google/wiki40b huggingface dataset:
דיאנה קרול

חיים וקריירה

קרול נולדה בעיר נאנאימו שבקולומביה הבריטית. לאביה היה אוסף תקליטי ג'אז גדול שדרך האזנה לו הכירה קרול הצעירה את גדולי הג'אז. בגיל ארבע החלה לנגן בפסנתר ובגיל 15 כבר הופיעה במועדונים בעיר הולדתה. בגיל 17 זכתה במלגת לימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. כשחזרה לקנדה והופיעה בוונקובר שמעו אותה נגן הקונטרבס ריי בראון והמתופף ג'ף המילטון שהפכו למוריה ומדריכיה הרוחניים והמקצועיים. ב-1990 עברה קרול להתגורר בניו יורק.
בשנת 1993 הקליטה עם המילטון את אלבומה הראשון Steppin' Out וב-1995 הוציאה את Only Trust Your Heart. פריצת הדרך המשמעותית חלה בתקליטה השלישי All for You: A Dedication to the Nat King Cole Trio שהוקלט ב-1996. התקליט הכיל פרשנות לסטנדרטים מ"ספר השירים" של שלישיית נט קינג קול. התקליט שהה 70 שבועות במצעד הבילבורד והיה מועמד לזכייה בפרס גראמי וזכה להצלחה מסחרית ואומנותית. 
"באלבומיה כמו בהופעות, קרול נראית כנערה תמימה המשדרת פגיעות ועדינות. גם נגינת הפסנתר שלה עדינה ולא תוקפנית ונטייתה לקצבים איטיים ושירה לוחשנית אך מדויקת, עומדת בניגוד לשובבות שנובעת משירים מסוימים".
ב-1999 התארחה בתוכנית הטלוויזיה "אלביס קוסטלו מארח", כך נוצרה ההיכרות שתוביל לנישואיהם ב-2003. תקליטה מאותה שנה When I Look In Your Eyes, בו וויתרה לראשונה על ליווי רביעיית ג'אז לטובת ליווי תזמורתי, זכה בגראמי. ב-2001 יצאה למסע הופעות עולמי, במסגרתו הוקלט באולם האולימפיה בפריז התקליט Diana Krall - Live in Paris אשר זכה אף הוא בגראמי. בתקליט זה ובהופעותיה החלה קרול לשלב פרשנות לשירי מוזיקה פופולרית כ-And I Love Her של הביטלס, Just The Way You Are של בילי ג'ואל ו-A Case Of You של ג'וני מיטשל.
ב-6 בדצמבר 2003 התחתנה עם קוסטלו באחוזתו של אלטון ג'ון ליד לונדון. ב-6 בדצמבר 2006 נולדו לזוג תאומים.
בנוסף להיותה מוזיקאית הצטלמה קרול כדוגמנית למספר מגזיני אופנה ופרסומות.
קרול זכתה למספר אותות הוקרה של קנדה לציון תרומתה התרבותית למדינה.
יהודה רובינשטיין (שחקן)

יהודה רובינשטיין (16 בדצמבר 1890 - 7 במרץ 1968) היה מראשוני השחקנים בתיאטרון הבימה.
נולד ב-1890 ברוסיה. ב-1912 החל לשחק ברוסית ויידיש. מ-1917 החל לשחק בעברית וביים באגודה הדרמטית בניקולייב ואודסה. עם תלמידיו נמנה מאיר תאומי. 
בהשפעת שחקנית הבימה שושנה אביבית נסע למוסקבה וב-1920 התקבל לקולקטיב הבימה. הוא נישא לחברת הקולקטיב השחקנית בת-ציון רובינשטיין (1895–1982), שפרשה ממשחק ב-1933.
רובינשטיין שיחק בתפקידים קטנים, בהם אוסקר הרוקח ב"מעשה בנסיך", מוכר גזוז ב"שמו הולך לפניו" של אפרים קישון ומיקיטה, "הגוי הבוגדני", בפנדרי הגיבור. רובינשטיין אף היה מנהלם של פועלי הבמה של הבימה. הוא גם הופיע במספר סרטים, בהם סאלח שבתי וארבינקא, בתפקידים משניים.
בנם אמון ברוך ("בובי"), נולד ב-1927 כשהיו במסע הבימה בארצות הברית. הוא נהרג במלחמת העצמאות בקרב חירבת אבו לאחם.
במסגרת הנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב, הונחה לוחית זיכרון על ביתם של יהודה ובת-ציון רובינשטיין ברחוב דב הוז 30.
יום ההליכה העולמי

יום ההליכה העולמי חל מדי שנה ב--26 באוקטובר. זו יוזמה של הארגון הבינלאומי TAFISA, שמטרתה לעודד פעילות גופנית באמצעות הליכה שהיא הספורט השכיח בקרב האוכלוסייה והיא אפשרית לכולם. בישראל יום זה מאורגן על ידי משרדי התרבות והספורט והבריאות.

המיזם בישראל ומטרתו

ביום ההליכה מתקיימות פעילויות שונות בנושא במוסדות החינוך.
מיזם יום ההליכה העולמי משותף למשרד התרבות והספורט ומשרד הבריאות כחלק מתוכנית "אֶפְשָׁרִיבָּרִיא", התוכנית לחיים פעילים ובריאים, ונועדה להתמודד עם הנתונים המדאיגים לפיהם רק שליש מאוכלוסיית ישראל אכן עוסקת בפעילות גופנית באופן קבוע.
בנוסף למשרד התרבות והספורט ולמשרד הבריאות משתתפים בארגון גם הרשויות המקומיות, משרד החינוך, משטרת ישראל, צבא הגנה לישראל ועוד. הם מעוניינים להציג לציבור כי ניתן לבצע פעילות גופנית באופן יום-יומי בכל מקום. לדוגמה, ניתן לעלות במדרגות במקום במעלית, לטייל בפארקים ברחבי הארץ, ופשוט להחליף ישיבה בהליכה כל זמן שאפשר.
המסר של יזמי התוכנית הוא שכל פעילות כזאת היא חלק חשוב מהעשייה היומיומית, ולכן כדאי לאמץ אותה במשך היום. היא נחשבת ונספרת כחלק מהפעילות הגופנית היומית ותורמת לשיפור הבריאות הפיזית והגופנית, להפחתת מתחים ולאיכות חיים טובה יותר. הליכה מהירה חשובה לכל אדם בכל גיל, מגיל צעיר ועד לגיל המבוגר.

יתרונות ההליכה

יזמי היום מזכירים את יתרונות ההליכה: ההליכה עוזרת להפגת לחצים, בנוסף על כך שהיא שומרת על הכושר שלנו ומשפרת אותו. היא גם עוזרת לירידה במשקל או לשמירתו. להליכה יש יתרונות בריאותיים ואף חברתיים: ההליכה עוזרת למצב רוח מרומם ולרעננות ומרץ. תורמת לתפקוד טוב של מערכות הלב הדם והריאות, משפרת את מחזור הדם ומחזקת שרירים. ההליכה אפילו משפרת יכולות ריכוז, ביטחון ודימוי עצמי.
יתרה מכך, מוכח כי ההליכה משפרת את מסת העצם ומצמצמת סיכוי לשברים, תורמת להתמודדות עם דיכאון ואף יעילה לפעמים יותר מטיפול תרופתי.
נחותי

הנחותי (מילה ארמית שפירושה "היורדים", מכונים גם רבותינו היורדין מארץ ישראל) היו חכמים בתקופת התלמוד שהיו יורדים מארץ ישראל לבבל ועולים מבבל לארץ ישראל ומשמשים כשליחים ומגשרים בין שני המרכזים הגדולים של האמוראים יוצרי התלמוד בבלי והתלמוד הירושלמי. קשר זה התקיים לפחות כמאה וחמישים שנה.

הסבר השם

חז"ל מכנים את פעולת האדם היוצא מארץ ישראל לארץ אחרת בשם ירידה, על-פי העקרון ההגותי ש"ארץ ישראל גבוה מכל הארצות". עקרון זה בא לידי ביטוי כבר בתורה בפסוק: "אנכי ארד עמך מצרימה ואנכי אעלך גם עלֹה". המילה "יורד" בארמית היא: "נחת", וברבים "נחותי". 
מרכזי התורה וההנהגה הגדולים של היהדות בתקופת התלמוד היו בבבל ובארץ ישראל, ובין מרכזים אלו התקיים קשר באמצעות אותם חכמים שחזרו ועברו בין המרכזים הנ"ל. לכן יש מי שמכנה את ה"נחותי" בשם: "מקשרים". יש חכמים שעברו לארץ ישראל אחרי תקופה ארוכה שבה למדו בבבל, וכן להפך. גם מבין אלה היו שכונו 'נחותי', כי עם עוברם למרכז השני העבירו מסורת תלמודית רבה.
יש מקומות בגמרא שבהם מכונים הנחותי גם בשם "נחותי-ימא" - יורדי הים. אך יש הטוענים כי זו שגיאת העתקה, עקב העובדה שבמקומות אחרים מדווחת הגמרא על שאלות אודות צמחים ובעלי חיים שנשאלו מנחותי ימא. אכן, אפשר כי אין זו שגיאה, אלא הכוונה ב"ימא" איננו לים, אלא לכיוון ימה - למערב (כך מפרש רבנו חננאל בסוכה מג, א: "כל נחותי מערבא..."), והכוונה אפוא ליורדי מערב, שמוצאם מארץ ישראל שבמערב.

לקריאה נוספת

הרב אברהם אורנשטיין, "אנציקלופדיה לתוארי כבוד בישראל", כרך שלישי, עמ' 1280 ואילך, באתר HebrewBooks.
אטלנטיק (אוניית מעפילים)

אטלנטיק (Atlantic) הייתה אוניית מעפילים אשר הפליגה במסגרת מפעל ההעפלה הפרטי של ברטולד שטורפר, אוסטרי ממוצא יהודי, שפעל להצלתם של יהודי ארצו בשיתוף פעולה עם השלטונות הנאציים. שטורפר היה מעורב גם בהפלגתן של האוניות: "מילוס" ו"פאסיפיק".

תולדותיה

"אטלנטיק" הייתה אונייה מונעת קיטור, נרכשה כמו "מילוס" ו"פסיפיק" מחברת הספנות היוונית "אבגרינוס" (ביוונית: "Αυγερινός") על ידי ברטולד שטורפר.
"אטלנטיק" הפליגה בסוף ספטמבר 1940 מנמל טולצ'אה שברומניה ועליה כ-1,880 מעפילים, שהגיעו על גבי ספינות הנהר הליוס ושנברון מברטיסלאבה. על פי דו"ח שמסר שטורפר 329 נוסעים היו חברי קבוצת "מכבי" מפראג ומפרסבורג, 761 נפש מאוסטריה, 25 נפש מהעיר ברלין ו-525 נפש מדנציג. ב-11 באוקטובר 1940 הגיעה האטלנטיק לאיסטנבול, בה קיבלו לחם מיהודי העיר. האונייה המשיכה לכרתים ובה הם הצליחו לרכוש פחם להמשך המסע. אולם הצוות היווני של האונייה שלא רצה להמשיך במסע השחית חלק מהפחם ולבסוף סירב להמשיך במסע. בעקבות זאת השתלטו המעפילים על האונייה ויצאו לדרך ב-8 בנובמבר 1940. באמצע המסע נותרה האונייה ללא פחם והצוות הפעיל את המנועים בשריפת כל דבר מעץ על האונייה שלא היה הכרחי. האונייה נאלצה לפנות לקפריסין שהייתה קרובה יותר מארץ ישראל, אך גם אליה לא הגיעה. לבסוף היא נגררה לקפריסין בידי ספינות בריטיות.
"מילוס" ו"פאסיפיק" שהפליגו במקביל אליה, הגיעו ראשונות ונתפסו על ידי כוחות צבא בריטיים. הבריטים ריכזו את מעפילי האוניות באוניית הגירוש "פאטריה", מתוך כוונה להובילם לאי מאוריציוס שבאוקיינוס ההודי. ב-24 בנובמבר הגיעה ה"אטלנטיק" לנמל חיפה. הבריטים העבירו חלק מהמעפילים אל "פאטריה", והתכוונו להעביר את יתרתם למחרת. מפקדת "ההגנה" החליטה לסכל את הגירוש, באמצעות גרימת נזק לדופן האונייה. מטעני הנפץ שהובאו על ידי אנשי "ההגנה" והוצמדו לדופנהּ על ידי המעפילים אנשי החלוץ, גרמו לקריסתה, והיא טבעה. כמאתיים מהמעפילים וחמישים ימאים בריטיים שהיו על הסיפון נהרגו בטביעה. ניצולי "פאטריה" הועברו למחנה המעצר בעתלית, ושאר מעפילי ה"אטלנטיק" נשלחו ב-9 בדצמבר 1940 לאי מאוריציוס, וישבו בו כחמש שנים.
מסמר תוך לשדי

מסמר תוך לשדי הוא כלי עזר רפואי לקיבוע שבר בעצם. זהו מוט המוחדר לתוך רקמת העצם הספוגית ומביא את השבר למנח המאפשר ריפוי, כמו גם תומך בעומס על האיבר בזמן החלמת העצם.
זו השיטה הנפוצה כיום בטיפול בשבר בעצם הירך - היא מאפשרת העמסה מידית על העצם השבורה וזמן החלמה קצר יותר.

היסטוריה

פיתוח המסמר התוך לשדי מיוחס למנתח גרמני (Gerhard Küntscher) אשר טיפל במלחמת העולם השנייה בחיילים שסבלו משבר בעצם הירך בשיטה זו.
עד אז, שבר מסוג זה טופל בקיבוע חיצוני: סד גבס או מתקן מתיחה אשר גרמו, בין היתר, לתקופת החלמה ארוכה במיוחד ולסיבוכים שנבעו מחוסר תנועה ממושך.
בשיטה החדשה, זמן ההחלמה התקצר והודות לנשיאה של חלק מהעומס על ידי המסמר התוך לשדי, יכלו המטופלים בשיטה זו ללכת אחרי שבועות ספורים.
שיטת המסמור התוך לשדי פותחה במשך השנים - בתחילה הקיבוע היה רגיש לעומס סיבובי ולכן הותקנו ברגים מייצבים התומכים בעצם משני קצותיה. נפח המסמר גדל והפך לצינור חלול כדי להפחית משקל ולתת שטח מגע גדול יותר עם העצם. 
החומרים שופרו ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עברו להשתמש בעיקר בטיטניום שנותן חוזק רב במשקל נמוך, כמו גם מגיב טוב יותר לדחייה על ידי הגוף ויוצר צימוד טוב יותר לעצם (בדומה לשתל דנטלי).
כיום חולה שמטופל בשיטה זו יכול להפעיל עומס על האיבר הפגוע כבר לאחר הניתוח, כאשר המתקן נושא בכל המשקל.
בעבר היו מוציאים את המסמר אחרי החלמת העצם, אך כיום  באדם מבוגר, המסמר גורם לפחות תופעות לוואי, כמו גם נצמד טוב יותר לעצם, כך שמקובל להשאירו.

סוגי  מסמרים תוך לשדיים

בנוסף למסמר התוך לשדי הנפוץ, שהוא קשיח ועשוי ממתכת, קיימים סוגים נוספים של מסמרים גמישים מחומרים מרוכבים.
כאשר לוחיות גדילת העצם לא נסגרו והעצם ממשיכה להתארך (אצל ילדים למשל), מסמור קשיח יכול לפגוע בגדילת העצם ולכן פותחו מסמרים המאפשרים גמישות מסוימת ואף מסמר מתכתי מתנפח.
השימוש בטיטניום, למרות שהיא מתכת שמושפעת משדה מגנטי באופן מועט מאוד, עדיין מגביל את השימוש בMRI ולכן פותחו לאחרונה מסמרים תוך לשדיים קשיחים העשויים מתרכובת אורגנית שתכונותיה קרובות יותר לזו של העצם.

התקנת המסמר התוך לשדי

התקנת המקבע מתבצעת בניתוח בו חושפים את העצם, קודחים לתוכה ומנקים את הרקמה הספוגית - לאחר מכן מחדירים את המסמר ומבריגים את הברגים המייצבים.
יש חשיבות גדולה לביצוע התהליך זמן קצר לאחר אירוע השבר.

שימושים נוספים של מסמרים תוך לשדיים

בנוסף לשימוש המקורי של מסמר תוך לשדי לשיפור איחוי שברים, משתמשים היום  במסמור תוך לשדי גם להארכת גפיים. 
בשיטה זו יוצרים במכוון שבר בעצם הפמור ומחדירים מסמר מיוחד הנשלט בדרך כלל על ידי מגנט ויכול לשנות את אורכו. בתחילת תהליך הריפוי של השבר, נוצרת רקמה גמישה יחסית ומתאפשרת מתיחה הדרגתית של הגף 
עד להארכה של כ-15% בעצם המטופלת.
ויליאם וייטינג

ביוגרפיה

וייטינג נולד ב-20 ביולי 1864, בהוליוק שבמדינת מסצ'וסטס. הוא היה בנם של הפוליטיקאי ואיש העסקים ויליאם וייטינג השני, שכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, ואשתו אנה מורגן (לבית פיירפילד). הוא למד בקולג' אמהרסט וסיים את חוק לימודיו ב-1896 לצד רוברט לנסינג, שלימים יכהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית.
כאשר אביו של וייטינג, שאיגד את "חברת הנייר וייטינג", הפך לנשיא העסק, וייטינג התמנה לגזבר החברה. כשאביו נפטר, וייטינג ירש את מקומו כנשיא החברה, ואחיו סמואל ריינור וייטינג נתמנה במקומו לגזבר. עם קלווין קולידג' התיידד לתקופה ארוכה כשקולידג' היה ראש עיריית נורת'המפטון. מאוחר יותר, וייטינג היה מהראשונים שתמכו במועמדותו של קולידג' לנשיאות ארצות הברית. בוועדת המינויים הרפובליקנית של 1920, וייטינג הצביע לקולידג' לנשיאות בכל פתקי ההצבעה, הציר היחיד לעשות כן לאחר שוורן הרדינג זכה במינוי.
וייטינג מונה למזכיר המסחר של ארצות הברית בקבינט של הנשיא קלווין קולידג' לאחר שהתפטרותו של הרברט הובר הפתיעה את הממסד בוושינגטון הבירה. המשרה נובאה ללכת למועמד המועדף של הובר, ד"ר יוליוס קליין, מנהל לשכת מסחר החוץ והבינלאומי. קליין לא קיבל את התפקיד גם בנשיאותו של הובר. מינויו אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-11 בדצמבר 1928.
במהלך הראיון הראשון שלו לאחר מינויו הצהיר וייטינג, "המדיניות שלי תהיה מדיניותו של מר הובר". כמזכיר, הוא עמד בראש המשלחת של הנשיא קולידג' לוועידה הבינלאומית לאווירונאוטיקה אזרחית.
הוא מת ממחלה ארוכה בביתו בהוליוק ב-31 באוגוסט 1936. הוא נקבר בבית הקברות פורסטדייל בהוליוק יחד עם הוריו.
הר אליס (אנטארקטיקה)

גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי משלחת מחקר קרחון דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1956.

מקור השם

השמו של ההר ניתן לו על ידי המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי. 
ההר נקרא על שם מ.ר. אליס (M.R. Ellis), שהיה מהנדס במשלחת, וליווה את סר אדמונד הילארי בדרכו לקוטב הדרומי.
אביבה אפל

תיאטרון פלייבק

אפל החלה את הקריירה בתיאטרון פלייבק כשחקנית בקבוצת תיאטרון: "Theater Of Spontaneity International" - תיאטרון פלייבק עם אנסמבל בינלאומי שהופיע באנגליה, שוודיה, נורווגיה, פינלנד, איטליה, גרמניה, צרפת, ארצות הברית ואוסטרליה. התמחתה בבית הספר לפלייבק בארצות הברית בניהולו של ג'ונתן פוקס ממציא השיטה. בשנת 1991 חזרה לישראל והקימה את "תיאטרון פלייבק - משחק מהחיים",
אחרי שלימדה פלייבק במכללות ואוניברסיטאות (בהן: לסלי קולג', אוניברסיטת חיפה, מכללת דוד ילין) והכשירה שחקנים ומנחים לפלייבק, הקימה בשנת 2004 יחד עם נורית שושן, את בית הספר הראשון לפליבק בישראל שלוחה של בית הספר המרכזי בארצות הברית.
אביבה מנחה בהצגות פלייבק –בהופעות הפתוחות לקהל – בתיאטרון הסימטה ביפו ובבית תמי ברחוב שינקין בתל אביב.
בשנת 2006 נבחרה לנשיאת ארגון תיאטרוני פלייבק הבינלאומי (IPTN). במסגרת תפקידה, אפל מרצה, מלמדת ומנחה בכנסים ובמרכזי פלייבק ברחבי העולם.
מעשיות אי הקופים

העלילה

השחקן בתפקיד הפיראט גייבראש ת'ריפווד, במהלך קרב עם אויבו לה צ'אק, משחרר בטעות "אבעבועות" וודו ברחבי העולם, אשר פוגעות בכל מי שהוא פיראט. בעזרת אשתו איליין מארלי הוא מחפש תרופה למחלה ששחרר.
הוחלט על פיתוח המשחק בסוף 2008, ביחד עם ההחלטה על הוצאת חידוש למשחק הסוד של אי הקופים המקורי שיצא ב-1990.

ביקורות

מעשיות אי הקופים זכה בעיקר לביקורות חיוביות. המבקרים שיבחו את הסיפור של המשחק, הכתיבה, ההומור והשמע. 1UP.com תיאר את גייבראש כדמות החזקה והטובה ביותר של Telltale עד כה. בנוסף שיבחו גם את המוזיקה של המשחק ואת הגרפיקה.

היו כאלה שהתלוננו על העיצוב של המשחק, על שהעלילה בפרקים הראשונים הייתה פחות מוצלחת וגם על מערכת הבקרה של המשחק.
מעשיות אי הקופים צבר כמה פרסים ממקומות שונים, והיה למשחק הכי מצליח של Telltale עד יציאתו של בחזרה לעתיד: המשחק.
לוטי דוד

רקע משפחתי

נולדה למשפחה עשירה ליד ליברפול. הון משפחתה, שעשתה את הונה במסחר כותנה, תרם לכך שלוטי ואחיה לא נאלצו לעבוד כלל. כל בני המשפחה הצטיינו בספורט. אחותה אנני הייתה טניסאית, שחקנית גולף וביליארד ומחליקה על הקרח. אחיה וילי זכה במדליית זהב בקשתות באולימפיאדת לונדון (1908) ואחיה טוני היה קשת, שחמטאי וטניס.

טניס

כל בני משפחתה שיחקו טניס וב-1883 (בגיל 12) שיחקה לוטי לראשונה בטורניר תחרותי במנצ'סטר. שנתיים לאחר מכן באותו טורניר שיחקה היטב, אך הפסידה, מול אלופת וימבלדון מוד ווטסון. 
לאליפות וימבלדון 1887 הגיעה כבר לאחר סדרת ניצחונות בטורנירים ברחבי בריטניה. בגמר הביסה את אלופת השנה החולפת, בלאנש בינגלי בשתי מערכות 6–2, 6–0 וזכתה בתואר בגיל 15 שנים ו-285 יום בלבד. בכל השנים הבאות בהן נפגשה דוד עם בינגלי בגמר וימבלדון (1888, 1891, 1892 ו-1893), הביסה אותה. 
בנוסף להיותה כוכבת ספורט, פעלה דוד בתחום האופנה. באותה עת לבשו שחקניות הטניס שמלות לבנות ארוכות ומחוכים. דוד הובילה קו לבוש נוח וספורטיבי יותר לנשים על המגרש, שכלל קיצור אורך החצאית בחצי וחוללה מהפכה בתחום.

הוקי שדה

ב-1897 החלה קריירה בהוקי שדה. היא יסדה מועדון הוקי שדה לנשים במרזיסייד והייתה קפטן הקבוצה. בהמשך עברה למועדון מחוז צ'שייר ושיחקה בנבחרת הלאומית מ-1899 ועד מות אמה ב-1901.

גולף

גולף נשים היה מוגבל מאד בבריטניה של סוף המאה ה-19. התאחדות הגולף לנשים (Ladies' Golf Union) נוסדה ב-1893 ושנה לאחר מכן סייעה דוד להקים מועדון גולף לנשים במרזיסייד. היא שיחקה מעט ושבה לגולף לאחר תקופת האבל על מות אמה. רק ב-1904 שבה להתחרות בגולף במסגרת אליפות בריטניה לשחקניות חובבות וזכתה באליפות. ב-1905 ייצגה את אנגליה בנבחרות לחובבות מול ארצות הברית, סקוטלנד ואירלנד, אך לא קצרה הצלחות ופרשה מהמקצוע.

קשתות

ב-1905 עברו לוטי ואחיה וילי וטוני לניובורי שבברקשייר. לפי מסורת משפחתית, אחד מאבות המשפחה היה מפקד קשתי הקשת הארוכה בקרב אז'נקור, לפיכך החלו אחיה וילי והיא להתאמן בקשתות. בשנים 1906, 1907 ו-1908 הופיעו השניים במפגשי הקשתות הלאומיים (Grand National Archery Meeting). הישגיהם הקנו להם מקום בנבחרת האולימפית. באולימפיאדה עצמה השיגה דוד את המקום השני, כל שאר מתחרותיה היו בריטיות.
ב-1910 הייתה קרובה לזכות באליפות הלאומית בקשתות, משנכשלה, פסק הספורט לעניין אותה.

המשך חייה

לאחר נישואי אחיה טוני, התגוררה לוטי עם אחיה וילי בבידפורד שבדרום-מערב אנגליה. במלחמת העולם הראשונה שירתה כאחות בבית חולים צבאי בבריטניה. לאחר המלחמה עברה להתגורר עם וילי הן בדבון והן בלונדון. ב-1954 נפטר וילי ולוטי עברה להתגורר בדיור מוגן. עד שנות השמונים שלה הקפידה לבקר בטורניר וימבלדון מדי שנה. היא נפטרה ערירית בבית אבות המפשייר, בגיל 88 בעת שהאזינה לשידור מטורניר וימבלדון ברדיו.
סמל תורינגיה

סמל תורינגיה (בגרמנית: Thüringer Landeswappen) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית תורינגיה. הסמל אומץ ב-3 באוקטובר 1990 ונקבע בחוקת המדינה ב-30 בינואר 1991.
הסמל מעוצב ממגן כחול שבו מוטען אריה לודוווינגני זקוף, צבוע בשמונה פסים אדומים וכסופים לסירוגין וכתרו וטפריו זהובים, סמלו של דוכס תורינגיה קונרד מתורינגיה מהמאה ה-13.
מאז עצמאותה של הסן ב-1264 משמש האריה כסמלה כאשר ראשו לבן ורגליו אדומות וראשו אינו מוכתר אלא הסמל כולו. הוא מוקף בשמונה כוכבים כסופים המייצגים את הדוכסיות ההיסטוריות ששכנו בתחום המדינה. כוכבים אלו הופיעו גם בסמל המדינה מ-1920, אלא שבו היו רק שבעה, כיוון שחלקה הצפוני של המדינה היה בשליטת פרוסיה.
על פי חוקת המדינה, מותר רק למוסדותיה הרשמיים להשתמש בסמל, ועל כן עוצב גם סמל לשימוש אזרחי.

הסמל בין השנים 1921-1933

הסמל נחנך ב-7 באפריל 1921. הוא מציג 7 כוכבים משושים כסופים על רקע אדום. הכוכבים מייצגים את שבע המדינות שמוזגו למדינת תורינגיה ב-1 במאי 1920.

הסמל בין השנים 1933-1945

בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון שונה הסמל בגלל הכוכבים שהזכירו בצורתם מגן דוד ולא היו לרוחם של השלטונות. בסמל החדש נראה אריה ההסני (סמלו של דוכס תורנגיה) אוחז בצלב קרס צהוב. בחלק העליון ניתן לראות את סמל דוכסות ארנשטיניש ואת הנשר של בית שוורצבורג בחלק התחתון את האריה של בית רויס ואת התרנגולת של נסיכות הנהברגר.

הסמל בין השנים 1945-1952

ביולי 1945 החליפה תורינגיה את סמלה בפעם השלישית. בסמל אריה זהוב על רקע אדום עם 8 כוכבים כסופים. החל משנת 1952 בוטלו כל המדינות בגרמניה המזרחית וחולקו ל-14 אזורים. לאזורים האלו לא היו סמלים אך לעיתים היה שימוש בסמל היסטורי ליצוג אזור מסוים.
השעון הדובר

השעון הדובר הוא שירות טלפוני בתשלום, המסופק בישראל על ידי חברת בזק. השירות מספק את השעה המדויקת וכן מידע על שעות וזמנים שונים בישראל ובעולם.
עלות השירות מעודכנת מדי פעם על ידי חברת בזק. נכון ל-1/05/19 העלות היא 45.29 אגורות לשיחה.

היסטוריה

שירות השעון הדובר החל את דרכו במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, עם הקריינית ראומה אלדר, ומספרו היה 15. במהלך שנות ה-80 הפך המספר ל-155. במהלך חודש פברואר 2004, הוחלף קולה של ראומה אלדר בקולו של רונן הירשלר, השירות שודרג ומספרו שונה ל-1455.
יוג'ין ויגנר

ילדות ולימודים

ויגנר נולד בבודפשט שבאוסטרו-הונגריה למשפחה יהודית. אביו היה מנהל מפעל לעיבוד עורות. מגיל חמש למד בעזרת מורים פרטיים. בגיל אחת עשרה אובחן כחולה בשחפת ונשלח להחלים בהרי האלפים האוסטריים. לאחר שישה שבועות התברר כי האבחנה הייתה שגויה אך את השבועות שעברו בינתיים העביר בפתרון בעיות מתמטיות.
ויגנר חגג בר מצווה חילונית, אולם למד יהדות אצל רב כמו שאר בני הקהילה. לאחר שסיים בהצטיינות את בית הספר התיכון הלותרני בבודפשט (חברו לספסל הלימודים היה המדען לעתיד ג'ון פון נוימן, שנה אחת מתחתיו). נשלח ללמוד באוניברסיטה הטכנית של ברלין שם פגש, במסגרת החברה הגרמנית לפיזיקה, מדענים כמקס פלאנק, ורנר הייזנברג ואלברט איינשטיין.
כחלק מתגובתם לשלטון ההונגרי הקומוניסטי ולהתבלטות של יהודים במשטר זה, משפחת ויגנר המירה את דתה לנצרות בזרם הלותרניזם. מאוחר יותר בחייו הסביר ויגנר שזו "לא הייתה החלטה דתית בלב שלם, אלא החלטה אנטי-קומוניסטית".

קריירה בגרמניה

בברלין החל ויגנר לעבוד במכון הקיסר וילהלם (לימים מכון מקס פלאנק) תחת מורו מיכאל פולני. 
בשנות העשרים המאוחרות עסק בתחום החדש של מכניקת הקוונטים. הוא עבד באוניברסיטת גטינגן כעוזרו של המתמטיקאי דויד הילברט אך הקדיש את זמנו לפיזיקה. הוא הניח את יסודות התאוריה של מכניקת הקוונטים הסימטרית ועשה שם לעצמו בעולם המדעי. בשנות השלושים חקר גם את גרעין האטום.

קריירה בארצות הברית

בשנת 1930 זכה למשרה באוניברסיטת פרינסטון יחד עם פון נוימן, אך שניהם המשיכו לשהות באירופה כמחצית מזמנם. עם עלייתו לשלטון של היטלר מצאו מקלט בארצות הברית. בפרינסטון פגש שוב את איינשטיין ואף את פול דיראק, שגם נשא לאישה את הצעירה משתי אחיותיו.
בשנת 1934 שיער את קיומו של מבנה גבישי המורכב מאלקטרונים בלבד, הנקרא על שמו גביש ויגנר . התיאוריה אוששה על ידי חוקרי מכון ויצמן למדע במחקר שפורסם בשנת 2019 במגזין Science.
משבוששה האוניברסיטה לחדש את חוזהו ב-1936, נדד למדיסון, בירת ויסקונסין ולימד באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון המקומית. הוא נשא לאישה סטודנטית לפיזיקה בשם אמליה פרנק אך זו נפטרה ב-1937. ויגנר התאזרח בארצות הברית וב-1938 חזר והצטרף לאוניברסיטת פרינסטון.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה היה ויגנר אחד הפעילים למען הקמת פרויקט מנהטן. לאחר שהוקם, השתתף בו כחוקר באוניברסיטת שיקגו בין השנים 1942 ל-1945.
ב-1941 נישא בשנית, למרי אנט וילר. 
לאחר שנה כמנהל המחקר במעבדות קלינטון שבטנסי שב ללמד בפרינסטון ב-1947. מאז כיהן כפרופסור לפיזיקה מתמטית בפרינסטון עד פרישתו ב-1971.
בין השנים 1952 ו-1957, ולאחר מכן בין 1959 ל-1964, היה חבר בוועדה המייעצת לסוכנות האמריקאית לאנרגיה אטומית. 
ב-1963 זכה בפרס נובל על "תרומתו לתאוריה של גרעין האטום והחלקיקים הבסיסיים ובייחוד התגלית והיישום של עקרונות הסימטריה הבסיסיים".
ב-1992 פרסם את זכרונותיו, ושלוש שנים לאחר מכן נפטר בפרינסטון, ניו ג'רזי.
ג'ק-או-לנטרן

ג'ק-או-לנטרן (באנגלית: Jack-o'-lantern) (בעברית: מנורת דלעת) – הוא שמה של עששית העשויה מדלעת או לפת שרוקנו מתוכנם, כאשר פרצוף מפחיד נחתך בצידן האחד ונר דולק מאיר בתוכם. 
נהוג להניח את הג'ק-או-לנטרן על חלונות או דלתות הבתים. מנהג זה נפוץ במיוחד בחג ליל כל הקדושים באמריקה הצפונית. 
מקור המנהג באגדות פולקלור שונות אודות איכר ערמומי בשם ג'ק:
לפי המיתוס האירי בעבר חי באירלנד איכר בשם ג'ק הקמצן, אשר החליט להזמין את השטן למשקה. כראוי לכינויו לא רצה ג'ק לשלם על המשקה ושכנע את השטן להפוך למטבע שבעזרתו יוכל לשלם, אך ברגע שבו השטן נהפך למטבע ג'ק החליט לשים אותו בכיסו יחד עם צלב כסוף שמנע מהשטן לחזור לצורתו המקורית. לאחר משא ומתן החליט ג'ק לשחרר את השטן בשני תנאים - שהשטן לא יטריד אותו למשך שנה ושבמקרה שג'ק ימות השטן לא יוכל לקחת אותו לגיהנום. לאחר שנה הערים ג'ק על השטן בשנית ושכנע אותו לטפס על עץ כדי לקטוף פרי מהצמרת. ברגע שהשטן היה בצמרת העץ ג'ק חרט על הגזע צלב שמנע מהשטן לרדת. ג'ק הסכים לשחרר את השטן בתנאי שלא יטריד אותו שוב בעשר השנים הבאות וכך היה עד שג'ק מת זמן קצר לאחר מכן. האגדה מספרת שאלוהים לא הרשה לג'ק להיכנס לגן עדן בגלל מעשיו הרעים, והשטן, שנשאר נאמן להבטחתו, לא הכניס אותו אל הגיהנום אלא שלח אותו אל הלילה החשוך עם נר דולק בלבד. את הנר הכניס ג'ק אל תוך לפת שגילף כדי שיעזור לו לחפש מקום מנוחה לנשמתו.
באירלנד ובסקוטלנד אנשים התחילו ליצור גרסאות משלהם לג'ק בעזרת גילוף של פרצופים מפחידים על לפתות ותפוחי אדמה והנחתם על חלונות על מנת שיבריחו את רוחו של ג'ק ורוחות רעות אחרות. מהגרים מארצות אלה הביאו את מסורת הגילוף איתם לאמריקה, שבה גילו שהדלעת מוצלחת מאוד לגילוף המסורתי של ג'ק-או-לנטרן. 
בנוסף מרבים ליצור מג'ק-או-לנטרן סרטים שונים ומשונים מכך גם נוצרו הדלועים-אל-מתים, שראשם כדלעת עם פנים מפחידות.
קרן אלפא

קרן אלפא היא סדרת ספרים מאת ברי פריגת המספרת על משחק מחשב. הסדרה מלווה באיורים מאת יובל וכמן.

עלילה

הספרים מספרים על ילדה בשם קרן המשחקת במשחק מחשב בשם אלפא. אלפא הוא ראשי תיבות של ארבע הדמויות בהן שולטת קרן, שעליהם לבצע משימה כלשהי: אופיר - נער, לבארי - כלב, פנטום - קוסמת ואנדרו האנדרואיד. בהתחלה ניתן לשחקן לבחור כמה כלים שיעזרו לו בהמשך. במהלך המסלול הם נתקלים במכשולים, שעל קרן להתגבר עליהם לפעמים בעזרת הכלים שקיבלה בתחילת המשחק. לעיתים המכשול מסובך ואז מזעיק אופיר את פנטום שחדה להם חידה, ועל קרן לפתור אותה כדי להתקדם. במהלך המסלול הם נפגשים עם רובוטים, ואז אנדרו עורך איתם קרב-רובוטים שבו הוא צריך לנצח כדי שיוכלו להמשיך. בסוף המסלול הם פוגשים במכשף הרע ומנסים לנצח אותו.
לפעמים המשחק מציע שני צוותים ככה ששני ילדים יוכלו לשחק במשחק. הצוות השני נקרא ביתא והוא מורכב מברק, יסודי, תזאורוס ואמזונה. כך המטרה היא לא רק לסיים את המשחק אלא גם להיות הצוות שמסיים ראשון.