google/wiki40b huggingface dataset:
בנימין יוסופוב

ביוגרפיה

יוסופוב למד פסנתר, הלחנה וניצוח בקונסרבטוריון ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה אצל רומן לדניוב, יורי פורטונאטוב ודמיטרי קיטאיינקו. לאחר עלייתו לישראל השלים את לימודיו באוניברסיטת בר-אילן, שם קיבל תואר דוקטור.
יוסופוב עבד בשיתוף פעולה הדוק עם אמנים מצטיינים, ובהם הכנרים מקסים ונגרוב וודים רפין הצ'לן מישה מייסקי, אלכסנדר קנייאזב, מקסים ריאזנוב, סרגיי נקאריאקוב, קונסטנטין ליפשיץ, ריינהולד פרידריך ועוד.
את קטלוג יצירותיו הרחב, שיצא לאור באופן בלעדי על ידי סיקורסקי מוזיקפרלאג (המבורג), מבצעים לעיתים קרובות מגוון רחב של אמנים ותזמורות ידועים ברחבי העולם, ובהם התזמורת הפילהרמונית של לונדון, הפילהרמונית של מינכן, התזמורת הסימפונית של לוצרן, הפילהרמונית של קופנהגן, התזמורת הלאומית של צרפת, התזמורת הפילהרמונית של בוגוטה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית של איסלנד, התזמורת הפילהרמונית של בלגרד ועוד.
בשנת 2003 בוצע הקונצ'רטו שלו לויולה "טנגו רוק" - שנכתב עבור הכנר מקסים ונגרוב - בבכורה עולמית על ידי תזמורת הרדיו של הנובר. היצירה התקבלה בברכה על ידי הקהל ומבקרי מוזיקה ברחבי העולם. היא הוצגה בסרט דוקומנטרי על חייו של מקסים ונגרוב, שכותרתו "לחיות את החלום" שיוצר על ידי EMI קלאסיקות ומופץ ברחבי העולם.
יוסופוב כתב גם קונצ'רטו לצ'לו למישה מייסקי, לציון יום ההולדת ה -60 של הצ'לן. הוקנצ'רטו נוגן בביצוע בכורה בתזמורת הסימפונית של לוצרן בניצוח המלחין. היצירה הוזמנה על ידי שלוש תזמורות חשובות: התזמורת הסימפונית של לוצרן, התזמורת הפילהרמונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
גם "קולות הכינור", קונצ'רטו מס' 2 לכינור ולתזמורת, מציג רעיון יוצא דופן: הסולן מוזמן לנגן שישה פרקים, לא רק מתקופות היסטוריות שונות, לא רק מאזורים גאוגרפיים שונים, אלא גם מסגנונות ביצוע שונים, סגנונות של הפקת צליל, משיכת קשת, אינטונציה, קישוטים וכן הלאה. היצירה הוזמנה על ידי פסטיבל טראנס-סיביר לאמנות 2014, התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת והתזמורת הסימפונית של ברלין וביצע אותה ודים רפין, שלו הוקדשה.
רשימה חלקית של האולמות שבהם הופיע יוסופוב כמנצח כוללת את KKL לוצרן, אולם הפילהרמונית של ברלין, קונצרטחבאו אמסטרדם, פרינצרגנתיאטר מינכן ואולם פילהרמוניה קלן. הוא ניצח בין היתר על התזמורת הסימפונית של לוצרן, התזמורת הפילהרמונית הסלובקית, הסינפונייטה של אמסטרדם, התזמורת הפילהרמונית של בוגוטה, התזמורת הסימפונית של איסלנד, התזמורת הפילהרמונית של נובוסיבירסק, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, תזמורת הרדיו הבולגרית, ועוד.
יוסופוב זכה בפרס קולון (1992), בפרס שרבר (1993), בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (1999), בפרס אקו"ם (2002, 2004) בפרס לנדאו (2007) ופרס אנגל (2009).
יוסופוב היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הצעירה רעננה וכיום הוא המנצח של התזמורת הסימפונית של הכפר הירוק ושל התזמורת הקאמרית כפר סבא "סולני ישראל" שאותה הוא הקים בשנת 2015.
רכס קרואוזנסט

גאוגרפיה

הרכס ממוקם מדרום למעבר קרואוזנסט המפריד בין הרכס לבין רכס היי רוק. רכס קרואוזנסט מהווה חלק מהרכסים הקונטיננטליים של הרי הרוקי הקנדיים. תת-רכסים של רכס זה הם (מצפון לדרום): רכס ליזארד, רכס טיילור, רכס פלטהד, ורכס בליירמור.
שטחו של רכס קרואוזנסט הוא 2,694 קמ"ר, אורכו (מדרום לצפון): 64 ק"מ ורוחבו 104 ק"מ. הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא הר פטולמי (הר תלמי) שגובהו 2,812 מטרים מעל פני הים.

מקור השם

הסברה המקובלת למקור שמו של ההר היא, שג'ורג' מ. דוסון, סוקר של מחלקת הסקר הגאולוגי של קנדה בין השנים 1883–1884 ציין כאשר חקר את האזור, כי האינדיאנים משבט הקרי קראו למעבר ההרים הסמוך, להר ולנהר הסמוך על שם העורבים הרבים שקיננו באזור.

הטיפוס על ההר

הראשונים על ההר קראוזנסט ברכס היו תום וילסון (Tom Wilson) ומדרכי טיפוס ההרים השווייצרים כריסטיאן האסלר (Christian Hasler) ופרידריך מישל (Friedrich Michel), ב-28 ביולי 1904. משלחת זו הגיעה לאזור מטעמו של אדוארד וימפר (Edward Whymper) אשר סקר את אזור מעבר קרואוזנסט בשנים 1903 ו-1904 כמסלול אפשרי עבור הרכבת הקנדית פסיפית. המשלחת הייתה אמורה למפות את אזור ההר ולמצוא מסלולי מעבר באזור, והם החליטו לטפס על פסגת ההר ביוזמתם. לפי גרסה אחת, למחרת הטיפוס טילגרפו המטפסים הודעה על כך לוימפר ובישרו לו כי הם נטעו דגל על פסגת ההר. וימפר זעם כיוון שרצה להיות הראשון שהגיע לפסגה. לפי גרסה אחרת, וימפר נותר במעבר מאחר שהיה שיכור.
DB2

DB2 במערכות הפעלה מבוזרות

DB2 במערכות הפעלה מבוזרות זמין החל משנת 1989. עד שנת 1994 תמכו המהדורות רק במערכות הפעלה של IBM: בהתחלה ב OS/2 והחל מ 1993 גם ב UNIX של IBM. בשנת 1995 נתמכו גם מערכות ההפעלה Windows NT ו UNIX של HP. בשנת 1996 התווספה תמיכה למערכת ההפעלה Sun Solaris.

DB2 UDB5 הייתה מהדורה עם שינויים משמעותיים. העיקרי שבהם הוא אחידות בתפיסה ובסוגי הנתונים בכל הפלטפורמות.

במהדורה 6 התווספה תמיכה בעבודה במערכת ההפעלה Linux ובמהדורה 7 תמיכה במחסן נתונים ובסוגי נתונים נוספים.

מהדורה 8 כונתה "Stinger". במהדורה התווספה תמיכה ב .NET של חברת מיקרוסופט. התווספו גם הרחבות פונקציונליות עבור Java ושיפורים בזמינות, במדרגיות ובביצועים.

ההרחבה העיקרית במהדורה 9 הייתה תמיכה ב XML וב SOA.
דה סטייל

דה סטֶייל (De Stijl, בהולנדית: 'הסגנון') היא תנועה אמנותית בתחומי הציור והאמנות, העיצוב והאדריכלות שמרכזה בהולנד בשנות העשרים של המאה העשרים.
הקבוצה ניסתה ליצור אידיאל של הרמוניה וסדר. הם דגלו באמנות מופשטת וטהורה מתוך מגמה לצמצום כל אובייקט עד לצורה ולצבע הטהור. בעקרונות התנועה היו השימוש בקווים אנכיים ואופקיים בלבד ושימוש בצבעי היסוד (אדום, כחול, צהוב, לבן ושחור). הקשר בין הקו והצבע היה בדרך כלל: קו אופקי - כחול: כמו קו האופק של הים, קו אנכי - צהוב: כמו קרני השמש הניצבות לאדמה, שחור ולבן כצבעים נייטרליים העוזרים לקומפוזיציה ואדום כצבע מיוחד. פיט מונדריאן, האמן הידוע ביותר מבין חברי הקבוצה, פרסם בשנת 1920 את החוברת "נאו-פלסטיציזם", ובה פירט עקרונות התנועה. את השם נטל מונדריאן מעבודתו של המתמטיקאי סכונמאקרס (M. H. J. Schoenmaekers). הצייר תיאו ואן דוסברך הוציא לאור את המגזין 'דה סטייל' בשנים 1928-1917, ובו הפיץ את עקרונות התנועה.
בתחום העיצוב והאדריכלות התבלט בקבוצה בעיקר חריט ריטבלד. עבודותיו של ריטבלד, שהיוו את הפרשנות התלת-ממדית של דה סטייל, הדגישו את הקו והמישור העצמאיים במרחב ולא את הנפחיות והמאסה.
בריאן קובילקה

בריאן קנט קובילקה (באנגלית: Brian Kent Kobilka; נולד ב-30 במאי 1955) הוא ביוכימאי אמריקאי, פרופסור  בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד וחתן פרס נובל לכימיה לשנת 2012 (במשותף עם רוברט לפקוביץ'). כמו כן, הוא אחד ממייסדי חברת ConfometRx, חברה ביוטכנולוגית המתמקדת בחקר קולטנים המצומדים לחלבון G.

ביוגרפיה

קובילקה נולד במשפחה רומית-קתולית.
את התואר הראשון בביולוגיה וכימיה קיבל קובילקה מאוניברסיטת מינסוטה ותואר דוקטור לרפואה השלים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל. לאחר מכן התמחה ברפואה פנימית באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס וב-1984 עשה עבודת פוסט-דוקטורט בהנחיית רוברט לפקוביץ' באוניברסיטת דיוק. בעבודת הפוסט-דוקטורט חקר קובילקה את הקולטן לאדרנלין β2 adrenoreceptor. מחקר זה מצא את המבנה של החלבון. החלבון חוצה את הממבנה כמה פעמים, מבנה הדומה לרודופסין (rhodopsin), קולטן קולט אור הנמצא ברשתית ומאקטב חלבוני G, ממצא שהיה מפתיע באותה עת. ב-1989 עבר לסטנפורד.
לאחר מכן, החל לעבוד על יצירת תמונה באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני X של החלבון, עבודה מורכבת משום שהחלבון הוא ממברנלי, ולכן קשה לגבשו. קשיים נוספים בגיבוש החלבון הובילו לכך שרק בשנת 2005 הצליח לגבש את החלבון ברזולוציה טובה, וב-2007 הצליחו ליצור תמונה ברזולוציה טובה יותר. 
מחקריו החשובים ביותר של קובילקה על המבנה והפעילות של קולטנים המצומדים לחלבון G, ובייחוד על המבנה המולקולרי של β2-adrenergic receptor, הם שזיכו אותו בפרס נובל. משפחת חלבונים זו משמשת מטרה של תרופות רבות והיא מעורבת במגוון מחלות, עם זאת קשה לחקור אותה באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן בגלל הקושי ליצור מהם גבישים.
אזור מנהלי מיוחד

אזור מנהלי מיוחד (SAR, או בסינית מפושטת: 特别行政区) הוא שמה של תת-חטיבה פוליטית מיוחדת ברפובליקה העממית של סין. בסין שתי חטיבות כאלו: הונג קונג ומקאו, כשבראש כל אחד מהן עומד מנכ"ל מיוחד כראש הממשל.
על–פי סעיף 31 של חוקת הרפובליקה של סין (רע"ס) הוסמך הקונגרס העממי הלאומי של המדינה ליצור אזורים מנהליים מיוחדים וליצור חוקת יסוד המספקת לאזורים אלו רמה גבוהה של אוטונומיה, מערכת פוליטית נפרדת וכלכלה קפיטליסטית בהתאם לעקרון "מדינה אחת, שתי שיטות" אותו הציע בעבר דנג סיאו-פינג.
על פי השיטה, שני האזורים המנהליים המיוחדים מתפקדים כישויות עצמאיות לחלוטין, לבד מקיום קשרים דיפלומטיים והגנה לאומית. כך, לדוגמה, יש לאזורים מערכת משפט, הגירה, מדיניות מטבעית, דרכונים, והליכי גירוש עצמאיים. הונג קונג ממשיכה להשתמש בחוק הנוהג על פי המסורת הבריטית ואילו מקאו משמרת את החוק הפורטוגזי.
סין עשתה שימוש מספר פעמים באזורים מנהליים מיוחדים, כאשר לרוב הפכו אלו כעבור זמן לא רב לפרובינציות בסין. הרע"ס הציעה לטאיוואן מעמד דומה לזה של האזורים המנהליים הקיימים אם תקבל עליה את שלטון סין, בהבדל חשוב שלפיו טאיוואן תזכה לשמר את כוחה הצבאי. ממשלת האי דחתה את ההצעה ורוב סקרי דעת הקהל מצביעים על כך כי רק 10 אחוז מן הטאיוואנים תומכים בה.
פרדריק צ'ילובה

ביוגרפיה

בנם של ג'ייקוב טיטוס צ'ילובה נקונדה, כורה נחושת ושל אשתו, דיאנה קאימבה, התיתם צ'ילובה מאביו עוד בילדותו וגודל על ידי סבתו. התחיל את פעילותו הפוליטית בחוגים קרובים לאידאולוגיה מרקסיסטית עוד בלימודי התיכון בקוואמבה, אותם נאלץ להפסיק. מאוחר יותר, למד בהתכתבות לימודי חינוך וכלכלה. בעת הקדנציה הראשונה שלו כנשיא קיבל תואר שני במדעי מדינה באוניברסיטת ורוויק. בצעירותו עבד כנהג אוטובוס וחותך סיסל בטנזניה השכנה. מאוחר יותר עבד כעוזר מנהל חשבונות בחברה.
צ'ילובה הפך לנוצרי אוונגליסטי לפי הדת הפנטקוסטלית ונהג להשתמש תכופות בנאומיו בדוגמאות מכתבי הקודש. אחרי שארצו קיבלה את העצמאות תחת השם זמביה, הקים צ'ילובה מפלגה פוליטית הקרויה "התנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתית" (MMD). באותה שנה הושלך לכלא ל-3 חדשים על ידי שלטונות המדינה אז בהנהגתו הסמכותית ובהשראה סוציאליסטית של ד"ר קנת קאונדה, גבור המאבק לעצמאות. בשנת 1981 היה צ'ילובה ליושב ראש "קונגרס האיגודים המקצועיים" של זמביה. עקב פעילותו הפוליטית האופוזיציונית הוגלה בשנת 1987 על ידי קאונדה. בשנת 1990 שב למולדתו על מנת להשתתף, בתהליך הדמוקרטיזציה וכמועמד של מפלגתו הביס בבחירות הרב מפלגתיות הראשונות בשנת 1991 את הנשיא הוותיק קאונדה, תוך זכייה ב-76% מהקולות. בשנת 1996 נבחר מחדש לנשיאות כשתחת הנהגתו עברה כלכלת זמביה למשטר קפיטליסטי המבוסס על כללי השוק החופשי. הפריט חברות ממלכתיות שונות ועודד השקעות פרטיות. בשנת 1997 נכשל ניסיון הפיכה צבאית נגדו.
כיושב ראש הארגון לאחדות אפריקה תיווך צ'ילובה הסכמי שלום במלחמות האזרחים באנגולה וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
צ'ילובה היה בעל קומה נמוכה מאוד, שעוררה הערות מרושעות של יריביו, בעל עבר של לוחם לדמוקרטיה, בעל כריזמה ונואם מוכשר, עורר תקוות רבות בקרב בני עמו. בהמשך משטרו איכזב על ידי פרשות שחיתות וביטויי סמכותנות של הנשיא ואהבתו לחיי מותרות ופאר (למשל רכישות רבות של תכשיטים שווייצרים ובגדים ונעליים מהודרים).
עקב תביעות נגדו על פרשות מעילה בשווי 500,000 $ מכספי המדינה ושחיתות, נאלץ להתפטר מתפקידו בינואר 2002 ולפרוש מן החיים הפוליטיים. החליף אותו בראש המדינה סגן הנשיא לוי פטריק מוואנוואסה. בשנת 2004 נמצא אשם על ידי בית משפט בלונדון במעילה של 23,000,000 ₤, אולם פסק הדין הבריטי לא הוכר בזמביה. זוכה על ידי בית משפט בלוסקה בשנת 2009 מכל ההאשמות, בעוד שני מנהלים בכירים בתחום הפיננסי שהואשמו בזמנו יחד איתו נמצאו אשמים ונידונו ל-3 שנות מאסר.
פרדריק צ'ילובה, שהיה חולה לב, נפטר בגיל 68 ביוני 2011. היה נשוי שלוש פעמים. מנישואיו הראשונים נולדו לו שני ילדים. נשא לאחר מכן את וורה טמבו, ממנה התגרש בשנת 2000. מקשר הנישואים איתה נולדו לו עוד 9 ילדים. ב-2001 התחתן עם רג'ינה מוואנזה.
לואי השני, נסיך מונקו

ראשית חייו

לואי נולד ב-12 ביולי 1870 בבאדן-באדן, לאלבר הראשון, נסיך מונקו ולמרי ויקטוריה דאגלס המילטון, בתם של ויליאם המילטון, דוכס המילטון האחד עשר ומריה אמליה, נסיכת באדן. זמן קצר לאחר מכן נפרדו הוריו, ולאחר מכן לואי גדל בגרמניה עם אמו ואביו החורג, הרוזן - ולאחר מכן הנסיך - טסילו פסטטיקס פון טולנה, יחד עם אחותו למחצה, מריה מתילדה (שהייתה סבתו של איירה פון פירסטנברג), ולא ראה את אביו עד גיל 11. 
אביו של לואי, הנסיך אלבר הראשון, היה אישיות דומיננטית, שהפך את מונקו למרכז של פעילות תרבותית והישגיה האינטלקטואליים הוכרו ברחבי העולם. 
בשנת 1904 נסע לואי לצרפת, נרשם לאקדמיה הצבאית סן-סיר, וארבע שנים לאחר מכן, לאחר שסיים את לימודיו, הוא הצטרף ללגיון הזרים הצרפתי, ונשלח עמו לצפון אפריקה.
בעודו מוצב באלג'יריה, הוא פגש את מארי ז'ולייט לובה, זמרת קברט. ז'ולייט הייתה כבר אם לשני ילדים, ז'ורז' ומרגריט, מבעלה לשעבר. לפי הדיווחים, הנסיך לואיס התאהב עמוקות, אך אביו לא התיר את נישואיהם. נטען כי לואי התעלם מאביו והתחתן עם ז'ולייט בשנת 1897, אולם אין כל ראיה לטענה זו. בתם הבלתי לגיטימית, שרלוט לואיז ז'ולייט, נולדה ב-30 בספטמבר 1898 בקונסטנטין שבאלג'יריה.
במשך עשר שנים שירת לואי בצבא בהצטיינות, ואף קיבל את עיטור צלב לגיון הכבוד. בשנת 1908 הוא חזר לביתו, תוך שהוא משאיר מאחור את פילגשו ובתו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לואי לצבא הצרפתי, ולחם בגבורה כחלק מהארמייה החמישית. הוא נעשה קצין בכיר בלגיון הכבוד ובסופו של דבר הועלה לדרגת ז'נרל של בריגדה.

משבר הירושה

מכיוון שלא היו ללואי ילדים חוקיים, היה אמור לרשת אותו לאחר מותו דודנו וילהלם קרל, דוכס אוראך, בן דודתו פלורסטין, נסיכת מונקו. אולם, כדי להבטיח שדבר זה לא יתממש, הוא חוקק חוק בשנת 1911 אשר מכיר בבתו הלא חוקית שרלוט כיורשת העצר של מונקו, ובשנת 1918 העביר חוק נוסף לשינוי החוקים כדי לאפשר אימוץ יורש בעל זכויות ירושה. שרלוט אומצה רשמית על ידי לואי בשנת 1919, והפכה לשרלוט לואיז ז'ולייט גרימלדי, ​​נסיכת מונקו ודוכסית ולנטיניוס.

שלטונו

ב-26 ביוני 1922 נפטר אביו אלבר הראשון, נסיך מונקו בפריז, ולואי עלה לשלטון במקומו. בשנת 1924 הקים לואי את מועדון הכדורגל א.ס. מונקו, ובשנת 1929 ייסד את הגרנד פרי של מונקו. לואי אף הביא לעזיבתו של קמיל בלאנק, שניהל את קזינו מונטה קרלו, בשל השמועות על שחיתותו. בשנת 1931 שכר לואי את רנה בלום להקים את "בלט דה מונטה קרלו", ובשנת 1939 הקים את אצטדיון לואי השני (1939).
במהלך מלחמת העולם השנייה תמך לואי בצרפת של וישי תחת שלטון ידידו פיליפ פטן, אולם בשנת 1943 נכבשה הנסיכות על ידי הצבא המלכותי האיטלקי, ולאחר פרישת איטליה מהמלחמה, כבש הוורמאכט את הנסיכות, והחל בגירוש היהודים לאושוויץ, וביניהם אף רנה בלום. אולם, לואי הזהיר יהודים בסתר על כוונת הגסטאפו לעצור אותם ולגרשם.
בשנת 1944 ויתרה בתו הנסיכה שרלוט, דוכסית ולנטיניוס על זכויותיה כיורשת העצר, והעבירה את זכויותיה לבנה הנסיך רנייה. לאחר שחרור הנסיכות בידי בעלות הברית, הזניח לואי את הנסיכות, ובילה את רוב זמנו בפריז. ב-24 ביולי 1946 התחתן לואי עם גיזליין דומאנגט, אשתו לשעבר של השחקן אנדרה ברולה, והתגורר עמה באחוזתו במארשה בצרפת.
ב-9 במאי 1949 מת לואי בארמון מונקו, ונקבר בקתדרלת סנט ניקולס במונטה קרלו, ובמקומו עלה לשלטון נכדו רנייה השלישי, נסיך מונקו.
בלאמי יאנג

ביוגרפיה

יאנג נולדה בשם אמי מריה יאנג באשוויל, צפון קרוליינה, להורים מאמצים. היא שינתה את שמה כשרצתה להצטרף כחברה בגילדת שחקני המסך, משום שהייתה עוד שחקנית עם שם זהה. יאנג קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת ייל ב-1991, וסיימה את האקדמיה הבריטית אמריקאית לדרמה באוניברסיטת אוקספורד. 
יאנג היא טבעונית משנת 1988.

קריירה

יאנג החלה את הקריירה שלה בתיאטרון. בשנות התשעים היא הופיעה בכמה מופעים של ברודוויי, ביניהם ההפקה המקורית של "החיים". מחוץ לברודוויי היא הופיעה במחזמר של סטיבן סונדהיים "מתגלגלים בשמחה" (1994) וכן בהפקתה של רנדי ניומן למחזה פאוסט (1995-1996).
ב-1995 עשתה יאנג את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בתפקיד באופרת הסבון של רשת NBC, עולם אחר, שם גילמה את דמותה של ד"ר קורטני אוואנס. היא השתתפה בשני תפקיד אורח שונים בסדרה חוק וסדר. הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1999, אז הופיעה בתפקיד קטן בסרט שחור ולבן, ובהמשך השתתפה בעוד סרטים עצמאיים שונים. 
בשנת 2003 יאנג לוהקה כשחקנית ראשית בשדרה של רשת USA,‏Peacemakers. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בת תשעה פרקים. היא שיחקה בתפקיד משנה בסדרה כסף, דארלינג בין השנים 2008-2009, שם גילמה את אלן דרלינג, הגיסה המבוגרת במשפחת דרלינג.
בתחילת שנות האלפיים החלה להופיע בתפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה וקומדיה, ביניהם המופע של דרו קארי, תיקים באפלה, האנטומיה של גריי, מרפאה פרטית, שני גברים וחצי, ואחרים. משנת 2000 עד 2011 עשתה יאנג מעל 30 הופעות אורח בסדרות טלוויזיה.
ב-2011 לוהקה יאנג לגלם את הגברת הראשונה של ארצות הברית, מלי גרנט, בסדרת המתח הפוליטית של רשת ABC, סקנדל. היא הופיעה בכל הפרקים של העונה הראשונה ושודרגה לתפקיד ראשי החל מהעונה השנייה. יאנג אמרה מאוחר יותר שבמקור תפקידה היה אמור להיות תפקיד שולי, בן שלושה פרקים בלבד. על הופעתה בסדרה זו זכתה יאנג לביקורות חיוביות, ובהמשך קיבלה את פרס מבקרי הטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה.
ואדי חרמיה

ואדי חרמיה או ואדי אל-חראמייה (وادي الحرامية, בעברית: נחל השודדים) הוא אפיק נחל צר ועמוק הממוקם בצפון הרי בנימין, בין שילה לגופנא, ובו עוברת הדרך הקדומה החוצה את הארץ מצפון לדרום. כיום עובר באפיק הנחל כביש 60.
שם זה ככל הנראה ניתן לו משום שבעבר הוא היה מקום מועד להתקפות שודדים על עוברי האורח במקום, מכיוון שהמקום כה צר ועמוק והדרך עוברת בתוך ערוץ הנחל.
צפונית-מערבית לנחל נמצאת ההתנחלות מעלה לבונה, עוד בסביבת המקום הכפרים הפלסטינים סינג'יל ואל מזרעה אשרקיה.

ארכאולוגיה

בצלעות הואדי ישנן מערות טבעיות ומערות חצובות. חלק מהמערות שימשו כמערות קבורה. במערת הקבורה, שנמצאת בק"מ ה-32 מירושלים, נמצאה כתובת עם האותיות "לגה" האות הראשונה מטושטשת וככל הנראה זו היא האות "ב". לפי השערת החוקרים במערה זו נקברה אישה חשובה ממשמרת בילגה, אחת מ24 משמרות הכהונה ששירתו בבית המקדש השני. משמרת זו נודעה לגנאי בגלל התנהגות כוהניה. משמרת זו התגוררה באזור גופנה בימי בית שני.
את המערה מצא אלעזר ליפא סוקניק במהלך סקר ארכאולוגי שקיים באזור בשנת 1932, במהלך עבודות להרחבת הכביש על ידי הבריטים.

התיישבות בעת החדשה

בשנת 1975 ניסה גרעין שילה מאנשי גוש אמונים להקים את היישוב עפרה. לאחר מספר ניסיונות שלא הצליחו נכנסו המתיישבים להתגורר במערות הפזורות בואדי חרמיה, כאות מחאה על סירובה של הממשלה לאשר להם את הקמת היישוב. ניסיון זה נודע בשם "מבצע מנוחה ונחלה"
היספניה בייטיקה

הפרובינקיה בתקופת הרפובליקה

למעשה, אף על פי שספרד הרחוקה הוסדרה כפרובינקיה כבר ב-197 לפנה"ס, הרי שהשטח לא נכבש באופן ממשי עד 194 לפנה"ס. בשנה זו התפשטה הלחימה שניהלו הרומאים עם שבטי הקלטיברים גם אל השבטים הלוזיטנים בדרום מערב האי האיברי, שם זכו הלגיונות הרומיים בפיקודו של סקיפיו נאסיקה לניצחונות. בשנת 192 לפנה"ס כבשו הרומים את טולטום (כיום טולדו).
הלחימה הסתיימה למעשה רק בשנת 179 לפנה"ס, לאחר שהשבטים הגיעו להסדר עם נציב היספניה טרקוננסיס, טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס.
בשנת 154 פרצה שורה של מלחמות הידועות בכינויין המלחמות הלוסיטניות, שנמשכו עד שנת 138 לפנה"ס. את הלוסיטנים הנהיג במלחמות אלו ויריאתוס, אשר הסב לרומאים מפלות רבות תוך שימוש נרחב בלוחמת גרילה. סיום המלחמות התאפשר רק לאחר שנציב הפרובינקיה ב-138 לפנה"ס, סרוויליוס קאיפיו, אירגן את רציחתו של ויריאתוס בידי אנשיו הוא.
המרידות הרבות ברומא נבעו ככל הנראה מפעולות הדיכוי והעושק של פקידי המדינה הרומיים, אשר ראו בהצבתם בפרובינקיה דרך להתעשר ולהעשיר את הנאמנים להם. כראיה לכך ניתן להביא את התלונות הרבות שהעלו נציגי הפרובינקיה בפני הסנאט, תלונות שהביאו אף להקמת ועדת חקירה משפטית שתבדוק את מעשיהם של נציבים לשעבר. בשנת 149 לפנה"ס אף הוקם בית דין של קבע על מנת לטפל בתלונות מעין אלה.
פארק קינגס

פארק קינגס הוא פארק בעיר פרת' שבמערב אוסטרליה. בשטח של 4.06 קילומטרים רבועים הוא אחד הפארקים העירוניים הגדולים ביותר בעולם. הוא אתר הנופש הפופולרי ביותר במדינת אוסטרליה המערבית, שבו מבקרים מדי שנה חמישה מיליון איש.

תולדות הפארק

הר אליזה, שעליו משתרע מרבית שטחו של הפארק, שימש לפני ההתיישבות האירופית באוסטרליה כאתר פולחן לתושבים האבוריג'ינים המקומיים. בתחתית המדרון הדרומי של ההר מצוי מעיין מים מתוקים שסיפק להם מי שתייה. בשל המעיין נבחר האזור על ידי המתיישבים האירופים כאתר להקמת היישוב פרת'. הם העניקו להר את השם אליזה על שם אשתו של מושל ניו סאות' ויילס בראשית המאה ה-19.
ההר שימש כאתר לחטיבת עצים למסחר עד שנת 1871, כאשר מושל אוסטרליה המערבית שוכנע להקצות שטח של 1.75 קילומטרים מרובעים על ההר לשימוש כשמורת טבע. בשנת 1890 הוגדל שטח השמורה לממדיו העכשוויים. היא נפתחה רשמית כפארק ב-10 באוגוסט 1895. הפארק נקרא תחילה פארק פרת'. ב-1901 קיבל הפארק את שמו הנוכחי לכבוד הכתרתו למלך של אדוארד השביעי ולכבוד ביקורם בפרת' של ג'ורג', הדוכס מקורנוול (לימים המלך ג'ורג' החמישי) ואשתו הנסיכה מרי מטק.
מאז שנת 1964 מארח הפארק בחודש ספטמבר בכל שנה את פסטיבל פארק קינגס - תערוכת פרחי הבר הגדולה ביותר באוסטרליה, שבה מבקרים מדי שנה כחצי מיליון מבקרים.
מאז 1999 מנוהל הפארק לא על ידי העירייה המקומית אלא על ידי סוכנות של ממשלת אוסטרליה המערבית - רשות הגנים הבוטניים והפארקים.
בתחילת שנת 2009 ניזוק קשות חלקו הדרום-מערבי של הפארק על ידי שריפה, שאפשר שהוצתה בזדון.

הפארק

הצמחייה בפארק היא תערובת של שטחי סבך טבעי (כשני-שלישים ממנו) ועצים שניטעו בו. מהפארק נשקף מראה פנורמי של העיר ושל הנהר סוואן שמדרום לו.

אתרים ומבנים בפארק

בפארק ניצבת אנדרטת המלחמה של מדינת מערב אוסטרליה, אשר נחנכה בשנת 1929 והורחבה בהמשך. בסמוך אליה נערכים מדי שנה טקסי זיכרון רשמיים ביום אנזא"ק וביום שביתת הנשק. למרגלות האנדרטה הונצחו שמות החללים יוצאי אוסטרליה המערבית שנפלו במלחמות מאז מלחמת הבורים ועד למלחמות בעיראק ובאפגניסטן. 
ברחבי הפארק פזורות אנדרטאות נוספות לזכר קרבות, יחידות ואישים ספציפיים, לרבות אנדרטת מלחמת וייטנאם ואנדרטה לחיילים האוסטרלים היהודים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה. אנדרטה נוספת מנציחה את שמות 16 תושבי מערב אוסטרליה שנהרגו בפיגוע הטרור באי באלי בשנת 2002. לצידי שלוש שדרות בפארק ניטעו עצי אקליפטוס שלמרגלותיהם נקבעו למעלה מ-1,600 לוחיות זיכרון אישיות לזכר חללי המלחמות. 
בפארק מצוי גן בוטני, המשתייך למדינת מערב אוסטרליה. הוא משתרע על שטח של 180 אלף מטרים מרובעים ומצויים בו למעלה מ-12 אלף מיני צמחים. הוא הוקם לקראת משחקי חבר העמים הבריטי בפרת' בשנת 1962, אם כי נחנך רק ב-1965. מצויה בו מחלקה מדעית העוסקת במחקר נרחב.
בפארק שוכנת גלריה לאמנות אבוריג'ינית המציגה את עבודותיהם של אמנים ממדינות מערב אוסטרליה והטריטוריה הצפונית.
בנקודה הגבוהה ביותר בפארק הוקם בשנת 1966 מגדל ה-DNA - מגדל מתכת סלילי בגובה של 15 מטרים ובו 101 מדרגות, המדמה בצורתו מולקולת DNA.
בפארק ניצב שעון הזיכרון לאדית קוואן (Cowan) - האישה הראשונה שנבחרה לכהן בבית מחוקקים באוסטרליה (נבחרה ב-1920 לפרלמנט של מדינת אוסטרליה המערבית).
ברחבי הפארק מצויים מסלולי הליכה וביניהם מסלול הזיכרון לשביל קוקודה, לזכר החיילים האוסטרלים שלחמו בשביל זה בפפואה גינאה החדשה במלחמת העולם השנייה.
הפעלת הפארק והדרכת המבקרים בו מסתייעת בעבודתם של מתנדבים מקומיים.
ליאוני ריזאנק

קול ותפקידים

קולה של ליאוני ריזאנק הקיף את הסופרן הלירי והדרמטי. היא סווגה אומנם בקצה העליון של הקטגוריה הלירית או בקטגוריה של ה-jugendlich-dramatisch ברפרטואר הגרמני, אך קולה היה דרמטי במושגי האופרה האיטלקית. באוקטבה שמעל הדו האמצעי, היה קולה מועד לצליל יבש ואינטונציה בלתי יציבה, אבל בקצה העליון של החמשה נפתח כפרח לאחד הקולות המזהירים ביותר של המאה ה-20. יכולת ההתמדה שלה במנעד הגבוה של טורנדוט ובאופרות של ריכרד שטראוס ווגנר הייתה לאגדה.
ליאוני ריזאנק הצטיינה במוזיקה של ריכרד שטראוס. בייחוד הצליחה בתפקיד הקיסרית ב"האישה ללא צל", בתפקיד הראשי ב"סאלומה", כמרשלין באביר הוורד וככריזותמיס ב"אלקטרה". מדי פעם שרה אריאדנה/פרימה דונה ב"אריאדנה בנקסוס" ותפקידי נשים באופרות של שטראוס המבוצעות לעיתים רחוקות על הבימה ("הלנה המצרית" ו"אהבת הדנאים"). עם זאת, זהירה שלא לחרוג מגבולות יכולתה, לא ניסתה את כוחה ב"סאלומה" עד 1972, כשהייתה בת 46, אם כי את תפקיד זיגלינדה שמרה ברפרטואר הפעיל שלה מראשית שנות ה-20 לחייה עד גיל 62. היא דחתה הצעות לשיר את איזולדה בטריסטן ואיזולדה של וגנר על אף השערה, שהתפקיד יתאים בדיוק לקולה.
זמרות סופרן של שטראוס מצליחות לעיתים קרובות להפליא בפוצ'יני וריזאנק אכן שרה הרבה טוסקה ומעט טורנדוט. גם כליאונורה בפידליו של בטהובן הייתה שירתה ראויה לציון.
מיצירות וגנר, שרה פעמים רבות את אליזבת בטנהויזר ואת אלזה בלוהנגרין ולמשך שני עשורים ניכסה, פחות או יותר, לעצמה את תפקיד סנטה בהולנדי המעופף, אך התפקיד שזיכה אותה בהתפעלות הרבה ביותר, יחד עם תפקידי הקיסרית וכריזותמיס של שטראוס, היה זיגלינדה באופרה הוולקירות.
קול חזק, ארוך ועתיר-מבע כל כך כשל ריזאנק איפשר לה לשיר הרבה תפקידי ורדי ראשיים, החשובים ביניהם דזדמונה באותלו, ליידי מקבת, אמליה בנשף המסכות, אליזבטה ב"דון קרלוס", ליאונורה בכוחו של גורל ואאידה.
כאוסטרית, ילידת מרכז אירופה, התעניינה ריזאנק גם במוזיקה מארצות סלביות, הן רוסית (צ'ייקובסקי) והן צ'כית (סמטנה, לאוש יאנאצ'ק).
מבין חמשת תפקידי הסופרן הידועים כ"גדולים ביותר", ריזאנק שרה את טורנדוט ונהנתה מהצלחה כקונדרי ב"פרסיפאל" במטרופוליטן אופרה ובפסטיבל ביירוית. כמי שהחלה את הקריירה שלה כשקירסטן פלגסטד היה עדיין בחיים ובירגיט נילסן ואסטריד ורניי עמדו בשיא יכולתן הווקאלית, הבינה ריזאנק שאל לה לנסות את כוחה באיזולדה של וגנר או בכל אחת משלוש הברונהילדות שלו. ואולם בשנת 1981 שיכנע אותה קרל בהם לשיר את אלקטרה לסרט קולנוע, לא בהפקה חיה בבית אופרה. היא נענתה מתוך התחשבות במנצח הדגול ואמון בשיפוטו, ולא הייתה עושה זאת למען שום אדם אחר. 
בשנותיה המאוחרות, כמו הרבה קולות סופרן "גדולים", בחרה ריזאנק לשיר תפקידי מצו סופרן דרמטיים כמו אורטרוד ב"לוהנגרין" של וגנר, הרודיאס ב"סאלומה" של שטראוס וקליטמנסטרה ב"אלקטרה" שלו.