google/wiki40b huggingface dataset:
מארי אל

היסטוריה

שבטי מארי עתיקים מוכרים מאז המאה ה-5. מאוחר יותר היה אזור מארי אל כפוף לאימפריה הבולגרית הראשונה (בולגריה שעל הוולגה) ולהורדת הזהב, ובשנות ה-40 של המאה ה-15 היא הייתה לחלק מחאנת קאזאן. ב-1554 נכבשה חאנת קאזאן בידי איוואן האיום נסיך מוסקבה. המארי, שהיוו עד אז את לשון המאזניים בין הטטרים לרוסים ותמכו בדרך כלל בטטרים, עברו לשלטון רוסי. מאחר שלא הייתה למארי מדינה משלהם, הם לא התנגדו באופן פעיל לשלטון החדש, אך כשהשלטון הרוסי התחיל לנצר אותם בכפייה, נמלטו רבים מהם ליערות וכפרים שלמים התרוקנו מיושביהם.
ב-1918 התאחדו כל הרפובליקות בין הרי אורל לוולגה למדינת אידל-אורל, שהכריזה על עצמאותה מרוסיה. בשנת 1919 כבשו הכוחות הקומוניסטיים את המדינה הצעירה, חילקו אותה לרפובליקות והפכו את מארי אל למחוז אוטונומי ב-1920. ב-1929 צורף המחוז האוטונומי של מארי אל מחוז ניז'ני נובגורוד. ב-1936 פורק המחוז, והמחוז האוטונומי הפך לרפובליקה אוטונומית בפדרציה הרוסית. בשנות השלושים חיסל השלטון הרוסי את האינטליגנציה המקומית והביא לאזור מתיישבים רוסיים, ומאז 1939 הם מהווים את הרוב באוכלוסייה.
 ב-1990 הפכה הרפובליקה האוטונומית לרפובליקה.

גאוגרפיה

הרפובליקה נמצאת במזרח החלק האירופי של הפדרציה הרוסית, והיא ה-60 בגודלה בפדרציה. היא גובלת מצפון וממזרח במחוז קירוב, מדרום - ברפובליקת טטרסטן ובצ'ובשיה, וממערב - במחוז ניז'ני נובגורוד.
הנהרות החשובים של הרפובליקה הם וולגה ויובליו האזוריים, שהארוך מביניהם הוא קוגשגה הגדולה.

דמוגרפיה

האוכלוסייה כוללת רוסים, המהווים 47.5% מהאוכלוסייה, בני עם המארי המהווים 42.9% מהאוכלוסייה, טטרים, המהווים 6% מהאוכלוסייה, ועמים נוספים, בהם צ'ובשים (1%) ואוקראינים.
אבן באת'

אבן באת' (באנגלית: Bath Stone) היא אבן גיר אואוליטית המורכבת משברים גרגיריים של סידן פחמתי. האבן נחצבה לראשונה במכרות קומב דאון ובאת'האמפטון דאון שבסומרסט, אנגליה. כתוצאה מבניית תעלת בוקס נחצבה האבן גם במקומות אחדים בווילטשייר. החציבה התת-קרקעית של האבן נמשכת באזור קורשאם, אך בקנה מידה קטן יותר בהשוואה לעבר.
במהלך תור היורה היה האזור שבו נמצאת כיום באת' מתחת לים רדוד. משקעים ימיים הצטברו בשכבות וגרגירים החלו להתכסות בסיד כשהתגלגלו על קרקעית הים ויצרו סדרה באת'וניאנית של סלעים. כשמתבוננים במיקרוסקופ הגרגרים האלה, או אואוליטים, נראים כסלעי משקע הנוצרים מאואואידים (Ooid), שהם גרגרים כדוריים המורכבים משכבות קונצנטריות. השם נגזר מהמילה òoion ביוונית עתיקה, שמשמעותה ביצה. אואוליטים מורכבים מאואואידים בקוטר רבע עד 2 ננומטרים, וסלעים המורכבים מאואואידים הגדולים מ-2 מילימטרים נקראים פיסוליטים (pisolites). הפיסוליטים מכילים שברים זעירים של קונכיות או סלעים ולעיתים גם שרידי שלדים של בעלי חיים ימיים. צבע הדבש החמים שלה הקנה לעיר באת', שהוכרזה כאתר מורשת עולמית, את המראה הייחודי שלה. אחת מתכונותיה העיקריות של אבן באת' היא היותה "אבן חופשית", כלומר אבן שניתן לנסרה בכל כיוון, וזאת בניגוד לסלעים אחרים כגון לווחה, המתפצלים במישורי חולשה הנובעים מהתפתחות המארג המישורי של הסלע כתוצאה מעיוות.
אבן באת' שימשה באופן נרחב כחומר בנייה ברחבי דרום אנגליה עבור כנסיות, בתי מגורים ובנייני ציבור כגון תחנות רכבת. חלק מהמחצבות שמהן נחצבה האבן עדיין פעילות. ראלף אלן קידם את השימוש באבן בתחילת המאה ה-18, כולל באחוזה שלו בפארק פריור, אם כי היא הייתה בשימוש גם לפני תקופתו. בית החולים המלכותי הלאומי למחלות ראומטיות, שהוקם ב-1738 ותוכנן על ידי ג'ון ווד האב, נבנה מאבן באת' שנתרמה על ידי אלן, והוכרז כבניין רשום מדרגה II. על הבניין יש גמלון מאבן באת' המתאר את אלגוריית השומרוני הטוב. בנוסף, כנסיית סנט סטיבנס, השוכנת בגבעת לנסדאון, נבנתה מאבן גיר שמקורה במכרה לימפלי סטוק, הנמצא בעמק לימפלי סטוק. באבן נעשה שימוש רב גם מחוץ לבאת'. תחנת השאיבה קלברטון, השוכנת בכפריר קלברטון, נבנתה מאבן באת' בערך ב-1810, ומטרתה הייתה לשאוב מים מנהר אייבון, ולהעבירם לתעלת קנט ואייבון באמצעות כוח המופק מזרימת הנהר. האבן שימשה גם לבניית אמת המים דנדאס, שאורכה 137.2 מטרים ויש בה שלוש קשתות הבנויות מאבן באת', עם פילסטרים דוריים ומעקה בכל קצה. מבנים נוספים הבנויים כולם או רובם מאבן באת' הם קתדרלת בריסטול, אחוזת בית לנקסטר הג'ורג'יאנית שנבנתה ב-1825 עבור הדוכס מיורק ומאולבני, בית אפסלי שהיה בית עירוני בו התגורר הדוכס הראשון מוולינגטון, האחוזה גטקום פארק ואחוזת טינטספילד.
למת הנזל

למת הנזל היא משפט מתמטי יסודי בתורת המספרים, המאפשר להרים תופעות שונות (כגון פירוק של פולינום לגורמים או שורשים של פולינום) מן המספרים מודולו p למספרים מודולו , עבור ערכים הולכים וגדלים של k, ובסופו של דבר לחוג המספרים ה-p-אדיים. לדוגמה, הלמה מאפשרת להראות שקיים פתרון למשוואה , וזאת לכל n.
הלמה של הנזל קושרת תכונות של שדה שלם ביחס להערכה לא ארכימדית (ובפרט שדה מקומי) לתכונות של חוג השארית של השדה. שדות שהפולינומים מעליהם מקיימים את התכונות שהלמה מבטיחה נקראים "שדות הנזליים".
קול וויז'ן

היסטוריה


החברה נוסדה בשנת 1994 בשם "נטמץ" ועסקה בתחילתה בהפעלת אתרי היכרויות. בשנת 1999 החברה נכנסה לעסקי הפורנוגרפיה המקוונת.
בספטמבר 2002 החברה החלה לפתח מוצרי וידאו צ'ט מבוססי תשלום המוטמעים באתרי פורנו מצלמה. בנובמבר 2002 הוחלף שם החברה לשמה הנוכחי. 
הפעלת אתרי הפורנוגרפיה נעשית באמצעות החברה הקפריסאית "סובוניטו השקעות". אתרים אלה פועלים על גבי שרתים שנמצאים מחוץ לישראל, והגישה אליהם חסומה לבעלי כתובות IP ישראליות.
בשנת 2014 נחשף בתוכנית התחקירים "עובדה" כי החברה עומדת מאחורי הפעלתו של אתר imlive, שמטרתו היא מפגשי סקס וירטואליים ווידאו צ'ט בתשלום בין גולשים למשתתפי האתר. בנוסף, נחשפו השיטות לגיוס משתתפי שיחות הווידאו, וכן תנאי עבודתן והתשלום אשר הגיע להן מהגולשים והמשתתפים באתר.
כיום החברה מוחזקת במלואה על ידי מייסדה מולי ליטבק ומעסיקה כ-140 עובדים.
ג'ינג'י (שיר)

גִ'ינְגִ'י הוא שיר ילדים של המשוררת הישראלית מרים ילן-שטקליס. את השיר הלחין מרטין מוסקוביץ'. בין היתר, דיקלמו את השיר חנה'לה הנדלר ודליה פרידלנד.

מילותיו הראשונות של השיר הן: 
"אִמָּא אוֹמֶרֶת תָּמִיד: מַחְמַדִּי,

לְיַלְדִּי רֹאשׁ־זָהָב,

רֹאשׁ־זָהָב לְיַלְדִּי.."...
השיר הופיע בקובץ "בחלומי".
כמו כן, צורף גם כעשרים שנה לאחר פטירתה של ילן-שטקליס לספר פרח נתתי לנורית, ספר שירי ילדים של הסופרת מרים ילן-שטקליס, אשר ראה אור בהוצאת דביר, כנרת זמורה-ביתן באור יהודה בשנת 2005.
בשיר זה מתאר הילד ששערותיו אדמוניות, כיצד הילדים האחרים רודפים אחריו וקוראים לו "ג'ינג'י" אך אמו מנחמת אותו "ראש זהב לילדי". הילד מתאר את היותו ג'ינג'י, המתלונן על גורלו כילד "צהוב", השיר ממשיך ומספר כי אליהו הנביא לוקח את הילד אל המרום, שם יושב דוד המלך האדמוני על כס מלכותו, ואף הוא ג'ינג'י - "ויאמר המלך דוד: גש אלי קטנטוני / פתי שלי, / וראה - גם אני - ג'ינג'י".
השיר משמש לאמצעי לימוד לילדי בית הספר לקבלת השונה.

מילות השיר

אמא אומרת תמיד: מחמדי, 
לילדי ראש זהב, 
ראש זהב לילדי. 
וברחוב הם קוראים לי ... ג'ינג'י. 
בכיתה הם קוראים לי ג'ינג'י 
אפילו בלילה בתוך תוך כרי 
יבער שערי! 
ג'ינג'י... 
רבים הצבעים עימך, אדוני - 
תכלת פרשת על פני השמיים, 
ולאמא שלי חומות העיניים, 
ירוק לעלה, ולוורד וורוד, 
או לבן, או אדום, ועוד יש, ועוד! 
רבים הצבעים עימך, אדוני, 
יפים ומרובים! 
ולמה בראת לך ילדים צהובים, 
אדוני, צהובים? 
בכיתי הערב לפני השינה, 
ואמא ניגשה, ודימעה בעינה. 
מחמדי, לחשה, מחמדי... 
ובלילה בלילה ויבוא אליהו, 
ויעמוד על ידי, 
ויאמר: קומה, קומה, ילדי! 
ובכנף אדרתו עטפני 
ונשאני- 
אל על. 
ושם במרום, בגן עדן, - היכל, 
ובו בהיכל - כיסא המלכות, 
ויושב לו המלך דויד, 
ובידו השרביט, 
וארי מימינו וארי משמאלו, 
ועומדים לפניו משרתיו ושריו, 
ועומדים לפניו ריבבות חילותיו, 
והכל זהב. 
ומתחת לכתר יורדים תלתליו - 
צהובים תלתליו של המלך דויד, 
צהובים תלתליו! 
וכולו אדמוני. 
ויאמר המלך דויד: 
גש אלי, קטנטוני, 
פתי שלי, 
וראה - גם אני ג'ינג'י! 
והביט אל עיני, 
והביט אל תוכי, 
וילחש: אפרוחי, אפרוחי, 
ג'ינג'י שלי! 
כך אמר לי דויד, כך אמר לי המלך. 
ואמא שלי - 
גם היא שם הייתה עימדי, 
ולחשה - מחמדי, 
מחמדי...
ניר פלד

ביוגרפיה

פלד בוגר הפקולטה לרפואה במסלול MD PhD בפקולטה לרפואה בטכניון במסגרת העתודה האקדמאית.
לאחר שרות בצה"ל כרופא צבאי התמחה פלד ברפואה פנימית, באונקולוגיה וברפואת ריאות.
פלד ניהל את המרכז לחקר גידולי בית החזה, במרכז רפואי שיבא, תל השומר.
בתפקידו האחרון פלד ניהל את היחידה לגידולי בית חזה במרכז דוידוף לסרטן בבית החולים בילינסון בפתח תקווה.
פלד היה ממקימי המרכז לרפואה מותאמת אישית בבית החולים בלינסון.
פלד היה חבר סגל הפקולטה לרפואה, באוניברסיטת תל אביב בדרגת פרופסור.
מספטמבר 2017 מנהל פלד את המערך האונקולוגי בבית החולים סורוקה, ופרופסור לאונקולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש גולדמן, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פלד מכהן כיושב ראש תחום סרטן הריאה - באיגוד רופאי הריאה האירופי, וכיושב ראש משותף, הוועדה הבינלאומית לאבחון מוקדם של סרטן הריאה.

משפחה

פלד נשוי ואב ל-3 ילדים.
אוטומר דומריך

אוטומר דומריך (בגרמנית:Ottomar Domrich; ‏ 22 באפריל 1819 - אולדיסלבן - 1 באפריל 1907 מיינינגן) היה רופא גרמני.
הוא כיהן כפרוספור בהפקולטה לרפואה של אוניברסיטת יינה ונבחר לחבר באקדמיה לאופולדינה
דומריך נמנה עם מבשרי הרפואה הפסיכוסומטית ונודע, בין היתר, בתיאורו את התקפי החרדה החריפים הידועים כיום כהתקפי פאניקה (1849).

ביוגרפיה

אוטומר דומריך נולד בשנת 1819 באולדיסלבן על יד לנדגרפרודה, סקסוניה-ויימאר.
בשנת 1837 נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטאות ינה ווירצבורג. הוא סיים אותם בינה בשנת 1842 עם עבודת תואר על היצרויות הוושט. בשנים הבאות עבר דומריך כרופא בסנטוריום המאוחד בינה ובשנת 1845 הוסמך באוניברסיטת ינה כמרצה בכיר (Privatdozent) בתחום המחלות הנפשיות, האנתרופולוגיה הנפשית, הפתולוגיה הכללית והפיזיולוגיה. בשנת 1846 התמנה למנהל המכון לפיזיולוגיה ביינה. אחר כך ב-1848 התמנה כפרופסור שלא מן המניין וב-1854 כפרופסור מן המניין.
בשנת 1856 נקרא דומריך למיינינגן, בדרום תורינגיה כדי לשמש כמנהל בית החולים "גאורג" וכרופא אישי של דוכס סקסוניה-מיינינגן. הוא מילא גם תפקידים של יועץ רפואי ויועץ החצר וחבר במועצה הרפואית של הדוכסות.
בשנת 1866 הועלה לדרגת יועץ רפואי ראשי וב-1883 למעמד המכובד של יועץ חשאי.
בשנים 1851-1849 העה דומריך אחד מעורכי השנתונים של ינה לפיזיולוגיה ולרפואה.
ב-1 בנובמבר 1848 נבחר לאקדמיה לאופולדינה, לפי המסורת תחת "הכינוי האקדמי" "אברהרד שמידט".
דומריך נפטר במיינינגן בשנת 1907 בגיל 87.

חיים פרטיים

החל מ-19 בספטמבר 1859 היה נשוי דומריך למריה הלנה לבית פון האזה (ילידת 1852), בת של התאולוג קרל פון האזה.
לומנאו סמברה

לומנאו סמברה

יוצרו 10 יחידות. במאי 2013, נמכרה היחידה הראשונה, אבל היצרן Lumeneo הכריזה על פשיטת רגל,בנובמבר 2013 לאחר מכירת 10 יחידות מהדגם.
מכונית הקונספט של הדגם, הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב בפריז בשנת 2008, ובשנת 2010 הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית בז'נבה.
תאוצת דגם "לומנאו סמברה" בין 0-100 קמ"ש היא 8.0 שניות.

לומנאו סמברה "מכונית הטיה"

"לומנאו סמברה" מוגדרת כמכונית הטיה (באנגלית:"Tilting car").
מכונית הטיה הוא סוג מיוחד של רכב שיש לו את היכולת לשנות את הזווית בין הכביש לתחתית תא הנוסעים בצורה כזו שיש כוחות מופחתים אופקיים בעת נהיגה.
זווית ההטיה המקסימלי של הרכב עומד  על 25°.
חטיף אנרגיה

חטיף אנרגיה הוא חטיף שנועד לספק אנרגיה באופן מהיר. נארז לרוב ביחידות קומפקטיות וקלות לפתיחה ללא כלים. נאכלים לרוב בין ארוחות מסודרות. חטיפים אלו נקראים גם "חטיפי בריאות", על אף שערכם הבריאותי מוטל בספק חטיף האנרגיה הראשון פרץ לעולם הספורט באמצע שנות השמונים ונקרא "Power bar", ותפקידו היה לספק אנרגיה זמינה לספורטאים שביצעו מאמצים ממושכים. בראשית המאה ה-21, התרחב שוק החטיפים לציבור הרחב, והם נמכרים בכל רשתות השיווק. החטיפים הנפוצים אינם מותאמים באופן ספציפי לאלה העוסקים בפעילות גופנית אינטנסיבית. חטיפי האנרגיה הנמכרים כבריאותיים הם חטיפי דגנים בתוספות שונות, כגון: שוקולד, יוגורט, פירות וסוכר ניתן להבחין בין סוגים שונים של חטיפי אנרגיה: חטיפי אנרגיה שנועדו לספורטאים ולא ניתן למצוא אותם ברשתות השיווק הרגילות, וחטיפי אנרגיה אחרים שנקראים לרוב חטיפי בריאות.
מכללה ירושלים

היסטוריה ופעילות

המכללה נוסדה בשנת תשכ"ה (ספטמבר 1964) כמכללה להכשרת מורים, על ידי הרב ד"ר יהודה קופרמן. מתוך מטרה ליצור מוסד אקדמי ראשון שהנחת היסוד שלו כוללת אמונה בתורה מן השמים, אמונת חכמים, ושמירת מצוות.
בשנת ה'תשל"ז קיבלה המכללה הכרה מהמועצה להשכלה גבוהה כמוסד תורני אקדמי להכשרת מורות, הראשון מסוגו במדינת ישראל. בניגוד למכללות אחרות, שמטרתן להכשיר מורים בלבד, במכללה ירושלים מדגישים כי ברצונם להכשיר תלמידות שיוכלו להמשיך ללמוד לתארים מתקדמים ולשמש כחוקרות ומרצות במוסדות אקדמיים.
המכללה מעניקה תואר אקדמי .B.Ed בתחומים מגוונים: תנ"ך ותושבע"פ, מתמטיקה, ביולוגיה וכימיה, אנגלית, ספרות, הגיל הרך, מחשבת ישראל, משאבי למידה, חינוך מיוחד, מוזיקה.
בשנת הלימודים תש"ע נפתחה במכללה תוכנית לימודים לתואר שני (.M.Ed) בהוראת המדעים (מדעי הטבע, מתמטיקה ומדעי המחשב). בשנת תשע"א נפתחה תוכנית לימודים לתואר שני בניהול וארגון מערכות חינוך. בשנת תשע"ב נפתחה תוכנית לימודים בהוראה בין תחומית של תורה שבע"פ ומחשבת ישראל.
כיום פועלת במכללה גם מסלול להכשרת מורים, הלימודים נערכים בימים נפרדים [יום חמישי, ובשעות הערב של יום ראשון]. במסלול זה ניתן לקבל תואר .B.Ed בתחומים מגוונים: תנ"ך ותושבע"פ, מתמטיקה, מחשבת ישראל, חינוך מיוחד.
בשנת הלימודים תשע"ה, נפתחה במכללה תוכנית לימודים לתואר שני (.M.Ed).

סגל המכללה

ראש המכללה בשנים האחרונות היא ד"ר דבורה רוזנווסר, בתו של מייסד המכללה הרב ד"ר יהודה קופרמן. נשיא המכללה הוא פרופ' יעקב כץ.
דיקנית הסטודנטיות החל משנת תשע"ה היא הרבנית יפה מגנס (לשעבר מנהלת האולפנית).
במהלך השנים לימדו במכללה, בין היתר, הרבנים שלמה זלמן מן ההר, ישעיהו הדרי, יעקב פילבר, יהושע כץ (רב העיר מעלה אדומים), יוסף כרמל (ראש כולל ארץ חמדה), זאב מאור, יהושע בכרך.

שכר הלימוד

שכר הלימוד במוסד (בלימודים לתואר אקדמי) הוא כמקובל באוניברסיטאות ובמכללות ציבוריות בישראל. חייל או בוגר שירות לאומי, שסיים שירותו החל מ-1 בינואר 2010, זכאי למלגת שכר לימוד מלאה עבור שנת לימודיו הראשונה לתואר ראשון (בהתאם להחלטה בדבר לימודי חיילים משוחררים במוסד להשכלה גבוהה בפריפריה).

התנגדות למכללה בחוגים חרדיים

הקמת המכללה לוותה בהתנגדות מצד רבנים ליטאים, ובראשם הרב אליעזר מנחם מן שך. הוא פרסם איגרת לבוגרות בית יעקב ובה הביע התנגדות ללימודים אקדמיים לבנות, הכוללים תכנים ושיטות לימוד המנוגדים למסורת בית יעקב: "תשמרו את נפשותיכן ותתחזקו בדרך ובהשקפה שקיבלתן בבתי ספר בית יעקב, תיטהרו ותתקדשו להיות אמהות של הדור הבא". במשך שנים הוא אסר על תלמידיו להינשא לבנות בוגרות המכללה, אך עם השנים פחתה התנגדותו.
סוכות (מצרים)

סֻכֹּת הייתה התחנה הראשונה של שבטי ישראל ביציאת מצרים, בדרכם מארץ מצרים לארץ ישראל.
בספר שמות מתוארת יציאתם החפוזה של בני ישראל, העבדים של המצרים, ולאחר מכת בכורות שהייתה האחרונה בסדרת עשר המכות, התאפשרה יציאתם ביתר קלות; אולם הכתוב המקראי מדגיש כי העיתוי נקבע על ידי האל וכן מציין הכתוב כי אתר הכינוס של בני ישראל היה רעמסס, וממנו יצאו אל סכת:
"וַיְהִי בַּחֲצִי הַלַּיְלָה וַ-ה' הִכָּה כָל בְּכוֹר בְּאֶרֶץ מִצְרַיִם מִבְּכֹר פַּרְעֹה הַיֹּשֵׁב עַל כִּסְאוֹ עַד בְּכוֹר הַשְּׁבִי אֲשֶׁר בְּבֵית הַבּוֹר וְכֹל בְּכוֹר בְּהֵמָה: וַיָּקָם פַּרְעֹה לַיְלָה הוּא וְכָל עֲבָדָיו וְכָל מִצְרַיִם וַתְּהִי צְעָקָה גְדֹלָה בְּמִצְרָיִם כִּי אֵין בַּיִת אֲשֶׁר אֵין שָׁם מֵת: וַיִּקְרָא לְמֹשֶׁה וּלְאַהֲרֹן לַיְלָה וַיֹּאמֶר קוּמוּ צְּאוּ מִתּוֹךְ עַמִּי גַּם אַתֶּם גַּם בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וּלְכוּ עִבְדוּ אֶת ה' כְּדַבֶּרְכֶם: ... וַיִּסְעוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל מֵרַעְמְסֵס סֻכֹּתָה כְּשֵׁשׁ מֵאוֹת אֶלֶף רַגְלִי הַגְּבָרִים לְבַד מִטָּף:"
בנוסף, הכתוב מסביר כי מסלול היציאה ממצרים וההתנהלות במדבר סיני נקבע על ידי האל לא בדרך הקצרה אל הארץ, אלא בדרך עוקפת על מנת שימנע עימות אלים צפוי עם כוחות חמושים של הפלשתים; עימות שעלול היה לייאש את שבטי ישראל ולגרום לחזרתם לחיי עבדות במצרים:
"וַיְהִי בְּשַׁלַּח פַּרְעֹה אֶת הָעָם וְלֹא נָחָם אֱלֹהִים דֶּרֶךְ אֶרֶץ פְּלִשְׁתִּים כִּי קָרוֹב הוּא כִּי אָמַר אֱלֹהִים פֶּן יִנָּחֵם הָעָם בִּרְאֹתָם מִלְחָמָה וְשָׁבוּ מִצְרָיְמָה: וַיַּסֵּב אֱלֹהִים אֶת הָעָם דֶּרֶךְ הַמִּדְבָּר יַם סוּף וַחֲמֻשִׁים עָלוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם: ... וַיִּסְעוּ מִסֻּכֹּת וַיַּחֲנוּ בְאֵתָם בִּקְצֵה הַמִּדְבָּר:" 
בספר במדבר מסופר על מסעות שבטי ישראל, וכן כי תולדות המסעות נכתבו בידי משה. הכתוב מציין את רעמסס כאתר הראשון של יציאת מצרים, ואת סכת כאתר השני:
"אֵלֶּה מַסְעֵי בְנֵי יִשְׂרָאֵל אֲשֶׁר יָצְאוּ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם לְצִבְאֹתָם בְּיַד מֹשֶׁה וְאַהֲרֹן: וַיִּכְתֹּב מֹשֶׁה אֶת מוֹצָאֵיהֶם לְמַסְעֵיהֶם עַל פִּי ה' וְאֵלֶּה מַסְעֵיהֶם לְמוֹצָאֵיהֶם: וַיִּסְעוּ מֵרַעְמְסֵס בַּחֹדֶשׁ הָרִאשׁוֹן בַּחֲמִשָּׁה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ הָרִאשׁוֹן מִמָּחֳרַת הַפֶּסַח יָצְאוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל בְּיָד רָמָה לְעֵינֵי כָּל מִצְרָיִם: ... וַיִּסְעוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל מֵרַעְמְסֵס וַיַּחֲנוּ בְּסֻכֹּת:"
במאה ה-20, הוצע לזהות את סכות ליד מצרים באתר בשם ת'כוֹת או ת'וקו, אולם חוקרים חלקו על זיהוי זה. התקבל על דעת חוקרים הזיהוי ב-תֶל אִל מַסְחוּתָה, הנמצא בקצהו המזרחי של ואדי ת'מִלַת, כ-20 ק"מ מערבית לאִסְמָעִילִיָה.] זיהוי נוסף הוצע באתר בסמוך לג'בל מרים, במרחק 20 ק"מ מתל משח'וטה, בצידו המערבי של אגם תמסח.
הרמס קונרד

דמותו

הרמס הוא ביורוקרט מדרגה 36 (ויותר מאוחר 37) העובד ב"פלנט אקספרס", חברת משלוחים פיקטיבית בסדרה פיוצ'רמה. במסגרת תפקידו הוא ממלא כמויות אדירות של טפסים, חותם על היתרים משפטיים ומודיע בשורות איוב לקרובי משפחה. בניגוד מוחלט לתדמית הראסטאפרית והג'מייקנית המקובלת, הרמס מכור לעבודתו באופן כמעט מוחלט ואף גוער תדירות בשאר הצוות על עצלנותם (בייחוד בדוקטור זוידברג). למרות היותו מכור לעבודה ואיש משפחה למופת, נרמז מספר פעמים בסדרה שהרמס, בדומה לרוב הרסטאפארים, משתמש קבוע במריחואנה.

הקריירה הספורטיבית

במהלך הסדרה מתגלה כי הרמס היה בעברו ספורטאי אולימפי המתמחה בלימבו. הוא אף השתתף באולימפיאדה בשנת 2980 כשילד קטן רץ למגרש, צעק: "אני רוצה להיות כמו הרמס" ושבר את גבו במהלך ניסיון לבצע תרגיל לימבו. האירוע השפיע באופן טראומתי על הרמס והוא זנח את אימוניו ונשבע לא להשתמש בכישורי הלימבו שלו לעולם. במהלך אחד מפרקי הסדרה נאלץ הרמס להשתמש בכישורים אלו על מנת להציל את חבריו, דבר הגרם לו לשקם את ביטחונו העצמי ולהתחרות באולימפיאדת 3004 מטעם ג'מייקה. 
בסרט "פיוצ'רמה: בנדר מצליח בגדול" משתמש הרמס שוב ביכולות הלימבו שלו, אך האירוע מתגלגל לפגיעה חמורה בגופו.
קודקס אזרחי

קודקס אזרחי הוא אוסף שיטתי של חוקים אשר נועד להתמודד באופן מקיף עם תחומי הליבה של המשפט האזרחי. במדינות שבהן קיים קודקס אזרחי, קיים בדרך כלל גם קודקס סדר דין אזרחי. יש והקודקס האזרחי אינו מכיל נושאים מתחום המשפט המסחרי וחוקים העוסקים בתחום זה מאוגדים בקודקס מסחרי.

היסטוריה

רעיון הקודיפיקציה, דהיינו איסופם השיטתי, תוך עריכה עדכנית, של חוקים בתחום מסוים, מופיע עוד בימי בבל העתיקה. הקודקס העתיק ביותר הידוע בימינו הוא חוקי חמורבי מן המאה ה-18 לפנה"ס. הקודקס הקדום הידוע ביותר הוא ספרי החוקים של יוסטיניאנוס קיסר (Corpus Juris Civilis), אסופה שיטתית של המשפט הרומי שנערכה על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במאה ה-6.
קודקסים עתיקים אחרים כוללים חיבורי הלכה וחקיקה דתית כגון, המשנה היהודית, המשפט הקאנוני הקדום, והשריעה.
רעיון הקודיפיקציה ידע עדנה מחודשת בעידן הנאורות על רקע התפיסה הכללית ולפיה ניתן לסדר את כל תחומי החיים במערכת כוללת המבוססת על רציונליות. הקודיפיקציה בתקופה זו שאבה השראתה מן הקודיפיקציה של המשפט הרומי.
ניסיונות ראשונים בקודיפיקציה מודרנית נעשו במדינות דוברות גרמנית במחצית השנייה של המאה ה-18, כאשר אוסטריה, פרוסיה, בוואריה, וסקסוניה החלו בקודיפיקציה של מערכת המשפט שלהן. הקודקס הראשון הממוספר התפרסם בבוואריה בשנת 1756: Codex Maximilianeus bavaricus civilis, שמו הלטיני מעיד על אחד ממקורות ההשראה לכתיבתו. בשנת 1792 התפרסם קודקס שכלל משפט אזרחי, פלילי, וחוקתי, "חוקים כלליים למדינות הפרוסיות" (בגרמנית: Allgemeines Landrecht für die Preußischen Staaten), מפעל שהחל בעידודו של פרידריך הגדול. הקודקס הראשון, קודקס מערב גליציה, נכנס לתוקף באופן ניסיוני בגליציה בשנת 1797. הקודקס האזרחי האוסטרי (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch) הוכנס לשימוש רק בשנת 1811.
בצרפת חוקק קודקס נפוליאון בשנת 1804 לאחר שנים מעטות של עבודה, ושיקף במידה רבה את רעיונות המהפכה הצרפתית. קודקס נפוליאון הוא בעל השפעה בולטת במגמת הקודיפיקציה המודרנית כיוון שאומץ במדינות רבות שהיו תחת השפעה צרפתית בעת המלחמות הנפוליאוניות. מדינות דוגמת איטליה, בנלוקס, ספרד, פורטוגל (שם הוחלף הקודקס האזרחי בשנת 1966 לקודקס חדש שהשפעתו גרמנית), מדינות אמריקה הלטינית, קוויבק, לואיזיאנה, והקולוניות הצרפתיות, אימצו חקיקה השואבת מקודקס נפוליאון.
החל משנת 1881 החל פיתוחו של הקודקס האזרחי הגרמני (Bürgerliches Gesetzbuch, הידוע בראשי תיבות BGB) ואשר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1900 כחלק מתהליך איחודה של גרמניה. בשנת 1907 נכנס לתוקפו הקודקס האזרחי השווייצרי (Zivilgesetzbuch). שני קודקסים אלה היוו פריצת דרך במלאכת הקודיפיקציה בכך שהם מכילים מבנה סדור ומסווג של חוקים, המתחיל בחוקי יסוד ועקרונות יסוד משפטיים, ומתפרש לתחומים השונים של המשפט האזרחי (למשל, דיני חוזים, דיני עבודה, דיני ירושה). בעוד ששיטת הקודיפיקציה הצרפתית היא קזואיסטית באופיה, ומנסה להתמודד עם כל מקרה אפשרי, השיטה הגרמנית והשווייצרית אחריה, מניחה תחילה עקרונות מופשטים ומהם נפרשים באופן שיטתי דברי חקיקה בתחומים שונים. ל-BGB הייתה השפעה ניכרת על מפעלי קודיפיקציה במדינות שונות בהן יפן, יוון, טורקיה, פורטוגל (החל משנת 1966), ומקאו (קודקס אזרחי משנת 1999).
מדינות יבשת אירופה, להוציא את מדינות האיים הבריטיים ומדינות סקנדינביה, אימצו כולן קודקס אזרחי.
כסף ישן

כסף ישן (באנגלית: old money; מכונה גם: family cash,‏ family Money או (מצרפתית) vieux riche – בניגוד ל-"nouveau riche", נובו ריש) הוא העושר המוּרָש של משפחות במעמד הגבוה (כלומר, אצולה, הפטריאטית) או "אדם, משפחה או שושלת שיש להם עושר בירושה". המונח בדרך כלל מתייחס לעשירים שהצליחו לשמור על עושרם במשך דורות רבים, ולעיתים קרובות נתפסים כאצולה דה פקטו בחברות שחסרות היסטורית מעמד אריסטוקרטי רשמי, כגון ארצות הברית.

בארצות הברית

הון, המוחזק על ידי יחיד או על ידי משק בית, מספק ממד חשוב של ריבוד חברתי משום שהוא יכול לעבור מדור לדור, כדי להבטיח כי צאצא של המשפחה יישאר יציב מבחינה כלכלית. משפחות עם "כסף ישן" משתמשות בנכסים שנצברו או בחסכונות כדי לגשר על הפרעות בהכנסה, ובכך לשמור על ניידות חברתית כלפי מעלה.
"כסף ישן" חל על המעמדות העליונים שעושרם מפריד בינם למעמדות החברתיים הנמוכים. על פי האנתרופולוג ויליאם לויד וורנר, המעמד העליון בארצות הברית בשנות השלושים נחלק בתוך עצמו למעמד העליון והתחתון. התחתון העליון היו "הכסף החדש", אלו שלא הגיעו ממשפחות עשירות מסורתיות, אלא הרוויחו את כספם מהשקעות ועסקים ולא מירושה. בניגוד למעמד העליון של "הכסף הישן". אלו שהיו עשירים במשך דורות, וחיו מירושות ורווחי מניות והשקעות קימות, ולא מעושר מרוויח, קרי פעיל ואקטיבי.
מזבח שניים וחצי השבטים

מזבח שניים וחצי השבטים, הוא מזבח שנבנה על ידי שניים וחצי השבטים, לאחר שהתיישבו בנחלותיהם. סיפורו של בניית המזבח והמשא ומתן שקיימו עם שבטי מערב הירדן מופיע בספר יהושע, פרק כ"ב. כאשר חזרו השבטים גד, ראובן וחצי המנשה למקום מושבם ביקשו אלה להקים מזבח לעבוד את אלוהים, מפני שפחדו כי הדורות הבאים ממערב לירדן יתכחשו לשבטיהם. מטרת בניית המזבח הייתה עדות לאחדות בני ישראל. שבטי ישראל היושבים ממערב לירדן ביקשו לצאת למלחמה, כי ראו בבניית המזבח מרד באל. לפני היציאה למלחמה שלחו שבטי ישראל ממערב לירדן לשבטים ממזרח לנהר משלחת שבראשה עמד פנחס הכהן וזאת כדי לשכנע אותם לא למרוד באלוהים. שניים וחצי השבטים טענו בפני המשלחת כי המזבח נבנה כעדות להשתייכותם לקהל ה'. דבריהם פייסו את שבטי מערב הירדן ובכך נמנעה מלחמת אחים.

מבנה הסיפור

יש הטוענים כי סיפור מזבח שניים וחצי השבטים בנוי משני נאומים. פסוקים ט'-י"ב משמשים כהקדמה לסיפור. תיאור יציאת המשלחת מופיע בפסוקים י"ג-י"ד. לנאום הקטגורי מוקדשים ארבעה פסוקים, פסוקים ט"ז-כ' ולנאום ההגנה בפי שניים וחצי השבטים מיוחדים, פסוקים כ"א-כ"ט. פתרון לסיפור מובא בפסוקים ל'-ל"ד. חלוקה זאת מעלה קשיים בין היתר כי תיאור יציאת המשלחת לעבר הירדן המזרחי מסתיים בפסוק י"ד. אחרים טוענים לחלוקה שונה. לשיטתם פסוקים אחדים הם תוספת מאוחרת לסיפור. חלוקתם מתאימה לדגם משפטי. הסיפור בנוי כמבנה כיאסטי, שבמרכזו עומד נאום שניים וחצי השבטים שעיקרו פיוס.
יש הרואים בסיפור ביהושע כ"ב סיום מדומה. לשיטתם נדרש היה לסיים את ספר יהושע בסיפור זה, וזאת מפני שסיפור מזבח שניים וחצי השבטים מעלה שאלה האם חלק משבטי ישראל מודרים מעם ישראל.

שמו של המזבח

שמו של המזבח ניתן על ידי השבטים:
וַיִּקְרְאוּ בְּנֵי-רְאוּבֵן וּבְנֵי-גָד, לַמִּזְבֵּחַ: כִּי עֵד הוּא בֵּינֹתֵינוּ, כִּי ה' הָאֱלֹהִים.
— יהושע כ"ב, ל"ד
לפי פשט הכתוב שמו של המזבח אינו ידוע. רש"י מפרש: "הרי זה מן המקראות הקצרים וצריך להוסיף בו תיבה אחת: ויקראו בני ראובן ובני גד למזבח עד".

מקורו של הסיפור לפי השערת התעודות

בביקורת המקרא, יש הטוענים כי מקור סיפור מזבח שניים וחצי השבטים במקור הכוהני. לשיטתם במידע על קביעת מקומו של המזבח והמוזמנים לעבוד את האל במקום והופעתה של המשלחת בראשות פנחס הכהן ונשיאי העדה מעידים על כך. כמו כן תפישתו של המחבר המקראי את הפולחן וכמו כן שיש לרכז את הפולחן, קשורים גם הם קשר הדוק למקור זה. יחזקאל קויפמן אחרים סוברים כי הסיפור שייך לרובד מאוחר של ספרות הכהונה ומשוקעים בו איפיונים של דרישת ריכוז הפולחן האופיינית גם למקור הדויטרונומיסטי ואופיינית אף למקור הכוהני ובהם באים לידי ביטוי הדרישות לעבוד את אלוהים במקום אחד ואשר יבחר ה'. כמו כן לדעת חוקרים בסיפור קיימים יסודות אטיולוגיים על המזבח באזור. אחרים סוברים כי סיפור זה נתלה בחוק ריכוז הפולחן, שהוחל בזמנו של יאשיהו. לשונו של הסיפור רוויה בסממנים כוהניים: הַמַּעַל הַזֶּה אֲשֶׁר מְעַלְתֶּם" "אֶרֶץ אֲחֻזַּת ה' אֲשֶׁר שָׁכַן-שָׁם מִשְׁכַּן ה', וְהֵאָחֲזוּ, בְּתוֹכֵנוּ". לשיטתם חיבור הסיפור מיוחד לימי בית שני וזאת על אף שלא ניתן להצביע על סממנים הבאים לידי ביטוי בלשון מקראית מאוחרת.