google/wiki40b huggingface dataset:
.ch

ch. היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית  של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט
הרשומים בשווייץ, הסיומת הושקה בשנת 1987 והיא מנוהלת על ידי ארגון 'SWITCH Information Technology Services’.
הדומיין ch לקוח מ- 'Confoederatio Helvetica' (הקונפדרציה ההלווטית), זהו השם הלטינית של שווייץ, ובשם זה נעשה שימוש עקב הנייטרליות של שווייץ ומאחר ולטינית היא אחת מארבע השפות הרשמיות של שווייץ. הסיומת CH נפוצה גם על לוחיות הרישוי של מכוניות במדינה.
כדי לרשום אתר אינטרנט תחת סיומת אינטרנט משנית של ch. צריך הדומיין להיות בעל שלוש אותיות ומעלה. ממרץ 2004 ניתן לרשום אתרים בסיומת זו עם טכנולוגיית IDN , המאפשרת להשתמש באותיות לטיניות, יווניות, עבריות, סיניות קיריליות ועוד בשמות התחום.
מחוץ לשווייץ, הסיומת פופולרית גם בסין מאחר שהאותיות C ו-H נמצאות בתחילת שמה של המדינה באנגלית. ב-7 בספטמבר 2015, השיק משרד התקשורת השווייצרי את הסיומת swiss. בנוסף לסיומת ch.
פרנק מייסלר

קורות חיים

פרנק מייסלר נולד בשנת 1929 בעיר דנציג (כיום גדנסק). בסוף אוגוסט 1939 נמלט יחד עם 14 ילדים אחרים מהנאצים במסגרת מבצע ההצלה קינדר-טרנספורט; הילדים הובלו בקרון בקר מתחנת הרכבת פרידריכשטראסה, בברלין, ולאחר מכן באוניה דרך נמל הים בהולנד, עד לתחנת רחוב ליברפול בלונדון, בריטניה. שלושה ימים לאחר עזיבתו, הוריו נעצרו וגורשו לגטו ורשה, ומאוחר יותר נרצחו באושוויץ, דבר שנודע לו רק מספר שנים לאחר סיום המלחמה. בהגיעו ללונדון שהה אצל קרובי משפחתו, שתי דודותיו וסבתו. הוא למד בבית ספר תיכון אנגלי פרטי לבנים, הארו. למד אדריכלות באוניברסיטת מנצ'סטר, ולקח חלק בהקמת נמל התעופה לונדון הית'רו.
בשנת 1960 עלה לישראל והשתקע ביפו העתיקה. הוא החל לעסוק בפיסול כתחביב, ועם הזמן הפך תחביבו למקצוע, והוא הקים סטודיו ביפו העתיקה. עד מותו ב-2018 מייסלר פעל ויצר מתוך הסטודיו שלו ביפו, ועבד על פרויקטים ברחבי העולם.
בתו היא המעצבת התעשייתית, מרית מייסלר.

פרסים

בשנת 1999 הוענקה למייסלר על ידי האקדמיה הצ'כית לאמנויות יפות מדליית הזהב על שם "פרנץ קפקא" להישג אמנותי. ב-2002 הוענקו לו שני תוארי דוקטור לשם כבוד, מהאקדמיות הרוסית והאוקראינית לאמנויות יפות. ב-2012 הוענק לו על ידי שגריר גרמניה בישראל "צלב ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה" עבור תרומתו ליחסים בין גרמניה לישראל.

ספרו

האוטוביוגרפיה של פרנק מייסלר, "על הוויסלה מול מזרח" (On the Vistula Facing East), יצאה לאור בשנת 1996, על ידי אנדרה דויטש, לונדון.
חיות מסך

עלילה

את התוכנית מנחה דאנה איבגי. בכל פרק המנחה ושמונה ילדים מארחים בעל תפקיד הקשור לתחום הקולנוע והטלוויזיה ועוברים עמו סדנה בה שואלים אותו שאלות הקשורות לדמותו ולתפקידו בתחום הקולנוע. בין היתר התארחו בתוכנית רשף לוי, גילה אלמגור, יוני גבע, דניאל קדם, עדו דולב ותמי ברנשטיין.
מו (זמרת)

קריירה מוזיקלית

בשפה הדנית פירוש המילה מוּ הוא בתולה, בנוסף, זהו ראשי התיבות של שמה, מארי אורסטד. מו מספרת כי השם מסמל עבורה את הרצון לשמר את הילדה שבתוכה על אף הצורך בהתפתחות והתבגרות. בילדותה העריצה את להקת הבנות הבריטית ספייס גירלז שהיוו עבורה השראה לפיתוח קריירה מוזיקלית ובשנת 2014 אף הוציאה גרסת כיסוי לשיר "Say You’ll Be There" של הלהקה.
מו החלה את דרכה המוזיקלית בשנת 2007 בצמד פאנק דני בשם MOR. ב-2013 הוציאה סינגל בשם "88 XXX" בהפקתו של הדיג'יי והמפיק המוזיקלי דיפלו, שנכנס למיני אלבום שהוציאה באותה שנה. היא פרצה לתודעת הקהל הרחב בשנת 2014 דרך שורה של שיתופי פעולה עם אמנים מוכרים בעולם המוזיקה. באותה שנה היא שיתפה פעולה עם הראפרית איגי אזליה בסינגל "Beg for it" ועם הזמרת השוודית אליפנט (Elliphant) בסינגל "One more". ב-2015 שרה והשתתפה בכתיבה של הלהיט "Lean on" עם ההרכב מייג'ור לייזר (Major Lazer), בו חבר דיפלו. על אף היותה חתומה בחברת המוזיקה סוני, את שיריה היא מקליטה בבית ולא בסטודיו.
מו מושפעת מאמנים שונים, בהם סוניק יות', ליקה לי, גריימס (Grimes) וטווין שאדו (Twin Shadow). כמו כן, למרות שסגנון המוזיקה שלה הוא אלקטרו-פופ, היא שואבת השראה ממגוון סגנונות מוזיקליים ביניהם רוק, סול ורית'ם אנד בלוז.
ביוני 2015 הופיעה מו במועדון הבארבי בתל אביב דרך חברת ההפקות נרנג'ה.
באוקטובר 2015 הוציאה את הסינגל "Kamikaze". במאי 2016 הוציאה את סינגל חדש בשם "Final song". שני הסינגלים האלה ונוספים היו אמורים להיכלל באלבום האולפן השני שלה, אך עקב שינויים ותהליכים שעברה הזמרת, האלבום התעכב ונכנסו אליו שירים חדשים.
בתאריך 19 באוקטובר 2018 הוציאה הזמרת אלבום חדש בשם "Forever Neverland" האלבום כולל כ-14 שירים.
אנדרה אמל

קורות חיים

אנדרה-אנרי-לואי אמל נולד בשנת 1894 בפריז כבנם של ז'ורז'-אנרי-אוגוסט אמל ושל אנרייט-אלפונסין-ז'רמן לבית איסטאש (Ustache).
אמל היה כומר פרוטסטנטי וכיהן בכנסיית "בית הנפש" (Foyer de l'Âme) בפריז בין השנים 1921-1931. בשנת 1930 הגיש עבודה לשם קבלת תואר דוקטור ברפואה הנושא פיזיולוגי-ביוכימי. בשנת 1931 התיישב ביישוב הקטן מלאסיז ביער קומפייאן (Compiègne), בתחום העיירה סן-ז'אן-או-בואה  (במחוז אואז (Oise) בחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת) ופתח בו את "בתאני" (Béthanie) - אחד מבתי החולים הפסיכיאטריים הפרטיים הראשונים בצרפת. הוא היה בו זמנית פעיל חברתי ופוליטי, ונבחר לראשות העיירה סן-ז'אן-או-בואה.
על פועלו ואומץ לבו בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי. 
לאמל ולאשתו נולדו חמישה ילדים. אחת מהן, אוולין סולרו , הייתה סוציולוגית וסופרת. בן אחד, מוריס, היה לכומר, בן אחר, ז'אן-פייר, היה מלוחמי הרזיסטנס נגד הנאצים, מעוזריו של אנדרה מלרו שנודע באותם ימים כ"קולונל ברז'ה" ומאוחר יותר היה מנהל של בית הספר שנודע כ"בית הספר האלזסי" בפריז. אחד מנכדיו של אנדרה אמל היה הספלאולוגי פרדריק אמל.

פעילותו בתקופת השואה

בין השנים 1942-1944 החביא אמל 11 יהודים בבית החולים שלו. היהודים הועברו אליו על ידי רשת מחתרתית פרוטסטנטית צרפתית שכללה את הפסטורים מארק בגנר וטייס, את ז'אק מורי ואחרים. אמל השיג ליהודים אלה - מגורשים מגרמניה וילד ממזרח אירופה - תעודות זהות מזויפות עם שמות נוצריים, והציגם כנוצרים פרוטסטנטים. בעתות סכנה - למשל, כאשר ביקרו חיילים גרמנים בבית החולים, לצורכי חיפוש יהודים או אשפוז, או בעתות הפצצות - היה מחביא את היהודים במרתף הבניין. אשתו של אמל, ז'ורז'ט לבית רוסטן (Roustain), בת של כומר שתמך בזמנו בדרייפוס, סייעה לו לטפל הן במטופלים האמיתיים והן ביהודים המסתתרים. היא מתה בפתאומיות מהתקף אסתמה בגיל 44 ואמל נותר לבדו והמשיך לגדל את חמשת ילדיהם. למרות זאת לא נטש את המשימה שנטל על עצמו. בסך הכל הציל אמל 11 יהודים.
הוא הסתיר במוסד שלו גם כמה צנחנים מכוחות הברית.

הנצחה

בשנת 1996 הוכר אמל על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. אשתו ז'ורז'ט הוכרה אף היא בתור חסידת אומות העולם.
הטלסקופ הגדול במיוחד

היסטוריה

כבר בשנת 2005 החל המצפה האירופי הדרומי לדון ברעיון של בניית טלסקופ גדול במיוחד לתחום האור הנראה והתת-אדום. ב-26 באפריל 2010 נבחר סרו ארמסונס בצ'ילה למיקומו העתידי של ה-ELT. תוכנית ה-ELT אושרה בשנת 2012, והאישור לבנייה ניתן בשלהי 2014. טקס הנחת אבן הפינה התקיים במאי 2017. הבנייה צפויה להסתיים ב-2024.

תכנון ועיצוב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ל-ELT עיצוב חדשני הכולל חמש מראות. שלוש המראות הראשונות הן קמורות (אך לא כדוריות), ושילובן יאפשר למזער את העיוותים האופטיים העיקריים - אברציה כדורית, אברציית "קומה" (coma) ואסטיגמטיזם, ולהשיג איכות תמונה מצוינת בשדה ראייה של יותר מ-10 דקות קשת (כשליש מרוחבו של הירח המלא). המראות הרביעית והחמישית הן כמעט שטוחות. המראה הרביעית תשמש לצורך תיקון עיוותים אטמוספיריים כחלק ממערכת האופטיקה המסתגלת, והחמישית - לצורך ייצוב התמונה. שתי מראות אלה תשמשנה גם להסטת האור הצידה, כך שמספר מכשירים מדעיים יכולו להיות מותקנים במקביל.

מטרות מדעיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

השוואה עם טלסקופים אחרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
חושיאל בן אלחנן

רבי חושיאל בן אלחנן (סוף המאה ה-10 - תחילת המאה ה-11) מגדולי חכמי התלמוד בדורו (הדור של רב שרירא גאון), אביו של רבנו חננאל וראש ישיבת קירואן. היה רבּם של בנו, רבנו חננאל, ושל רבנו נסים.
על פי המסורת היה רבי חושיאל אחד מארבעת השבויים, וכך הגיע לקירואן שבתוניסיה. מסורת זו מקובלת על דעתם של חוקרים אחדים (כגון: פרופ' משה גיל), בעוד שלדעת חוקרים אחרים (כגון: שניאור זלמן שכטר) הוא הגיע באופן עצמאי ומרצונו החופשי. גם מקטע מכתבו שנמצא בגניזת קהיר עולה שהוא הגיע לקירואן מעצמו. גם מקום מוצאו נתון במחלוקת, והאפשרויות הן איטליה, בבל וספרד.
מכל מקום, העובדות מראות שבני קירואן הכירו בגדולתו של רבי חושיאל, אפשרו לו להקים בה את ישיבתו, ולהפוך את קירואן למרכז תורה של צפון אפריקה לדורות. רבי חושיאל פיתח בישיבתו שיטת לימוד חדשה לתורה שבעל-פה, וקבע את התלמוד הירושלמי ומדרשי ההלכה כמקור לקביעת הלכה, לעיתים אף בניגוד גמור לאמור בתלמוד הבבלי. שיטתו זאת מקבלת ביטוי בפירושו של בנו רבנו חננאל, לתלמוד הבבלי, בו הוא מרבה לצטט את התלמוד הירושלמי.
תורתו של רבי חושיאל לא נשארה בכתב ואנו יודעים עליה מתוך מובאות מעטות וקצרות בדברי החכמים ובעיקר בכתבי רבנו נסים. אצל רבנו נסים נמצאים גם דברי הערכה כגון: "וזה המעשה בקבלה הוא אצלי מרבי אדוננו הרב הקדוש רבנו חושיאל ראש בי רבנן ז"ל ולתחיה, וגם מצאתי אותו בתשובות הגאונים כמו כן". עם היוודע דבר פטירתו של רבי חושיאל, שלח שמואל הנגיד מכתב תנחומים והספד לבנו חננאל.
מכתב שנמצא בגניזה הקהירית ושנכתב על ידי רבי חושיאל הראה כי לרבנו חושיאל היה בן ששמו אלחנן. בעקבות כך יש שסברו כי לרבי חושיאל היה בן נוסף ששמו היה אלחנן. חוקרים אחרים העריכו כי מדובר ברבנו חננאל שנשא גם את השם אלחנן. יש המציעים כי מדובר ברבי חושיאל אחר.
ניקול (זמרת גרמנייה)

קריירה

ניקול ניצחה במוקדמות ארציות וייצגה את גרמניה המערבית בתחרות האירוויזיון 1982, שם ביצעה את השיר "Ein bißchen Frieden", שהולחן על ידי ראלף סייגל ונכתב על ידי ברנד מיינונגר ופול גרידוס. השיר זכה במקום הראשון, וכאשר ביצעה ניקול את השיר שנית, לאחר סיום ההצבעה וההכרזה על הזכייה, היא אף שילבה חלקים מהשיר בשפות האנגלית, הצרפתית וההולנדית, יחד עם הגרמנית המקורית. 
ניקול גברה בפער של 61 נקודות על פני נציג ישראל אבי טולדנו שהגיע למקום השני עם שירו "הורה", עם הפרש שיא שנשבר רק ב-1997 ו-2009. ניקול קיבלה באותו ערב 9 פעמים דוז פואה ו-3 פעמים 10 נקודות, לא קיבלה נקודות כלל מלוקסמבורג, וסיימה עם 161 נקודות בסיכום הכללי. זו הייתה הזכייה הראשונה מבין השניים של גרמניה באירוויזיון.
הגרסה האנגלית המלאה של השיר "Ein bißchen Frieden" (באנגלית: "A Little Piece") הפך לסינגל ה-500 שכבש את ראש מצעד הסינגלים הבריטי. הוקלטו גם גרסאות של השיר בצרפתית ("La Paix sur Terre"), הולנדית ("Een beetje vrede"), ספרדית ("Un poco de paz"), דנית ("En smule fred"), סלובנית ("Malo miru"), רוסית ("Немного мира"), פולנית ("Troszeczkę ziemi, troszeczkę słońca"), והונגרית ("Egy kis nyugalmat kívánok én").
ב-1983, זכתה ניקול במקום השני (לאחר שירה של הלהקה ההונגרית ניוטון פמיליה) בפסטיבל השירים הפופולריים העולמי בטוקיו עם השיר של ראלף סיגל/רוברט יונג - "So viele Lieder sind in mir".
בחודש אוקטובר 2010, פרסמה ניקול אלבום להיטים, "30 Jahre mit Leib und Seele".
בתוכנית אירוויזיון בערוץ ה-BBC4 תיארה ניקול את רגשותיה ותחושותיה כאשר הבינה כי ישראל העניקה לה את 12 הנקודות המלאות עבור השיר. היא המשיכה ואמרה כמה חשוב לה הדבר, בהתייחס להיסטוריה בין המדינות, ובהמשך הוזמנה להופיע בירושלים, בעיצומו של הסכסוך עם לבנון.
ניקול נישאה לווינפריד סלברט בשנת 1984 ולהם שתי בנות - מארי-קלייר, ילידת 1984, מטפלת בדיבור, וג'ואל. בשנת 2011 נולדה לניקול נכדה.
M83 (להקה)

דיסקוגרפיה

מלבד אלבומי האולפן והסינגלים הוציא ההרכב כ- 15 רמיקסים ללהקות והרכבים כמו גולדפראפ, דפש מוד, פלאסיבו, בלוק פארטי וטלקס.
האיש השקוף

עלילה

פול קרנר (ג'יימס גריפית'), רב-סרן בצבא ארצות הברית לשעבר, יעשה הכל כדי להגשים את חלומו להקים צבא בלתי נראה שיכבוש את העולם. הוא חוטף את מריה (כרמל דניאל), בתו של פיטר אולוף (איוון טריסלוט), מדען גאון, כדי שהלה ימציא מכונה מיוחדת שתהפוך אנשים לבלתי נראים. כמו כן, הוא פוקד על ג'וליאן, (רד מורגן), חברו מימי הצבא, למנוע בכוח כל פרסום של תוכניותיו הזדוניות, אם באיומים אם בהפעלת כוח. עוד הוא משחרר בערבות את ג'ואי פאוסט (דאגלס קנדי), גנב, כדי שיגנוב עבורו כל שנדרש לצורך השלמת הניסוי. הוא מציע לו תשלום נאה, ופאוסט נענה להצעה בחוסר רצון.
פאוסט, שמוחזק בביתו של קרנר מתאהב בלורה אשתו (מרגריט צ'פמן), הצבועה ותאבת הבצע. פאוסט מנסה להימלט, ומשיג יתרון על קרנר: הוא מסכים שקרנר יבצע עליו ניסוי, אך לאחר שהוא הופך לבלתי נראה, דבר המאפשר לו לנגח את קרנר וגם לברוח בכל הזדמנות שתהיה לו. אבל מתבררת תקלה: פאוסט איננו בלתי נראה באופן אחיד. לפרקים הוא נראה, ולפרקים לא, וזה עלול לגרום לו נזק בל יתואר. נותר לו מעט זמן לחיות, והוא חייב להביס את קרנר.
מטריצת שכנות

מטריצת שכנוּת (גם מטריצת סמיכויות או מטריצת שכנויות) היא שיטה לייצוג גרף מכוון בעל  צמתים בעזרת מטריצה ריבועית בגודל , שערכי תאיה הם 0 או 1.
תא (i,j) בגרף מתאר את קיומה (או העדרה) של הקשת המכוונת מקודקוד i לקודקוד j בגרף. אם אין קשת כזו, הערך בתא במטריצה יהיה 0. אם יש קודקוד כזה, אזי הערך יהיה 1. פעמים רבות דנים בתורת הגרפים בגרפים פשוטים;
מטריצת שכנויות של גרף לא מכוון היא סימטרית. זאת משום שבגרף לא מכוון אין כיוון לקשתות ולכן, אם קיימת קשת מ-i ל-j אזי קיימת קשת מ-j ל-i. גרפים שאינם מכוונים נהוג לשמור רק את המשולש העליון של מטריצת השכנויות.
עבור גרף שבו אין לולאות עצמיות (כלומר, קשת מקודקוד כלשהו לעצמו), האלכסון הראשי של מטריצת השכנויות המתאימה יהיה 0. 
מטריצת השכנויות של גרף שלם תהיה המטריצה בה כל התאים בעלי הערך 1, פרט לאלכסון הראשי.

מטריצת השכנויות של גרף חסר קשתות תהיה מטריצת האפס.
בגרפים שאינם פשוטים, ייתכנו מספר קשתות מקבילות בין אותו זוג צמתים. במקרה זה,
ניתן לבנות מטריצת שכנויות שערך התא במטריצה יהיה מספר הקשתות מ-i ל-j.
דומינו'ס פיצה

היסטוריה של החברה

בשנת 1960, רכש טום מונהאן, בשותפות עם אחיו ג'יימס, פיצריה קטנה בעיר אן ארבור שבמישיגן, בשם דומיניק'ס פיצה, בתמורה למקדמה בסך 75$, האחים לוו עוד 500$ על מנת לשלם עבור המקום. כעבור 8 חודשים קנה את חלקו של אחיו בעסק תמורת מכונית חיפושית ושינה את שם המקום לדומינו'ס פיצה. מונהאן החל למכור זיכיונות להפעלת סניפים, כשבשנת 1978 הרשת כבר מנתה 200 סניפים ובתחילת שנות השמונים נפתחו סניפים ראשונים מחוץ לארצות הברית, בקנדה ובאוסטרליה. 3 הנקודות בלוגו החברה מסמלות את שלושת הסניפים הראשונים.
מונהאן פרש מניהול הרשת בשנת 1998, ומכר את מניות השליטה לקבוצת ההשקעות האמריקנית-ביין קפיטל, החברה הונפקה בבורסת ניו יורק בשנת 2004

דומינו'ס פיצה בישראל

דומינו'ס פיצה החלה לפעול בישראל בשנת 1990. ב-1994 מונה אורי יוגב למנכ"ל החברה ובתקופה זו הצליח להגדיל בצורה ניכרת את פעילותה של רשת הפיצריות ודאג להחדרת מותג הגלידות האגן דאז. לאחר צניחה בהכנסות והפסדים כבדים, נקלעה זכיינית הרשת בארץ, אומני מותגי מזון, לקשיים כלכליים וב-2003 מונה לדומינוס פיצה כונס נכסים. ב-2004 נמכרה הרשת לקבוצת משקיעים שהורכבה ממנכ"לה לשעבר אסף גרינברג ושניים מזכייניה, דני גולד ויוסי אלבז, תמורת כ-6 מיליון ש"ח.
נכון לאוגוסט 2018, מונה הרשת בישראל 58 סניפים, כולל 2 הסניפים הכשרים היחידים בעולם הנמצאים בפתח תקווה.
ב-2017, כחלק ממהלך אסטרטגי שיווקי, מינתה הרשת מנהל שיווק לתחום הקניה במקום, לצד מנהל השיווק לתחום המשלוחים.
איתקה

גאוגרפיה

האי איתקה שוכן לאורך חופו הצפון מזרחי של קפלוניה, האי הגדול ביותר בקבוצת האיים היוניים, ומופרד מממנו על ידי מיצר איתקה, מיצר ים שרוחבו המרבי עומד על 6 ק"מ, ואורכו עומד על 20 ק"מ. שטחו של איתקה עצמו עומד על כ-103 קמ"ר, ומבין שבעת האיים המרכזיים בקבוצת האיים היוונים, רק פאקסי קטן יותר בשטחו. האי מחולק לשני חלקים על ידי מפרץ מולו, החודר עמוק לתוך לב האי, ויוצר מצר יבשה באורך של כ-600 מטר המחבר בין צפון האי לבין דרומו. את'י, בירת האי והיחידה האזורית, והיישוב הגדול ביותר בהם, ממוקמת בחלק הדרומי של האי, על חוף מפרץ מולו.
מלבד האי איתקה, היחידה האזורית כוללת מספר איים לא מיושבים: ארקודי ואטוקוס, הממוקמים כ-9 ק"מ מצפון מערב לאי אטיקה, מצפון, ו-8 איים מתוך קבוצת איי אכינאדס, השוכנים בצמוד לחוף המערבי של אטוליה אקארנאניה.

היסטוריה

מקורם של האנשים שחיו באי במהלך התקופה הנאוליטית (3000-4000 לפנה"ס) אינו ידוע, אך על האי קיימים שרידי מבנים, קירות ודרך מאותה תקופה. שרידים אלו ואחרים מוכיחים כי היה קיים יישוב באזור ברציפות במהלך התקופה ההלניסטית המוקדמת. ב-2000-1500 לפנה"ס חלה נדידה של תושבים בתוך האי. המבנים והקירות שהתגלו מתקופה זו מעידים על כך שדרך החיים נותרה פרימיטיבית.

התקופה הצרפתית והבריטית

מספר שנים לאחר המהפכה הצרפתית האזור היוני נכפף לשליטתה של הרפובליקה הצרפתית הראשונה (1797–1798). האי הפך להיות בירתם של קפאלוניה, לפקאדה וחלק מהיבשה היוונית. שטח זה הוגדר כ"מחוז הצרפתי אית'קה".
האוכלוסייה קיבלה את השלטון הצרפתי בברכה, ואלו פיתחו את מערכות המשפט והאדמיניסטרציה של האי. מיסוי כבד שהטילו השלטונות הצרפתיים על תושבי המחוז בהמשך הביאו להתמרמרות רבה בקרבם.
בסוף 1798 השתלטו הרוסים והעות'מאנים בחזרה על האיים. האחרונים הקימו יחידת שלטון בעלת שלטון עצמי מוגבל, רפובליקת שבעת האיים, שקורפו הייתה בירתה, ואיתקה נכללה בתחומה. המשטר החדש הוקם על בסיס דמוקרטי שכלל 14 נציגים נבחרים. מתוך הארבע-עשר, לאיתקה היה נציג אחד. כעת, משיכלו ספינותיה של איתקה לשאת סחורות לנמלי הים השחור, פרח הצי הסוחר של האי.
ב-1807, הועברה איתקה, יחד עם שאר האיים היוניים, לשליטה צרפתית פעם נוספת, במסגרת הסכם עם העות'מאנים. שלטונה של צרפת לא נמשך זמן רב, ובריטניה הצליחה לכבוש את האי ב-1809. ב-1815, במסגרת חוזה פריז הפך האי לאחת המדינות החברות בארצות הברית של האיים היוניים תחת הפרוטקטורט הבריטי.
ב-1821 לקחו תושבי איתקה חלק במרד נגד העות'מאנים. הם השתתפו בלחימה ימית בים השחור ובדנובה והתירו ללוחמים יוונים להתחבא באי עצמו. בשנת 1864, במסגרת הסכם לונדון הועבר איתקה, יחד עם כול האיים היוונים, לשליטתו של מלך יוון החדש, גאורגיוס הראשון והפכה לחלק מיוון המודרנית.

איתקה המודרנית

ב-12 באוגוסט 1953, בשעה 09:24, פקדה רעידת אדמה חזקה את האיים היונים, והחריבה חלק ניכר מבנייני האי. איתקה הייתה שייכת לתחום השיפוטי של מחוז המשנה של קאפלוניה, עד לשנת 2011. בשנה זאת, כחלק מהרפורמות המנהליות שערכה יוון, בוטלה החלוקה הישנה למחוזות משנה, ואיתקה וקאפלוניה פוצלו לשתי יחידה אזוריות עצמאיות.
עין דור

היסטוריה

מייסדי הקיבוץ התגבשו כקיבוץ ו' של השומר הצעיר בנחלת יהודה בשנת 1940. בשנת 1943 הועברו לעיבוד חקלאי על ידם 930 דונם מקרקעות בית דג'אן שנרכשו על ידי הקרן הקיימת. בעבודתם הם סבלו מהתנכלויות רבות של ערבים בסביבה שהייתה מוקפת בכפרים הערביים: בית דג'אן, יאזור, אל-ח'ירייה וסאקיה. ב-5 באוגוסט 1944, ערכה משטרת המנדט פשיטה על הקיבוץ ועצרה את דוד אפשטיין ודוד סלומון באשמת אחזקת נשק בלתי חוקית. חבריהם לקיבוץ מנעו את הובלת העצורים אל מחוץ לאזור, והם שוחררו. לאחר שהגיעו להבנה עם השלטונות שישאו עונשים קלים בלבד הסגירו את עצמם השניים לידי השלטונות. קו ההגנה שלהם במשפט היה שמשטרת המנדט לא סייעה להם להגן על רכושם מפני ההתנכלויות של ערביי הסביבה; ולכן לא הייתה להם ברירה אלא להיעזר בנשק בלתי חוקי, ששימש להגנה בלבד. השניים נדונו לשבע שנות מאסר, אך אפשטיין שוחרר במאי במסגרת חנינה שניתנה למאות אסירים לציון הניצחון על גרמניה הנאצית. 
בסוף שנת 1947 עברו חברי הקיבוץ לאזור עמק יזרעאל, והתיישבו באופן ארעי בחושות ערביות בקרבת כפר קיש, עד שבמהלך מלחמת העצמאות הקימו את קיבוץ עין דור, בקרקעות נקודת הקבע. 
שם הקיבוץ הוא כשמה של עין דור המקראית, הנזכרת בין היתר כמקום מושבה של בעלת האוב, אליה הגיע שאול המלך ערב מלחמתו עם הפלשתים. שמה של עין דור מתקופת המקרא ומתקופת בית שני, המשנה והתלמוד השתמר בשם הכפר הערבי "אינדור" ששכן כ-3.5 ק"מ מדרום מערב לקיבוץ. כשני ק"מ ממערב לקיבוץ נמצא תל קישיון ("ח'רבת קיסון"), עיר הנזכרת אף היא בנחלת שבט יששכר.

במאה ה-21

עין דור הוא קיבוץ משתנה (מופרט) שחבריו מקבלים שכר דיפרנציאלי (לא שוויוני) ומשלמים עבור חלק מהשירותים שמספק הקיבוץ לחבריו. כלכלתו מבוססת על מפעל "טלדור" לייצור כבלי תקשורת וכן על ענפי חקלאות (גידולי-שדה, רפת לחלב, לול פטם).
ילדי הקיבוץ לומדים בבית-ספר היסודי האזורי "אופקים" הנמצא בקיבוץ מרחביה.
תלמידי העל-יסודי לומדים בבית הספר "עמקים-תבור" אשר בקיבוץ מזרע.
ב-6 בנובמבר 2009, נחנכה השכונה הקהילתית "עמק הגפנים", הממוקמת בסמוך לקיבוץ. תושביה לוקחים חלק פעיל בחיי הקהילה אולם הם אינם חברי הקיבוץ. בניית השכונה עודנה בעיצומה, והיא צפויה לאכלס תושבים נוספים.
בקיבוץ מוזיאון ארכאולוגי עשיר המכיל פריטים אשר נמצאו באזור מתקופות שונות, החל בפרה-היסטוריה. המוזיאון מקיים גם פעילות חינוכית לטיפוח דו-קיום יהודי-ערבי.
בית הכנסת האשכנזי ברוסה

המבנה

בית הכנסת האשכנזי הוקם ב-1927 באזור שכונה "השוק האמריקאי" והיה בן שתי קומות. במקום פעל גם תא של התנועה הציונית בבולגריה. בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 לאחר העלייה ההמונית לישראל פסקה הפעילות בבית הכנסת, והמבנה שימש לאולם ספורט של הרשות המקומית. בראשית המאה ה-21 שוקם המבנה בסיוע "ארגון שלום" שהוא ארגון הגג של יהודי בולגריה ושימש כמועדון נוער קהילתי ובו גם חדר תפילה קטן.
הכפר הגלובלי

הכפר הגלובלי הוא מונח שטבע חוקר התקשורת מרשל מקלוהן בשנת 1959 ולאחר מכן בספרו "הגלקסיה של גוטנברג" שיצא לאור בשנת 1962. מקלוהן טבע את המונח כדי להגדיר את האופן בו משפיעה תקשורת ההמונים על תחומי עניינם ועל אופן התייחסותם של בני-אדם זה לזה, בהופכה אנשים רחוקים ומנותקים זה מזה ברחבי העולם שותפים בתחומי העניין והצריכה החדשותית שלהם בזכות כלי תקשורת ההמונים המעבירים בו זמנית או בתוך זמן קצר מידע, חדשות ובידור לציבור רחב ברחבי העולם. לטענת מקלוהן, מצמצום המרחקים שיצרה העברת המידע באמצעות תקשורת ההמונים נגזר צמצומו של כדור הארץ עד כדי כפר גלובלי, בו יש מספר מוגבל של מוקדי עניין, וכל בני הכפר שותפים לעיסוק בהם ולהתמקדות בהם. כשמדברים על כפר גלובלי,  הכוונה היא להדגיש את כך שהעולם כולו הפך לסוג של כפר אחד גדול. כפר שתושביו מתגוררים במקומות הרחוקים זה מזה במרחקים רבים, אבל כולם מקבלים את אותו מידע, מנהלים אורח חיים דומה, מקיימים ביניהם קשרים קרובים ומשפיעים אלה על אלה - וכל זאת כאילו הם גרים בכפר אחד גדול. הקשרים וההשפעות ההדדיות באות לידי ביטוי גם במתרחש ביחסים בין מדינות וכלכלתן לדוגמה כאשר נמצא משבר במדינה אחת, הוא משפיע גם על כלכלתן של מדינות אחרות בכל מקום בעולם, כשמתגלה נפט בכמות מסחרית במקום אחד, הדבר משפיע על מחירי הנפט בעולם כולו; וכאשר מתרחש אסון טבע במדינה כלשהי או באזור כלשהו בעולם, עלולות להיות לכך השלכות על הכלכלה, על הטכנולוגיה בעולם כולו. 
כיום, בני האדם יכולים לתקשר עם כל העולם שונים ממקומות שונים.
מקלוהן טבע את המונח שנים לפני התפתחות אמצעי תקשורת ההמונים באופן המאפשר העברה מיידית של אירועים (שידור חי טראנס-אטלנטי ראשון אירע בשנת 1967). בשנים שחלפו התפתחה טכנולוגיית התקשורת האלקטרונית ואפשרה שידורם של אירועים בו-זמנית לכל רחבי תבל, כשאירועים דוגמת שידורי האולימפיאדה וגביע העולם בכדורגל הופכים התרחשויות גלובליות בהן צופים מיליארדי אנשים בו-זמנית. התפתחותה של רשת האינטרנט ואפשרויות הידודיוּת חיזקו את יכולתם של אנשים לא רק לצפות באירועים בו-זמנית ולמקד עניינם בנושאים דומים, כי אם גם להגיב על אירועים, להחליף דעות ולהעביר מידע שאינו נמסר מגוף מרכזי אחד. 
רבים מקשרים תופעות שונות של גלובליזציה ושל טשטוש גבולות תרבותיים למונח "כפר גלובלי".] תופעות כמו אמריקניזציה נחשבות דוגמה לו, בכך שמקור אחד (ארצות הברית) מנחיל את עולם המושגים ואת התרבות שלו לרבים אחרים באמצעות בידור טלוויזיוני וקולנועי.
משמעות המושג כפר גלובלי זה שכמעט כל העולם כולו הופך לכפר אחד גדול מפני שכמעט לכל אחד יש מכשיר סלולרי, סקייפ, מחשב ועוד. המכשירים האלו מאפשרים לנו לתקשר עם אנשים בארצות רחוקות ולראות אותם, פעילויות אלה גורמות לעולם להיות יותר "קרוב" יותר גלובלי ומכאן המונח "כפר גלובלי".

מהות השם

העולם של היום נקרא כפר גלובלי. זאת אומרת תהליכי הגלובליזציה הרבים שמתרחשים בעולמנו יוצרים מעין כפר גלובלי שבו בעצם כל אדם יכול לדעת מה קורה בקצה השני של העולם, להתערב בו ולהתעסק בו.
המילים "כפר" ו"גלובל" הן מילים שונות ואולי אפילו הפוכות במשמעותן. המילה "כפר" מסמלת מרחב קטן ואינטימי. לעומת זאת, המילה "גלובל" מסמלת מרחב גדול - כלל עולמי. כשאנו משלבים את שתי המילים הללו אנו מתכוונים לומר שבעולמנו לכל תושב יש אמצעים מתאימים שיכולים לקשר אותו לתושבים אחרים בעולם ולהכיר אותם ממש כמו שמכירים אנשים בכפר.
יוזף בהם

ביוגרפיה

יוזף בהם נולד במשפחה יהודית בעיר פשט בהונגריה. הוא למד לנגן בכינור אצל אביו, שהיה קונצרטמייסטר של התיאטרון בפשט, וקיבל שיעורים גם אצל הכנר הצרפתי פייר רוד. אחיו, פרנץ לודוויג בהם (1846-1788), סבו מצד האם של המתמטיקאי גאורג קנטור, נודע גם הוא ככנר וסולן שעשה קריירה ברוסיה.  
בגיל 8 יצא למשך 4 שנים ל"סיור אמנות" בפולין ואחרי שנת 1813 השתקע בווינה.  
את הקריירה האמנותית הווינאית שלו התחיל בהם בשנת 1816 על ידי רסיטלים שכללו יצירות של רודולף קרויצר ופרנץ וייס.
אחרי נסיעתו של איגנץ שופנציג ירש בהם את מורשתו המוזיקלית ופתח ב- 20 בנובמבר 1816  בסדרה של שש הפקות של רביעיות מיתרים מאת בטהובן ו היידן. הוא ביצע אותן יחד עם חברי רביעיית שופנציג לשעבר שהתפרקה אחרי הפסקת תמיכתו של הנסיך רזומובסקי ויציאתו של שופנציג למסעות לחוץ לארץ.
הוא שיתף פעולה גם עם הכנר קרל מריה פון בוקלט.
בשובו לווינה התמנה ב-1 ביוני 1819 בהם כפרופסור ראשון לכינור בקונסרבטוריון של אגודת ידידי המוזיקה, לימים הקונסרבטוריון או האקדמיה למוזיקה של וינה, שהוקם שנה קודם לכן.
ב-1821 התמנה גם לחבר בתזמורת החצר של הקיסר וחידש את הופעות הרביעייה שהיו נהוגות על ידי שופנציג בפראטר הווינאי.
יחד איתו ניגנו הכנר קרל הולץ, פרנץ וייס ויוזף לינקה. 
לצד יוזף מייזדר, הפך יוזף בהם בשנות ה-1820, לכנר הנודע ביותר בקרב הדור הצעיר של נגנים בווינה. התפרסם, בין השאר, בכך שלעיתים קרובות לא נזקק להסתכל בתווים בזמן הקונצרטים. ערך בהמשך סיורי הופעות באיטליה, בגרמניה ובצרפת. 
לאיטליה הופיע לצד הפסנתרן יוהאן פטר פיקסיס.
בשנת 1823 חזר שופנציג לווינה וגייס מחדש את חברי הרביעייה בהרכב חדש שהופיע בסדרות קונצרטים מפורסמות עם יצירות מיתרים של בטהובן ושוברט
בסביבות 1827 הפסיק בהם להופיע כסולן וירטואוז ונסוג בהמשך מזירת הקונצרטים. המשיך לנגן ברבייעה רק בחוג ידידיו הקרובים בהשתתפות אחדים מתלמידיו. בחוג זה ביצע בין היתר יצירות של בטהובן.
בהם לימד בקונרבטוריון בווינה למשך כמעט 30 שנה בשנים 1848-1819. הוא פרש בימי מהפכת 1848 בווינה כשהקונסרבטוריון נסגר זמנית. בשנים 1821-1868 היא כיהן לעומת זאת ככנר הראשי של תזמורת החצר. מבקר המוזיקה הנודע אדוארד הנסליק ציין כי סגנון הנגינה של בהם הצטיין ב"ניקיון ללא פגם וטון גדול, אצילי".
עם תלמידיו נמנו ינה הובאי, יוזף יואכים, אדוארד רמני, מיכאל (מישקה) האוזר, היינריך וילהלם ארנסט, יאקוב דונט, גאורג הלמסברגר הבן, יאקוב  גרין וזיגיסמונד בכריך.
. החל משנת 1821
בשנת 1821 הוא השתתף ברביעיית מיתרים יחד עם הכנר קרל הולץ, היולן פרנץ וייס והצ'לן יוזף לינקה.

יצירות

בהם הלחין רביעיות מיתרים, וריאציות, דואטים, פולונזות, לידר, קטעים לכינור וכו'