google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב ג. רוזנברג

חייו

יעקב ג. רוזנברג נולד ב-1922 בלודז' פולין והיה הבן הצעיר במשפחה בת למעמד הפועלים. אביו ואמו עסקו בטקסטיל. הוא למד בבית ספר של הבונד בלודז'. אחרי שהגרמנים כבשו את העיר הוא היה בגטו שהוקם בשכונת המגורים שלו באלוט. בגטו התגוררו בדירה אחת הוא, הוריו, שתי אחיותיו והבנות שלהן עד שנשלחו לאושוויץ. כל בני משפחתו, מלבדו ואחותו שהתאבדה שם אחרי כמה ימים, הומתו בגז ביום בו הגיעו למחנה. הוא שהה באושוויץ חודשיים ואחרי כן במחנות ריכוז שונים.
במאי 1945 הוא שוחרר והועבר למחנה עקורים באיטליה. שם הוא פגש והתחתן עם אסתר לאופר ששרדה שמונה מחנות ריכוז. ב־1948 היגר הזוג לאוסטרליה ובה נולד ילדם היחיד.
ב־2006 זכה בפרס ניו סאות' ויילס על כתיבה שאינה סיפורת וב־2007 בפרס הביבליוגרפיה הלאומי על ספרו ממזרח לזמן.
רוזנברג נפטר ב-2008 בגיל 86 במלבורן.
דניאל קפלן

ביוגרפיה

דניאל קפלן נולד ב-1906 בעיר אוגוסטוב שבמזרח פולין, למשפחה ציונית אמידה. את מלחמת העולם הראשונה, שבה איבד אח, העביר יחד עם משפחתו בנדודים בין פולין לליטא.
בשנת 1922 למד צילום ולאחר שנה הצטרף לתנועת החלוץ ועבר הכשרה בקבוצת ההכשרה שחריה שבפולין לשם קבלת סרטיפיקט (אשרה) לעליה לארץ ישראל, שם גם למד את מקצוע הצילום. בשנת 1927 יצא בדרכו ארצה. על מנת להימנע ממעצר וגיוס, חצה את הגבול לצ'כיה באופן בלתי חוקי, עבר את הגבול לאוסטריה אך שם נתפס ונעצר. דניאל ישב בבית הסוהר במשך שנה בהמתנה לקבלת האשרה לעליה ושיחרורו מבית הכלא האוסטרי. ביולי 1929 הגיע האישור והוא הפליג לנמל יפו. עם הגעתו עבד בנטיעת פרדסי חבקין ברמן בפתח תקווה ובדצמבר 1929 הגיע, רכוב על חמור ומצויד במצלמתו, למושבה הצעירה, כפר-סבא.
בשנת 1930 הקים את חנות הצילום הראשונה בעיר "הצלמניה של ד. קפלן" ברחוב השרון (לימים רחוב וויצמן) שהמשיכה לפעול במשך 50 שנים בעיר.
בשנת 1933 התחתן עם רחל לבית רוזנברג במושבה,בה בנו את ביתם ובה נולדו שני בניהם, משה (1935) ועודד (1941) ובה חי ופעל עד יומו האחרון.
דניאל צילם את תושבי העיר בסטודיו הקטן שבחנותו והרבה לצאת לרחבי העיר והאזור לתעד את התפתחותו ואת אנשיו. בין המקומות הנוספים שתיעד היו רמת הכובש, מגדיאל (לימים חלק מהוד השרון) ועוד רבים מישובי הסביבה. בתצלומיו תיעד את בניין המושבה והעיר כפר סבא, ההתמודדות במאורעות ובמלחמות, ילדי בית הספר והגנים, היבול החקלאי, ביקורים חשובים בעיר (דוד בן-גוריון ואחרים), הפגנות נגד השלטון הבריטי ועוד.
בנוסף, היה דניאל חבר בארגון ההגנה ובמטבח ביתו הותקן סליק להסתרת נשק.
בשנת 1981, כשפרש מעבודתו, תרם את אוסף התצלומים לעיריית כפר סבא, ללא כל תמורה. הוא האמין שהזדהות עם העבר ושורשיו תתרום לחיזוק הזהות של הדורות הבאים. תצלומיו הרבים מעטרים את אולם בית העירייה, אולם הכניסה של בית ספיר ועוד אתרים נוספים בעיר ובאזור השרון בו פעל. תמונותיו של דניאל קפלן זכו לפרסום בתערוכות המוצגות במוזיאון הארץ, מוזיאון ההגנה, בבית התפוצות ובלוחמי הגטאות וחלקן אף זכו בפרסים (אורזי התפוזים משנת 1935, משמרות המחאה של הסופרים לעבודה עברית מ-1934)
300 מתצלומיו של דניאל קפלן נסרקו על ידי לשכת העיתונות הממשלתית והם מופיעים באוסף התמונות הלאומי של מדינת ישראל.
ב 12 ביוני 2018 נחנכה על שמו של דניאל קפלן סימטה בשם "סמטת הצלם קפלן". הסמטה מחברת בין רחוב אהרונוביץ' לרחוב ארלוזורוב והיא ממוקמת מול אהרונוביץ' 19 - ביתם של דניאל קפלן ומשפחתו.
קפיצה למים מגובה

קפיצה למים מגובה היא ספורט אתגרי אשר המשתתפים בו מבצעים קפיצה למים מגבהים גדולים או קיצוניים במיוחד. הקפיצה יכולה להיעשות ממקפצה קשיחה או מצוק, כפעלול או במסגרת תחרות. בדרך כלל הקפיצה היא למי הים או לאגם.
לראשונה נכנס ענף זה למסגרת הרשמית של אליפות העולם בשחייה באליפות בברצלונה בשנת 2013. במסגרת האליפות הגברים קופצים מפלטפורמה של 27 מטר והנשים קופצות מפלטפורמה של 20 מטר. עומק הבריכה המינימלי עומד על חמישה מטרים. 
בזמן הקפיצה המתחרים נדרשים להפגין אקרובטיקה באוויר וכניסה נקייה למים בסיום הקפיצה. הכניסה למים היא דרך הרגליים בגלל הסיכון הכרוך בכך. בתחרויות רשמיות מחכים לקופצים צוללנים המוודאים שהם לא נפגעו, ומחלצים אותם אם יש צורך בכך. ביצועי המתחרים מוערכים על ידי שופטים, אשר מעניקים להם ציונים. ציוני השופטים, בשילוב עם דרגת הקושי של הקפיצה, קובעים את הניקוד של כל קפיצה. את התחרות מנצח הקופץ שזכה לניקוד מצטבר הגבוה ביותר לאחר מספר קבוע מראש של קפיצות.
לאן פרחו הפרפרים

רקע

האלבום הוא שיתוף הפעולה השישי של איינשטיין עם שם טוב לוי, שהלחין כמחצית מהם ועיבד והפיק מוזיקלית את כולם (פרט ל"האור בקצה" שעיבד יחד עם יהודה פוליקר ו"שלום חבר" שעיבד שלום חנוך). עוד כתבו לחנים לאלבום יהודה פוליקר, ברי סחרוף, עוזי חיטמן ושלום חנוך. מילותיהם של שלושה שירים נכתבו על ידי איינשטיין, ובנוסף כתבו לאלבום יהודה פוליקר ויעקב גלעד, אהוד מנור, יעקב רוטבליט, אילן גולדהירש, לאה גולדברג ועוזי חיטמן, שכתב את השיר "עכשיו התור לאהבה" (ובהמשך אף ביצע אותו סמוך למותו).
אווירת האלבום היא נוגה, אם כי לא מדכאת אלא, כדברי מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, נוסכת תקווה ונחמה. התקליט מושפע עמוקות מרצח רבין ומספר שירים בו מתייחסים לרצח ולאווירה בעקבותיו באופן ישיר ("שלום, חבר", "האור בקצה", "קשה לכתוב דמעות", "זה פתאום נפל עליה" המוקדש ללאה רבין). שירים נוספים מתייחסים למצבו של האדם המזדקן ולחיים של זוגיות ואהבה בגיל מבוגר. 
שיתוף הפעולה של איינשטיין וחנוך בשיר "שלום חבר", היה שיתוף הפעולה הראשון שלהם לאחר 17 שנה. חיבור מחודש זה הוביל להקלטת האלבום המשותף "מוסקט", שראה אור שנתיים מאוחר יותר.
באלבום זה ויתר איינשטיין לראשונה על הר' הלשונית (וזאת על אף שלא השתמש ב-ר' לשונית כלל באלבומי הילדים שלו "הייתי פעם ילד" ו"האריה היונה ותרנגולת כחולה").
ברכות הראייה

ברכות הראייה הן קבוצת ברכות אשר יש לברכן (בעיקר) למראה אירועים או תופעות טבע היוצאים מגדר הרגיל, או המתרחשים לעיתים רחוקות או נדירות במיוחד.

כללי ברכות הראיה

ברכות הראייה נאמרות בשל ההתפעמות, ההתרגשות, או התרוממות הרוח הנלווית למראה או לאירוע, ועל כן נפסק בהלכה כי יש לברכן רק בגין אירוע או מראה מיוחד ויחודי המעורר תחושות כאלה אצל רוב בני האדם. סייג נוסף הוא כי הברכה נאמרת רק כאשר המברך לא ראה את אותו אירוע או מראה במשך שלושים הימים האחרונים.
בגלל הספק האם מראות מסוימים אכן גורמים לרוב בני האדם את אותן תחושות ההתרגשות או התרוממות הרוח, ולאור כלל ה"ספק ברכות להקל", חלק מהן אינן נוהגות כלל בזמננו.
יוסי שטרית (שף)

ביוגרפיה

שטרית גדל במעלות-תרשיחא ולמד בבית ספר אורט בעיר, בנם של פאני ודוד שטרית, ילידי מרוקו. את שירותו בצה"ל העביר בבסיס מרכז ההובלה, שם שירת כטבח.
אחרי שחרורו מצה"ל עבד כטבח במסעדות בצפון ישראל ונסע ללימודי קולינריה במוסד צרפתי ליד פריז. לאחר חצי שנת לימודים שב לישראל, והחל לעבוד במסעדת "לחם ארז" של ארז קומרובסקי בהרצליה. לאחר מכן עבר למסעדת "ארטישוק", ואז עבד כסו-שף במסעדת "רפאל" של השף רפי כהן.
המסעדה הראשונה שפתח היא "ויולט", מסעדה בסגנון צרפתי במושב אודים, אך היא נסגרה לאחר חמש שנים. לאחר סגירת המסעדה באודים קיבל לאחריותו את מסעדת "קיטשן מרקט" בנמל תל אביב.
פתח את "לאונזה" - בר-מסעדה קולינרי ביחד עם קבוצת קיטשן מרקט ביפו.
בשנת 2015 פתח את מסעדת "משייה" במלון מנדלי בתל אביב, מסעדה ישראלית בדגש על אוכל מהמטבח המרוקאי.
החל מהעונה השלישית, ששודרה ב-2018 ברשת 13, החל לכהן כשופט בתוכנית הריאליטי "משחקי השף" במקום השף מאיר אדוני (זאת לאחר שבשנת 2015 ניסה שטרית להתקבל כשופט, אך לא התקבל).
שטרית נשוי לנעמה ואב לשניים. הוא מתגורר בהוד השרון.
דרורה דומיני

ילדותה

דומיני נולדה בקיבוץ מרחביה בשנת 1950 להורים ממייסדי הקיבוץ. נושא חוויות הילדות בקיבוץ הוא אחד מהנושאים המרכזיים המלווים את עבודתה של דומיני מראשיתה ועד היום.

לימודים

בשנת 1972, לאחר שיחרורה מצה"ל, עזבה דומיני את הקבוץ ויצאה ללימודי אמנות בחו"ל. את הכשרתה קיבלה דומיני באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי בויסקונסין שבארצות הברית, ולאחר מכן בקולג' לאמנות בצ'לטנהם שבבריטניה. את לימודיה סיימה בשנת 1980 באקדמיה לאמנות סנט מרטין שבלונדון.

יצירה

העבודות שיצרה דומיני בתקופת לימודיה מתאפיינות בעיסוק בנושא העקירה, אותו חוותה לא רק כסטודנטית ישראלית בניכר, כי אם גם מעצם העובדה שעזבה את קיבוצה ומקום ילדותה. בתקופה זו התנסתה דומיני בשלל טכניקות ובהן ציור, פיסול על גבי ציור, פיסול, מודלים אדריכליים וגאומטריים וביצירת מבנים קונסטרוקטיביים שליוו גם בשנות ה-80 של המאה ה-20. גם בהמשך עבודותיה משנות ה-90 ועד היום ממשיכה דומיני להתייחס לנושאים המיתיים שהעסיקו אותה מראשית דרכה, כך בין השאר עסקה באנדרטאות ובפסלו של יצחק דנציגר "נמרוד" ועוד. בשנת 2002 הוציאה דומיני בשיתוף הצלמת פראנס לבה-נדב את הספר "כל מקום: נוף ישראלי עם אנדרטה". ספר זה מסכם פרויקט רחב היקף של צמד האמנויות בהן הגישו פרשנות חדשנית לאנדרטאות הרבות המפוזרות ברחבי ישראל.
בשנת 2007 זכתה בפרס שר המדע התרבות והספורט, נימוקי השופטים מבטאים את ייחודה של דומיני בשדה האמנות הישראלי: "[דומיני] הביאה איתה שפת פיסול פורמליסטית שעברה, מהר למדי, הסבה לדיבור תלת-ממדי על תרבות, על ביוגרפיה ועל זהות. דרורה דומיני הוכיחה יכולת התחדשות בפיתוח חומרים לא-שגרתיים ובניסוח דימויים טעונים".
בפברואר 2008 הציגה דומיני את תערוכתה "ציפורים נגזרות", בגלריה גורדון. בשנת 2009 הוצב פסל חוצות עשוי ברונזה, לזכר רצח חיים ארלוזורוב במקום בו נרצח על חוף ימה של תל אביב (כיום בסמוך למרינה). בשנת 2010 הציגה בסדנא לאמנות בראשון לציון עבודות שנוצרו באמצע שנות ה-80 והוצגו במקום באותה העת, לצד עבודה חדשה שנוצרה במשותף עם ילדים. בקיץ 2011 הציגה את התערוכה "משחק קבוצתי", שהורכבה בעיקר מעבודות על נייר בגלריה ברבור בירושלים.

הוראה

עם שובה של דומיני לישראל בשנת 1980, פנתה להוראת האמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים. שם הצטרפה לסגל ההוראה של המחלקה לאמנות, בו היא חברה בכירה עד היום. במסגרת תפקיד זה העמידה דומיני אלפי תלמידים. בין השאר היא לימדה פיסול, ציור ותולדות האמנות הישראלית (לצד האמן דוד גינתון).
ההד

ההד היה ירחון בעל אופי דתי/חרדי לאומי, שראה אור בירושלים בשנים 1953-1925. 
את כתב העת מימן האגף החרדי של קרן קיימת לישראל. העורך הראשון היה הרב חנוך הניך בורנשטיין, ולאחריו שימש בתפקיד במשך כעשרים וחמש שנים הסופר ואיש הרוח ר' בנימין, שאף כתב לא מעט מן הכתובת והמאמרים שהופיעו בעיתון בשנים הראשונות. אופיו של הירחון היה ייחודי, והוא עסק בו בזמן בסוגיות דתיות, לאומיות, יישוביות ופוליטיות. אחת ממטרותיו העיקריות הייתה לקרב את הציבור היהודי האורתודוקסי לעשייה הציונית והלאומית בארץ ישראל, ומסיבה זו תמכו בהפקתו קרן קיימת לישראל וקרן היסוד. 
הגיליונות הראשונים הודפסו במכונת כתיבה פשוטה. בהמשך החל להיות מודפס בבתי דפוס בירושלים. בשנת 1932 גדל מספר העמודים ל-32 בגיליון והעטיפה הוחלפה לאיכותית יותר ועליה גם פרסומות. בשלב מסוים הובטחה לחותמים על כתב העת מתנה מיוחדת - אחד מספריו של רבי בנימין.
המאמרים שפורסמו בכתב העת הוקדשו לדמויותיהם של רבנים ואישי ציבור שהזדהו עם התנועה הלאומית היהודית ועם מטרותיה; לתיאור הקמתם של מוסדות דת, חינוך ומדינה בארץ ישראל; לדיונים אידאולוגיים בנושא השפה העברית, התנועה הציונית הדתית, המעש ההתיישבותי הציוני בארץ ישראל ועוד. בין הכותבים היו אישים דוגמת הרב אברהם יצחק הכהן קוק וש"י עגנון. תפוצתו של ההד הייתה בחלק מן השנים רחבה למדי, והוא הופץ גם בקהילות יהודיות באירופה, בארצות הברית ובדרום אמריקה.
הילה להב

הילה להב (נולדה ב-1985 בזכרון יעקב) היא משוררת ונגנית חלילית.

ביוגרפיה

להב החלה לכתוב בגיל צעיר מאוד, ובגיל 18 פרסמה לראשונה משיריה בכתב העת מטעם בעריכת יצחק לאור, בו המשיכה לפרסם עד לסגירתו בשנת 2011. שיריה התפרסמו בהמשך גם בכתב העת הו!.
בשנת 2012 יצא לאור ספרה הראשון, "יחידה", במסגרת סדרת ריתמוס לשירה בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2014 יצא לאור ספרה השני "עד הבֹקר", גם הוא בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר ערוך כפואמה בהשראת סיפור פילגש בגבעה, וזכה לשבחי המבקרים על מקוריותו ועוצמתו.
בשנת 2019 יצא לאור ספרה השלישי "גג עץ", אף הוא בסדרת ריתמוס לשירה.
אמיל זומרשטיין

אמיל זומרשטיין (פולנית: Emil Sommerstein;‏ 6 ביולי 1883–1957), היה עסקן ומדינאי יהודי-פולני.

חייו

זומרשטיין נולד בגליציה. הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בלבוב. בשנת 1922 נבחר לראשונה לסיים וכיהן כחבר הפרלמנט עד 1927 ובשנית בין השנים 1929–1939. במסגרת פעילותו הציבורית הוקמה על ידו ההתאחדות הראשונה לחקלאים יהודים ובשנת 1933 הוא היה שותף לייסוד הוועד האנטי-היטלראי בוורשה. בעקבות סיפוחה של לבוב לרוסיה הסובייטית, זומרשטיין אירגן את הוועד לסיוע ליהודים פליטי גרמניה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, נאסר זומרשטיין על ידי הנקו"ד ונשלח לגולאג. עם שחרורו ב-1944 הוא היה בין מייסדי הוועד של יהודים-פולנים בברית המועצות. על ידי אותו ועד הוקם הוועד הפולני לשחרור לאומי, שהיווה ממשלה זמנית של פולנים בברית המועצות, וזומרשטיין שימש שר לענייני יהודים והופקד כממונה על פיצויי מלחמה. בשובו לפולין באותה שנה נבחר ליו"ר הוועד המרכז של יהודי פולין.
בשנת 1946 השתתף זומרשטיין במשלחת יהודית לארצות הברית, ונותר לחיות בה עד לפטירתו. הוא נפטר ב-26 במאי 1957, במדינת ניו יורק העליונה.
זכוכנים

ביולוגיה

הזכוכנים יחסית נדירים ונמצאים בעיקר בעומקים של 450 עד 900 מטר מלבד המין Oopsacas minuta שגדל במים רדודים. הם נמצאים בכל האוקיינוסים בעולם אך נפוצים יותר באזור אנטארקטיקה.
צורתם כעין כוס, וגובהם 10 עד 30 סנטימטרים, צבעם חיוור (לבן או אפרפר). השלד שלהם בולט ועשוי שבכה מוצקה עשויה מחטי צורן דו-חמצני מאוחות. הגוף יחסית סימטרי ובעל חלל מרכזי גדול שפתוח במינים רבים לסביבה החיצונית דרך מסננת עשויה ממחטי השלד. שלא כמו ספוגיים אחרים הם נוטים להימצא כפרטים בודדים ולא ליצור מושבות מאוחות.
רוב גופם עשוי מתאי ענק מרובי גרעינים (Syncytium). בקבוצה מופיעים במקום תאי האפידרמיס, שישנם בקבוצות אחרות של ספוגיים, רשת של תאים גדולים, מרובי-גרעינים ודמויי-אמבה, מבעדם עוברות מחטי השלד. שלא כמו ספוגיים אחרים, אין לזכוכנים יכולת התכווצות.
הזכוכנים מסוגלים, בעזרת מערכת ייחודית, להוליך זרמים חשמליים דרך גופם ובכך לאפשר להם להגיב במהירות לגירויים חיצוניים. לזכוכנים כגון Euplectella aspergillum יש ציצת סיבים המשתרעים כלפי חוץ כמו כתר הפוך בבסיס השלד שלהם. אורכם של סיבים אלו הוא 50-175 מילימטרים ועוביים כשל שערה אנושית.
יצורים אלה חיים במשך הרבה מאוד זמן, אבל הגיל המדויק שלהם קשה למדידה. מחקר אחד המבוסס על מודלים העריך את גילה המשוער של דגימה של Scolymastra joubini בכ-23,000 שנים, שנחשב לבלתי אפשרי. מיני המים הרדודים של זכוכנים נדירים מאוד ברחבי העולם. באנטארקטיקה שני מינים נמצאו במים רדודים של 33 מטר מתחת לקרח. באחד מהמינים בים התיכון מופיע במים רדודים של 18 מטר במערה עם עלייה של מים קרים ממעמקי הים.
דתות דהרמיות

דתות דְהַרמיות הן משפחה של דתות שמקורן בתת היבשת ההודית. משפחה זו כוללת את ההינדואיזם
ואת 3 הדתות שצמחו ממנה: בודהיזם, ג'ייניזם וסיקהיזם. דתות הדהרמה הן אחת מתוך שתי האסכולות העיקריות של דת בעולם כיום, לצד דתות אברהמיות. התאולוגיה והפילוסופיה של הדתות הדהרמיות מתמקדות במושג הדהרמה (Dharma), מונח בסנסקריט המציין "צו קבוע, חובה, חוק", במיוחד במובן הרוחני של "חוק טבע, מציאות". רוב השפעתן של דתות אלו הוא בתת-היבשת ההודית, מזרח אסיה ודרום מזרח אסיה, והן בעלות השפעה גם בחלקים אחרים בעולם. דתות דהרמיות אלו קשורות זו בזו באופן הדוק.

מקורות והיסטוריה

מקורן של הדתות הדהרמיות, בעיקר הינדואיזם, נובע מהדת הוודית של ההינדו-איראנים, אשר ייסדו את הציוויליזציה הוודית - אחת מתרבויות העתיקות בהודו ובעולם. הציבליזציה נקראת וודית על שם 4 הוודות כלומר, ריג ודה, יאג'וּר ודה, סאמה ודה, ואתהרוה ודה אשר מרכיבות את הטקסט הקדוש להינדואיזם. שורשי המנהגים של הדת הוודית, הם בדת ההינדו-איראנית אריאן, ממנה צמחה גם האמונה הזורואסטרית. המייסדים של כל הדתות הדהרמיות היו הינדים רבי השפעה שחקרו והתמקדו בהיבטים מסוימים של ההינדואיזם כדי ליצור מערך אמונות מובחן.
באסטה ריימס

ביוגרפיה

טרוור סמית נולד בברוקלין, ניו יורק להורים מוסלמים ג'מייקנים. בגיל 12 עבר עם משפחתו ליוניונדייל, פרבר של ניו יורק, שם גדל.
בשנת 1991 הוא נזרק מבית הספר והחל לעסוק במוזיקה.

קריירה מוזיקלית

סמית' החל את הקריירה שלו בגיל 17 בהרכב לידרס אוף ניו סקול. ההרכב חתם בחברת התקליטים אלקטרה רקורדס והחלו להופיע כלהקת חימום בסיבוב ההופעות של פאבליק אנמי שם גם סמית' קיבל את הכינוי שלו 'באסטה ריימס' מצ'אק די, חבר בהרכב פאבליק אנמי.
ההרכב הוציא אלבום בכורה בשנת 1991 בשם "A Future Without a Past" ואת האלבום השני "T.I.M.E. (The Inner Mind's Eye)" בשנת 1993. זמן קצר לאחר צאת האלבום התפרק ההרכב בגלל חילוקי דעות ועימותים בין חברי הלהקה.
אחרי פירוק ההרכב באסטה הוא היחידי שהמשיך לעסוק במוזיקה ובשנת 1994 הקים לייבל משלו שעם הזמן הפך לחברת תקליטים, פליפמוד אנטרטיינמנד רקורדס.
בשנת 1996 יצא אלבום סולו הראשון שלו "The Coming" בחברת התקליטים 'אלקטרה רקורדס'. האלבום הצליח מאוד ומכר פלטינה.
שני סינגלים יצאו מהאלבום הזה: "Woo Hah!! Got You All in Check" שהצליח מאוד והסינגל השני, "It's a Party" שהצליח מעט פחות.
בשנת 1997 יצא האלבום השני שלו, "When Disaster Strikes". האלבום הצליח למכור הרבה העתקים ונחשב להצלחה גדולה. שני הסינגלים מתוכו הצליחו מאוד: "Put Your Hands Where My Eyes Could See" ו-"Dangerous".
בשנת 1998 הוא הוציא לאור את אלבום הסולו השלישי שלו "E.L.E. (Extinction Level Event): The Final World Front". מתוכו יצאו שני סינגלים: "Gimme Some More" והדואט עם ג'נט ג'קסון, "What's It Gonna Be?!".
בשנת 1999 באסטה ריימס נעצר על ידי המשטרה על אחזקת אקדח ללא רישיון וקיבל 5 שנות מאסר על תנאי. חברת התקליטים 'אלקטרה רקורדס' נבהלו מההד התקשורתי השלילי שהיה סביבו באותו זמן והפחיתו לו את שעות ההקלטה באולפן. הדבר גרם לזעם מצד באסטה ריימס שרצה לעזוב את החברה אך נאלץ לשחרר עוד אלבום ב'אלקטרה'. בשנת 2000 הוא הוציא לאור את האלבום 'Anarchy' דרך אלקטרה ומיד עזב את חברת התקליטים וחתם על חוזה בחברת ג'יי רקורדס.
בשנת 2001 הוא הוציא אלבום אוסף שכלל את הלהיטים הגדולים ביותר שלו. זה היה אלבום הראשון של באסטה בחברת התקליטים החדשה שלו, 'ג'יי רקורדס'.
מאוחר יותר באותה שנה יצא אלבום החמישי שלו "Genesis" שכלל בתוכו שיתופי פעולה עם פי דידי, מרי ג'יי בלייג' וקליס, פארל וויליאמס ועוד.
שני סינגלים יצאו מתוך האלבום: ""Break Ya Neck" ו- "Pass The Courvoisier Part 2" שהצליח היטב גם באירופה והגיע לעשרת הגדולים במצעד של בריטניה. למרות הצלחת הסינגלים האלבום לא מכר כמו קודמיו.
בשנת 2002 יצא אלבום הסולו השישי שלו, " It Ain't Safe No More". לעומת האלבום הקודם האלבום הזה הצליח היטב במכירות כמו גם שני הסינגלים בו: "I Know What You Want"- דואט עם מריה קארי ו- "Make It Clap".
בשנת 2004 באסטה עזב את 'ג'יי רקורדס' וחתם ב'אפטרמת' אנטרטיינמנט/אינטרסקופ רקורדס, שתיהן בראשותו של ד"ר דרה.
האלבום השביעי שלו, "The Big Bang" שיצא בשנת 2006 הוא האלבום המצליח ביותר שלו אי פעם. האלבום הצליח למכור 209,000 העתקים בשבוע הראשון, הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200 ולמקום ה 19 במצעד הבריטי (הדירוג הגבוה ביותר שלו במצעד הבריטי). לפני שהאלבום יצא, מספר שירים שלו דלפו לאינטרנט ועל כן הוא נאלץ להוציא מספר שירים מהאלבום ולהקליט חדשים ברגע האחרון.
ביולי, 2008 באסטה ריימס עזב את אינטרסקופ ואפטרמת' בגלל חילוקי דעות.
ב-19 במאי 2009 יצא האלבום השמיני שלו, "Back on My B.S" בחברת התקליטים יוניברסל רקורדס.
תהילה סלע

תהילה סלע היא דוגמנית עבר ישראלית.

ביוגרפיה

תהילה סלע "זלצבוך" נולדה לאם רוקחת ואב מהנדס.
בתחרות מלכת היופי של ישראל 1969 הוכתרה כ"נערת ישראל", וסגנית מלכת היופי.
ייצגה את ישראל בטקס בחירת מיס עולם, ועלתה לשלב חצי הגמר של חמש עשרה המועמדות הסופיות.
כדוגמנית בין היתר היא לקחה חלק בתצוגת אופנה שנערכה בחדר האוכל של קיבוץ גניגר
שירתה בצה"ל כמורה חיילת. לאחר שחרורה למדה ספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. היא עבדה כמנהלת יחסי הציבור של הקונגרס היהודי האמריקאי, וארגנה מדי שנה מסיבה במלון דן בתל אביב לצעירים יהודים מארצות הברית שבאו לטייל בישראל.
הייתה נשואה לאברהם טמיר עד לפטירתו ב-2010. נולדו להם שני ילדים.
ג'נט בייקר

קורות חיים

ג'נט בייקר נולדה בהאטפילד, דרום יורקשייר. בשנת 1956 הופיעה לראשונה על הבימה עם מועדון האופרה של אוניברסיטת אוקספורד בתפקיד מיס רוזה ב-"הסוד". אותה שנה הופיעה לראשונה גם בפסטיבל גליינדבורן. ב-1959 שרה את אדוויגה ב"רודלינדה" של הנדל; תפקידים אחרים מאופרות של הנדל שביצעה היו אריודנטה (1964) ואורלנדו (1966), ששרה במכון בארבר בברמינגהם.
עם "להקת האופרה האנגלית" בפסטיבל אלדבורו שרה בייקר את דידו ואניאס של פרסל בשנת 1962, פולי (בגרסה של בריטן ל"אופרת הקבצנים") ולוקרציה. בגליינדבורן הופיעה שוב כדידו (1966), כדיאנה/יופיטר (ב"לה קאליסטו" של פרנצ'סקו קאוואלי) וכפנלופ (ב"שיבת אוליסס למולדת" של מונטוורדי. עם האופרה הסקוטית שרה את דוראבלה ב"כך עושות כולן" של מוצרט, דידו, אוקטביה, המלחין ב"אריאדנה בנקסוס" של ריכרד שטראוס ואורפיאו ב"אורפיאו ואאורידיצ'ה" של גלוק.
ב-1966 הופיעה בייקר לראשונה בתפקיד הרמיה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון והמשיכה להופיע שם כדידו של ברליוז, קייט ב"אוון וינגרייב", ויטליה ואידאמנטה של מוצרט, קרסידה של וולטון ואלצ'סטה של גלוק (1981). עם האופרה האנגלית הלאומית שרה את פופיאה, את מרי סטיוארט של דוניצטי, שרלוט ב"ורתר" של ז'יל מאסנה ואת התפקיד הראשי ב"יוליוס קיסר" של הנדל.
במקביל הרשימה לא פחות את קהל המאזינים באולמות הקונצרטים, הן בתפקידי אורטוריות והן ברסיטלים לקול סולו. בין הישגיה הזכורים ביותר הקלטותיה בתפקיד המלאך ב"חלומו של גרונטיוס" של אלגר, בניצוח סר ג'ון ברבירולי בדצמבר 1964 וסר סיימון ראטל עשרים שנה אחר כך; הופעתה ב"תמונות ים" של אלגר, שהוקלטה גם היא עם ברבירולי, והקלטת ביצוע הבכורה של אורטוריית חג המולד "הודיה" של ראלף ווהן ויליאמס משנת 1965, בניצוח סר דייוויד וילוקס. בייקר קצרה שבחים רבים עם על שירת ה"רפסודיה לאלט" ולידר רבים של יוהנס ברהמס.
בשנת 1982 פרשה בייקר מן האופרה, אחרי ששרה את "מרי סטיוארט" באופרה הלאומית האנגלית ואת "אורפיאוס" של גלוק בגליינדבורן. היא הוציאה ספר זכרונות בשם "סיבוב שלם" בשנת 1982 ונבחרה לנשיאות אוניברסיטת יורק בשנת 1991. בתפקיד זה החזיקה עד 2004, אז החליף אותה גרג דייק.
ג'נט בייקר קיבלה תואר דיים בשנת 1976 והייתה לחברה במסדר כבוד בשנת 1993.
הכבוד של מרציאנו

תקציר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הסדרה מגוללת את סיפורם של שתי משפחות פשע מאורגן יריבות, משפחת מרציאנו ומשפחת ברדוגו וביניהן עומד בתווך המפלג לפשיעה מאורגנת של "היחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה" (היאחב"ל).
נמרוד (טיל)

נמרוד 3

התעשייה האווירית חשפה את הטיל נמרוד 3 בתערוכת יורוסאטורי 2008. לטיל טווח ארוך לעומת הדגמים הקודמים - 50 ק"מ. הטיל משלב הנחיית GPS ולייזר. טיל זה מבוסס על מערכת רקטות לטווח ארוך שפותחה על ידי התעשייה הצבאית.
חורחה אקוניה

ביוגרפיה

אקוניה החל את דרכו המקצועית בקבוצת אוניון אפסניולה הצ'יליאנית בשנת 1999 ולאחר עונה זו עבר לקבוצת אוניברסידד קאתוליקה, אחד המועדונים הגדולים בצ'ילה, בו הוא שיחק שלוש שנים.  בשנת 2002 אקוניה חתם בקבוצה ההולנדית פיינורד, אחת משלוש הקבוצות החזקות בהולנד ביחד עם אייאקס אמסטרדם ופ.ס.וו. איינדהובן.  אקוניה חזר לאחר שתי עונות בהולנד לקבוצת אוניברסידד קתוליקה וכן חזר להולנד לשחק במדי קבוצת ר.ב.ס. רוזנדאל.  
לאקוניה היו מספר הצעות בתחילת שנת 2006 מקבוצות וויגאן אתלטיק ובלקבורן רוברס האנגליות וכן מקבוצת לאציו האיטלקית אך לבסוף הוא חתם בקבוצת אוניברסידד דה צ'ילה הצ'יליאנית.  ב-26 ביוני 2007 חתם אקוניה במדי קבוצת מכבי נתניה הישראלית אך סירב להגיע לשחק במדי הקבוצה ונשאר באוניברסידד דה צ'ילה.
שוג'י

שוג'י (ביפנית: 障子), באדריכלות יפנית, הוא דלת, חלון, או חוצץ העשוי נייר שקוף המחובר למסגרת עץ התומכת בסבכת עץ או חזרן.
מרבית השוג'י הם דלתות הזזה, ובכך חוסכות מקום. כיום נעשה שימוש בשוג'י בבתים מסורתיים ובבתים מודרניים כאחד, בעיקר בוואשיצו - חדר בסגנון יפני. בניגוד לעבר, כיום לא משמשים השוג'י בתור קיר חיצוני, אלא בתור קיר הפרדה בתוך הבית או כחלון.
אולוג בג

המרכז המדעי של אולוג בג

כדי לפרוץ ולהפיץ את נושא האסטרונומיה התחיל אולוג בג בשנת 1417 לבנות מרכז מדעי ברמה גבוהה. המרכז המדעי הוקם ברובע הרג'יסטאני בסמרקנד ובנייתו הושלמה בשנת 1420. אולוג בג הזמין למרכז המדעי כ-60 מדענים כולל את קאדי זאדה (מתמטיקאי מוסלמי שכתב פרשנויות ועבודות על מתמטיקה ואסטרונומיה) ואת אל-קאשי (מתמטיקאי מוסלמי). אולוג בג אירגן מפגשים בנושא חקר האסטרונומיה.

תוצאות מטבלאות התצפיות

התוצאות הטריגונומטריות שהוצגו על ידי אולוג בג כוללות טבלאות של סינוס וטנגנס בהפרשים של מעלה אחת. הטבלאות הללו מציגות רמת דיוק גבוהה, עם דיוק נכון של עד 8 ספרות אחרי הנקודה העשרונית. החישוב מורכב מביטוי מדויק של סינוס של מעלה אחת שאולוג בג פתר באמצעות המשוואה הריבועית. הוא מצא
sin 1° = 0.017452406437283571
הביטוי המדויק הוא:
sin 1° = 0.017452406437283512820
שמראה את הדיוק המדהים שאולוג בג השיג.
תצפיות שנעשו במצפה הוציאו לאור כמה טעויות חישוביות שנעשו על ידי תלמי (האסטרונום היווני המשפיע ביותר בתקופתו) שלא הועלו על הדעת בזמנו.

חישוב השנה הקלנדרית

נתוניו של אולוג עזרו לו לחשב את אורכה של השנה הקלנדרית, 365 ימים, 5 שעות, 49 דקות ו-15 שניות, תוצאה מדויקת מאוד. הוא הפיק את הנתונים שלו מהשמש, מהירח ומכוכבי הלכת. נתוניו על תזוזת הכוכבים בשנה הם מאוד מדויקים, כך שהוא מפספס רק בין 2 ל-5 שניות.

מותו 

אולוג בג נרצח על ידי בנו עבד א-לטיף בגלל סכסוך שפרץ ביניהם על רקע רצון שליטת האימפריה. הקבר שלו נמצא ב-1941 בבניין קברות מלכותי בסרמקנד, הוא נקבר עם בגדיו, דבר המעיד על כך שהוא נחשב ל-מרטיר (קדוש מעונה), מכיוון שנחשב בין המדענים המשפיעים ביותר באותה תקופה. פצעיו מהרצח היו גלויים אחרי שהסירו ממנו את הבגדים.
יהושע צייטלין

יהושע צייטלין (או צייטלס, צייטליש; 1742 - ה'תקפ"ב, 18 באוגוסט 1822), היה עסקן ושתדלן יהודי.

חייו

צייטלין, יליד שקלוב (מחוז מוהילב, היום בבלארוס), היה בצעירותו תלמידו של רבי אריה לייב גינצבורג בעל "שאגת אריה". הוא עשה חיל במסחר והתעשר. היה מקורב לנסיך פוטיומקין וכשכבשה האימפריה הרוסית את אזור מגוריו החל לספק סחורות לצבא הרוסי במלחמותיו עם טורקיה. הודות להצלחתו בסיפוק צורכי הצבא נתמנה ליועץ של חצר המלוכה.
עם מותו של פוטיומקין ב-1791 הקים לעצמו אחוזה בעיירה אוסטיה שבמחוז מוהילב, שם העסיק כ-900 איכרים. באחוזתו תמך בתלמידי חכמים משכילים, בהם מנחם מנדל לפין מסטנוב ורבי ברוך שיק משקלוב, סיפק את כל צורכיהם ואיפשר להם ללמוד בבית המדרש שהקים ולהשתמש בספרייתו העשירה. בשל השילוב בין עושרו והשכלתו הרבנית נשמעה דעתו של צייטלין בענייני הציבור היהודי בתחום המושב. הוא תמך במלחמותיו של הגר"א בתנועת החסידות, וסייע לרבי מנשה מאיליה לעמוד כנגד מתנגדיו שביקשו להחרים אותו. צייטלין חיבר הגהות על ספר מצוות קטן, שנדפסו בקאפוסט בשנת תק"ף-1820.
בתו שרה התחתנה עם אברהם בן ישראל פרץ, שהתנצר עם ילדיו; נכדו, גריגורי פרץ, היה מן הדקבריסטים - משתתפי מהפכת דצמבר 1825 נגד הצאר ניקולאי הראשון. נינו היה פרופסור ולדימיר פרץ, חבר האקדמיה הרוסית למדעים, חוקר ספרות רוסית ופולקלור רוסי. הוא נשפט והוגלה לסראטוב ב-1934, בימי הטרור הסטאליני.