google/wiki40b huggingface dataset:
ליאון כהן

ראשית חייו ותחילת הקריירה

ליאון כהן נולד בשכונת יאלייה בבלגרד לשרה ואהרן כהן בני הקהילה הספרדית מהמעמד הנמוך. היו לו חמישה אחים ואחות. אביו, אהרן כהן, היה חייט אשר נולד ב-1824 בסופיה והיגר לבלגרד, ואמו נולדה ב-1841 בבלגרד כבת למשפחה המתועדת בעיר מהמאה ה-17. בילדותו למד במֶלְדָארִי והועסק כשוליית חייט אצל אביו. ב-1881 החל ללמוד בבית ספר לחייטות ובהמשך למד ציור ורישום בבלגרד. כהן התקשה להסתגל למסגרות הלימודיות השונות ומשפחתו המסורתית התנגדה לרצונו להפוך לאמן. אחיו דוד, היה היחיד שתמך בליאון וסייע לו בצעדיו הראשונים. דוד היה עורך דין ולאומן סרבי שהטיף להִטָמְעוּת בני הקהילה היהודית בתוך העם הסרבי. בשלהי 1882 בסיוע כספי של אחיו יצא ללימודים באקדמיה לאמנויות היפות במינכן. במהלך חייו התמודד כהן עם קשיים נפשיים, נטה להתפרצויות פסיכוטיות, ולאחר שנה במינכן שב לבלגרד ואושפז בשל מצבו הנפשי. לאחר מספר חדשים שב למינכן והמשיך את לימודיו. הצלחתו של כהן במינכן הובילה את הבנקאי ידידיה בולי, מנכבדי קהילת בלגרד (אביו של בנציון בולי), לתמוך בו כספית, ובמקביל הוא זכה למלגת לימודים ממשרד החינוך הסרבי. לפי תנאי המלגה, שלח כהן דין וחשבון לשר החינוך הסרבי על התקדמותו בלימודיו ועל יצירותיו, והלה הרחיב את התמיכה הכספית בכהן.

שיא הקריירה

עם זאת, ב-1890 נקלע לסכסוך עם השלטונות הסרביים והתמיכה בו הופסקה. בעקבות האירועים לקה כהן בהתמוטטות עצבים, נשלח לבלגרד, אושפז לטיפולים במשך מספר חדשים, ואובחן כחולה בפרנויה. בשלהי 1890 שב למינכן, ובסיוע כספי של אחיו דוד המשיך את לימודיו. בתקופה זו צייר מספר פורטרטים מהנודעים שלו, ובכלל זה דיוקן עצמי. החל מ-1893 החל כהן לצייר גם מוטיבים תנ"כיים. בשנה זו זכה לפרס האקדמיה במינכן על ציורו "חלום יוסף". כן נודע ציורו "היהודי הנצחי". הוא התיידד עם האמן פרנץ פון שטוק(גר') והושפע מעבודותיו. ב-1897 זכה במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית במינכן על ציורו "חלום יוסף". ב-1898 הציג 33 מיצירותיו בתערוכה שהוצגה בבניין הפרלמנט הסרבי בבלגרד וזכה לביקורות אוהדות במיוחד. ב-1899 זכה שוב במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית במינכן על יצירתו "סימפוניית האביב". בשנה זו נישא לג'וזפין שמעון, בת הקהילה היהודית במינכן. ב-1900 הציג בביתן הסרבי של התערוכה העולמית בפריז. בהמשך, חבר ל"קבוצת פאלנקס וב-1902 הוצגו יצירותיו בתערוכת הקבוצה. אשפוזיו התכופים בשל בעיותיו הנפשיות אילצו את אשתו למכור רבים מציוריו כדי לממן את הטיפולים.

שלהי הקריירה ואחריתו

ב-1905 הפסיק לצייר בשל בעיותיו הנפשיות. יצירותיו הוצגו על ידי חבריו בתערוכה הבינלאומית הרביעית שנערכה בזאגרב ב-1912, אך הוא לא נכח באירוע. במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרג אחיו דוד בעיר ניש. מותו של אחיו ומטיבו, דרדר עוד יותר את מצבו הנפשי של ליאון.
כהן השתייך לחבורת ציירים אשר כונתה "אסכולת מינכן" ועמם ניתן למנות את וילהלם לייבל, וסילי קנדינסקי, פאול קלה, גאורגיוס יאקובידיס ופרנץ מארק. לאורך הקריירה עסקו ציוריו בהיסטוריה של סרביה ובכלל זה המאבק לעצמאותה, לצד נושאים מקראיים וכן מוטיבים הקשורים לתולדות עם ישראל, כגון בציורו "אחרי הפוגרום" המוצג במוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד. ליאון כהן נפטר בוורשאץ ב-1934 והוא בן 75. הוא נקבר בחלקה היהודית של בית הקברות החדש בבלגרד. בפברואר 1935, מספר חדשים לאחר מותו, הוצגה בבלגרד רטרוספקטיבה של עבודותיו ונכללו בה 63 מיצירותיו. בתקופת השואה אבדו רבות מיצירותיו במסגרת ביזת הנכסים של יהודי בלגרד. 12 מציוריו מוצגים במוזיאון הלאומי של סרביה, 3 במוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד ועוד מספר ציורים באוספים פרטיים.
ז'ורז' אוריק

חייו

אוריק היה ילד פלא. כשהיה בן 15 יצאו חיבוריו הראשונים לאור. עוד לפני שמלאו לו 20 תיזמר וכתב מוזיקה אינצידנטלית לכמה בלטים והפקות בימתיות.
כסטודנט צעיר בקונסרבטואר של פריז בשנת 1920, שראה עצמו כחלק מן האוונגרד, נמנה אוריק עם הקבוצה המפורסמת שהנהיגו אריק סאטי וז'אן קוקטו והִשרו עליה מרוחם, קבוצת השישה. כחבר בקבוצה, כתב מוזיקה לדברי שירה ולטקסטים אחרים, כמו פזמונים ומחזות-זמר.
כאשר ז'אן קוקטו התחיל ליצור סרטי קולנוע, בראשית שנות ה-30, החל אוריק לחבר מוזיקה לסרטים. הוא כתב את פסקול המוזיקה למספר רב של סרטים צרפתיים ובריטיים, והודות להצלחתו הגיע גם לקולנוע ההוליוודי. בין יצירותיו הידועות "השיר ממולן רוז'".
בין הסרטים שלהם כתב מוזיקה: "היפה והחיה" של קוקטו (1946), "חבורת לבנדר היל" (1951), "מולן רוז'" (1952), "חופשה ברומא" (1963), "שכר האימה" (1953), "ריפיפי" (1956), סיפורה של אסתר קוסטלו (1957), "שלום לך, עצבות" (1958) ו"תרז ואיזבל" (1968).
בשנת 1962 חדל מכתיבת מוזיקה לסרטים, כאשר התמנה למנהל האופרה הלאומית של פריז, ואחר ליושב ראש SACEM, האגודה הצרפתית לזכויות הביצוע. אוריק המשיך לכתוב מוזיקה קאמרית, בעיקר לכלי נשיפה מעץ, עד מותו.
אוריק נקבר בבית הקברות מונפרנאס שבפריז.
פרד גרנדי

חייו

גרנדי נולד בעיר סו סיטי שבאיווה, וב-1970 סיים לימודי אנגלית באוניברסיטת הרווארד. בהמשך, עסק בכתיבת נאומים לחבר בית הנבחרים ויילי מיין. ב-1973 החל בקריירת משחק, כשתפקידו הראשון היה תפקיד אורח בסדרה הקומית "Love, American Style". ב-1977 החל לגלם את תפקידו של הכלכל ברל "גופר" סמית', בסדרת הטלוויזיה "ספינת האהבה". הוא גילם תפקיד זה עד שהסדרה ירדה מהמרקע ב-1986. במקביל, גילם תפקידים קטנים יותר ותפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. 
בסמוך לאחר ירידתה של "ספינת האהבה" מהמרקעים, התמודד על מקום בבית הנבחרים האמריקני מטעם המפלגה הרפובליקנית, כנציג מחוז הבחירה השישי של מדינת איווה. הוא גבר על יריבו הדמוקרטי ברוב דחוק של 51%, והחל לכהן בבית הנבחרים ב-3 בינואר 1987. הוא נבחר לכהונות נוספות ב-1988 (ברוב של 64%) וב-1990 (ברוב של 72%). ב-1992 נבחר כנציג מחוז הבחירה החמישי של איווה, לאחר שהיה המועמד היחיד. במהלך כהונתו בבית הנבחרים היה חבר, בין היתר, בוועדות החקלאות, החינוך, העבודה ובוועדה לענייני מיסוי. ב-1994 עזב את בית הנבחרים, והתמודד בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לכהונת מושל איווה. הוא הפסיד למושל המכהן, טרי ברנסטד, שגם נבחר מאוחר יותר לכהונה נוספת.
עם תום הקריירה הפוליטית שלו, מונה גרנדי ב-1995 למנכ"ל Goodwill Industries, מלכ"ר המספק השכלה והכשרה מקצועית לאנשים עם מוגבלויות. הוא מילא תפקיד זה עד שנת 2000. במקביל, שימש כפרשן פוליטי ברדיו הציבורי של ארצות הברית (NPR) ושימש כמרצה אורח באוניברסיטת מרילנד. ב-2003 החל להנחות תוכנית בתחנת רדיו בוושינגטון, לצדו של השדרן הוותיק אנדי פרקס. באותה שנה הופיע גם בהופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר", 17 שנים לאחר הופעתו הטלוויזיונית הקודמת.
גרנדי נשוי ואב לשלושה.
מחשב צלילה

מחשב צלילה הוא כלי שימושי עבור הצולל. תפקידו של מחשב זה הוא הצגת נתונים לצולל בזמן-אמת. בעזרת מחשב הצלילה ניתן לתכנן את הצלילה הבאה על-סמך צלילות קודמות ולהתייחס למגבלות הזמן והעומק המרביים המותרים. בזכות היכולת של המחשב לנתח ולהציג את הנתונים בזמן-אמת הצולל יכול לתכנן המשך הצלילה והגנה מפני סכנות צלילה אם חרג מהתוכנית המקורית של הצלילה. דוגמה לכך היא על ידי התרעה אם הצולל מסתכן בכך שהוא עולה במהירות גבוהה מהמותר (כעשרה מטרים לדקה), או עומד לחרוג מטבלאות הדקומפרסיה.
כמו כן, המחשב פועל גם בשעת מנוחת הצולל, מחוץ למים, מעדכן תמידית את נתוני הדקומפרסיה של הצולל כך שאם הצולל ירצה להיכנס למים לפני שהסתיימה תקופת המנוחה המינימלית - המחשב יתריע על כך. היות שהמחשב שומר את נתוני הצלילות הקודמות ומשמש ככלי עזר בתכנון צלילות עתידיות הוא נחשב ככלי אישי ולא ניתן להעביר אותו מצולל לצולל אלא אם עברו 24 שעות מהצלילה האחרונה בה שימש המחשב. במקרה של תאונת צלילה המחשב מאפשר לעקוב אחר נתוני הצלילה והמנוחה של הצולל.

סוגי מחשבי צלילה

המחשבים נבדלים במתן פרמטרים עבור הצולל, הפרמטר המרכזי הוא עומק הצולל וזמן צלילה עם זאת קיימים במחשב הצלילה נוסחאות המאפשרות חישובי טבלאות דקומפרסיה. כמו כן במחשבים מסוימים מתבצעים חישובים נוספים המושפעים מגזים נוספים, כגון חמצן והליום.
ישנם מחשבי צלילה המתחברים למכל הצלילה, כך יכול הצולל לדעת כמה אוויר נשאר לו על פי הלחץ במכל ומהי צריכת האוויר של הצולל.
זמר-יוצר

זמר-יוצר (באנגלית: Singer–songwriter) הוא מוזיקאי המחבר, מלחין ושר את שיריו שלו, ופעמים רבות מלווה לבדו את שירתו בנגינה, על פי רוב בגיטרה או בקלידים. זמרים-יוצרים רבים נוטים לשלב בשיריהם נושאים חברתיים ופוליטיים.
בלהקות רוק ומטאל מקובל מאוד שהסולן משתתף בכתיבת מילות השירים, בהלחנה ולפעמים גם בנגינה.

ארצות הברית ובריטניה

המונח זמר-יוצר שויך במקור לזמרים מצפון אמריקה שיצרו שירים בסגנונות הבלוז והפולק בתחילת המאה ה-20. ההכרה הפופולרית הראשונה של הזמר-יוצר במדינות דוברות האנגלית קרתה בסוף שנות ה-60 תחילת שנות ה-70, כאשר סדרה של מוזיקאים אשר מושפעים מבלוז פולק וקאנטרי זכו להכרה ופופולריות רבה. הזמרים-יוצרים הללו כללו את: בוב דילן, ניל יאנג, ג'וני מיטשל, לאונרד כהן, ואן מוריסון, פול סיימון, ג'וני קאש, וילי נלסון, ג'ון דנבר, דונובן, דייוויד בואי, וקט סטיבנס. גם כותבי שירים כגון קרול קינג וניל דיימונד התפרסמו במהלך אותה תקופה כזמרים יוצרים. למרות שגם חברי להקות רוק של אותה התקופה לא נחשבו זמרים-יוצרים כאמני סולו, רבים מהם היו זמרים-יוצרים שיצרו שירים במסגרת הלהקה כגון :ג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון (מהביטלס), בריאן וילסון, סיד בארט, אריק קלפטון וג'רי גרסיה.
מאז ואילך החלו להתפרסם זמרים-יוצרים רבים ממגוון גדול של סגנונות מפופ ועד פאנק. הזמרים-יוצרים הבולטים הם: מייקל ג'קסון, מדונה, בילי ג'ואל, סטיבי וונדר, ברוס ספרינגסטין, פיונה אפל, טום פטי, פטי סמית', אלביס קוסטלו, קייט בוש, טורי איימוס, סינדי לאופר, סוזן וגה, טרייסי צ'אפמן, אלאניס מוריסט, אליוט סמית', פי ג'יי הארווי, קורט קוביין, אדי ודר, רג'ינה ספקטור, נואל גלאגר, דיימון אלברן, תום יורק, טיילור סוויפט, איימי ווינהאוס, ליידי גאגא, ואדל.

"בארדים" בברית המועצות

ברוסיה בתקופה הסובייטית, היו משוררים שהיו מבצעים שירים שחיברו ומלווים את שירתם בניגון גיטרה. אמנים אלה כונו "בארדים" (ברוסית: Бард). בזִמרתם הייתה נסתרת מחאה סוציאלית, והיא נחשבת לז'אנר דיסידנטי-מחתרתי.

זמרים-יוצרים בישראל

מסורות של זמרים יוצרים התקיימו במוזיקת עם ומוזיקה פופולרית של יהדות מזרח אירופה (סלומון שמולביץ', מקס ורשבסקי, אהרון לבדף) המגרב (שייח זוזו) ועיראק (סאלח אל כוויתי) מתחילת המאה ה-20 או לפני, חלקם כדוגמת אל כוויתי ואף יוסף רוזנבלט או סמי אל מגריבי עלו ופעלו בארץ. בין הדוגמאות המוקדמות הנודעות יותר ניתן למצוא גם את טולי רביב וישראל יצחקי. החל משנות ה-50 זכו זמרים-יוצרים כמו ג'ו עמר ובני ברמן לפופולריות יוצאת דופן (שניהם מזוהים בין היתר עם מחאה חברתית ופוליטית, עם "לא כל יום פורים", "שני קבצנים וחמורון אחד" של ברמן ו"לשכת העבודה" או "העני האומלל" של עמר), כשבמקביל פעלו זמרים-יוצרים אחרים בסצינות פופולריות פחות כמו שירי עם (האחים שלם) ואף מחתרתיות כמו זו התימנית של אותה תקופה (שלמה מוקעה, שלמה דחיאני, אהרן עמרם ואחרים).
בין אלו הבולטים בישראל החל משנות ה-60 ועד היום ניתן למנות את:יגאל בשן, שלמה ארצי, חוה אלברשטיין, שלום חנוך, מאיר אריאל, מתי כספי, דני סנדרסון, רמי פורטיס, אהוד בנאי, מיכה שטרית, אתי אנקרי, אביב גפן, זיו סויסה, אביתר בנאי, עמיר בניון,משה פרץ, עמיר לב, עברי לידר, עידן רייכל, שלומי שבן, רונה קינן, אמיר דדון, קרן פלס, קובי אפללו, גבע אלון, דיקלה, יורם גאון, נתן גושן, דודו אהרון, שי גבסו, עידן עמדי, אביהו מדינה, אליעד נחום ועוד.
עובידייה

היסטוריה

העיירה נקראת על שם "תיאודוסיוס ראש המנזר" (בערבית "אבן עוביד") שהקים בסוף המאה ה-5 את מנזר תיאודוסיוס (דיר אבן עוביד) שהיה מרכז הנזירות בתקופה הביזנטית בארץ ישראל.  המנזר ניטש בתחילת המאה ה-17, ונבנה מחדש בצורתו הנוכחית בשנים 1914-1952. מדרום למנזר ממוקם קבר "שיח' ח'ליפה" וסביבו בית קברות המשמש במשך מאות שנים את הבדווים משבט עבידיה. על "שיח' ח'ליפה" יש מסורות רבות, מוסלמיות ונוצריות גם יחד, הרווחות בעובידייה, בבית סחור ובבית לחם. יש מספרים כי שיח' ח'ליפה היה מצביא מוסלמי, שנפל בשבי הכופרים ועונה למוות. כל המסורות והסיפורים על שיח' ח'ליפה מתייחסות אליו כאל קדוש ובעל נס, שעיקר פרסומו ביכולתו האגדית להפיק אש מאבנים. לטענה זו יש שורשים לא בדוויים והיא מושפעת מקרבתו של מנזר תיאודוסיוס. לפי אחת המסורות הקשורות אליו, היה בעל יכולת להוציא אש מאבנים שבסביבה.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח A. בשנות ה-2000 התפתח השטח הבנוי של העיירה לכיוון בית לחם ויצר רצף בנוי אחד.
שיעור תחלופה שולי

שיעור התחלופה השולי כיחס הנגזרות החלקיות של עקומת האדישות

שיעור התחלופה השולי הוא השיפוע של עקומת האדישות עליה נמצא הפרט, בנקודה המוגדרת על ידי הסל הנוכחי (בהנחה שהשיפוע בנקודה אכן מוגדר). שיפוע העקומה שווה גם ליחס הנגזרות החלקיות שלה.
עמיר תורג'מן

קריירת ככדורגלן

תורג'מן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד, ובגיל 17 עבר בהשאלה למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך לקראת סיום עונת 1989/1990. לאחר 3 עונות במועדון, שכללו גם אליפות (1991/1992), חזר תורג'מן לעירוני אשדוד, שם החל לפרוח וכבש בעונתו השנייה בקבוצה (1993/1994) 17 שערי ליגה. גם בעונתו השלישית בקבוצה כבש תורג'מן 17 שערים, שהעניקו לו את תואר מלך השערים (בצוותא עם חיים רביבו). לדאבונו, גם כיבושיו הרבים לא עזרו לקבוצתו, שירדה ליגה בסיום העונה. תורג'מן, שלא רצה לשחק בליגה השנייה, עבר בסיום העונה להפועל חיפה.
בחיפה כבש תורג'מן 13 שערים, ועונה לאחר מכן עבר (מעט אחרי פתיחת העונה) למכבי חיפה. בעונה זו כבש 9 שערים (2 בהפועל, 7 במכבי). לאחר מכן חזר לאשדוד, לשתי עונות, כשבשנייה הוא כובש 19 שערים. בסיום עונת 1998/1999 נרכש כרטיס השחקן שלו על ידי הפועל חיפה, שבדיוק זכתה באליפות. הוא שיחק במועדון שתי עונות, וכבש בהן 14 ו-13 שערים בהתאמה, בנוסף לכמה שערים מכריעים במשחקי הקבוצה באירופה. בעונה לאחר מכן הוא חזר למכבי תל אביב. כמות ההבקעות שלו קטנה יחסית (רק 4 שערים בעונה הראשונה ו-7 בשנייה), אך הוא זכה עם הקבוצה בגביע (2001/2002) ובאליפות (2002/2003). לאחר מכן שיחק עונה בבית"ר ירושלים וחזר לאשדוד (הפעם לקבוצה המאוחדת). לאחר עונה באשדוד החליט תורג'מן לנסות את מזלו במגרשי הליגה הלאומית, כשאת עונותיו האחרונות הוא מעביר בהכח עמידר רמת גן ובהפועל נצרת עילית.
לזכותו של תורג'מן 13 הופעות ו-2 שערים בנבחרת ישראל.

קריירת כמאמן

לאחר פרישתו חזר תורג'מן לקבוצת נעוריו, מכבי תל אביב, והחל לאמן את קבוצת הנוער של המועדון. בעונת 2010/2011 זכה תורג'מן בדאבל עם קבוצת הנוער, ובעונת 2011/2012 זכה עמה באליפות שנייה ברציפות. לקראת עונת 2013/2014 מונה לתפקיד ראש מערך הסקאוטינג במכבי תל אביב.
ב-28 בינואר 2016 זכה למשרת אימון הבוגרים הראשונה בקריירה שלו, כשהחליף את פטריסיו סייג כמאמנה של בית"ר תל אביב רמלה מליגת המשנה.
ב-17 במאי 2016 מונה תורג'מן לעוזר מאמן נבחרת ישראל, תחת אלישע לוי.
ב-10 באוקטובר 2017 מונה תורג'מן למאמן מ.ס. אשדוד מליגת העל, אך לא הצליח לחלץ את הקבוצה מתחתית הטבלה וב-24 באפריל 2018 סיים את תפקידו במועדון.
ב-18 בנובמבר 2018 מונה למאמנה של בני סכנין, אך פוטר מתפקידו ב-20 בינואר 2019.
ב-26 במאי 2019 מונה תורג'מן למאמן סקציה נס ציונה, לאחר שעלתה לליגת העל.
טדי נגוסה

חיים אישיים

נגוסה גדל והתחנך בלוד, כמו כן, הוא בוגר המכינה הקדם צבאית, מכינת גל.

קריירה

ב-17 ביולי 2016 הוציא מתוך אלבום הבכורה שלו, את הסינגל הראשון שלו "כל יום כל היום". את השיר כתב נגוסה והפיק אמיר שכטר. ב-27 באוקטובר באותה שנה הוציא את השיר "מחר אתה בלי", הסינגל השני מאלבום הבכורה של נגוסה. לאחר מכן, הוציא נגוסה עוד סינגלים מתוך האלבום. כמו כן, נגוסה הוציא רמיקסים שונים לשירים ידועים, בין היתר לשירים "Bad and Boujee"  של להקת מיגוס, "Humble" של קנדריק לאמאר ומאוחר יותר, "Look Alive"  של הראפר BlocBoy JB  בשיתוף דרייק.
ב-7 בספטמבר 2017 נגוסה הוציא את אלבום הבכורה שלו, "ט.ד.י" ב-16 באוגוסט 2018 יצא הקליפ לשיר אזיקים על הידיים של נגוסה.
ב-19 במרץ 2019 השתתף בשיר "אל תשגע אותי" של צמד הראפרים שרק וצוקוש לצד ויק, טי.או.בי, 9 מילימטר, דראפט וליעד מאיר.
ב-16 במאי 2019 הוציא את הסינגל "פליז", השיר הראשון מתוך האלבום השני שלו, "נגוס". חודש לאחר מכן, הוציא את הסינגל השני מתוך האלבום, "מיי ליידי".
ב-27 ביוני השתתף בווידאו קליפ של השיר "בננות" של סטטיק ובן-אל תבורי.
ב-5 ביולי 2019 הוציא את הסינגל השלישי מתוך אלבומו השני, "מאמא". באותו חודש הוציא את הסינגל הרביעי מהאלבום, "פאם" ביחד עם חבריו מ"זולוד", זולוד אדם וענאן חפאג'ה.
ב-15 באוגוסט הוציא את האלבום השני שלו, "נגוס".
היהודי האחרון בוויניצה

רקע

לפי מרשם אוכלוסין מ-1939, חיו אז בעיר ויניצה 33,150 יהודים, שהיוו כ-38% מאוכלוסיית העיר. ב-19 ביולי 1941, במסגרת הפלישה לברית המועצות, כבשו הכוחות הנאציים את העיר ויניצה. מיד לאחר הכיבוש הוקם גטו ליהודי העיר, שלא שרד זמן רב. הרצח ההמוני של יהודי ויניצה החל בשלהי יולי 1941. ב-16 וב-22 בספטמבר 1941 רוכזו יהודי הגטו ביער הסמוך לעיר. באתרי הריכוז ביצעו החיילים הנאצים ומשתפי פעולה אוקראינים רצח המוני ביהודים. עד תום אירועים אלו נרצחו רוב תושבי הגטו (כ-25,000 איש). היהודים המעטים שהושארו בגטו על ידי הנאצים והועסקו בעבודות כפייה נרצחו באוגוסט 1942.

גילוי התצלום

ניצול שואה יהודי-פולני בשם אל מוס קיבל את התצלום במאי 1945 מחיילי הארמייה השלישית של ארצות הברית מיד לאחר שחרורו ממחנה הבת של דכאו (אלאך). מוס, בעודו מתגורר בשיקגו בשנת 1961, רצה, כדבריו, שאנשים ידעו "מה התרחש בזמנו של אייכמן". סוכנות הידיעות יו-פי-אי (UPI) קיבלה את התצלום ממוס והפיצה אותה ב-1961, במהלך משפט אייכמן.
על פי מקורות מאוחרים יותר, התצלום נמצא באלבומו של חייל איינזצגרופן, כשעל גב התצלום נמצא הכיתוב "היהודי האחרון בוויניצה".

חשיבות

התצלום "היהודי האחרון בוויניצה" היה לתמונה איקונית. בשונה מתמונות שואה נודעות אחרות, לתמונה זו מספר מאפיינים ייחודיים: הפוקוס הוא בקורבן יחיד; התמונה מתארת רצח על ידי האיינזצגרופן ולא רצח בגטו או במחנה ריכוז או השמדה; התמונה לא צולמה על ידי בעלות הברית לאחר או במהלך שחרור מחנה עבודה או מחנה השמדה נאצי, אלא צולמה במהלך השואה וככל הנראה על ידי שותף לרצח (היינו, התמונה מראה את השואה מפרספקטיבה של חייל נאצי).
התצלום שועתק לא פעם לספרים ולמטרת תצוגות בנושאי השואה. הוא מוצג במספר מוזיאונים, בהם מוזיאון טופוגרפיה של טרור בברלין, מוזאון ארצות הברית לזכר השואה ומוזאון יד ושם.
הפיגוע בקיבוץ שמיר

הפיגוע

ארבעת המחבלים, חברי ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, חדרו מלבנון בערב שלפני כן דרך המורדות המערביים של החרמון. כדי להטעות הם התחזו להיפים - גידלו את שערם פרא, כרכו סרטים על מצחיהם ולבשו מעילים ארוכים, שתחתיהם הסתירו רובי סער מסוג קלשניקוב.
המחבלים הגיעו אל הקיבוץ מצפון בשעה 08:30 לערך. תחילה נכנסו למכוורת הקיבוץ ומחסן האריזה שלידה, הנמצאים כ-300 מטר מהבתים הקיצוניים ביישוב. הם רצחו ביריות שתי חברות משק שנמצאו במחסן, בת 28 (שהייתה בהריון) ובת 58. לאחר מכן המשיכו אל הקיבוץ במטרה להגיע אל בתי הילדים. הם נתקלו בשני חברי הקיבוץ וירו לעברם מטווח קצר. אחד מהשניים נפצע. השני נמלט והזעיק את חבריו ליישוב. נראה שהמפגש עם שני חברי הקיבוץ שיבש את תוכניתם של המחבלים. הם פנו בחזרה למכוורת. בדרכם נתקלו במתנדבת יהודיה בת 19 שבאה לקיבוץ מניו זילנד ורצחו אותה ביריות.
חברי הקיבוץ, שרובם היו חמושים וביניהם נמצאו גם לוחמי יחידות מובחרות של צה"ל, הפעילו תרגולת חירום שבה כבר התאמנו וחשו עם נשקם למקום היריות. הבלתי לוחמים במשק נכנסו מיד למקלטים.
ששה מחברי המשק החמושים נעו כדי לחסום את דרכם של המחבלים אל המשק. הם נתקלו בשניים מהמחבלים וירו לעברם מטווח של כ-20 מטרים. חבר הקיבוץ עוזי צור הרג ביריות מתת מקלע עוזי את אחד המחבלים. המחבל השני נפצע מהיריות אך הצליח לברוח לכיוון המכוורת ונכנס למכונית שעמדה לידה. מאוחר יותר התפוצצה המכונית והוא נהרג בתוכה.
חברי הקיבוץ צרו על המחסן והמכוורת וניהלו קרב יריות עם שני המחבלים הנותרים במשך יותר מחמש עשרה דקות. המחבלים ירו מתוך המחסן וגם שיגרו מספר פצצות ררנ"ט, שלא גרמו לנזק. בינתיים מיהרו לקיבוץ יחידות צבא. מקצת החיילים הצטרפו לחברי הקיבוץ במצור על המחסן ואחרים הציבו חסימות סביב היישוב וניהלו סריקות לגילוי מחבלים נוספים. ביישובים הקרובים הוכרזה כוננות, הוגברה השמירה על נקודות מפתח וכן הוגברו סיורי צה"ל והמשטרה.
חברי הקיבוץ קיוו שהנשים במחסן עדיין בחיים וניסו לפנות אל המחבלים בקריאות באמצעות רמקול נייד. לא הייתה תשובה. פתאום התרחשה בתוך המחסן התפוצצות עזה וחלק מתקרתו קרסה. גם המכוורת נפרצה עקב ההתפוצצות. לאחר מכן השתרר שקט. חברי הקיבוץ והחיילים נכנסו למחסן, שניזוק קשות. הם מצאו שם את שתי הנשים שנרצחו ואת גופות שני המחבלים האחרונים. אלו לא התאבדו אלא נהרגו עקב התפוצצות מטען חבלה שנשאו עמם וכנראה הופעל על ידי קליע שנורה לעבר המחבלים. האירוע הסתיים בשעה 09:25.

לאחר הפיגוע

אלוף פיקוד הצפון רפאל איתן, שנזעק אף הוא לקיבוץ, ציין שחברי הקיבוץ ניהלו את רוב הקרב עם המחבלים ושעד שהגיעו חיילי צה"ל למקום הוא כמעט הסתיים. גם הרמטכ"ל מרדכי גור שיבח את תגובת חברי הקיבוץ. עוזי צור עוטר בהמשך בצל"ש הרמטכ"ל על פעולתו במהלך הפיגוע.
בין חפצי המחבלים נמצאה מפה שבה סומנו להם שלושה יעדים אפשריים נוספים לפיגוע בישראל - קריית שמונה, חצור הגלילית ואתר הבניאס. בכליהם נמצאו גם כרוזים מודפסים, שמתוכנם התברר כי הם התכוונו לקחת בני ערובה ולתבוע מישראל שחרור 100 מחבלים הכלואים אצלה, לרבות היפני קוזו אוקמוטו והמחבלים שנלכדו בתקרית מטוס סבנה.
הפיגוע התרחש מספר שבועות לאחר הפיגועים הקשים בקריית שמונה ובמעלות. ארגון החזית העממית הוציא את הפיגוע לפועל על רקע ביקורו באזור של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון, שגם הגיע לישראל בשבוע שלאחר הפיגוע.
בקיבוץ הוקמה אנדרטה לשלוש הנרצחות בעיצובו של מאיר אבני, אביה של אחת מהן.
יחסי הונגריה–מונקו

סקירה כללית

עד שנת 2016 בין שתי המדינות לא שררו יחסים דיפלומטיים איך התקיים ייבוא וייצוא של סחורות ותיירים נכנסו ויצאו באופן חופשי (הכניסה למונקו היא חופשית דרך צרפת).
ב-2 במאי 2016 נערך טקס כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הונגריה לבין נסיכות מונקו בפריז, שגרירות הונגריה בפריז הואמנה גם על מונקו בהתאם. הונגריה ומונקו יכלו לכונן את היחסים הדיפלומטיים אודות לאמנה המתירה את מונקו מצרפת בקשרי החוץ שלה שנחתמה ב-1 בדצמבר 2005.
מונקו היא המדינה האחרונה שכוננה עם הונגריה יחסים דיפלומטיים רשמיים, וכך השלימה הונגריה יחסים עם כל מדינות אירופה.
אולדסמוביל Cutlass Calais

אולדסמוביל Cutlass Calais

הדגם האחרון מדגמי "אולדסמוביל Cutlass Calais" שירד מפס הייצור של אולדסמוביל, היה בתאריך 26 באפריל 1991.
תאוצת "אולדסמוביל Cutlass Calais" בין 0–100 קמ"ש היא 7.6 שניות (מנוע 2,260 סמ"ק המפיק 180 כ"ס).
דיר מימאס

במלחמת לבנון השנייה

במסמך של חזבאללה שנמצא בכפר פורטה תוכנית לחימה בצה"ל בתוך הכפר דיר מימאס, תוכנית זו כוללת, בין השאר, שימוש באזרחים כמגן אנושי והוכחה לכך שבכפר פעלה תשתית טרור של הארגון. כמו כן, לפי טענת ועדת הבדיקה של האו"ם במלחמת לבנון השנייה, הטמין צה"ל מוקשים בסביבת הכפר, לאחר ששני מומחים אירופאים לחומרי נפץ ורופא לבנוני נפצעו בעת שניסו לחלץ רועה צאן לבנוני שנקלע לשדה מוקשים לא מסומן.
דיסקרטוזיס

דיסקרטוזיס (בכתיב לועזי: Dyskeratosis; בעברית: הִתְקָרְנוּת לא-תְקִינָה) הוא מצב של התקרנות מוקדמת של תאים באפידרמיס.
הקרטינוציטים הם תאים המהווים את עיקר האפידרמיס (כ-90% מתאי האפידרמיס). מקור תאים אלו הוא בשכבה הבזאלית של העור, והם מתמיינים לתאים המייצרים קרטין, אשר בסופו שר מתמלאים בקרטין.
הקרטינוציטים מייצרים סיבי קרטין דקים הקרויים טופופילמנטים, אשר מתאגדים בבסיסים הקרויים טונופיברילים.
במצב של דיסקרטוזיס, תאים אלו מבשילים מהר מבמצב נורמלי. התרבות הפילמנטים של הקרטין מבשרת על מות התא – ניתן לראות תאים עם ציטופלזמה אאוזינופילית ולהבחין בתהליכי פירוק של גרעין התא. תאים דיסקרטוטיים מאופיינים בגרעינים קטנים יחסית, ובסופו של דבר הם הופכים לבועות נטולות גרעין.
ניתן לראות תופעות של דיסקרטוזיס במחלות שונות כגון Erythema multiforme, וכן במחלות כגון Lichen planus.
יהונתן מלוניל

תולדותיו

רבי יהונתן היה תלמידו של רבי משה  מנרבונה, וכן תלמידו או חברו של הראב"ד, והיה בקשרי ידידות עם רב זרחיה הלוי. רבי יהונתן חיבר פירוש חשוב ומקיף לכל ספר ההלכות של הרי"ף, שמצוטט רבות בספרי הפוסקים (לעיתים בשם ' ר' יהונתן הכהן'), אך כיום נותר ממנו רק חלק קטן. חיבורו הפך את ספר ההלכות לספר הלימוד והפסיקה המרכזי בקרב חכמי פרובאנס. לאחרונה הדפיסו את הפירוש ל-21 מסכתות.

יחסיו עם הרמב"ם

בעקבות עותק של אגרת תימן שהגיעה לידיו, עמד רבי יהונתן בקשר של מכתבים עם הרמב"ם, שהחל בשאלה אודות אמיתות האסטרולוגיה (שתשובת הרמב"ם עליה עוכבה כמה שנים). כפי הנראה הוא העריץ את הרמב"ם, ולפי עדות רבי יצחק די לאטיש בכרוניקה "שערי ציון", חיבר רבי יהונתן ספר תגובה לכל השגות הראב"ד, רבו, על הרמב"ם, וכן עמד לימין הרמב"ם בפולמוס שעורר נגדו רבי מאיר הלוי אבולעפיה.
המכתבים ההדדיים כתובים תוך כבוד הדדי רב, והם "מן המיטב שבספרות האגרות העברית". באחד מהמכתבים משנת 1199 כתב הרמב"ם: "מודיע אני, משה, אליך הרב הכהן ר' יהונתן שצ"ו (שמרהו צורו ויוצרו), כי בעת שהגיעו אלי כתבי ושאלותיך שמחתי שמחה גדולה, ואמרתי לנפשי ברוך השם אשר לא השבית לך גואל, וידעתי שהגיע דברי למי שידע ענייניהם, ויבין מצפוניהם, וישא ויתן בהם כראוי... וכל אשר שאלת –  יפה שאלת, וכל אשר הקשית – יפה הקשית...".
בהמשך ההתכתבות שלח אליו הרמב"ם את ספרו "מורה נבוכים", ורבי יהונתן הוא שמסרו לרבי שמואל אבן תיבון על מנת שיתרגמו לעברית.
הטיה מערכתית

הטיה מערכתית (באנגלית: Systemic bias) היא תחדיש המשמש לתיאור דעה קדומה שהיא אנדמית או טבועה במערכות אנושיות. הבעיה המקבילה במערכות לא אנושיות (כגון מכשירי מדידה או מודלים מתמטיים המשמשים למדידת כמויות פיזיות) נקראת שגיאה מערכתית.

הטיה במוסדות אנושיים

ניתן להתייחס, למשל, להטיה מערכתית במוסד מסוים, בפיחות התרומות של נשים או מיעוטים אתניים.
לדוגמה, תחרויות מוזיקה בהן זוכים תמיד רק גברים לבנים, חשופות כנראה להטיה מערכתית, אם אין סיבה מובנית לכך שדווקא גברים לבנים יהיו תמיד המוזיקאים הטובים ביותר. הטיה זו יכולה להיות מכוונת מצד המשתתפים, או להתקיים באופן בלתי מודע. לקיומה המתמשך של תופעה זו עשויה לתרום העובדה שהשופטים בתחרות המוזיקלית כוללים רק זמרים גברים שזכו בתחרויות הקודמות. ייתכן שבנוסף לבחינת המיומנות הווקליות ומיומנויות הנגינה של המשתתפים בתחרות, לשופטים תהיה נטייה לבחור באנשים עימם הם חולקים ערכים משותפים - הן מבחינת מוזיקה והן בתחומים אחרים, ושכתוצאה מכך בסופו של דבר ייבחרו לרוב או תמיד מוזיקאים זכרים לבנים. במקרה הזה, ההטיה יכולה לנבוע משמירה מודעת או לא-מודעת על האינטרסים של המגדר והאינטרסים של הקבוצה האתנית, או פשוט תנבע מכך שהרכב השופטים אינו מגוון. כך או כך, בחינת איכות המוזיקאים ויכולות השירה שלהם תהיה מוטה.
מאחר שהטיות קוגניטיביות טבועות בחוויות, בנאמנויות, ובקשרים של אנשים בחיי היום-יום, אי אפשר לשים להן סוף, אף על פי כן, כן ניתן לשפר את המודעות לקיומן של הטיות מערכתיות, ובכך לעודד אימוץ מנגנונים שיסייעו לפצות על קיומן.