוני של מצרים עד שנות ה-60 של המאה ה-19, כאשר בהחלטת שליט מצרים איסמאעיל פאשה, עבר מושב הממשלה לארמון עאבדין החדש בשכונת איסמאעיליה.
בין השנים 1828-1848 הקים שליט מצרים מוחמד עלי מסגד במרומי המצודה, וקרא לו על שם בנו, טוסון פאשה, שנפטר בשנת 1816. מרגע הקמתו הפך המסגד, הבנוי בסגנון עות'מאני, לסימן ההיכר של המצודה, ויש שמכנים אותה "מצודת מוחמד עלי" בשל כך. מוחמד עלי, שהיה שליט חסות עות'מאני וכבש את מצרים מידי הממלוכים בשנת 1805, ביצע שינויים רבים במבנה המצודה, במטרה למחוק את עברה הממלוכי. עלי קבע את חלקה הצפוני של המצודה כמקום מושבו, ואת חלקה הדרומי, אשר בתקופת השלטון הקודם היה אזור מגורים, פתח לשימוש הציבור. בנוסף למסגד מוחמד עלי קיימים בשטח המצודה שני מסגדים נוספים - מסגד א-נסיר מוחמד קאאלון של השושלת הבחרית מהמאה ה-14 ומסגד סולימאן פאשה מהמאה ה-16 אשר היה המסגד הראשון בשטח המצודה שנבנה בסגנון עות'מאני.
בשטח המצודה קיימים כיום ארבעה מוזיאונים: מוזיאון אל-גווארה, מוזיאון הכרכרות, המוזיאון הצבאי המצרי ומוזיאון המשטרה.
על הקיר המערבי של המצודה נמצא תבליט של עיט צלאח א-דין, המוצג בסמלים של מדינות ערביות שונות. העיט הוא בלי ראש וההנחה היא כי במקור היה עיט דו-ראשי. העיט מהווה כיום את סמלו של צלאח א-דין, אם כי העיט עצמו הוא מתקופה מאוחרת יותר.
בן פוסטר (שחקן)

ביוגרפיה

נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס לסטיבן פוסטר וג'יליאן קירוון, בעלי מסעדות. אחיו הצעיר, ג'ון, הוא גם שחקן קולנוע. הוריו של פוסטר, שאותם כינה "היפים", עברו לגור באיווה שבארצות הברית כשהוא בן 4, לאחר שביתם בבוסטון נשדד. משפחתה של אימו היא נוצרית ממוצא בריטי, אולם אביו של פוסטר יהודי; סבתו סליה (סגל) וסבו אברהם פוסטר היגרו עם משפחותיהם לאמריקה מרוסיה כמקום מפלט מפוגרומים. פוסטר גדל כיהודי ואף חגג בר מצווה.

קריירה

בשנת 1996, בגיל שש-עשרה, נשר פוסטר מבית-ספר התיכון ועבר ללוס אנג'לס. באותה שנה, הוא הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "עדה לרצח" לצדה של הילרי סוונק ושיחק בתפקיד הראשי בסדרה "פלאש פורוורד" בערוץ דיסני ובוטלה לאחר עונה אחת. על משחקו בסדר היה מועמד פעמיים (1997, 1998) לפרס ג'מיני לשחקן מצטיין בסדרת ילדים.  
בשנת 1999 כיכב בדרמה הקומית "ליברטי הייטס" בבימויו של בארי לוינסון. לאחר מכן היו לו תפקידים זוטרים בסדרות טלוויזיה שונות, ביניהן "פריקים וגיקים" ו"בוסטון פאבליק". 
בשנת 2002, שיחק במותחן המצליח "תא טלפון" לצידו של קולין פארל.
בשנת 2003 שיחק בסרט "11:14" ובאותה שנה הצטרף לעונה השלישית בתפקיד משני בתור ראסל קורווין הביסקסואל בסדרת הדרמה "עמוק באדמה".
בשנת 2004 שיחק בסרט "המעניש" לצידו של ג'ון טרבולטה, ובסרט "דפיקות לב" שביימה אסיה ארג'נטו. ב-2005 הופיע בסרט "בן ערובה" בכיכובו של ברוס ויליס והתארח בפרק בסדרה הקנדית "החצי האפל". בשנת 2006 שיחק בשני הסרטים המצליחים "אלפא דוג" ו"אקס-מן 3: המפלט האחרון".
בשנת 2007 היה מועמד לפרס סאטורן ולפרס סטלייט על משחקו בסרט "3:10 ליומה", בו שיחק לצד ראסל קרואו וכריסטיאן בייל, והתארח בשני פרקים בסדרה "קוראים לי ארל".
בשנת 2009 הופיע בתפקיד הראשי בדרמת המלחמה של הבמאי הישראלי אורן מוברמן "השליח" בתור סמל ויל מונטגומרי.
בשנת 2011 שיחק בסרט "המכונאי" לצד ג'ייסון סטיית'ם, וב-2012 שיחק בסרט "המבריח" לצידו של מארק וולברג. בשנת 2013 חזר פוסטר לשחק לצד וולברג בסרט "השורד האחרון". בנוסף באותה שנה שיחק בסרטים: "הרוג את יקיריך" ו"נאהבים מחוץ לחוק". 
בשנת 2015 הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של סטיבן פרירס "התוכנית", בו גילם את רוכב האופניים הידוע לאנס ארמסטרונג.
בשנת 2016 שיחק בסרט "וורקראפט: ההתחלה", אשר מבוסס על סדרת משחקי המחשב "וורקראפט". שיחק גם בסרט המערבון "באש ובמים", עליו זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן משנה, השתתף בסרט המתח של רון הווארד "התופת", לצידם של טום הנקס ועומאר סי. ושיחק בסרט ההיסטורי "שעה של גיבורים" בכיכובו של כריס פיין. 
בשנת 2017 שיחק בסרט "אויבים", לצד כריסטיאן בייל ורוזמונד פייק, ובסרט הצרפתי "רוקנרול", לצדה של מריון קוטיאר. 
בשנת 2018 שיחק בסרט הדרמה "ללא עקבות" בתור וויל, חייל במלחמת עיראק שסובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית. שיחק גם בסרטה של מלאני לורן "גלווסטון", לצדה של אל פנינג.

חיים פרטיים

בתחילת 2012, החל פוסטר לצאת עם השחקנית רובין רייט. הזוג התארס בתחילת 2014, אך ביטל את האירוסין בנובמבר אותה שנה. ב-2015 הם חזרו וחידשו את האירוסין, אך הודיעו שנפרדו שוב לאחר מספר חודשים.
באוקטובר 2016 פוסטר התארס לשחקנית לורה פרפון.
ועדת ונציה

ועדת ונציה היא גוף מייעץ למועצת אירופה, המורכב ממשפטנים ומומחים עצמאיים בתחום המשפט החוקתי. הוועידה, אשר שמה הרשמי הוא "המועצה האירופאית לדמוקרטיה בעזרת חקיקה", הוקמה בשנת 1990, כאשר לאחר נפילת חומת ברלין היה צורך מיידי בעזרה למדינות מרכז ומזרח אירופה בחקיקה דמוקרטית. הוועידה מתכנסת כארבע פעמים בשנה בוונציה, ומכך נגזר שמה.
הוועידה הוקמה בשנת 1990 ובמהרה חברו אליה כל המדינות המשתתפות במועצת אירופה. בשנת 2002 נפתחה החברות במועצה גם למדינות לא אירופאיות. נכון ל-2010, חברות במועצה כ-57 מדינות, מתוכן כ-47 חברות מועצת אירופה. 
ישראל חברה בוועדה משנת 2008, כאשר הרשות הפלסטינית התקבל כחברה בעלת "סטאטוס מיוחד" בוועדה ובעלת סמכויות דומות ל"מדינות משקיפות".
דניאל עקיבא

ביוגרפיה

נולד בחיפה. אביו, יצחק, פעל כיו"ר ועד עדת הספרדים בחיפה ומשפחתו מצד אמו מתגוררים בארץ למעלה מ־500 שנים ומוצאם מיהדות ספרד. אמו חנה נולדה במקנס שבמרוקו למשפחת כהן ואוחנה אשר פעלו כמנהיגי הקהילה היהודית במקנס ועלתה לארץ בשנת 1948. הוא החל לנגן בגיל 6 במנדולינה ובגיטרה קלאסית ולהלחין בגיל 13.
בשנים 1975–1979 למד באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים וסיים תואר ראשון בהצטיינות. בשנת 1981 סיים תואר אמן. משנת 1976 נהל את מחלקת הגיטרה בקונסרבטוריון שליד האקדמיה. למד באקדמיה נגינה בגיטרה קלאסית עם חיים אסולין וקומפוזיציה עם פרופסור חיים אלכסנדר. השלים תואר נוסף באקדמיה B.Ed.Mus.
בשנת 1988 התמחה בנגינה בכל סוגי הלאוטות עם Jonathan Rubin ובקומפוזיציה עם פרופסור Jean Balissat בקונסרבטוריון ז'נבה, שווייץ.
בין השנים 1982–1996 עבד ביחידת הפולקלור של קול ישראל באיסוף ורישום של מוזיקה יהודית ספרדית וכן בעיבוד והלחנה של יצירות המבוססות על מורשת זו. ערך והגיש תוכניות בקול ישראל.
בשנת 1984 ליווה את זמרת הסופרן Victoria De LOs Angeles בפסטיבל ישראל. בשנת 1992 הלחין את פסקול סדרת הטלוויזיה "ירושלים שהייתה בספרד" שביים יגאל לוסין והגיש יצחק נבון.
ערך סיורי קונצרטים כסולן בהרכבים קאמריים ועם תזמורות בישראל וברחבי העולם: ארצות הברית, רוסיה, ספרד, פורטוגל, גרמניה, סלובקיה, שווייץ, צרפת, ברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי, גואטמלה, קולומביה, פרו, הרפובליקה הדומיניקנית, אל סלוודור, קוסטה ריקה, ונצואלה וצ'ילה.
הקים בשנת 1986 את המגמה למוזיקה בבית ספר תיכון ויצו לאמנויות בחיפה, אותו נהל במשך כ־31 שנים ופתח שיטות הוראה ייחודיות שבאמצעותן נתאפשר למוזיקאים צעירים חסרי ידע וניסיון להתפתח ולהגיע להישגים של מצוינות. תוכנית הלימודים כללה טכניקות ייחודיות של אלתור ויצירה.
עקיבא מנהל את פסטיבל פניני גיטרה בנתניה אותו יסד יחד עם אמן הגיטרה אלכסי בלאוסוב בשנת 2006.
ויקטור וניאמה

קריירת מועדונים

וניאמה התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער בקניה, ובגיל 16 עבר להלסינגבורג. בקיץ 2008 חתם בבירסחוט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו לקראת סיום העונה. בספטמבר 2009 הורחק ל-3 משחקים ונקנס ב-100 אירו לאחר שהיה מעורב בקטטה עם מתיאס סוארז מאנדרלכט במשחק בין שתי הקבוצות. ב-11 בדצמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד וסטרלו.
ב-9 ביולי 2011, וניאמה חתם בסלטיק ל-4 שנים תמורת 900 אלף פאונד, לאחר ששנה קודם לכן המהלך לא צלח, ובכך הפך לקנייתי הראשון שמשחק בליגת העל הסקוטית. ב-21 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1-0 נגד סט. ג'ונסטון. ב-29 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופאית בתיקו 1-1 נגד אודינזה בשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-10 בדצמבר 2011, וניאמה הבקיע את השער הראשון שלו בסלטיק בניצחון 0-1 נגד הארטס. בדצמבר 2011 זכה בתואר השחקן הצעיר של החודש.
ב-11 ביולי 2013 חתם בסאות'המפטון תמורת 12.5 מיליון פאונד. ב-17 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד וסט ברומיץ' אלביון.
ב-23 ביוני 2016 חתם לחמש שנים בטוטנהאם הוטספר עבור 11 מיליון אירו. ב-13 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אברטון.
ב-20 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במדי טוטנהאם בניצחון על קריסטל פאלאס 0-1.
ב-4 בפברואר 2018 וניאמה כבש בבעיטה מהאוויר מ-30 מטר נגד ליברפול, במה שזיכה אותו בתור שער החודש בפרמייר ליג.

קריירה בינלאומית

וניאמה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קניה במאי 2007 נגד ניגריה כאשר הוא רק בן 15. בשנת 2013 הפך לקפטן הנבחרת.
יו סקינר

ביוגרפיה

סקינר גדל בלונדון ובטנברידג' ולס. בין השנים 1998 ל-2003 למד באיסטבורן קולג'. ב-2006 סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).

קריירה

ההופעה המקצועית הראשונה של סקינר בתיאטרון הייתה בהפקה של המחזה "French Without Tears" בתיאטרון אינגליש טורינג. בנוסף למשחקו בתיאטרון הופיע סקינר בתפקידי משנה בסדרות טלוויזיה. הוא גילם את פליקס, אחיו של אנג'ל קלייר, במיני-סדרה "טס לבית דרברוויל" משנת 2008, ושיחק בתפקיד ליונל, הבן המנוכר של לוגן מאונטסטיוארט בהפקה "Any Human Heart" מ-2010. ב-2012 גילם סקינר את ג'ולי, אחד מהסטודנטים המהפכנים, בסרט "עלובי החיים".
ב-7 באוקטובר 2013 פורסם שסקינר יופיע בתפקיד לואיס קרותרס במחזמר "אמריקן פסיכו" בתיאטרון אלמיידה. הוא השתתף עם הקאסט הלונדוני גם באלבום שיצא ב-2016.
במקביל להופעותיו ב"אמריקן פסיכו" שיחק סקינר גם בסדרה הקומית "W1A", בה גילם את דמותו של ויל האמפריז, צעיר חסר כישרון אבל חביב שמתקבל כמתמחה ל-BBC. העונה הראשונה של הסדרה יצאה ב-2014 והעונות הבאות שודרו בערוץ BBC2 ב-2015 וב-2017.
ב-2014 המשיך סקינר להופיע הן בתיאטרון והן בטלוויזיה. הוא גילם את ד"ר ברנבי פורד בסדרה "גן החיות שלנו", שיחק בתפקיד קאמיל בעיבוד של הלן אדמונדסון למחזה "תרז ראקן" שהועלה בתיאטרון המלכותי בבאת', והופיע בתפקיד יפידחוב בתרגום של סיימון סטיבנס למחזה "גן הדובדבנים" בתיאטרון יאנג ויק. בקיץ 2015 חזר להופיע ביאנג ויק בתפקיד כפול במחזה "המשפט" בעיבודו של ניק גיל.
ב-10 בספטמבר 2015 לוהק סקינר לתפקיד אנווין טרווננס, חבר פרלמנט בעל שאיפות, בעונה השנייה של הסדרה "פולדארק" של ה-BBC. עוד באותה שנה השתתף סקינר בשתי סדרות קומיות. האחת "The Windsors", פרודיה על משפחת המלוכה, ששודרה בערוץ 4, בה גילם את הנסיך ויליאם. התוכנית השנייה הייתה "פליבג" בהפקת BBC3 ואמזון, בה שיחק בתפקיד החבר המסכן של הדמות הראשית.
ב-2017 כיכב סקינר בתפקיד סר ג'ורג' הווארד בעונה הראשונה של הסדרה "פרוצות" ששודרה לראשונה במרץ בערוצי ITV Encore והולו. עוד שיחק בתפקיד משנה בסרט "המפסטד שלי" לצדם של דיאן קיטון וברנדן גליסון.
ב-22 באוגוסט 2017 פורסם שסקינר לוהק לסרט "מאמא מיה 2", סיקוול לסרט "מאמא מיה!" משנת 2008. סקינר מגלם את דמותו של הארי הצעיר, הדמות שגילם קולין פירת' בסרט הראשון.
אנטוניו יניגרו

חייו

יניגרו נולד במילאנו. בגיל שש התחיל לנגן בפסנתר ובגיל שמונה בצ'לו. לאחר לימודים אצל ג'ובאני ברטי, נרשם לקונסרבטוריון ורדי במילאנו, שם למד אצל ג'ילברטו קרפאקס. בהמשך למד יניגרו אצל דיראן אלקסאניאן ופבלו קזאלס באקול נורמל בפריז. לאחר סיום לימודיו שם בשנת 1934, החל להופיע כסולן וברסיטלים עם דינו ליפאטי ופאול בדורה-סקודה.
חופשה שלא בעתה ביוגוסלביה הותירה את יניגרו תקוע שם למשך כל מלחמת העולם השנייה. הוא התמנה לפרופסור לצ'לו ומוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון של זגרב, שם סייעה השפעתו לפיתוח נגינת צ'לו מודרנית ביוגוסלביה. כמו כן ניגן בשלישיית מאצ'ק - זולק - יניגרו, עם איוו מאצ'ק ושטייפאן זולק. עם תום המלחמה סייר ג'אניגרו כסולן בדרום אמריקה ובמזרח הרחוק. ב-1959 הסולן של פריץ ריינר, יחד עם מילטון פריבס וג'ון וייכר, בהקלטה מחודשת של התזמורת הסימפונית של שיקגו ל"דון קיחוטה" של ריכרד שטראוס.
יניגרו היה מורה מחונן, שלימד צ'לנים רבים ברחבי העולם. רובם למדו בבית הספר הגבוה למוזיקה בשטוטגרט ובאוניברסיטת מוצרטיאום של זלצבורג. בין תלמידיו היו יוליוס ברגר, מריו ברונלו, תומאס דמנגה, מיכאל פלקסמן, מיכאל גרוס, אנטוניו מנזס, אנדז'יי פטרץ, מריו דה סקונדי, ג'ובאני זולימה, גוסטבו טאבארס, אנריקו דינדו וכריסטוף תיינרט.
יניגרו היה מנצח מוערך, שניצח על תזמורת סימפונית לרדיו זגרב והופיע כמנצח אורח ברחבי אירופה. התזמורת הקאמרית סולני זגרב הייתה יציר כפיו של יניגרו, שחי את יתר חייו בזגרב, שם הלך לעולמו ב-1989.
נודנס

נודנס (Nodens  או Nudens) או נודונס (Nodons) הוא אל הבריאות, הים, הציד והכלבים במיתולוגיה הקלטית .
פולחנו היה נפוץ בבריטניה הקדומה ומקדשו העיקרי שנתגלה היה בפארק לידני שבגלוסטרשייר.
במהלך מפגש התרבויות בין התרבות הקלטית והתרבות הרומית זוהה נוסדנס עם האלים מרס, מרקוריוס, נפטון וסילוואנוס מהמיתולוגיה הרומית.
לימים התגלגלה דמותו לדמות האלים נואדה מהמיתולוגיה האירית ונוד מהמיתולוגיה הוולשית.

המתחם המקודש בפארק לידני

בפארק לידני התגלה מתחם הכולל  מבנה מקדש שאורכו 72 מטרים ורוחבו 54 מטרים. במרכז המתחם המקודש היה חדר מרכזי שמידותיו 29 מטרים על 49.5 מטרים, שבחלקו הצפון-מערבי שלושה חדרונים. חדרונים אלה נועדו ככל הנראה כמקום בו ישנו עולי הרגל על מנת לקבל מסרים מהאל בחלומותיהם. רצפת פסיפס שהוקמה במרכז החדר המקודש מתארת דולפינים, דגים ומפלצות ים. רצפה זו הוקמה במהלך המאה הרביעית על ידי טיוטס פלאוויוס סניליס.
המתחם נבנה בשנת 364 ופעל ככל הנראה עד אמצע המאה החמישית. מיקום המתחם נבחר מאחר שממנו ניתן לראות את הבדלי הגאות והשפל הניכרים הקיימים באזור.
המתחם נחקר במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי סר מורטימר ווילר. בחפירות הארכאולוגיות אלה התגלו מספר כתובות המוקדשות לאל נודנס, ובחלקן מזהות אותו עם אלים מהפנתאון הרומי.
פסלי האל ותבליטי הברונזה שהתגלו במתחם מתארים את האל נודנס כאל ים, שסביבו דייגים וטריטונה. כמו כן התגלו פסלי כלבים מברונזה, כאשר לאחד הכלבים פני אדם. ככל הנראה הכלבים סימלו את הבריאות, מאחר שבאותה תקופה האמינו שהכלב המלקק את פצעיו יכול לרפא אותם בליקוקו.
במתחם התגלו למעלה מ-320 סיכות, 300 טבעות ו-8,000 מטבעות המעידים על מרכזיות וחשיבות המתחם.

מתחמים נוספים

פסלו של האל התגלה בלנקשייר בשנת 1718 - דבר המעיד קיומו של מקדש באזור זה. כתובות נוספות המוקדשות לאל התגלו בוינדולאנדה שבחומת הדריאנוס.
כתובת המוקדשת לנודנס התגלתה גם בגאליה וגם במיינץ שבגרמניה.
ברית יוסף יצחק

ברית יוסף יצחק הוא ארגון חסד יהודי בינלאומי העוסק במילת יהודים בכל גיל בחינם.

היסטוריה

הארגון הוקם בשנת ה'תשמ"ט על ידי ירון עמית בעקבות גל עלייה שהחל מברית המועצות. הרב עמית קיבל פנייה בבקשה לסייע בארגון שבע בריתות מילה עבור עולים חדשים, שהגיעו לישראל. הוא ערך מגבית בקבר יוסף, עבור תשלום לרופא ומימון לחדר ניתוח. לאחר כשבוע שוב התבקש לארגן בריתות וכך המשיך בארגון.
לארגון מוהלים ורופאים מומחים בכל העולם אשר מבצעים בריתות מילה לפי ההלכה היהודית. הארגון גם מבצע תיקוני ברית מילה שבוצעו שלא כהלכה, אל הארגון מופנים נימולים בכל גיל על ידי רופאים ומוהלים לשם ביצוע תיקון ברית.
בשנת תשע"ג (2013) פרסם הארגון שרבים מיהודי קהילת שיראז שבאיראן נימולו בקטנותם שלא כהלכה ולכן נחשבים כערלים. נכון לשנת תשע"ט (2019) ביצע הארגון למעלה מ-70,000 בריתות מילה בלמעלה מ-500 ערים בישראל וברחבי העולם. הנימול המבוגר ביותר שנמול במסגרת הארגון - היה יהודי בן תשעים ושתיים שנים.
בשנת תשע"ח הוציא הארגון את הספר "נפלאות הברית" המספר על הקמת הארגון וסיפורי ניסים שאירעו במסגרת פעילות ארגון 'ברית יוסף יצחק' שנקרא על שם רבי יוסף יצחק שניאורסון.
מלודי מייקר

ציוני דרך בתולדות המגזין

המגזין החל כמסקר אירועי ג'אז בבריטניה ומשנות ה-30 בארצות הברית. בין מבקרי הג'אז שכתבו לעיתון נמנים ג'ון האמונד (אחד ממגלי הכשרונות החשובים בתולדות המוזיקה, שגילה בין השאר את בילי הולידיי, בני גודמן, ליונל המפטון, ארית'ה פרנקלין ובוב דילן) ולאונרד פד'ר.
בשנת 1952 החל המגזין לסקר רוק אנד רול. בשנת 1958 ייסד את מצעד המכירות של תקליטים אריכי-נגן (LP).
בשנות ה-60 סיקר המגזין את "לונדון החוגגת" (Swinging London), עתירת האירועים והלהקות הצעירות כמו הביטלס, האבנים המתגלגלות, היארדבירדס, ג'ימי הנדריקס ועוד. בראשית שנות ה-70 קידם המגזין להקות כסטילי דן, לד זפלין, פינק פלויד ודיפ פרפל וזמרים-יוצרים כקט סטיבנס, ניק דרייק וסנדי דני. לקראת סוף העשור סיקר המגזין בהרחבה את הרוק המתקדם והגלאם רוק. בכך ביסס המגזין בעריכת ריי קולמן (Ray Coleman) עמדה כנגד הפאנק (Punk), תוך תמיכה בכיוונים מוזיקליים "מסורתיים" יותר ומאמרי ניתוח אינטלקטואליים ורציניים.
אחד הכותבים הבכירים במגזין, ריצ'רד ויליאמס (Richard Williams), התנגד לגישה השמרנית של קולמן, שבעטיה, טען, איבד המגזין קוראים צעירים לטובת המתחרה, ה-"New Musical Express" ‏(NME). ב-1980 עזב ויליאמס את המגזין ובעקבותיו עזבו מספר כותבים ועורכים, חלקם ל-NME. ב-1981 נאלץ קולמן עצמו לעזוב את מלודי מייקר. בראשית שנות ה-80 המשיכו מכירות המלודי מייקר לצנוח. 
1983 מסמנת שינוי מגמה לכיוון מוזיקת פופ. כריכת המגזין הפכה צבעונית והוא החל לקדם להקות כגון דוראן דוראן, יוריתמיקס, קג'גוגו (שנוסדה דרך מודעה במלודי מייקר) ומועדון תרבות. ב-1984 התמנה אלן ג'ונס (Allan Jones) לעורך ראשי, הוא השכיל לשלב במגזין סקירות על להקות "מחתרתיות" כגון הסמית'ס  וניו אורדר. ב-1986 הצטרפו למלודי מייקר כוחות חדשים, כותבים לשעבר בפנזינים אוניברסיטאיים (כמו "המוניטור" של אוניברסיטת אוקספורד) וכתבים שסיקרו היפ הופ מ-NME, שפרשו מהמגזין המתחרה על רקע התנערותו ממוזיקה שחורה זו.
בראשית שנות ה-90 זיהה המגזין, באמצעות כתבו בארצות הברית אוורט טרו (Everett True) את צמיחת סצנת הגראנג' של סיאטל והיה מהראשונים לסקר את הסגנון החדש. במקביל סיקר המגזין (באיחור ניכר לעומת ה-NME) את מוזיקת האינדי והבריטפופ המקומית, אולם סיקורו היה ביקורתי וכותביו ניתחו בחריפות ובגישה אקדמית קרירה ומרוחקת את שיריהן ותקליטיהן של להקות פופולריות כבלר ואואזיס, עובדה שלא סייעה לקירוב קהל צעיר ונלהב. אולם, במקביל לצניחה בפופולריות, נותר המגזין כ"מגזין של מוזיקאים" ואחד המדורים החשובים בו היה מדור בו חיפשו מוזיקאים נגנים-עמיתים לשם שיתוף פעולה ויצירת להקות. ראשית להקת סווייד ב-1989 הייתה דרך מודעה כזו, כך נוסדה גם אירייז'ר.
בשנת 1997 עזב אלן ג'ונס את המגזין ויחד עמו החלו כותבים נוספים לעבור לשלל יוזמות חדשות שפרחו אז. מכירות המגזין התדרדרו עד כדי סגירתו למעשה ואיחודו עם המר שביריביו, NME.
תיירי דובאי

יאנג בויז

בשנת 2005, דובאי החל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 17 כאשר שיחק בקבוצת אתלטיק אדג'מי מעיר הולדתו. ב-22 באוגוסט 2007, מועדון הכדורגל יאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית החתים דובאי לאחר שנתיים באדג'מי. בשנת 2008, דובאי בן ה-21 נפצע ולא יכל לשחק מספר חודשים. באמצע 2009, הוא חזר להתאמן עם הקבוצה. הוא עבר פרק זמן של 4 שנים במדי יאנג בויז וסיים עם 77 הופעות ושני שערים.

אודינזה

ב-2 ביולי 2011, חתם דובאי על חוזה של חמש שנים עם הקבוצה האיטלקית אודינזה מהסרייה א'.

סושו

ב-17 בינואר 2012, שישה חודשים לאחר שחתם באודינזה, הוא הושאל למועדון הצרפתי סושו עד לסוף העונה. בסיום העונה, סושו החליטה להפוך את ההשאלה למעבר קבוע והחתימה את דובאי על חוזה של ארבע שנים. לאחר עונה נוספת בסושו, עבר דובאי למועדון הכדורגל השווייצרי לוצרן לעונה אחת.

בני יהודה

ב-17 באוגוסט 2015, חתם דובאי בבני יהודה תל אביב. ב-22 באוגוסט, במשחק הבכורה שלו במדי בני יהודה כבש דובאי שער בניצחון החוץ 3-0 על מכבי חיפה. בהמשך העונה דובאי איבד את מקומו בהרכב ומיעט לשחק, ביולי 2016 בני יהודה הודיעה על שחרורו.

נבחרת חוף השנהב

ב-26 במרץ 2008, דובאי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הלאומית במשחק נגד תוניסיה.
Dragostea Din Tei

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי דן בלן, והגרסה המקורית של השיר בוצעה על ידי בלן, ארסניי טודירש, וראדו סרבו. הסינגל פורסם לראשונה בשנת 2003 ברומניה, שם הלהקה חיה ופעלה באותה תקופה, ובאביב 2004 ברוב מדינות אירופה, היכן שהפך ללהיט קיץ. 
גם בשנת 2006 היה השיר עדיין בחלק התחתון של מספר תרשימים בודדים במזרח אירופה.
הגרסה של O-Zone הייתה פופולרית ביותר ברחבי אירופה. גרסת כיסוי של השיר שהוציאה הזמרת הרומנייה היידוסי, שפרסמה את השיר באירופה בערך באותו זמן, הייתה פופולרית יותר באיטליה ובשוודיה, שם כבשה את ראש מצעדי הסינגלים.
Dragostea Din Tei אף עורר מספר קטעי וידאו פרודיים שהופצו באינטרנט, ובראשם הסרטון הפופולרי של גארי ברולסמה, "Numa Numa Dance", בו רקד לצלילי השיר שהתנגן. הסרטון, אשר הופיע לראשונה באתר הפלאש Newgrounds, הפך להיות בולט במיוחד, עד שעורר אינספור פרודיות של הווידאו עצמו בארצות הברית במהלך השנים מאז 2004.
בסך הכל, הסינגל הגיע למקום הראשון יותר מ-27 מדינות, ונמכרו למעלה מ-8 מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד מהסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.

הגרסה האנגלית

הגרסה האמריקנית של האלבום DiscO-Zone כוללת גרסה אנגלית של השיר שבוצע על ידי דן בלן ולוקאס פראטה. 
גרסה זו מתמקדת בשורה "It's me, Picasso" מהשיר המקורי על מנת לספק נושא עבור אמן שאיבד את המוזה שלו. בלן ופראטה ביצע את הגרסה האנגלית של Dragostea Din Tei ששמו "Ma Ya Hi" בתוכנית החדשות האמריקאית "The Today Show" ב-22 בפברואר 2005. 
שלא כמו ההקלטה המקורית, גרסה זו לא זכתה להצלחה רבה מדי, ומוקמה במקום ה-72 במצעד הבילבורד פופ 100.
נתב (מקצוע)

נתב הוא אדם המסייע בניווט כלי שיט גדולים בכניסה לנמל וביציאה ממנו, ובמקרים מסוימים אף באזורי שרטונות ואזורים אחרים שבהם יש סכנות לתנועה הימית.
את תפקיד הנתב ממלא רב חובל בדימוס המכיר את האזור היטב. חרף הסיכון הכרוך בו, התפקיד נחשב לנחשק משום שבדרך כלל משולמת בו משכורת גבוהה, ובניגוד לתפקיד רב חובל של אונייה, אינו מצריך היעדרות ממושכת מנמל הבית.
מרבית הנמלים מחייבים שימוש בשירותיו של נתב לכל תנועה של כלי שיט מעל גודל מסוים אל תוך הנמל ואל מחוצה לו. מבחינת המשפט הימי, הנתב רק מייעץ לרב החובל של כלי השיט עליו הוא עולה, למרות שהאחרון הוא תמיד הסמכות העליונה ובעל האחריות היחיד לבטיחות כלי השיט. בפועל, הנתב מורה בדרך כלל ישירות לצוות הגשר כיצד לתמרן את כלי השיט.
לרוב עולה הנתב לכלי השיט לפני כניסתו לנמל באמצעות "סירת נתב", כלי שיט ממונע שבאמצעותו מגיע הנתב לכלי השיט המנותב, אך במקומות מסוימים מקובל שימוש במסוק לצורך זה. לעיתים קרובות נדרש טיפוס של עשרות מטרים בסולם חבלים לצורך מעבר מסירת הנתב לסיפון כלי השיט הגדול, פעולה מסוכנת בכלל ופרט מכיוון שהדבר מתבצע גם בתנאי ים קשים, כל עוד לא הופסקה פעילות הנמל.
הנתב מנווט את הספינה מתוך ניסיונו והיכרותו המעמיקה עם האזור שבו הוא פועל, ומסייע למנוע תאונות העלולות להיגרם מחוסר היכרות של צוות הספינה עם מכשולי הניווט במקום. לאוניות מטען גדולות דרוש מרחק של מספר קילומטרים כדי לעצור, וכל טעות של הצוות עלולה להסתיים בנזק עצום. לפיכך, לתפקיד הנתב חשיבות רבה לכניסה ויציאה בטוחה של כלי שיט מהנמל.
הידרוסטטיקה

לחץ הידרוסטטי (לחץ זורמים במנוחה)

לחץ הידרוסטטי - לחץ הנוצר על ידי זורם (נוזל או גז), המצוי בשיווי משקל סטטי (במנוחה), בהשפעת שדה כבידה (בניגוד ללחצים הנוצרים בהשפעת זרמים, גלים או מערבולות).
כחלק מההנחות בבסיסה של הידרוסטטיקה, לחץ זה הוא איזוטרופי בזורם.
לחץ הידרוסטטי קיים גם בחישובים  גיאומכניים (לדוגמה בחישוב יציבות של יסודות), כיוון שמי תהום מתנהגים באופן הידרוסטטי.

ציפה

ניתן להבין את חוק הציפה של ארכימדס, כנובע מהפרש בין הלחצים ההידרוסטטיים אותם מרגיש גוף השקוע (באופן מלא או חלקי) בזורם.
הפרש לחצים זה יוצר את כוח הציפה - כוח המתנגד לכוח המשיכה, וגודלו כמשקל הזורם אותו הגוף דוחה (כלומר שווה למשקלו של זורם שנפחו כנפח הגוף השקוע, ושצפיפותו כמו של הזורם שמסביב לגוף).