google/wiki40b huggingface dataset:
הליום נוזלי

בלחץ סטנדרטי, היסוד הכימי הליום קיים בצורתו הנוזלית רק בטמפרטורה נמוכה מאוד של כ־269- מעלות צלזיוס (כ־4 מעלות קלווין). נקודת הרתיחה והנקודה הקריטית שלו תלויים באיזה איזוטופ של הליום: האיזוטופ הנפוץ הליום-4 או האיזוטופ הנדיר יותר הליום-3. אלה הם שני איזוטופים יציבים היחידים של הליום. לפירוט ערכים פיזיקליים אלה ראה בטבלה להלן. הצפיפות של הליום-4 נוזלי בנקודת הרתיחה שלו ובלחץ של אטמוספירה אחת (101.3 קילופסקל) היא בערך 0.125 גרם לסמ״ק, או כשמינית מצפיפות של מים נוזליים.

ניזול

הליום נוזל לראשונה ב־10 ביולי 1908, על ידי הפיזיקאי ההולנדי האיקה קמרלינג אונס מאוניברסיטת ליידן בהולנד. באותו הזמן, הליום-3 לא היה ידוע כיוון שספקטרומטר המסה עדיין לא הומצא. בעשורים האחרונים, הליום נוזלי משמש כנוזל קירור קריוגני, ומיוצר באופן מסחרי לשימוש במגנטי מוליכי־על כמו אלה המשמשים בתדמי תהודה מגנטית (MRI), תהודה מגנטית גרעינית (NMR), מגנטואנצפלוגרפיה (MEG) וניסויים בפיזיקה, כגון ספקטרוסקופיית מסבאואר בטמפרטורה נמוכה.

מאפיינים

הטמפרטורה הנדרשת לייצור הליום נוזלי נמוכה בגלל חולשת האטרקציות בין אטומי ההליום. כוחות־בין־אטומיים אלה, בהליום, חלשים מלכתחילה כיוון שהליום הוא גז אציל, אבל האטרקציות בין האטומיים פוחתות עוד יותר על ידי השפעות קוונטיות. השפעות אלה משמעותיות בהליום בגלל המסה האטומית הנמוכה – כארבע יחידות מסה אטומית. אנרגיית נקודת האפס של ההליום הנוזלי נמוכה יותר אם האטומים שלו פחות מוגבלים על ידי שכניהם. לפיכך, בהליום הנוזלי, אנרגיית מצב היסוד שלו יכולה לקטון על ידי גידול טבעי במרחק הבין־אטומי הממוצע שלו. עם זאת, במרחקים גדולים יותר, ההשפעות של הכוחות הבין־אטומיים בהליום אפילו חלשות יותר.
בגלל הכוחות הבין אטומיים החלשים במיוחד בהליום, יסוד זה נשאר נוזלי בלחץ אטמוספירי החל מנקודת העיבוי שלו ועד האפס המוחלט ולא מתמצק. הליום נוזלי מתגבש רק בטמפרטורות נמוכות במיוחד בשילוב לחצים גדולים. בטמפרטורות מתחת לנקודות העיבוי שלהם, הן הליום-4 והן הליום-3 עוברים מעבר פאזה לנוזל־על. (ראה טבלה למטה).
הליום-4 נוזלי והליום-3, הנדיר, אינם לגמרי־ניתנים־לערבוב (כלומר, לא מתמוססים בכול יחס). מתחת 0.9 קלווין בלחץ האדים הרוויים שלהם, תערובת של שני איזוטופים עוברת הפרדת פאזות לנוזל רגיל (בעיקר הליום-3), אשר צף על נוזל־על צפוף המורכב בעיקר מהליום-4.] הפרדת פאזות זו קורת כיוון שעל ידי כך האנתלפיה הכוללת של הליום נוזלי יורדת.
בטמפרטורות נמוכות מאוד, פאזת הנוזל־על עשירה בהליום-4 ויכול להכיל עד 6% של הליום-3 בתמיסה. זה מאפשר את השימוש בקרור דילול (dilution refrigerator), אשר מסוגל להגיע לטמפרטורות של כמה מיקרו־קלווין.
הליום-4 על־נוזלי יש תכונות שונות באופן משמעותי מן ההליום הנוזלי הרגיל.
אטול

אָטוֹל (באנגלית: Atoll) הוא סוג של אי בעל מבנה טבעתי המצוי באוקיינוסים טרופיים. מבנהו הטבעתי יכול להיות פתוח או סגור והוא למעשה שונית אלמוגים המַקיפה לגונה רדודה. הלגונה נוצרה בשל שקיעת הר געש,  לעתים שרידיו עדיין בולטים מעל המים.
רבים מאיי האוקיינוס השקט הם אָטוֹלִים. מרבית האטולים הם זעירים, בלתי מאוכלסים והצמחייה בם מועטה, אך קיימים גם אטולים גדולים בני  אלפי דונם המכוסים בצמחייה, ובשל כך גם מיושבים. 
של צ'ארלס דרווין ב-1842, ובהם תיאר את האטולים כסוג של איים, והציע הסבר להיווצרותם בהתבסס על חמש שנות תצפית שערך במהלך מסעותיו באונייה "ביגל" (1831–1836).

מקור השם

מקור המילה "אָטוֹל" במילה "אָטהוֹלוּ" בשפת דיבהי, שפה הודו-ארית המדוברת באיים המלדיביים. היא נכנסה לשימוש במובן המקובל כיום בעקבות פרסומיו של צ'ארלס דרווין ב-1842, ובהם תיאר את האטולים כסוג של איים, והציע הסבר להיווצרותם בהתבסס על חמש שנות תצפית שערך במהלך מסעותיו באונייה "ביגל" (1831–1836).
המילה רווחת כרכיב ראשון בשמות מקומות, כגון: אטול קאפו ואטול נונו באיים המלדיביים.

היווצרות אטול

על פי ההסבר של דרווין, טיפוסי איים שונים באוקיינוס מייצגים שלבים שונים בתהליך רציף של שקיעה וסחיפה של איים געשיים. תחילתם כהר געש המתרומם מעל פני הים. במים החמים סביב שולי האי מתפתחת שונית אלמוגים, הגדלה כלפי מעלה בעת שהאי שוקע. השונית נבנית בצידה החיצוני הפונה לים, ואילו בצידה הפנימי התנאים אינם מאפשרים זאת, ובהדרגה שוקע צד זה ונוצרת לגונה בינו לבין מרכז האי. מצב זה - של אי געשי המוקף ב"שונית-מחסום" המופרדת ממנו בלגונה - מכונה "כמעט אטול", וניתן לראותו באי בורה בורה ובאיים נוספים בארכיפלג איי החברה שבפולינזיה הצרפתית. בהמשך התהליך שוקע כל האי הגעשי ורק השונית המקיפה אותו שורדת מעל פני הים. זהו השלב שבו הופך האי לאטול. היווצרות אטול נמשכת כ-30 מיליון שנים.
אטולים הם תוצר של פעילות ביולוגית, ולכן הם נוצרים רק באקלים טרופי בו המים חמים ומאפשרים את גידול האלמוגים ובניית השונית. איים געשיים באקלים קר יותר סופם שיישחקו וישקעו באופן מוחלט מבלי להותיר עקבות מעל פני המים.
רינה פדווה

ביוגרפיה

רינה פדווה נולדה וגדלה בירושלים להורים יוצאי חלב ואוסטריה שהיו ממקימי מק"י.
למדה בתיכון סליסברג במגמה לאמנות ומלאכת מחשבת ושם נפגשה לראשונה עם לימודי התיאטרון בהנחיית נועה אשכול.
התגייסה לצה"ל לגרעין נח"ל, ושירתה בתפקיד מש"קית תרבות.
עם שחרורה מהצבא למדה משחק ולימודי תיאטרון בבית צבי והייתה מתלמידותיה של פאני לוביץ'. מיד עם סיום הלימודים החלה את דרכה המקצועית בעבודה על ההצגה "המלך אובו" בבימויו של יוסף מונדי, כעוזרת במאי ושחקנית. בתיאטרון החאן השתתפה בפרויקט החאן–בארט במסגרתו הופיעה בשירי תיאטרון יחד עם קטעים ממחזות של ברטולט ברכט.
בשנים 1980-1983 המשיכה את לימודיה בסטודיו של לי סטרסברג בניו יורק. בהמשך, עבדה עמו בקבוצת אולפן השחקנים
בהשתתפות שחקנים מכל העולם, בהנחייתו של לי סטרסברג. שדמותו והדרכתו משפיעים וניכרים בעבודתה בכל התחומים בהם היא עוסקת.
בתחילת שנות התשעים המשיכה את קריירת המשחק שלה בישראל והשתתפה בהפקות תיאטרון שונות:
הייתה שותפה בכתיבה ובבימוי וכשחקנית במחזה "דרך חמישה חלונות" ("Thru 5 windows") אשר הוצג בתיאטרון האמפסטד (Hampstead Theatre) בלונדון, בניו יורק וברחבי העולם, וכמו כן הייתה שותפה להפקות שונות ב"תיאטרון אינפרוויזציה".
בשנת 1990 הקימה עם עדינה טל את תיאטרון אירוע ועבדה איתה בצמד במשך 17 שנה.
בתיאטרון משחקת, יוצרת, כותבת ומופיעה בהצגות בידור בנושאים חברתיים, נשים, הגיל השלישי ועוד.
רינה משתתפת קבועה בפסטיבל מספרי סיפורים בהפקתו של יוסי אלפי עם מיטב הקומיקאים ואנשי הבמה והרוח בישראל.
רינה פדווה החלה את פעילותה במוזיאון ישראל משנת 1982,פעילותה כוללת יצירת מופעים בגלריות שתרמו להבנת והעשרת הביקור בתערוכות ולימודי תיאטרון בחוגים קבועים לכל טווח הגילאים .רב בוגריה עוסקים כיום בפעילות בתחומי הקולנוע והתיאטרון. בין בוגריה השחקן טל קלאי, נדב בושם ועוד רבים אחרים.
הקימה את "התיאטרון האחר " של אקי"ם ישראל העלתה מחזות שהועלו בארץ וברחבי העולם בפסטיבלים במופליה - צרפת בלוס אנג'לס בפסטיבל "very special art".
בשנת 2005 יסדה את כנפיים (עמותה) ,במה לעשייה אמנותית חברתית לאמנים המתמודדים עם משברים נפשיים ולאמנים המתמודדים עם מוגבלויות שכליות. הצגות שביימה בכנפיים (עמותה): "כפית של זהב" אשר מוצגת בארץ ובעולם ההצגה נכתבה ובוימה בשיתוף עם שירה גפן, "במה במקום מיטה", ערב מוזיקלי "הסיפור שבפנים" מופעים שהועלו בצוותא תל אביב וזאת בעקבות תהליך עבודה אותו עוברים האמנים המתמודדים עם משברים נפשיים במסגרת סדנאות העובדות יום יום . "יש לי השראה" ,"לאהוב ללא גבול" הצגות המועלות בהשתתפות שחקנים מ"אלווין ישראל" שעובדים ועוברים תהליך במשך מספר שנים באופן קבוע במוזיאון ישראל.
בנוסף למופעי הסטנד-אפ, היא גם משחקת בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע. בין היתר שיחקה בשנת 1996 בסרט הקולנוע "כלבים לא נובחים בירוק", בשנת 2007 בסרט הקולנוע "מדוזות", בבימוי של אתגר קרת ושירה גפן, בשנת 2008 בסרט "משכנתא".
בטלוויזיה שיחקה את דליה מלקין ברמזור (סדרת טלוויזיה) ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת. בשנת 2012 השתתפה בצילומי הגרסה הישראלית של הסדרה "נשואים פלוס". בשנת 2016 השתתפה בסדרה "בלתי הפיך" ביחד עם עדי אשכנזי בתפקיד המטפלת, השתתפה בסדרה "חברות" ביחד עם ליטל שוורץ בתפקיד החמות.
השתתפה בפרסומת ל "הוט" לצידו של יהודה לוי.
משנת 2016 משחקת בסדרה לצבי יש בעיה בתפקיד העוזרת ירדנה לצידו של צביקה הדר.
ב-2019 שיחקה לצידו של יהודה ברקן בסרט אהבה בשלייקס.
בדיקות יחידה

מגבלות

בדיקות יחידה לא מבטיחות מערכת תקינה. הן אינן עוסקות בבעיות שילוב, בעיות ביצועים, ובעיות מערכתיות נוספות. כמו כן, בדיקות היחידה לא ישמו בהכרח דגש על קלטים סבירים מצד משתמש הקצה, משום שהן מתוכננות, כאמור, על ידי המפתח. לסיכום, בדיקות אלה יעילות במיוחד אם משתמשים בהן כחלק מפרויקט פיתוח, כהכנה לשלבי בדיקות אינטגרציה ובדיקות מערכת, אך גם במקרה זה מציאתן של בעיות רבות אינה יכולה לשלול את קיומן האפשרי של בעיות נוספות ברמת האינטגרציה וברמת המערכת.

גישות שונות של בדיקות יחידה

קיימות מספר גישות לביצוע של בדיקות יחידה.

בדיקות ידניות מול בדיקות אוטומטיות

בביצוע בדיקות יחידה ניתן להשתמש בכלים אוטומטים המדמים את תנאי הסביבה של המודול, והם מאפשרים ביצוע בדיקות בלחיצת כפתור. לא תמיד מבוצעת ההשקעה הנדרשת בסביבה אוטומטית, ולעיתים ההשקעה אינה משתלמת - וכך נעשה עדיין שימוש בבדיקות ידניות. ראוי להדגיש כי בכל מקרה הגדרת הבדיקות ומימושן הראשוני לא יכול להיות אוטומטי, והוא ספציפי לכל מודול.

Extreme programming

בדיקות יחידה קשורות קשר הדוק ל-Extreme programming, על אף שהן היו בשימוש עוד קודם. פיתוח מונחה בדיקות הוא חלק חשוב ב-Extreme programming ובמסגרתו מפותחת תוכנה במחזורים קצרים בהם נכתבת בדיקת יחידה עבור כל תכונה חדשה ומיד אחריה נכתב קוד התכונה עצמה..
טאו בעקרב

תכונות

τ בעקרב הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B0.2 V, מסתו כ-15 מסות שמש ורדיוסו כ-6.5 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-31,400 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 1,300 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול כך שעוצמת הארתו הכוללת היא למעלה מפי 30,000 מעוצמת ההארה של השמש. ספקטרום הקרינה של הכוכב מראה על קיומו של חמצן מיונן 5 פעמים ושל חנקן מיונן 4 פעמים בשכבותיו החיצוניות של הכוכב. כמו כן הכוכב פולט קרינת X חזקה מאוד שמגיעה לכדי מיליונית מעוצמת ההארה הכוללת שלו. שתי התופעות החריגות נובעות כנראה מכך שלכוכב רוח סולרית חזקה מאוד שמהירותה מגיעה לכ-250 קילומטר בשנייה ושבתוכה יש גושים צפופים יותר של חומר וכתוצאה מהתנגשויות, החומר הנפלט מהכוכב מתחמם לטמפרטורות של עשרות מיליוני קלווין ויוצר את הקרינה ואת היינון החריגים. באופן חריג לכוכבים מסוגו, מהירות הסיבוב של τ בעקרב על צירו כפי שהיא נמדדת באמצעות הסחת דופלר היא נמוכה יחסית ועומדת על כ-20 קילומטר בשנייה. ייתכן שלמעשה מהירות הסיבוב האמיתית גדולה בהרבה והתוצאה הנמדדת נובעת מכך שציר הסיבוב של τ בעקרב קרוב לקו הראייה אליו. ראיה לכך היא השדה המגנטי של הכוכב שעוצמתו מגיעה לכ-500 גאוס (פי 200 מעוצמת השדה המגנטי של השמש), מה שלא סביר בכוכבים עם מהירות סיבוב נמוכה.
הידרוקסיל

הידרוקסיל (Hydroxyl) המסומן לעיתים בנוסחה: ROH, הוא קבוצה פונקציונלית (בכימיה אורגנית), המורכב מאטום אחד של חמצן ואטום אחד של מימן הקשורים בקשר קוולנטי דרך החמצן אל קבוצה אחרת של אטומים או אל אטום בודד. הקבוצה נקראת כך כאשר אין בה מטען עודף. צמד האטומים OH ללא מטען עודף נקרא הרדיקל ההידרוקסילי. 
לעומת המצב בהידרוקסיל, כאשר צמד אטומי החמצן והמימן OH מחוברים בקשר יוני, וישנו אלקטרון עודף, המקנה ליון מטען חשמלי שלילי ⁻OH, הם נקראים יון הידרוקסיד, ובאנגלית: Hydroxide
שמה של הקבוצה מורכב מהשורשים היווניים הידרו (קיצור של "מימן") ואוקסי (קיצור של "חמצן").

הידרוקסיל

קבוצת ההידרוקסיל מסוגלת ליצור קשרי מימן עם אטומי מימן במולקולות אחרות (ובעיקר: עם מים), עובדה המקנה קוטביות מסוימת לכל התרכובות בהן קיימת קבוצת הידרוקסיל.
התרכובות האורגניות הפשוטות ביותר המכילות קבוצת הידרוקסיל הן הכהלים. כוהל יכול להכיל יותר מקבוצת הידרוקסיל אחת; דיולים מכילים שתי קבוצות, טריולים - שלוש, וכן הלאה.
נגזרות של כהלים מכילות גם הן קבוצת הידרוקסיל. אנולים, למשל, מכילים קבוצת הידרוקסיל הצמודה לקשר קוולנטי כפול בין שני אטומי פחמן.
קיימות כמה נגזרות לקבוצת ההידרוקסיל עצמה: קבוצת אלדהיד (מסומלת CHO ולעולם לא COH, כדי להבדילה מאטום פחמן הקשור לקבוצת הידרוקסיל) וקבוצת קרבוקסיל (COOH; שמה מורכב מהמילים קרבוניל והידרוקסיל).
כהלים מתנהגים לעיתים כחומצות ולעיתים כבסיסים. כבסיסים הם מסוגלים להגיב עם חומצות קרבוקסיליות לקבלת מלחים אורגניים הקרויים אסטרים, והמכילים את הקבוצה הפונקציונלית COO.
פחמימות מכילות קבוצות הידרוקסיל רבות; כמעט לכל אטום פחמן בסוכרים קשורה קבוצת הידרוקסיל. קיומה או היעדרה של קבוצת הידרוקסיל באחד מאטומי הפחמן של הסוכר ריבוז, המהווה מרכיב בכל הנוקלאוטידים, יוצר את אחד ההבדלים העיקריים בין DNA ל-RNA.
השיירים של שלוש חומצות אמינו (סרין, תראונין וטירוזין) מסתיימים בקבוצת הידרוקסיל, המקנה להן קוטביות חשמלית. זירחון קבוצת ההידרוקסיל, קרי הוספת יון זרחה () אליה, מגדיל באופן ניכר את הקוטביות החשמלית של השייר האמיני. כך גדלה ההידרופיליות של השייר ומסיסותו במים ובחומרים קוטביים אחרים משתפרת. זירחון שיירים באתרי מפתח לאורך החלבון עשוי לשנות את הקיפול המרחבי שלו וכך להשמיש או להשבית אותו.

הידרוקסיד

נוכחות של יוני הידרוקסיד בתמיסה מימית נקראת בסיסיות. ערך ה-pOH של תמיסה מהווה מדד לבסיסיותה, והוא למעשה היפוכו של ערך ה-pH, המודד חומציות. ניתן לחשב את ערך ה-pOH על ידי החסרת ערך ה-pH מ-14. לדוגמה, תמיסה בעלת pH=2 היא בעלת pOH=12.
תרכובת של מתכת עם יון הידרוקסיד היא תמיד בסיס. הידרוקסידים של המתכות האלקליות, ובמיוחד נתרן הידרוקסידי (NaOH) ואשלגן הידרוקסידי (KOH) הם בסיסים חזקים מאוד, המסוגלים לאכל כמעט כל חומר. כשהידרוקסיד מגיב עם חומצה מתקבל מלח, וכמה מהמלחים הידועים ביותר נוצרים בתגובות כאלו, ביניהם מלח בישול, הנוצר כשנתרן הידרוקסידי מגיב עם חומצת מימן כלורי.
בית עיריית תל אביב-יפו

היסטוריה

המבנה תוכנן על ידי האדריכל מנחם כהן, שזכה במפתיע בתכנונו בשנות ה-50, בהיותו בן 26 בלבד. הוא תוכנן בסגנון הברוטליסטי אשר אפיין את הבנייה באותן השנים. גובה הבניין 62 מטרים, כאשר גגו הראשי מגיע לגובה 54.74 מטרים. בבניין 720 חלונות והוא בנוי על כ-27,000 מ"ר. הקמת הבניין מומנה על ידי חברת וולפסון קלור מאיר, שקיבלה דמי שכירות מהעירייה.
חזית הבניין הראשית פונה אל כיכר רבין, הכיכר החשובה בתל אביב. הכיכר מהווה מוקד לאירועים, עצרות, הפגנות, פסטיבלים וחגיגות, להם מהווה תמיד בניין העירייה רקע. ברחבת בית העירייה בנויה במה מוגבהת הפונה לכיוון מרכז הכיכר. בעת אירועים והפגנות נוהגים אישים ופוליטיקאים לנאום מעל גבי הרחבה. על פי התוכנית המקורית, הכניסה לבניין נועדה להיות מכיוון הכיכר, לאחר עלייה במדרגות הרחבות וחציית הבימה המוגבהת. הכניסה המונומנטלית הפונה לכיכר אינה בשימוש כיום, בין השאר בגלל בעיות גישה לנכים, והכניסה לציבור הרחב היא כניסה צדדית במפלס רחוב אבן-גבירול.
בתחילת המאה ה-21 התגלו ליקויי בטיחות במבנה, ועקב כך הוסרה בשנת 2004 רשת הבטון משני צדיו. לאחר מכן החלה להתגבש תוכנית כוללת לשיפוצו והרחבתו, ובשנת 2012 עבר שיפוץ כולל.
לאחרונה הוגשה בקשה על ידי מינהל ההנדסה להגדיל את היקף ההרחבה משתי קומות לארבע קומות. ארגוני איכות הסביבה מקדמים תוכנית לפיה יכלול הבניין מערכת קולטים סולארים שיפיקו אנרגיה לכל הבניין. כמו כן, מתוכנן שיפוץ של המבנים המקיפים את הכיכר והסדרת חזית מסחרית בעיצוב אחיד מתחתם. שיפוץ מתוכנן נוסף הוא שיפוץ רחבת הכיכר, אך טרם הוחלט אם יבנה מתחתיה חניון תת-קרקעי.

הבניין הראשון והשני

בית העירייה הנוכחי הוא המבנה השלישי של עיריית תל אביב. בראשונה שכנה עיריית תל אביב ב"בית הוועד" שהיה מבנה בן 3 קומות הצמוד למגדל מים בשדרות רוטשילד. בשנת 1925, עברה העירייה למשכן חדש בבית א. סקורה, מבנה בכיכר ביאליק, שבמקור נועד לשמש כבית מלון, ומשרדי העירייה שכנו גם במבנים סמוכים אליו.
במשך השנים 1965–1966 עברה עיריית תל אביב למיקומה הנוכחי בכיכר רבין (אז "כיכר מלכי ישראל").
מנזר נובו-ירוסלימסקי

מנזר נובו-ירוסלימסקי או מנזר ווסקרסנסקי נובו-ירוסלימסקי (ברוסית: Новоиерусалимский монастырь או Воскресенский Новоиерусалимский монастырь) הוא מנזר גברים אורתודוקסי רוסי סטברופגי בעיירה איסטרה באזור מוסקבה. משמעות השם "נובו-ירוסלימסקי" הוא "של ירושלים החדשה", בעוד תרגום השם ווסקרסנסקי הוא "של התחייה".
במעבר הצפוני של קתדרלת ווסקרסנסקי, המוקדש ל"כריתת ראשו של יוחנן המטביל", נקבר מייסד המנזר, הפטריארך ניקון.
מנזר נובו-ירוסלימסקי הוקם בשנת 1656 על ידי הפטריארך ניקון כמקום מושבו של הפטריארך מחוץ למוסקבה. 
הוא נקרא "של ירושלים החדשה" מפני שנועד לשחזר נופים ומקומות מארץ הקודש. הנהר איסטרה מייצג את נהר הירדן, ובנייני המנזר מייצגים מקומות קדושים מירושלים.
בזמנו, גייס הפטריארך ניקון מספר נזירים זרים כדי לאכלס את המנזר, ולסמל את הרב-לאומיות של הנצרות האורתודוקסית.
המתחם האדריכלי כולל את קתדרלת התחייה (ווסקרסנסקי) הזהה לקתדרלה בעלת שם דומה בירושלים, את מושב הפטריארך ניקון (1658), חומת אבן עם מגדלים (1690-1694), כנסיית השילוש הקדוש (1686-1698) ובניינים אחרים, כשלכולם גימור עם מיוליקה וסטוקו. 
בעיצוב המנזר השתתפו האדריכלים פ.אי. זבורסקי, יאקוב בוכבוסטוב, ברטולומאו רסטרלי, מטביי קזקוב, קארל בלאנק ואחרים. במאה ה-17 המנזר נובו-ירוסלימסקי כלל ספרייה גדולה שהוקמה על ידי ניקון באמצעות איסוף כתבי יד ממנזרים אחרים. עד לשנת 1764 למנזר היו 13,000 צמיתים.
לאחר מהפכת אוקטובר נסגר המנזר, ובשטחו פעלו מוזיאונים. במהלך מלחמת העולם השנייה השטח נכבש על ידי הנאצים וחיילי דיוויזיית אס אס דאס רייך פוצצו חלק מהמבנים. בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו במקום עבודות בשיקום הבניינים שלא הסתיימו עד היום.
בשנת 1994 חודשה פעילות דתית במתחם, והמנזר הוקם מחדש.
אלן פרליס

ביוגרפיה

פרליס נולד בשנת 1922 למשפחה יהודית בפיטסבורג, פנסילבניה.
בשנת 1943 קיבל תואר ראשון בכימיה ממכון קרנגי לטכנולוגיה (כיום אוניברסיטת קרנגי מלון).
במהלך מלחמת העולם השנייה שרת בצבא ארצות הברית, שם החל להתעניין במתמטיקה. בשנת 1949 קיבל תואר שני וב-1950 תואר דוקטור במתמטיקה מ-MIT.
נושא עבודת הדוקטורט שלו - "על משוואות אינטגרליות, פתרונן על ידי איטרציה והמשכה אנליטית".
ב-1952 השתתף בפרויקט המחשב "Whirlwind I". 
הצטרף לאוניברסיטת פרדו ולאחר מכן עבר למכון קרנגי לטכנולוגיה בשנת 1956. היה ראש החוג למתמטיקה ולאחר מכן חנך את תפקיד ראש המחלקה למדעי המחשב. בשנים 1962–1964 כיהן כנשיא ה-ACM.
בשנת 1966 התחיל ה-ACM להעניק את פרס טיורינג, ובחר בפרליס "על השפעתו בתחום טכניקות תכנות מתקדמות ומבנה מהדר". הכוונה, בין השאר, לעבודתו כחבר בצוות הפיתוח של שפת התכנות ALGOL.
בשנת 1971 עבר לאוניברסיטת ייל ושימש כראש המחלקה למדעי המחשב. ב-1977 נבחר לאקדמיה הלאומית להנדסה.
ב-1982 כתב מאמר בשם "מכתמים על תכנות" לכתב עת של ה-ACM, בו תיאר בתמצית תובנות מקריירת התכנות שלו. המכתמים צוטטו באופן נרחב.
נשאר בייל עד מותו ב-1990.
פרשת טוכאצ'בסקי

פרשת טוכאצ'בסקי היא פרשה בה הואשמה בבגידה קבוצת מפקדים בכירים של הצבא האדום. ישיבת בית המשפט העליון התקיימה ב-11 ביוני 1937, כל שבעת הנאשמים נמצאו אשמים והוצאו להורג. בשנת 1957 הם זוכו מכל אשמה ושמם טוהר. צוין שהודאות הנאשמים התקבלו לאחר לחץ פיזי ועינויים.

מהלך המשפט

הישיבה היחידה שהתקיימה הייתה ללא נוכחות עורכי דין של הנאשמים ולנאשמים לא הייתה זכות ערעור על החלטת בית המשפט. בפרוטוקול של הדיון לא צוינו שום הוכחות לאשמה. בין חבר השופטים היו ואסילי אולריך (משפטן), קלימנט וורושילוב, סמיון בודיוני ו-5 ראשי צבא נוספים (ש-4 מהם הואשמו בבגידה והוצאו להורג במהלך שנת 1938).
כל הנאשמים נשפטו להוצאה להורג שבוצעה כבר באותו הלילה.
חוקרי הנ.ק.וו.ד שעסקו בפרשה הוצאו להורג במהלך הטיהורים הגדולים.

השלכות הפרשה

בעקבות הפרשה החלו רדיפות נרחבות נגד קציני הצבא האדום ועובדי הנ.ק.וו.ד קיבלו סמכויות נרחבות לניהול החקירות של הקצינים. אלפי קצינים הוצאו להורג ונשפטו לתקופות מאסר ארוכות. חלקם שוחררו לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה תוך כך שהוחזרו להם הדרגות והעיטורים. בהתאם לנאמר על ידי קלימנט וורושילוב במהלך 1937-1938 הואשמו בבגידה ופעילות נגד השלטון כ-40 אלף קצינים.
בית הכנסת הגדול (בני ברק)

היסטוריה

הנחת אבן הפינה לבית הכנסת הגדול של המושבה הצעירה הייתה בי' באב תרפ"ז. שנה לאחר מכן, באלול תרפ"ח, נחנך בית הכנסת בטקס מפואר שבו נכח גם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי לארץ ישראל. בית הכנסת עבר בתחילת שנות האלפיים שיפוץ נרחב במימונו של רפאל הלפרין. יש בו כמה אולמות תפילה והמניין המרכזי מתקיים בחדר המרכזי המכונה "האולם הגדול". נוסח התפילות בחדר זה הוא נוסח ספרד, בשאר האולמות נוסח התפילה משתנה לפי זהותו של זה שנבחר לשמש כשליח ציבור.
בשנת 1962 נפתח בצמוד לבית הכנסת הישן בית הכנסת הגדול החדש, המכיל כמה מאות מקומות ישיבה ובית הכנסת הוותיק קיבל את השם "בית הכנסת הגדול הישן". יוזם בית הכנסת אברהם שטרן קרא את שמו "גיבורי ישראל" על שם הנופלים במלחמות ישראל. שניים מבניו של שטרן נפלו במלחמת העצמאות במסגרת הפלוגה הדתית של הפלמ"ח. בבית הכנסת פעלה קהילה ציונית דתית לאומית. עם השנים עזבו בני הקהילה למקומות יישוב אחרים והמעטים שנותרו התבגרו. בימי חול היה בית הכנסת סגור. בתחילת שנות האלפיים, עם התמעטותם של המתפללים הוותיקים, נכנסו לעמותת בית הכנסת גם מתפללים חרדים מיוצאי ישיבת חברון ובמשך הזמן החלו לנהל את המקום. בבית הכנסת ישנו לוח הנצחה לראש הממשלה המנוח מנחם בגין ובו תקציר קורות חייו.
בקומת הקרקע מתנהל בית תמחוי "בית התבשיל". בקומה השנייה בית הכנסת האמור של יוצאי ישיבת חברון ובקומה השלישית כולל "הליכות משה" במימונו של דן גרטלר, שמימן גם את עלות בניית הקומה השלישית.
דומיניק קופר

ביוגרפיה

קופר נולד וגדל בכפר גריניץ' שבדרום מזרח לונדון, הממלכה המאוחדת למשפחה אנגלית-נוצרית. בנה של מורה לבית ספר לאחיות. קופר למד בבית ספר תומאס טאליס ובתיכון ג'ון בל שבפרבר בלקהית' בדרום לונדון. לאחר סיום לימודיו התיכוניים התקבל לבית ספר לדרמה שבאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון וסיים את לימודיו בהצלחה בשנת 2000.

קריירה

בתחילת דרכו שיחק בתיאטרון הבריטי ובשנת 2001 החל להופיע בתיאטרון המלכותי הלאומי בהצגה "Mother Clap's Molly House". באותה שנה שיחק גם בקולנוע לראשונה עם תפקיד קטן בסרט האימה "ממעמקי הגיהנום" לצד ג'וני דפ, בסרט הטלוויזיה "גנב וג'נטלמן" לצדם של נייג'ל הייברס ומייקל פרנץ', ותפקיד קטן במיני-סדרת המלחמה האמריקאית של HBO "אחים לנשק" בתור אלינגטון. 
ב-2004 התבלט במחזהו של אלן בנט "נערי ההיסטוריה" וזכה על תפקידו בביקורות אוהדות ובמועמדות לפרס דרמה דסק. ב-2006 קופר שב ביחד עם כל קאסט המחזה לשחק גם בגרסה הקולנועית שלה. תפקיד זה בתור תלמיד התיכון דאקין היה למעשה הראשון לצד תפקיד נוסף באותה שנה לצידו של ג'יימס מק'אבוי בקומדיה הבריטית "מתחילים בעשר".
ב-2008 התפרסם לראשונה בתפקידי דרמה בתור צ'ארלס גריי אהוב נעורייה של הדוכסית ג'ורג'יינה (קירה נייטלי) וראש ממשלת בריטניה העתידי בדרמה התקופתית "הדוכסית" ובתור האסיר לייסי במותחן הפשע הבריטי "אמן הבריחות". התפרסם בקרב קהל צופים רחב יותר בתור סקיי ארוסה של סופי שרידן (אמנדה סייפריד) בקומדיה המוזיקלית שוברת הקופות "מאמא מיה!" המבוססת על מחזמר בעל שם זהה. 
ב-2009 החליף קופר ברגע האחרון את אורלנדו בלום בתפקיד דני חברו ושותפו לגניבות של דייוויד גולדמן (פיטר סארסגארד) בדרמה הבריטית המצליחה "לחנך את ג'ני". ב-2010 שיחק בקומדיה הרומנטית "תמרה דרו" של סטיבן פרירס וגילם את המתופף בן סרג'נט, בן זוגה של העיתונאית תמרה דרו (ג'מה ארטרטון). 
בשנת 2014 שיחק במיני-סדרה "פלמינג: האיש שרצה להיות בונד" בתפקיד הראשי בגילומו של הסופר איאן פלמינג. על תפקידו זה היה מועמד לפרס סטלייט. באותה שנה גילם בסרט "הצורך במהירות" את תפקיד הנבל המרכזי, דינו ברוסטר, המסוכסך עם גיבור הסרט, אהרון פול. 
בשנת 2015 שיחק בסרט הקולנוע "הליידי בקרוואן" לצדה של השחקנית זוכת האוסקר מגי סמית'. את הסרט ביים ניקולס הייטנר. ב-2016 החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "פריצ'ר" המבוסס על הקומיקס, כג'סי קאסטר. הסדרה שודרה ברשת AMC למשך 4 עונות וסיימה את שידוריה ב-2019.

חיים אישיים

בשנת 2008 החל קופר לצאת עם אמנדה סייפריד ששיחקה לצידו במאמא מיה!, אך השניים נפרדו ב-2010. 
בתחילת 2010 קופר החל זוגיות עם השחקנית האתיופית-אירית רות נגה. הם פנגשו לראשונה על סט צילומים שנה לפני כן, והם חיו ביחד בגבעת פרימרוז בלונדון. בני הזוג נפרד ב-2016, לאחר זוגיות של שש שנים, אך רק באפריל 2018 הפרידה פורסמה בתקשורת.
בסוף 2018 קופר נמצא עם השחקנית ג'מה צ'אן בטקס פרסי האופנה הבריטי, ופורסם שהם בזוגיות.
סנדי דניס

ביוגרפיה

דניס נולדה בעיר האסטינגס וגדלה בעיר לינקולן שבנברסקה. הייתה בתם של יאבון, מזכירה וג'ק דניס, פקיד דואר.
למדה ביחד עם אחיה פרנק ב"תיכון לינקולן" ולאחר מכן ב"אוניברסיטת נברסקה" וב"אוניברסיטת נברסקה ווסליאן".

קולנוע

דניס החלה את דרכה בהוליווד בתפקיד קטן בסרטו של איליה קאזאן "זוהר בדשא".
בשנת 1966 חזרה דניס לקולנוע עם ניסיון משחק רב יותר לאחר שהות של מספר שנים על בימות ברודוויי. דניס זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר והועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר
על הופעתה הקולנועית השנייה בסך הכול בדרמה של מייק ניקולס "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" בתפקיד האני, אשתו המופנמת של הפרופסור הצעיר לביולוגיה ניק (ג'ורג' סיגל).
ב-1967 שיחקה דניס בדרמה של מרק ריידל "השועל" בתפקיד הצעירה ג'יל בנפורד וקיבלה שבחים רבים על הופעתה בסרטו של רוברט מאליגן
"במעלי המדרגות".
ב-1971 הופיעה דניס לצידו של כוכב הקולנוע ג'ק למון בקומדיה של ארתור הילר "אבודים בניו יורק", על תפקידה בסרט הועמדה דניס לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי.
ב-1981 השתתפה דניס בקומדיה "ארבע העונות" בבימויו של אלן אלדה בתפקיד עקרת הבית אן קלאן. ב-1982 שיחקה בסרטו של רוברט אלטמן
Come Back to the Five and Dime, Jimmy Dean, Jimmy Dean לצידן של שר וקארן בלק.
את תפקידיה האחרונים בקולנוע עשתה דניס בקומדיית האימה "הורים", בסרט הביכורים של שון פן כבמאי "הרץ האינדיאני" ובסרטו של וודי אלן "אשה אחרת".

תיאטרון

בשנת 1961 זכתה דניס בפרס התיאטרון העולמי לפריצת השנה בברודוויי.
ב-1963 זכתה דניס בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד דרמטי על הופעתה בתפקיד ד"ר סנדרה מרקוביץ במחזה "אלף ליצנים".
ב-1964 זכתה בפרס טוני שני על תפקידה במחזה "כל יום רביעי" בתור בעלת הבית אלן גורדון.

חיים אישיים

דניס חיה במשך 11 שנים עם סקסופוניסט הג'אז הנודע ג'רי מאליגן, אולם הזוג מעולם לא נישא.
בנוסף חייה במשך כחמש שנים עם השחקן אריק רוברטס.

מוות

דניס נפטרה ב-2 במרץ 1992 בגיל 54 ממחלת סרטן השחלה בעיירה וסטפורט, קונטיקט.
נקברה ב"פארק הזיכרון לינקולן" שבעיר לינקולן.