google/wiki40b huggingface dataset:
אלימלך זורקין

אלימלך זוּרְקַין הוא שמו של נבל בדיוני, המופיע בסדרת הספרים חסמבה מאת יגאל מוסינזון ובעיבודים השונים של הסרטים לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה.

דמותו בספרים

חברי חסמבה פוגשים את אלימלך זורקין לראשונה (ואת אחיו זרח) בספר "חסמבה בבית האסורים" שיצא לאור בשנת 1950. אלימלך זורקין מתואר כפושע ובריון אלים, שמכה באכזריות את ירון זהבי, כשזה מנסה להזהיר את חבריו מסכנה. ירון ניצל הודות לאביו, שבמקרה נאסר באותו יום והוכנס לאותו תא בו היו ירון והפושע, והוא משיב לזורקין כגמולו על הכאת חלש ממנו. אך בספר זה דמותו של זורקין היא שולית, ועיקר המאבק הוא בבריטים. זורקין מופיע כנבל הראשי בשני ספרים אחרים "חסמבה ושודדי הסוסים" (1950) ו"חסמבה וילדי ההפקר" (1951). הוא מופיע כדמות שולית בספר "חסמבה במארבי הגבול" (1955), אך ללא קשר לעלילה הראשית בספר זה. כן מופיע זורקין כאויבם של החסמבאים בני "הדור השני" בהנהגת יואב צור, בספר "חסמבה בהרפתקאות עם הבלשית הנודניקית המופלאה" (1977). בספר "חסמבה בפחדים ובסכנות נוראות" (1983) מתעמתים החסמבאים עם משולם בנו של אלימלך זורקין ואחיינו פישקה (לא כתוב אם פישקה הוא בנו של זרח או של ירוחם).
זורקין הוא אחד משלושה אחים, שכולם פושעים ומראם החיצוני דומה, ומכונים "יאז"ז" (ירוחם, אלימלך, זרח זורקין) - זרח מגלה זאת לירון בספר "חסמבה בבית האסורים". בנוסף גילה זרח לירון כי טביעות האצבעות שלהם שונות, דבר שמקשה על המשטרה להאשים אותם בעבירות המיוחסות להם. כך, למשל, זרח הואשם בגניבת כסף מקופת בנק - אך מכיוון שטביעותיו לא תאמו את הטביעות שהגנב האמיתי (אלימלך או ירוחם) הותיר על הקופה, המשטרה נאלצה לבטל את ההאשמות נגדו. השלושה מופיעים בהרכב מלא בשניים מהספרים: "חסמבה וילדי ההפקר" ו"חסמבה בהרפתקאות עם הבלשית הנודניקית המופלאה". אלימלך הוא בבירור האלים והדומיננטי מבין השלושה, ועל אף שהוא מתייחס לזרח ולירוחם באופן משפיל, הם מצייתים לו, גם אם זה לא לרוחם.
זורקין מתואר כבעל הומור ורב תושיה, ובחלק מהספרים מסופר כי כדי להסתיר את זהותו וכוונותיו האמיתיות קרא לעצמו "פרופסור וסרצימס", אם כי לא הצליח בכך להוליך שולל את בני החבורה.
על אף שזורקין מופיע רק בחמישה מספרי הסדרה (יותר מכל אויב אחר של החבורה), ובמהלך הסדרה התעמתו החסמבאים עם פושעים מרושעים בהרבה ומסוכנים בהרבה, הרי שדמותו הפכה לאב הטיפוס של הנבל החסמבאי, והיא הזכורה ביותר מבין כל הנבלים שהופיעו בסדרת הספרים.

הופעות נוספות

זורקין הופיע כנבל בשני הסרטים שנעשו על פי הסדרה, חסמבה ונערי ההפקר (1971) שם גילם את דמותו זאב רווח, וחסמבה ושודדי הסוסים (1985) שם גילם את דמותו ספי ריבלין. דמותו של רווח היא המזוהה יותר עם זורקין, ושונה בפרטים רבים מהמקור הספרותי. הדמות הפכה לדמות פולקלוריסטית ואהודה. בגילומו של רווח קיבלה הדמות מאפיינים עדתיים מובהקים, ברוח סרטי הבורקס, שלא נמצאו בדמות הספרותית המקורית.
זורקין אף הופיע במחזמר על חסמבה בשנת 1998 בו גולם על ידי שלום אסייג.
בפרק של "זהו זה", שנעשה בשנת 1990 על חסמבה, אלימלך זורקין הפך להיות חבר כנסת וגולם על ידי מוני מושונוב.
בסדרה "מנדלבאום בלש פרטי", הזורקינים, שנקראו ע"ש הזורקינים מחסמבה, היו זייפני יצירות אומנות וגולמו על ידי יורם יוספסברג.
בסדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3" שהוקרנה בשנת 2010 בערוצי HOT, שב רווח וגילם את דמותו של זורקין. מסתבר שזורקין הוא אב לשני ילדים, פרדי וסאני, וביחד עמם הקים תאגיד פשע בשם "זורקום" ועודו ממשיך בפשעיו. בדומה לסרט "חסמבה ונערי ההפקר", שם משפחתו של אלימלך מבוטא זוֹרקין.
באחד מפרקי הסדרה "הפיג'מות" נעשתה פרודיה על הסרט "חסמבה ונערי ההפקר" . השחקן נדב אסולין שיחק את זורקין.
מנג'ולה פראדיפ

ראשית חייה

מנג'ולה פראדיפ נולדה בעיר ואדודארה במדינת גוג'ראט למשפחה דלית אורתודוקסטית, זמן קצר לאחר שמשפחתה היגרה מאוטר פדרש ב-1968. אביה התאכזב שנולדה לו בת נוספת והאשים את אמה של פראדיפ בלידתה של הבת. ההורים התעללו פיזית נפשית בבתם מאז לידתה. פראדיפ סבלה גם מהתעללות מינית על ידי ארבעה גברים שונים בשנות הילדות שלה.
אביה של פראדיפ חשש מאפליה והחליף את שם משפחות לשם משפחה גנרי שאינו מייצג קסטה מסוימת. עם זאת, שינוי השם לא מנע מפראדיפ לסבול מאפליה בבית הספר. המורים והתלמידים לעגו לה, לעיתים קרובות, בגלל הייתה מקבוצת הדלית. האתגרים איתם התמודדה פראדיפ עוררו אצלה את המודעות לאפליה על בסיס מגדרי ומעמדי ועיצבו את הקריירה העתידית שלה כאקטיביסטית.

השכלה

במהלך הלימודים לתואר ראשון, אחד המרצים עודד את פראדיפ להמשיך בלימודי עבודה סוציאלית ובעקבות זאת, היא נרשמה לתואר שני בעבודה סוציאלית ב-Maharaja Sayajirao University of Baroda ב-1990. באוניברסיטה, היא התחילה להיות פעילה פמיניסטית ואקטיביסטית דלית. התיק הראשון בו טיפלה פראדיפ, היה מקרה של אישה דלית שבנה מת, אחרי התעללות בעת מעצר בתחנת משטרה באחמדאבאד. האירוע זה הבהיר לה שעל מנת לדאוג לאוכלוסייה דלית בבתי המשפט היא צריכה ללמוד משפטים וכך עשתה.

קריירה

פראדיפ סיימה את התואר השני בשנת 1992, בגיל 21 והחלה לעבוד ב- Navsarjan Trust וב-2004 היא נבחרה למנכ"לית בארגון. פראדיפ הקימה ב- Navsarjan Trust תוכנית לסיוע משפטי לאנשי קסטת הדלית שסבלו מאלימות ואפליה. ב-1995, היא הקימה תוכניות הכשרה להעלאת המודעות לניצול של נשים עניות שסלו מחובות ששעבדו אותן לבעלי האדמות עבדו אצלם. מקביל, היא סייע להקים את איגוד העובדות הדלית, Vadodara Khet Majoor Sangathan, שמטרתו לסיים את עוולות בפני נשים אלה.
בשנת 2008, פראדיפ ייצגה צעירה דלית בת 19 שנאנסה באונס קבוצתי, מספר פעמים, על ידי שישה מורים פאטן גוג'אראט, במשך שישה חודשים. שנה לאחר מכן, במשפטם של המורים, היא פעלה לכך שהנאשמים יקבלו מאסר עולם בבית המשפט העליון של גוג'אראט. בעקבות המקרה, פראדיפ ייצגה מעל ל-30 מקרים דומים של קטינים ונשים צעירות. מעבר לפעולתה בהודו, היא הידקה את הקשרים עם ארגונים של נשים דליות ברחבי העולם.
בדצמבר 2016, על בסיס החוק ההודי משנת 2010, בוטלה האפשרות של Navsarjan לגייס תרומות מחוץ להודו בטענה שפעילויות הארגון הן לא רצויות ומטרתן להשפיע על הרמוניה קדומה בין קבוצות דתיות, גזעיות, חברתיות, לשוניות ואזוריות. ביטול האישור לגיוס משאבים בחו"ל הוביל לכך שהארגון פיטר את מרבית העובדים ופראדיפ התבקשה לסיים את עבודתה.
מאז סיום תפקידה כמנכ"לית, פראדיפ מייעצת במסגרת Manuski בפונה לקהילות שסובלות מהדרה חברתית. מעבר לכך, היא מעורבת גם בקמפיין הלאומי לזכויות האדם של דלית ובארגונים נוספים למעט קסטה זו.
מרי אליזבת אלמס

נעוריה ותחילת דרכה

מרי אליזבת אלמס נולדה בקורק, אירלנד ב-1909, שם למשפחתה היה בית מרקחת. ב-1928 היא נרשמה למכללת טריניטי בדבלין. היא סיימה בהצטיינות את לימודי הספרות המודרנית בספרדית והצרפתית. לאחר מכן, למדה בבית הספר לכלכלה של לונדון. ב-1935 הוענקה לה תעודה על לימודים בין לאומיים והיא זכתה במלגה (LSE Scholarship in International Studies) להמשיך את לימודיה בז'נבה.
כאשר פרצה מלחמת האזרחים בספרד, היא החליטה לעבור לספרד על מנת להשתתף בפעילות הומניטרית כחלק מארגון קוויקרי, American Friends Service Committee. 
ב- 1939 היא הצטרפה לפליטים הרפובליקאים שברחו מספרד לצרפת, והפכה לאחראית על כל הפעילות הקוויקרית בפירנאים. הכיבוש הנאצי של צרפת ב-1940, הביא עמו אתגרים רבים עבור עובדי הסעד. העובדים בעלי האזרחות הבריטית שסייעו לאלמס, נחשבו כעת כאויב ונאלצו לעזוב את הארגון ואת צרפת. הצוות המצומצם של הארגון הקוויקרי, ניצב בפני אתגרים משמעותיים הקשורים בכמות היהודים ההולכת וגוברת שהגיעו כפליטים נמלטים, למחנות באזור הפירנאים.

פעילותה במהלך השואה להצלת יהודים

אלמס חברה לארגון סיוע לילדים יהודיים O.S.E- Œuvre de Secours aux Enfants ובמיוחד לד"ר גוזף וייל ואנדריי סלומון, אשר היו פעילים בהצלת יהודים. עד אמצע אוגוסט 1942 ילדים יכלו להשתחרר ממחנות בצורה חוקית אבל ב-11 באוגוסט העברה של יהודים ממחנה ריבסלט (Rivesaltes) החלה, תחילה לדרנסי ליד פריז ומשם לאושוויץ. מהזמן הזה, עד סגירת המחנה ב-25 בנובמבר 1942, הרשויות לא הסכימו לשחרר ילדים מהמחנה. אלמס הייתה מודעת לגורל הצפוי ליהודים שהועברו מהמחנה. לויס גנדן (שהוכרה כחסידת אומות עולם ב-2012 על הצלת ילדים יהודים באותו אזור) כתבה ביומנה כי : 
"מרי סיפרה לי על ההחזרה של היהודים הגרמנים ופולנים לפולין איפה שרעב ומוות מחכים להם"
— לויס גנדון
על אף הסכנה, אלמס ואנשי הארגון הבריחו ילדים מהמחנה והביאו אותם למקומות בטוחים, בלב הרי הפירנאים. רוב ההברחות שביצעה אלמס היו ברכבה. 
שניים מהילדים שהצילה מרי אליזבת אלמס, היו רניי ומריו פרוינד, ששינו את שמם לאחר המלחמה לרונלד פרוינד (כיום פרינד) ומייקל .הוריהם, ד"ר הנס ואווה פרוינד, ברחו מגרמניה לאיטליה עם עלית היטלר לשלטון ב-1933. הם התגוררו בעיר מילאנו, שם נולד בנם מייקל ב-1936. כאשר נחקקו חוקים אנטי-יהודים באיטליה, המשפחה ברחה לצרפת והתגוררה בפריז. עם פלישת גרמניה לצרפת, הם ברחו שנית, הפעם לדרום צרפת. ב-1942 הם ניסו לברוח לשווייץ אך כשלו וב-4 בספטמבר 1942, הם נתפסו ונכלאו במחנה ריבסלטס Rivesaltes. לפי מכתב שמרי אלמס כתבה לAmerican Friends Service Comittee במרסיי, היא שכנעה את ד"ר פרוינד להוציא את שני ילדיו מהמחנה. רניי ומריו נלקחו לבית ילדים ב-Verent les Bains ולאחר מכן לבית החולים סנט לואי בפרינאים. לאחר המלחמה היגרו לקנדה. 
הנס פרוינד, אביהם של הבנים, הועבר למחנה מידאנק ב-4 במרץ 1943 ונספה. אמם של הבנים שרדה את המלחמה והתאחדה עם בניה לאחר השחרור. 
בפברואר 1943 מרי אלמס נעצרה על ידי הרשויות באשמת הבעת התנגדות לכובש הגרמני ולממשל וישי. תחילה הוחזקה בטולוז ולאחר מכן נלקחה לכלא פרסנס שבפרוורי פריז. היא שוחררה כעבור שישה חודשים והמשיכה בעבודתה ההומניטרית עד סוף המלחמה ושחרור צרפת.

מותה והנצחתה

מרי אליזבת אלמס נישאה לרוג'ר דנג'ו, צרפתי, ונולדו להם בן ובת. היא חיה בצרפת עד שנפטרה ב-2003.
היא סירבה לקבל את אות לגיון הכבוד שממשלת צרפת רצתה להעניק לה.
מרי אליזבת אלמס הוכרה כחסידת אומות עולם בשנת 2013, לאחר מותה. הטקס נערך במרסיי, צרפת בו השתתפו בני משפחתה.
אלברכט השני, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

אלברכט נולד בשנת 1368, לאלברכט הראשון, דוכס בוואריה ולמרגרטה מבריג, בתם של לודוויג הראשון, דוכס בריג ואגנס מזאגן.
בשנת 1340 איחד סבו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם סבתו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מות סבו בשנת 1347 שלטו אביו אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ואחיו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין האחים, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה. בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף אלברכט הראשון ווילהלם הראשון, דוכס בוואריה.
אלברכט ווילהלם לא חילקו ביניהם את הנחלות, אלא וילהלם התמקד בנחלות אמם בארצות השפלה, בעוד אלברכט טיפח את השטחים בבוואריה התחתונה. בשנת 1356 מתה אמם מרגרט השנייה, רוזנת אנו, ובשנת 1357 חלה וילהלם במחלת נפש, ואלברכט השתלט גם על השטחים בארצות השפלה. בשנת 1389 הצטרף אלברכט השני לשלטון, ובעוד אביו אלברכט הראשון משקיע את עיקר זמנו בארצות השפלה, אלברכט השני התעסק בעניינים בבוואריה. אלברכט לא התערב בסכסוך של בני דודו שטפן השני, דוכס בוואריה, אולם תמך בהם במלחמתם נגד קונפדרציה של ערי שוואביה וארכיבישופות זלצבורג. בשנת 1396 ערך אלברכט מסע לארצות השפלה, וסייע לאביו במלחמתו נגד הפריזים, ולאחר המסע מת במפתיע בקלהיים ב-21 בינואר 1397.
ניקולאס גייג'

תולדות חייו

גייג' נולד בכפר ליה (יוונית: Λια) שבמחוז אפירוס בצפון-מערב יוון בשם ניקולאוס (ניקוס) גאצויאניס (אנגלית: Nikolaos Gatzoyiannis; יוונית: Νίκόλαος Γκατζογιάννης)  לחריסטוס (אנגלית: Christos; יוונית: Χρίστος) ואלני (אנגלית: Eleni; יוונית: Ελένη) גאצויאניס.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, עזב אביו את יוון לארצות הברית, בכוונה לצרף אליו את משפחתו, אך על רקע תום מלחמת העולם, פרצה מלחמת האזרחים ביוון, הקומוניסטים כבשו את הכפר ליה, עצרו את האם אלני, האשימו אותה בתמיכה במלוכנות, שפטו אותה משפט ראווה במרכז הכפר, והוציאוה להורג. לפני מעצרה הספיקה אלני להבריח מהכפר את ניקולאס ושלוש מאחיותיו. אחות רביעית, גליקריה (אנגלית: Glykeria; יוונית: Γλυκερία), שלחמה כפרטיזנית, נתפסה בידי הקומוניסטים.
בשנת 1949, בשלהי מלחמת האזרחים, הפליגו ניקולאס ואחיותיו באוניה לניו יורק, והתאחדו עם אביהם, שאותו לא ראה ניקולאס מיום שנולד. גליקריה הצטרפה אליהם בשנת 1950, לאחר שהמלחמה תמה. בשנת 1964 סיים גייג' לימודי תואר שני בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קולומביה, והחל לעבוד ככתב עבור סוכנות הידיעות אסושיאייטד פרס. בין השנים 1970־1980 עבד גייג' גם עבור העיתונים בוסטון הראלד טראוולר, וול סטריט ג'ורנל וניו יורק טיימס.
בשנת 1980 עזב גייג' את עבודתו בניו יורק טיימס, ונסע ליוון  כדי לחקור את נסיבות מותה של אימו ולהתחקות אחר רוצחיה, ובשנת 1983 פרסם את הספר "אלני", על אודות חייה ומותה. גייג' מתאר בספר כיצד איתר את האיש ששפט ורצח את אימו, והגיע לביתו באתונה כשאקדח מוחבא בכליו, במטרה להורגו. אולם במהלך הפגישה נכנסה לחדר בתו הקטנה של האיש, וגייג' התחרט ועזב את הבית מבלי שנקם את מות אימו. הספר ראה אור בעברית בשנת 1986, בתרגומו של יוסף אשכול, בהוצאת מעריב.
גייג' מתגורר כיום בעיר נורת' גראפטון (אנגלית: North Grafton), מסאצ'וסטס, נשוי לג'ואן (אנגלית: Joan), ולו בן - כריסטוס (כריס, על שם סבו), תסריטאי וכותב ספרי קומיקס, ושתי בנות: אלני (על שם סבתה) ומרינה (אנגלית: Marina).
מוריץ פון דרבר

קריירה מוקדמת

דרבר נולד ב-12 בפברואר 1892 באולדנבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-91 (אולדנבורג). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר דרבר לרגימנט המילואים ה-79, ובספטמבר 1914 הוא נפצע בקרבות. לאחר החלמתו פיקד דרבר על פלוגת מקלעים, ובהמשך הוא הועבר לגדוד הסער ה-17. בשנת 1918 חזר דרבר לרגימנט הרגלים ה-91, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-19, ולחם עמו עד תום המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל דרבר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף דרבר למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1932 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בינואר 1934 הוא מונה למדריך באקדמיה המשטרתית. ב-1 באוקטובר 1934 עבר דרבר לוורמאכט, וב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-58, וב-1 בינואר 1938 הוא מונה למפקד בסיס האימונים בקוזל.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה דרבר למפקד רגימנט הרגלים ה-327, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-239, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-8. ב-20 באפריל 1940 הועלה דרבר לדרגת אוברסט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הרגימנט כחלק מהדיוויזיה ה-239 במסגרת הקורפוס ה-33. במהלך מבצע ברברוסה לחם דרבר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-239 במסגרת הקורפוס ה-11, וב-1 באוגוסט 1941 הוא נפצע קשה בראשו. ב-2 באוקטובר 1941 הוא מונה שוב למפקד רגימנט הרגלים ה-327, וב-26 בדצמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-20 בינואר 1942 מונה דרבר למפקד רגימנט הרגלים ה-523, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-297, וב-30 ביוני אותה שנה הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחם דרבר עם כוחותיו יחד עם שאר הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24 במסגרת הארמייה השישית. בספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, והחל מדצמבר חלק מהארמייה השישית, ולחמה בקרב סטלינגרד. ב-17 בינואר 1943 מונה מקס פפר למפקד הקורפוס ה-4, ודרבר מונה במקומו למפקד הדיוויזיה ה-297. ב-21 בינואר הועלה דרבר לדרגת גנרל מיור, וב-25 בינואר נכנע דרבר יחד עם שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

לאחר המלחמה

באוקטובר 1949 שוחרר דרבר מהשבי, ולאחר מכן הוא התגורר באולדנבורג, עד למותו ב-30 במאי 1968.
התרבות הנוראגית

התרבות הנוראגית (באיטלקית: Civiltà Nuragica) היא תרבות שנוסדה בסרדיניה והתפשטה לאי השכן קורסיקה. היא מקיפה תקופה המתחילה לפני המאה ה-17 לפנה"ס, היא ראשית תקופת הברונזה, עד למאה ה-2, בתקופת הקיסרות הרומית. היא נחשבת לתרבות פרהיסטורית, מאחר שלא נתגלו ממצאים בכתב שלה.
שמה של התרבות נובע מהמגדלים הנוראגיים הגולמיים האופייניים לה, פרי התפתחות של התרבות המגליתית בה נבנו מבנים מאבנים גדולות ללא חומרי מלוי ביניהם. בתקופה זו נבנו הדולמנים והמנהרטים. מספרם של מבנים אלה לסוגיהם מגיע לכ-7,000.
המגדלים הנוראגיים בסרדיניה נחשבים בין המבנים המגליתיים השמורים ביותר באירופה. ישנן מספר השערות בנוגע לתפקודן, לפיהן הן שימשו מצבות, בית מגורים לענקים, מצודות לשמירה ולהגנה, כבשנים להתכת מתכות, בתי סוהר ומקדשים לאל השמש.
יורדי-ים ומהגרים מארצות הים התיכון החדירו לתרבות הנוראגית יסודות זרים, כמו פולחן המים הקדושים, מצבות של ענקים ופסלים מברונזה. התרבות המשיכה להתקיים במקביל לתרבויות אחרות שהגיעו לאי, דוגמת התרבויות הפיניקית, הקרתגית והרומית, אך לא נטמעה בם.
דב לוין (פיזיקאי)

ביוגרפיה

לוין קיבל תואר ראשון בשנת 1979 מאוניברסיטת סטוני ברוק שבניו יורק, לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שני באוניברסיטת פנסילבניה, אותם סיים ב-1981, ולדוקטורט בפיזיקה מאותה אוניברסיטה, אותו השלים ב-1986. הוא המשיך ללימודי פוסט-דוקטורט במכון לפיזיקה תאורטית (ITP) באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.  והיה חבר פקולטה באוניברסיטת פלורידה. בשנת 1990 הצטרף לטכניון. משנת 2007 מכהן כפרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק.
באוקטובר 2009 הוענק לו פרס באקלי, פרס בתחום הפיזיקה של החומר המעובה, שמעניקה האגודה האמריקאית לפיזיקה, והיה לישראלי הראשון הזוכה בפרס. לוין זכה ביחד עם שני חוקרים נוספים, על "תרומותיהם החלוציות לתורת הגביש הכמו-מחזורי, לרבות תחזית תמונת הפיזור".
בית חינוך עיוורים

מטרות

בית חינוך עיוורים שואף להכשיר עיוורים ולקויי ראייה לחיים עצמאיים ככל הניתן בקהילה. המטרה המרכזית היא יצירת הזדמנויות לאוטונומיה מלאה בתחומים חינוכיים, חברתיים, תוך אישיים ותעסוקתיים, על מנת להביא את העיוור לתפקוד עצמאי מרבי. בית חינוך עיוורים רגיש לצרכים המשתנים של אוכלוסיית העיוורים במציאות המודרנית. עמדתו המסורתית כ-"מתחזק" עיוורים כל ימי חייהם, הפך למוסד המקנה כלים לימודיים-חברתיים לעיוור לקראת יציאתו מן המוסד ושילובו בקהילה.

ארגון

במוסד שתי חטיבות: החטיבה החינוכית-שיקומית הכוללת בית ספר, פנימייה ומערך טיפולי-שיקומי לילדים ולנוער, והחטיבה לשרותי קהילה, המספקת שירותי טיפול, שיקום ומסגרת חברתית הן למבוגרים והן לתלמידים צעירים המשולבים בחינוך הרגיל. כמו כן כולל המוסד ספרייה המצוידת בספרי ברייל בתחומי לימוד מגוונים, ובספרים מוקלטים - ביניהם ספרים תורניים וספרי קריאה וכן מרכז ספורט ייעודי לעיוורים הכולל בריכת שחיה, אולם ספורט וחדר כושר מפואר. 
בתפקיד המנכ"ל משמש מר שבתאי (שאבי) דויטש, מנהלת בית הספר היא גב' מנוחה טרופ.

היסטוריה

ראשית המוסד בעיר העתיקה בירושלים. ליד בית הסוחר נחום נתנזון נפגע ילד עיוור שלא היה שייך לשום מסגרת חינוכית או תעסוקתית, דבר שהביא אותו ואת חיים מיכל מיכלין, מנחם וולפינזון, אברהם משה לונץ (העיוור בעצמו) וד"ר גרשון יצחק קרישבסקי לייסד מסגרת חינוכית ותעסוקתית לילדים עיוורים על מנת שיזכו לחינוך ולא ישוטטו ברחובות. 
הנהלת המוסד קיימה בחג החנוכה, חג האורות, נשף גיוס כספים למוסד.  
לאחר זמן מה עבר בית החינוך לפינת רחוב הנביאים ורחוב מונבז (בשולי מגרש הרוסים), בבית זה ממוקמת כיום (2011) עמותת "משכן הראייה", המטפלת בכבדי ראייה באמצעות ציוד והדרכה אישית.
בשנת 1931 נרכש עבור בית החינוך שטח קרקע גדול בשכונת קריית משה, באזור בשולי העיר שהיה אז שומם. 
באוקטובר 1931 הונחה אבן פינה לבניין החדש. כיום בניין בית חינוך עיוורים ניצב במרכז השכונה, סמוך לכניסה הראשית לעיר. מנהל המוסד בשנות ה-30 וה-40 היה אברהם-חיים שאג. 
הבניין המרכזי היה בניין הפנימייה, שתוכנן על ידי צ'ארלס טגארט (שתכנן גם את מצודות המשטרה הבריטית הידועות כמצודות טגארט).  
תלמידים הגיעו למוסד מכל הארץ. בניין בית הספר הוקם בשנות החמישים.
העובדים במוסד פיתחו בעצמם כלים ושיטות לחינוך, הוראה, שיקום והדרכת ילדים עיוורים ושילובם בקהילה.

פרויקטים

בתוך בית חינוך עיוורים ישנו פרויקט הנקרא נוער יחד, נוער עיוור ולקווי ראיה הלומדים במסגרות חינוך רגילות.
אופרת רוק

אופרת רוק או מחזמר רוק היא הפקת בידור מוזיקלית בעלת מבנה של אופרה או מחזמר, אך בסגנון מוזיקת רוק מודרנית במקום המוזיקה הקלאסית המסורתית.
אופרת הרוק שונה ממוזיקת הרוק אנד רול הרגילה, בכך שהיא מפתחת נושא לאורך כמה שירים ואף אלבום או מופע שלם. המונח חופף בחלקו למונח "אלבום קונספט". לרוב מחשיבים יצירה כאופרת רוק אם שירי האלבום מתארים סיפור קוהרנטי (אף כי פשטני), עם תמלילים בגוף ראשון מפי דמויות באופרה, בעוד שאלבום קונספט מכוון יותר להשרות אווירה או תמה מסוימת.
מחזמר רוק, לעומת זאת, בדרך כלל מוצג על הבמה ולא כאלבום מוקלט, אין לו קישור למבצעים מסוימים והוא נוטה יותר אל הפן הבידורי.
פיט טאונסנד, כאמן עצמאי וגם עם להקת ה"מי", הוא האמן המזוהה יותר מכל עם סוגת אופרת הרוק. אלבומם של ה"מי" "טומי", המספר על עלייתו לגדולה של נער עיוור ודחוי באמצעות מומחיות במשחק ה"פינבול", הוא אופרת הרוק המפורסמת ביותר, בעקבותיה הופקו גם סרט, הצגת תיאטרון ואלבום. 
בחוברת האלבום "טומי" מסופר שבשנת 1966 השמיע טאונסנד למנהל הלהקה, קירק למברט, הקלטה של שיר בשם "Gratis Amatis". השיר הוא אריה באורך 10 דקות, הבנויה מקולות שירה גבוהים השרים את שם השיר שוב ושוב לכל אורכה. התבדחות אגבית של אחד הנוכחים באומרו "זו אופרת רוק", הציתה את הרעיון במוחו של למברט.
מפלי קיהול

מפלי קיהול (באנגלית: Keyhole Falls ) הוא מפל בנהר לילאואט (Lillooet River) בסמוך לפתחו של עמק סלאל (Salal Creek), בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. גובה המפל - 30 מטרים.
שמו של המפל מקורו בכך שהמפל דומה לחור מנעול.
לעיתים אזור המפל נסגר למטיילים עקב תקיפות של דובי גריזלי.

היווצרות המפל

המפל נוצר לאחר שנהר לילאואט נחסם על ידי חסימת ברקציה שמקורה בהתפרצות הגעשית של הר מיגר לפני כ-2,350 שנים. עם השנים מחסום הברקציה נשחק עקב פעילות המים, והמפל "אכל" את הסלע תחתיו עד היווצרות מראה הדומה לחור מנעול.
התרסקות מטוס יונייטד איירליינס באינדיאנה

ההתרסקות

המטוס, מדגם בואינג 247, המריא מניוארק שבניו ג'רזי כשיעדו אוקלנד שבקליפורניה עם שתי חניות ביניים מיועדות. המטוס נחת בעיר קליבלנד שבאוהיו והמריא משם בדרכו לשיקגו שבאילינוי ועליו שלושה אנשי צוות וארבעה נוסעים.
עדי ראייה על הקרקע דיווחו כי שמעו התפוצצות מעט לאחר השעה 21:00 וראו את המטוס כשהוא בוער בגובה של כ-300 מטר. התפוצצות נוספת נשמעה לאחר שהתרסק. מקום ההתרסקות היה בתחומי מדינת אינדיאנה, כ-50 קילומטר מדרום-מזרח לשיקגו וכששה קילומטר מדרום לחוף ימת מישיגן. לא היו ניצולים.

לאחר ההתרסקות

חוקרים שבדקו את שרידי המטוס באתר ההתרסקות נוכחו כי תא השירותים באחורי המטוס ותא המטען הסמוך אליו התרסקו לפיסות קטנות. רסיסי מתכת רבים היו נעוצים בצידה הפנימי של דלת השירותים, אך לא בצידה החיצוני. זנב המטוס נקטע ממנו מאחורי תא השירותים ונמצא כמעט ללא פגע על הקרקע כקילומטר וחצי מאתר ההתרסקות העיקרי. נמצא גם כי מכלי הדלק של המטוס נמחצו כלפי פנים, כלומר שהם לא התפוצצו באוויר.
ההתרסקות נחקרה על ידי לשכת החקירות הפדרלית, חוקר מקרי המוות המחוזי וחוקרי מעבדת הפשעים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן. מסקנתם מבדיקת הממצאים במטוס המרוסק הייתה כי הוא התרסק עקב הפעלת מטען חבלה בתוכו. המטען הכיל ככל הנראה ניטרוגליצרין וכן מנגנון הפעלה עם שעון. חשד כי המטען הועלה על המטוס בניוארק בתוך חבילה בעטיפה חומה הופרך לאחר שהחבילה נמצאה שלמה בין שברי המטוס. בין שברי המטוס נמצא גם רובה, אך התברר שנשא אותו נוסע שהיה בדרכו להשתתף בציד ליד שיקגו. בסופו של דבר לא הצליחו החוקרים לקבוע מי הניח את מטען החבלה במטוס וגרם להתרסקותו.
בשנת 2017 הסירה לשכת החקירות הפדרלית את החיסיון מ-324 מסמכים אודות חקירת ההתרסקות.
חמש נזירות וגבר אחד

תקציר העלילה

הומר סמית' (סידני פואטייה) הוא חייל משוחרר הנודד עם מכוניתו המרופטת באזורים נידחים של אריזונה ומציע את שירותיו לתיקון ושיפוץ בתים.
יום אחד הוא עוצר בחווה כדי למלא מים במכוניתו. תוך המילוי הוא מבחין בחמש נזירות עובדות בשדה. נזירה אחת המזדהה כמריה (ליליה סקלה) מסתכלת עליו בהערצה ומבקשת ממנו באנגלית עילגת ובמבטא גרמני, כי יעזור להן לתקן את הגג הדולף. הוא מסכים לכך בחוסר רצון, מקווה לתשלום ומסכים להתארח אצלם ללילה.
הן מזמינות אותו לארוחה דלה ומריה מספרת לו שהן ברחו מהמשטר הקומוניסטי במזרח גרמניה דרך חומת ברלין והתגלגלו למקום הנידח הזה כדי לעזור לאנשים העניים שם.
רק מריה מדברת קצת אנגלית במבטא גרמני וקוראת לו שמידט. סמית' מתחיל ללמד את הנזירות אנגלית בסיסית ובסיום השיעור הראשון הוא שר אתם גוספל כשהנזירות מלוות אותו בפזמון במילה אמן.
מריה רואה בסמית' שליח אלוהים שהגיע אליהם כדי לעזור להם לבנות קפלה במקום. הוא מסרב בהתחלה אך מסיע אותן למכוניתו לעיירה הסמוכה. הן מפיצות את השמועה על רצונן לבנות קפלה ולאט לאט האנשים שראו את הנזירות כמוזרות מחליטים לעזור להן. בקשות לתרומות מארגונים שונים נדחות.
האנשים מהעיירה מגיעים לחווה עם רכב עמוס בלבנים. סמית' מתחיל לבנות את הקפלה וכולם מתבוננים בו אך עד מהרה מצטרפים אליו אנשי העיירה והנזירות וסמית' מסיים את העבודה בהצבת צלב על הקפלה.
סמית' חוגג עם הנזירות ומריה מזמינה אותו לבוא למיסה החגיגית למחרת. הם מתחילים לשיר שוב את הגוספל "אמן" אך תוך השירה יוצא סמית', מתניע את מכוניתו ועוזב את החווה.
מכבי מעלה אדומים

היסטוריה

הקבוצה הוקמה מחדש בשנת 2010 והעפילה שתי ליגות ברציפות. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה לליגה הארצית. בסיום עונת 2014/15 זכתה הקבוצה בגביע האיגוד לאחר ניצחון 170–200 מול קבוצת מ.ס. צפת בסיכום שני מפגשים. הקבוצה מארחת באולם הפיס במעלה אדומים בו משחקת הקבוצה מאז יום הקמתה.
בעונת 2017/18 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה הארצית והעפילה לפליאוף העליון בו הפסידה 2-0 לאליצור "איתו" אשקלון.

בית ספר לכדורסל במועדון

במועדון מכבי מעלה אדומים יש בית ספר לכדורסל מכיתות א' ועד לכיתות יב'
',במגרשי בתי הספר בעיר .

קבוצות הנוער

נכון לעונת 2014\2015 במועדון מכבי מעלה אדומים יש קבוצות קט-סל, נסיכים, נערים ונוער.
אשורולוגיה

אשורולוגיה היא תחום מחקר העוסק בהיסטוריה, ארכאולוגיה ולשונות מסופוטמיה העתיקה (עיראק של ימינו), והתרבויות הקרובות לה שהשתמשו בכתב יתדות. 
שם ענף המחקר נלקח מהשם אשור, שבחפירות הארכאולוגיות בתחומי הממלכה האשורית (כנינוה, כלח ודור שרוכין) התגלו הלוחות הראשונים של כתב היתדות.
התחום עצמו נרחב יותר, ואינו מוגבל רק לתרבות האשורית, אלא גם לתרבויות נוספות שכתבו בכתב היתדות כגון: שומר, אכד, ובבל. בנוסף תחום האשורולוגיה כולל גם תרבויות שלא השתמשו בכתב היתדות, אך היו במגע הדוק עם מספוטמיה, כגון עילם וארם. 
לוחות חרס רבים מאוד בכתב יתדות שהתגלו, מהווים מקור חשוב ביותר לחקר התקופה. 
ערי האזור הראשונות (שהן גם ערי העולם הראשונות), כגון: אור, ארך, לגש ועוד, הן בעלות ערך ארכאולוגי שלא יסולא בפז להבנת ולימוד התפתחות וגידול הערים בעולם.
האשורולוגיה היא מקצוע המצריך מן האשורולוג ידע טוב במספר שפות, כגון אכדית ושומרית, בנוסף לחתית, עברית מקראית, עילמית, ארמית ואוגריתית למטרות השוואה, כמו גם יכולת לקלוט את מורכבותן של שיטות כתיב שונות, לרוב בעלות מאות ואף אלפי סימנים ואותיות.