מאיר בן אורי

קורות חיים

בן אורי נולד בשם מאיר מקסימיליאן וַאסְבּוּצְקי בריגה למשה בן שמואל ואסבוצקי ורוזה בת מאיר הכהן קרון, שנתנה לו את שמו העברי על שם אביה שהיה צורף אומן.
היה מהראשונים ללמוד בגן ילדים בשיטת מונטסורי. התחנך בריגה, מינכן, קופנהגן (בזמן מלחמת העולם הראשונה) וברלין. למד הנדסה ואדריכלות והתמחה בתכנון ערים.
פעל בתנועת-הנוער הלאומית "בלאווייס" ולאחר מכן היה חבר ומדריך באגודת הסטודנטים הציונית "קדימה" בברלין והלחין בתרפ"ט את המנונה "הוי עד מתי". לאחר תקופה זו פעל בהסתדרות הציונית בגרמניה.
בתרצ"ב (1932) ערך מסע בארץ ישראל שבה ביקר בפסח, בירדן, בלבנון ובסוריה וסיכם את רשמיו במחברת המלווה בציורים. לאחר שסיים את לימודיו עלה לארץ ישראל בתרצ"ד (1934), ועיברת את שם משפחתו ל"בן אורי" על שם בצלאל בן אורי כסמל לשאיפתו המקצועית-אמנותית. גר בעיר חיפה, עבד כאדריכל והפך להיות תלמידו ועוזרו של הרמן שטרוק.
בתש"ב (1942) נשא לאישה את יהודית, בתו של ד"ר פרץ ברנשטיין, ממנהיגי הציונות הכללית ולימים שר וחבר הכנסת. בתחילה התגורר עם רעייתו בשדה אליהו ובתש"ו עבר להתגורר בקריית שמואל שבקריות מצפון לחיפה. עבד זמן מסוים בירושלים בעבור המחלקה לנוער של קק"ל בבימוי הצגות, יצירת סרטים מצוירים הוריזונטליים, הלחנת שירים וציורים, וחזר לחיפה.
בשנת תשכ"ח (1968), לכבוד 20 שנה למדינת ישראל, הציג באוניברסיטת בר-אילן תערוכה של 38 ציורים המסמלים את דרכו של עם ישראל מאז יציאת מצרים, תחת הכותרת "תביאמו ותיטעמו". בפתיחת התערוכה דיבר נשיא האוניברסיטה, פרופ' משה ימר.
באגף בקומה השנייה בביתו שבקריית-שמואל פתח בתש"ם את "המוזיאון לאומנות דתית" (המכונה גם "מוזיאון בן אורי") שבה הציג מעבודותיו ויצירותיו הרבות בתחומים המגוונים שבהם יצר.
על קיר בביתו שבקריית-שמואל כתב את הפסוק "טוב טעם ודעת למדני כי במצוותיך האמנתי" (תהילים, מזמור קי"ט) ששימש כמוטו ליצירתו, כמבטא את האמונה שטעם טוב ניתן ללמד וצריך להנחיל לא רק ליחידים אלא גם לציבור כולו מתוך אמונה שלמה בתורה ובשמירת מצוות.
אב לנעמי, יאיר, עפרה, יעל ותמר.

אדריכלות

תכנן או פיתח יישובים לא מעטים ברחבי הארץ, בעיקר של הציונות הדתית, כגון: שדה אליהו, כפר עציון, משואות יצחק, לוביה, שדמות דבורה, גבעת עדה (פיתוח), ומבנים שונים בקריית-שמואל שבה התגורר ב-37 שנותיו האחרונות וביניהם: בתי מגורים של ותיקי הקריה, גן ילדים, "בית התרבות" ומרכז החנויות שמתחתיו, ועוד.
תכנן גם מוסדות ציבור ומוסדות חינוך של הציונות הדתית שבהם: ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, ישיבת כרם ביבנה וכפר הנוער הדתי בכפר חסידים.
כמו כן תכנן בתי כנסת כמו בית הכנסת "היכל שלמה" שבנוסח יהודי מרוקו בקריית-שמואל.
כן תכנן מצבות זיכרון ואנדרטאות כמו לקבר אחים ומצבות לאישים שונים בחיפה.
שיפץ מקומות קדושים. בשנת 1954 הוביל שיקום ועיצוב מחדש של בית הכנסת העתיק בפקיעין ובשנת 1956 - בית הכנסת העתיק בשפרעם. בשני האתרים עיצב בחזית הדרומית מעל הגג השטוח תוספת גמלון וקרניים ומנורה גדולה מאד בראש הגמלון.
על עבודות אדריכליות שונות זכה בפרסים.

תכנון כלי קודש

תכנן ארונות קודש מגוונים כמו ארון הקודש של בית הכנסת ב"שדה אליהו".
פיקח על עבודת חיבור החלקים של ארון הקודש מרג'ו אמיליה שהוצב בבית הכנסת הגדול של קריית-שמואל שבקריות שבה התגורר באותו זמן.
כמו כן עסק בתכנון כלי קודש לשימוש בבתי כנסת ובתים פרטיים, כמו שתי המנורות המוצבות בצדי המדרגות העולות למקום ארון הקודש בבית-הכנסת המרכזי בקריית-שמואל.

ציור, איור, רישום ותחריט

יצר כ-120 תחריטים בשיטות שונות.
צייר כ-250 תמונות שמן העוסקים בתנ"ך, אגדות חז"ל, נופי הארץ, ההתיישבות הציונית ודמויות אנשים שהכיר ופגש. כמו כן צייר ורשם מאות תמונות בצבע מים, סקיצות, רישומים, וכדומה.
אייר ספרים שונים כגון: "פרקי אגדה", "שיחות מני קדם" של זאב יעבץ, "רבה בר בר חנא מספר על דבר נסיעותיו : לארץ ישראל במדבר בספינה עד קצה תבל", "שביבי ירושלים : שלושים ושתים אגדות" של אברהם מאיר הברמן, "כיצד למדו הציפורים חמש" של אליעזר שטיינברג, "אגדות אתחלתא" של שמואל זנוויל כהנא".
בשנים תרפ"ד-תש"ל (1924-1970) יצר כ-25 סרטים מצוירים (הוריזונטליים) בנושאים מגוונים כמו "בהתעורר העם", "בימים ההם בזמן הזה", "דוד דור וצורריו", לנשפים שארגנה התאחדות עולי גרמניה בחיפה, הסרט "שמעון טשינג" שהזמינה ועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה, ארבעה סרטים לסיפור מגילת אסתר, ועוד.

הלחנה וניצוח

הלחין קאנונים ויצירות מוזיקליות שונות, בעיקר כאלו המיועדות לתפילה ולשירי קודש, ובין לחניו נמנים: "ארוממך השם", "אתה הצבת", "השיבנו", "אלהים באו גוים בנחלתך", שלום עליכם ביצוע של יהונתן דקל ללחן של בן-אורי ל"שלום עליכם" מופיע בגוגל וידאו. ו"הוי עד מתי" (המנון תנועת "קדימה").
כתב מוזיקה למחזמר שביים "הלוך הלכו העצים" (משל יותם) שהועלה בתרצ"ד.
כמו כן ניצח על מקהלות שונות שהקים, ובין השאר בברלין, בעמק בית שאן, ב"כפר הנוער הדתי" ובקריית-שמואל.

מאמריו ושיטת "לשון בנייה בתורה" (לב"ב)

כתב כ-250 מאמרים בתחומי עיסוקיו השונים.
בין מאמריו, מחקרים חדשניים בנושא "לשון בנייה בתורה" כפי שכינה אותו, ובהם הוכיח כי בתוכן לשון פסוקי התורה העוסקים במבנים וכלים, וכן בתבות, במילים ובאותיות שבהם, טמונים סודות התוכניות ההנדסיות של המבנים והכלים. כך למשל בתיבת נוח, המשכן וכליו שבהם מנורת שבעת הקנים (כלי המשכן דומים לכלי המקדש אך קטנים יותר), ועוד.

המוזיאון לאמנות דתית

מאיר בן אורי הקים את המוזיאון בתש"מ, כ-3 שנים לפני פטירתו, באגף בקומה השנייה של ביתו בקריית-שמואל, ובו הציג מעבודותיו המגוונות. במסגרת המוזיאון הקים מאיר בן אורי ארכיון שבו מתועדות עבודותיו.
בין העבודות היו דגמים של המשכן וכליו, כשתלמידי כיתה ה' מבית הספר היסודי מקריית שמואל שהחלו ללמוד על המשכן וכליו, באו למוזיאון לראות את הדגמים.
לאחר פטירתו הפעיל את המוזיאון בנו יאיר. במשך זמן ניכר היה המוזיאון סגור עד שיאיר פתח את המוזיאון מחדש.
במוזיאון מוצגים כיום כ-300 פריטים ובהם ציורים בעקבות התנ"ך, המדרש, נופי הארץ וההתיישבות; מחזור מאויר לימים הנוראים לתפילות בקיבוץ שדה אליהו; תשמישי קדושה מקוריים; כדי חרס מעוטרים וצלחות חרס מעוטרות; רהיטי ביתו שעיטר בידיו; יצירות אמנות חינוכיות לילדים ובהם דגמי כלי המשכן; יצירות מוזקליות יהודיות מקוריות שיצר; מבחר תכנונים אדריכליים ליישובים ומוסדות של הציונות הדתית; מחקרים ומוצגים בנושא "לשון בנייה בתורה"; ועוד.

בין הציורים המוצגים ציורים של בריאת העולם, אברהם והמלאכים (שני ציורים), האחים משליכים את יוסף לבור, סולם יעקב (שתי תמונות), יציאת מצרים, מנורת שבעת הקנים, המפגש בין בלעם ואתונו למלאך, דוד המלך מנגן לפני שאול, דוד רוקד לפני ארון הברית כשמיכל בת שאול צופה מהחלון (שני ציורים), ציורי אגדות רבה בר בר חנה, ארון הקודש שבבית הכנסת הגדול של קריית שמואל, ים סוף באזור שארם א-שייח, ועוד.