קאמיל הויסמנס

רקע משפחתי, שנותיו הראשונות ולימודיו

קאמיל הויסמנס נולד בשנת 1871 בעיר בילזן שבלימובורג, בשם ז'אן-ז'וזף-קמיל האנסן. הוא היה בן בלתי חוקי (מקשר ללא נישואין) של יואנה קתרינה האנסן (1924-1848), בתו של המודד דוד האנסן (1822–1881) שהיה במקור ממילן. ידוע כי אביו הביולוגי היה צעיר בשם אודומאר פרנקן מן העיר טונגרן, שלמד רוקחות בליאז' וסירב להתחתן עם קתרינה האנסן.
קאמיל גדל בבית הורי אמו עד למות סבו בשנת 1881. אז התחתנה אמו עם גבר בשם אוגוסטינוס גודפרידוס הויסמנס, שאימץ את הילד. לבני הזוג נולדו עוד שלשה ילדים – שתי בנות (אנרייט וארנסטין) ובן. הבן, אוגוסט, נבחר לימים לראש העיר בילזן מטעם המחנה הליברלי.
בצעירותו היה קאמיל הויסמנס פעיל בחוג לתיאטרון בעירו והתעניין במוזיקה.   
בסופו של דבר למד פילולוגיה גרמנית באוניברסיטת ליאז', ואחר כך עבד כמורה לגרמנית בין השנים 1893–1897. תוך כדי כך חזר ללמוד באוניברסיטה, ובשנת 1895 סיים בה את הדוקטורט. בגלל דעותיו הפוליטיות הסוציאליסטיות פוטר בשנת 1897 על ידי משרד החינוך.
באותה שנה 1897 פרסם יחד עם חברו יוזף קובייה עבודה בפלמית המוקדשת לטופונימים באזור בילזן.
לימד במכללה באיפר, מאוחר יותר באתנאום באיקסל ובאוניברסיטה החדשה בבריסל.

פעילותו לפני מלחמת העולם הראשונה ובימי המלחמה

מגיל צעיר הוימאנס היה פעיל במסגרת מפלגת הפועלים הבלגית (Belgische Werkliedenpartij,‏ BWP) שהפכה אחר כך למפלגה הסוציאליסטית הבלגית (Belgische Socialistische Partij,‏ BSP). בשנת 1905 נבחר למזכיר האינטרנציונל הסוציאליסטי שמושבו היה בבריסל, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1922.
כמנהיג של האינטרנציונל היו לו מגעים בשנת 1911 עם לנין, שאתו ניהל גם התכתבות, ועם המנהיג של המהפכה הדמוקרטית בסין, הד"ר סון יאט סן.
אחרי שנבחר למועצת העיר בריסל, החל משנת 1910 נבחר לפרלמנט הבלגי מטעם הבירה, ומאוחר יותר (מ-1921), מטעם אנטוורפן, היה חבר בפרלמנט במשך 55 שנה עד שנת 1965.
קרוב  ללבו היה המאבק למען הכרת מעמד השפה הפלמית במחוזות שבהם היא מדוברת, למשל בשנת 1911 נמנה עם ראש המאבק למען הוראה בשפה הפלמית באוניברסיטת גנט. יחד עם חברי הפרלמנט הנוצרים-דמוקרטים פראנס ון קאוולארט ולואי פרנק הגיש הצעת חוק להקמת אוניברסיטה פלמית בגנט.
מלחמת העולם הראשונה עיכבה את הפרויקט עד לשנת 1930.
ניהל פעילות אינטנסיבית גם באיגודים המקצועיים וגם כעיתונאי בעיתון בורגני כמו  Le Petit Bleu ("לה פטי בלה") של ז'ראר הארי, שבו עבד כעורך לעניינים פרלמנטריים,

ואחר כך בעיתונים סוציאליסטים, בין השאר" לה פפל" Le Peuple ("העם").
בשנת 1914 ניסה יחד עם ז'אן ז'ורס, הוגו האזה, רוזה לוקסמבורג ומנהיגים סוציאל-דמוקרטים אחרים לארגן הפגנות המוניות של פועלים על מנת למנוע פריצת  מלחמת העולם אך לא הצליח.
בשנת 1917 בוועדת האינטרנציונל הסוציאליסטי שהתכנסה בסטוקהולם עשה מאמץ למצוא דרך להפסקת שפיכת הדם.

בין מלחמות העולם

אחרי מלחמת העולם הראשונה הקים את העיתון הפלמי "פולקסגזט" Volksgazet באנטוורפן. בין השנים 1927-1933 היה מנהלו והעורך הראשי שלו. לקח חלק בהקמת הסניף של המפלגה הסוציאליסטית באנטוורפן.
כחבר במועצת העיר אנטוורפן היה אחראי לאגף החינוך. בשנים 1925-1927 כיהן בממשלה כשר החינוך והתרבות. מתוקף תפקיד זה עודד את הוראת השפה הפלמית במחוזות הפלמים. בשנת 1926 אישר הקמת בית הספר לאמנות חזותית ואדריכלות "לה קאמבר" בבריסל, תחת ניהולו של אנרי ואן דר וולדה.
לבסוף בשנת 1933 קאמיל הויסמנס נבחר לראש העיר אנטוורפן ונשאר בתפקיד זה עד שנת 1940.
בשנים 1936-1938 כיהן גם כיושב ראש של בית הנבחרים הבלגי.
אחרי פלישת כוחות גרמניה הנאצית לבלגיה יצא לגלות לונדון בין השנים 1940-1944.
שם מילא את התפקיד של סגן-יו"ר הוועד הפרלמנטרי המייעץ הבלגי. 
בשנת 1940 היה יושב ראש לשכת האינטרנציונל הסוציאליסטי של הפועלים.

קאמיל הויסמנס והעם היהודי

בשנת 1928 לצדם של ונדרוולדה, לאון בלום, אדוארד ברנשטיין, דה ברוקר ואחרים, הויסמנס נמנה עם מייסדי "הוועד הסוציאליסטי למען הפועלים של פלשתינה" (בראשות ונדרוולדה) שהוקם באירופה ביוזמת תנועת "פועלי ציון". הוועד התכוון לגייס תמיכה בקרב ארגוני הפועלים באירופה לטובת הציונות סוציאל-דמוקרטית בה ראה גורם המקדם את כלל החברה בארץ ישראל, כולל הערבית. כמו מנהיגים סוציאל-דמוקרטים אחרים הויסמנס גינה את הפרעות הערביות שפרצו בשנת 1929 בארץ ישראל וראה בהן תוצאה של מניפולציית ההמונים על ידי האפנדים והמנהיגים הדתיים המוסלמים.
הויסמנס דחה את טענות עמיתו לתנועה הסוציאל-דמוקרטית, קרל קאוטסקי, ששלל את זיקת היהודים לארץ ישראל. הוא רמז שעל אף תרבותם ה"אירופית" של המיעוט היהודי באירופה, קיימים קשיים אף בקליטתם במערב.
ב-1933 בהיותו ראש עיריית אנטוורפן, סייע לדוד הכהן להבריח נשק ותחמושת, באוניה לנמל חיפה, למרות האיסור וחוק הפלילי בבלגיה. פרט לתמיכתו בזכות להגדרה עצמית של העם היהודי ובמפעל הציוני בארץ ישראל, בתקופה שלפני הפלישה הנאצית לבלגיה, ב-15 בינואר 1940 בפגישה בבית העירייה  פעל הויסמנס יחד עם יועצו לתחום היהלומים, לאופולד גולדמינץ, ואחיו, רומי גולדמינץ, על מנת לשכנע את ראשי היהודים באנטוורפן המעורבים בתעשיית היהלומים להתפנות עם עסקיהם למקום בטוח יותר באנגליה, בהסכמת הממשלה הבריטית. גורמים בנקאים ייעצו לא להיענות לקריאה. לבסוף הממשלה הבלגית שנמצאה בשנת 1940 עדיין בגלות בצרפת הסמיכה ב-15 ביוני 1940 את הויסמנס לסייע לפינוי יהודי אנטוורפן לאנגליה אבל היה מאוחר מדי.
חלק מהיהלומים הועברו למקום בטוח בעזרתם של הויסמנס והממשלה הבריטית, על ידי המשרד Correspondence Office for the Diamonds Industry בניהולם של רוני גולדמונץ והרמן שאמיסו.  גם בהמשך  ניסה הויסמנס לעזור ליהודים באופן אינדיבידואלי בהשגת אשרות כניסה לארצות מקלט ולהקים מוסדות לסיוע לפליטים היהודים.