google/wiki40b huggingface dataset:
מארק שפיגלמן

מארק שפיגלמן הוא רופא, מנתח ומומחה ישראלי לארכי-אפידמיולוגיה (חקר מגפות ומחלות בעבר הקדום) ולחקר ממצאי אדם קדומים. הוא פרופסור אורח במרכז קובין לחקר מחלות מידבקות וטרופיות בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית ובמחלקה למיקרוביולוגיה רפואית בקולג' אוניברסיטת לונדון.

ילדות

שפיגלמן נולד בפולין ב-4 בנובמבר 1940 בעיר בנדין. אביו, מילוך (שלמה אלימלך) סיים שירות צבאי והיה מעורב בעסקי המשפחה. אמו הייתה סטודנטית לשפה הגרמנית באוניברסיטה העברית, נישאה לאביו בשנת 1939. הוריו של שפיגלמן הצליחו להסתתר מהנאצים בזהות בדויה של גרמנים. מכוון שהיה נימול, היה מחופש שפיגלמן במהלך כל תקופת המלחמה כילדה כדי שלא יחשדו בו ויזהו אותו כיהודי. באחת מהאקציות שנערכו בעיר נתפסה המשפחה והם נשלחו למיון שבו יוחלט אם הם יועברו לעבודת כפיה או שישלחו לאושוויץ. אמו של שפיגלמן סירבה להוראות החיילים שפקדו עליה ללכת עם מארק לתור של מי שאינו כשיר לעבודה אשר מגיע לאושוויץ. אולם קצין נאצי שהיה במקום החליט לחוס עליהם ולא לשלוח אותם לאושוויץ מכוון ששפיגלמן, שהיה מחופש לילדה, הזכיר לו את בתו. לאחר מכן הסתתר מרק בגטו ואחר כך אצל משפחה פולנית. אביו, מילוך, היה בן דודו של ולדאק ספיגלמן, גיבור הרומן הגרפי עכבר - סיפורו של ניצול וגם מארק עצמו מופיע בספר.

לימודים

בשנת 1949, אחרי המלחמה משפחתו היגרה לאוסטרליה. בשנת 1965 סיים לימודי רפואה (MB-BS) אוניברסיטת סידני. בשנת 1971 סיים לימודי תואר Fellowship of the Royal College of Surgeons בקולג' המלכותי של הכירורגים בלונדון. במשך 25 לימד כירורגיה בסידני שבאוסטרליה ובשנת התשעים התפנה ללמוד ארכאולוגיה ולשלב את הדיסיפלינה יחד עם הידע שלו ברפואה וכך בשנת 1994 סיים לימודי תואר ראשון בארכאולוגיה בהצטיינות במכון לארכאולוגיה בקולג' אוניברסיטת לונדון.
בשנת 1967, ביום החמישי של מלחמת ששת הימים הגיע לישראל עם קבוצת רופאים מתנדבים. עבד עם פרופסור אשכנזי במחלקה לנוירוכירוגיה. בבית החולים פגש את שרה-רחל מרחובות, בת לניצולי שואה מאותו אזור בפולין שממנו הגיע. הם התחתנו בלונדון, שם למד, ב-5 בינואר 1968. הוא אב לשלושה ילדים. בשנת 1998, לאחר שעבד יותר משלושים שנה בלונדון וסידני, עלה ארצה. מתגורר חלק מהזמן בירושלים. יש לו שני אחים שנולדו אחרי המלחמה, ג'יימס - שופט, ואלן - פרופסור לרפואה.

מחקר

בשנת 2007 ערך מחקר במומיות בנות חמש מאות שנה בקוריאה הדרומית. הוא ניסה ללמוד מהן אודות המקור של דלקת כבד נגיפית מסוג הפטיטיס B. בשנת 2008 ערך מחקר בשיתוף קבוצה גרמנית ופלסטינית על דגימות די.אנ.איי שנמצאו בחפירה של קתלין קניון ביריחו בשנות ה-50 של המאה העשרים, ואשר אוכסנו בארכיון מוזיאון באוניברסיטת סידני במטרה למצוא את מקורותיהן של מחלות שונות, ביניהן שחפת.

פרטים נוספים

בשנת 2010 הוביל יחד עם הרב ישראל לאו את מצעד החיים במחנה אושוויץ בפולין.
ברייני, מלך סאסקס

ברייני (באנגלית: Bryni) היה מלך ממלכת סאסקס בראשית המאה השמינית. ככל הנראה ברייני מלך לצד נות'הלם וואט וייתכן שכל אחד מהם היה חבר במועצת זקנים (אלדרמן), והם שלטו יחדיו בממלכה.
התיעוד ההיסטורי היחיד לפעולותיו של ברייני בתקופת שלטונו היה צו מלכותי שהוציא קודם לשנת 705 בו הוא נושא את התואר "ברוני דוכס סאת'סקס" (Bruny dux Suthsax). העדים להוצאת צו זה היו המלכים נות'הלם וואט. עצם העובדה שנות'לם וואט עדים לצו מעיד על מעמדו של ברייני הזהה למעמדם בעת הוצאת הצו, או גבוה ממעמדם.
סבסטיאן רודה

איינטרכט פרנקפורט

רודה שיחק בנוער של קיקרס אופנבך, וערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של המועדון במרץ 2009, במשחק הליגה השלישית בגרמניה נגד איינטרכט בראונשווייג. ב-3 ביוני 2010 עזב רודה את אופנבך וחתם בשורות איינטרכט פרנקפורט. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2010/11, ערך רודה 11 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, אך הקבוצה נשרה לבונדסליגה השנייה. החל מעונת 2011/2012 הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, וסייע לה להעפיל בחזרה לבונדסליגה תוך עונה אחת, שהוא מבקיע שני שערי ליגה ומבשל עשרה. בעונת 2012/13 רודה היה חלק מעונה טובה מאוד של פרנקפורט, וסיים עם הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בקישור עם שטפן אייגנר, טקאשי אינוי, קארים מטמור ופירמין שווגלר. בעונת 2013/14 השתתף רודה עם פרנקפורט בליגה האירופית, שם צלחה הקבוצה את שלב הבתים והודחה בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי פורטו. בבונדסליגה רודה ופרנקפורט סיימו במקום ה-13, כשרודה מחמיץ את החלק האחרון של העונה בגין פציעה.

באיירן מינכן

ב-14 באפריל 2014 חתם רודה על טרום חוזה עם באיירן מינכן, לפיו יצטרף לקבוצה בתום עונת 2013/14, כשיגמר חוזהו באיינטרכט פרנקפורט. רודה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי באיירן מינכן במשחק הסופר קאפ הגרמני מול בורוסיה דורטמונד, ושיחק 90 דקות במשחק בו באיירן הפסידה 2-0. ב-22 בנובמבר 2014 הבקיע רודה את שערו הראשון בקבוצה, במשחק הליגה נגד הופנהיים, ובמסגרת ליגת האלופות נגח מכדור קרן את שער הבכורה שלו במסגרת אירופית במחזור האחרון של שלב הבתים נגד צסק"א מוסקבה. עד לתום עונת 2014/15 ערך רודה 23 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, שניהם במשחקים מול הופנהיים. בעונה זו זכה רודה עם באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה. בעונת 2015/16 ירד מעמדו של רודה בקבוצה, והוא ערך 15 הופעות ליגה בלבד, ברובן נכנס כמחליף. עם זאת, רודה זכה עם באיירן מינכן בעונה זו בדאבל.

בורוסיה דורטמונד

ב-6 ביוני 2016, לאחר שתי עונות בבאיירן מינכן, חתם רודה לארבע שנים בבורוסיה דורטמונד, תמורת דמי העברה של 14 מיליון אירו. את הופעת הבכורה בקבוצה ערך רודה במשחק הסופר קאפ הגרמני מול באיירן מינכן, שניצחה בתוצאה 2-0. רודה לא הרבה לשחק בעונת 2016/17 והרבה לסבול מפציעות, אך זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני בתום העונה, לאחר שהקבוצה ניצחה 2-1 את איינטרכט פרנקפורט בגמר. רודה ישב על הספסל בגמר זה ולא שותף. ב-5 באוגוסט 2017 רודה פתח על הספסל במשחק הסופר קאפ הגרמני מול קבוצתו לשעבר באיירן מינכן. רודה נכנס במחצית במקומו של מחמוד דאהוד והציג יכולת טובה מאוד, במשחק שהסתיים בתיקו 2-2, והוכרע בבעיטות מ-11 מטרים. רודה החמיץ את הפנדל שלו, ולאחר מכן גם מארק ברטרה החמיץ, ובאיירן מינכן זכתה בתואר. את המשך עונת 2017/18 החמיץ רודה משום שנאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו לעונה שלמה.

חזרה לפרנקפורט

גם בעונת 2018/19 רודה לא זכה לדקות משחק, ובמחצית עונה זו, הושאל לקבוצתו לשעבר איינטרכט פרנקפורט עד לתום העונה. רודה הפך עם הגעתו לשחקן הרכב בקבוצה, תחת המאמן אדי הוטר. במשחק הגומלין של רבע גמר הליגה האירופית, הבקיע רודה שער מכריע, שסייע לקבוצתו להעפיל לחצי הגמר. בנפיקה ליסבון ניצחה 4-2 במשחק הראשון באצטדיון האור, ורודה הבקיע את השער השני בניצחון 2-0 של איינטרכט פרנקפורט בקומרצבנק ארנה, שהעלה את פרנקפורט לחצי הגמר בזכות שערי חוץ. ב-27 ביולי 2019 חתם באופן קבוע בפרנקפורט לארבע שנים.

נבחרת גרמניה

רודה ייצג את  נבחרות גרמניה הצעירות מגיל 18 עד גיל 21 אך טרם זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
דיאן וורן

קורות חייה

וורן נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה למשפחה יהודית. אביה היה סוכן ביטוח חובב מוזיקה, אשר האמין בכשרונה של בתו בכתיבת שירים ועודד אותה להתמיד בתחום. לעומתו, אמה של וורן התנגדה לכך שבתה תתמקד בעסקי המוזיקה והעדיפה כי תעסוק במקצוע רציני יותר. את הלהיט שלה, "Because You Loved Me", כתבה לזכרו של אביה. בגיל 10 קנה לה אביה גיטרה והיא החלה להתאמן בה ולפתח את כשרונה המוזיקלי. בנוסף, הפגיש אותה אביה עם מפיקים מוזיקליים, אולם אלו לא גילו בה עניין ודרכה להצלחה הייתה ארוכה וקשה. 
הלהיט הראשון שלה הגיע בשנת 1983. היה זה "Solitaire" של הזמרת לורה בראניגן, שהגיע למקום השביעי במצעד בילבורד האמריקני. בשנת 1985 הקימה את חברת השירים "Realsongs", אשר היקנה לה חופש יצירתי רב. מאז ועד היום וורן היא כותבת שירים פורייה הכותבת במגוון רחב של סגנונות, אולם ידועה בעיקר בזכות הבלדות אותם כתבה בעיקר ל"דיוות" (סלין דיון, ויטני יוסטון, שר ואחרות). 
זכתה בפרס הגראמי בשנת 1996 על הלהיט "Because You Loved Me" (בביצוע סלין דיון) בקטגוריית שיר הנושא של סרט קולנוע. 
שנתיים לאחר מכן וורן כתבה והלחינה את שיר הנושא של הסרט "ארמגדון", "I Don't Want To Miss A Thing" בביצוע אירוסמית'. השיר זכה להצלחה מסחררת ולימים הפך ללהיט המצליח ביותר של אירוסמית' וללהיט הראשון של הלהקה המגיע למקום הראשון למצעד בילבורד האמריקאי, 25 שנים לאחר הלהיט הראשון שלהם. 
בשנת 2009 כתבה את מילות השיר שייצג את בריטניה באירוויזיון באותה שנה. השיר שנקרא "It's My Time", ואותו הלחין אנדרו לויד וובר, הגיע למקום החמישי בתחרות, והיה להישג הטוב ביותר בבריטניה באירוויזיון מזה שבע שנים. 
בשנת 2011 זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שיר הנושא, על השיר "You Haven't Seen the Last of Me" הלקוח מהסרט "בורלסק" בכיכובה של הזמרת שר. אולם אף על פי כן לא קיבלה דיאן וורן מועמדות לאוסקר באותה שנה.
קיבלה מועמדות כפולה בקטגוריית שיר הנושא של סרט\תוכנית טלוויזיה בטקס הגראמי 2012, על "Born to Be Somebody" מתוך הסרט "Justin Bieber:Never Say Never" (בביצוע ג'סטין ביבר) ו"You Haven't Seen the Last of Me" מתוך הסרט "בורלסק" (בביצוע של שר). 
כעבור שנתיים קיבלה וורן את המועמדות העשירית שלה לפרס הגראמי, על השיר "(Silver Lining (Crazy 'Bout You" מתוך הסרט "אופטימיות היא שם המשחק".
יחסי בולגריה–שוודיה

פליטים

בסביבות 20 בדצמבר 1989 כ-100 פליטים ביום הגיעו לשוודיה, בזרם הפליטים הגדול ביותר מאז מלחמת העולם השנייה, והמצב תואר כ"קריטי". כמעט כל פליטים אלו היו טורקים-בולגרים, אשר הגיעו דרך פולין ומזרח-גרמניה. הפליטים הגיעו באונייה "ווינסטון צ'רציל" למאלמה, וטענו כי הופללו בבולגריה, אך נשלחו באוטובוסים לעיירה טרלבורג שבמחוז סקונה, משם הוחזרו באוניות. זאת, עקב חוקים חדשים בשוודיה אשר קבעו כללים נוקשים יותר לקבלת פליטים.
BSA (חברה)

BSA היה יצרן אופנועים, מכוניות וכלי נשק בריטי בין השנים 1919 עד 1972. החברה יצרה בעיקר עבור הצבא הבריטי ושמה המלא, Birmingham Small Arms (נשק קל של ברמינגהם) מעיד על כך. בסך הכל יוצרו כ-126,000 אופנועי BSA.
אחד האופנועים הנפוצים של החברה היה בעל מנוע בנפח של 499 סמ"ק והספק של 14 כוחות סוס התאפיין בפשטות מכנית ובמבנה מסיבי. בעל מתלה קדמי קפיצי. מושב האופנוע מותאם לנסיעת נהג ונוסע, יוצר במספר תצורות שבהן גם תצורה של אופנוע עם סירה ותלת אופן עם ארגז למשא.

בישראל

האופנוע בגירסתו הצבאית שימש את הצבא הבריטי שהוצב בארץ ישראל בתקופת המנדט. בתום תקופת המנדט, עם עזיבת הצבא הבריטי את הארץ, הועברו האופנועים למחסני הצבא הבריטי מחוץ לישראל (חלקם באפריקה). בשנות ה-50 וה-60 נמכרו האופנועים על ידי הצבא הבריטי בין היתר לישראלים. בתוקפה זו היה האופנוע בתצורתו הצבאית הצבוע בצבע ירוק כהה, נפוץ בישראל. ברישיון הרכב נרשמו כל האופנועים שנמכרו ממחסני הצבא הבריטי ככאלה שיוצרו בשנת 1942. כיום נחשבים אופנועי BSA כפריטי אספנות קלאסיים.
נורמן רידוס

ביוגרפיה

רידוס נולד בהוליווד שבפלורידה וגדל בלוס אנג'לס, בנם של מריאן ואיירה נורמן רידוס. לפני שפנה למשחק עבד רידוס בחנות חברת אופנועים הרלי-דייווידסון בקליפורניה וכמו כן גם כדוגמן, צייר, צלם ואמן וידאו במספר מקומות בעולם בהם התגורר. רידוס הציג גלריות אמנות של עבודותיו בניו יורק ובגרמניה.

קריירת משחק

רידוס החל את דרכו כשחקן משני בשנת 1997 בסרטו של גיירמו דל טורו "מימיק" וראשי בקומדיה "שש דרכים ליום ראשון". הוא פרץ לתודעה בשנת 1999 בתפקיד המתנקש האירי מרפי מקמנוס בסרט הפשע של טרוי דופי "הקדושים מבוסטון" שהפך עם השנים לסרט פולחן.
בשנת 2000 שיחק בהפקתו של ג'ואל שומאכר "משחק השמועות" בתפקיד הסטודנט הצעיר טרוויס. בשנת 2002 הופיע רידוס בסרט הערפדים "בלייד 2" בתור סקאד, צעיר מסומם המשמש כעוזרו של בלייד (ווסלי סנייפס) בסרט .
ב-2007 שיחק רידוס בסרטו של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר" בתפקיד הבלש נורמן ריילי. בשנת 2009 חזר רידוס לתפקיד מרפי מקמנוס בסרט "הקדושים מבוסטון 2".
בשנת 2010 זכה רידוס בתפקיד דאריל דיקסון בסדרת האימה "המתים המהלכים", רידוס זכה בתפקיד לאחר שנבחן דווקא לדמות של אחיו בסדרה מרל דיקסון. לאחר שלוש עונות רידוס הוא מכוכבי הסדרה ואחת מהדמויות האהובות ביותר, הוא הועמד לפרס סאטורן על תפקידו בשנת 2012. בנוסף הופיע רידוס גם בדרמה ההיסטורית של רוברט רדפורד "הקונספירטור" בתפקיד הרוצח לואיס פאוול המורשע בניסיון רצח הפוליטיקאי ויליאם סיוארד. ובאותה שנה שיחק במותחן העצמאי "מסקדה" לצד קלאן לוץ.

חיים אישיים

לרידוס ילד אחד, מינגוס לוסיאן רידוס, ממערכת יחסים שניהל עם דוגמנית העל הדנית הלנה כריסטנסן בין השנים 1998 ל-2003. כיום נמצא בזוגיות עם השחקנית דיאן קרוגר ולהם בן אחד שנולד בנובמבר 2018.
פלוסנבירג

אחרי מלחמת העולם השנייה

מאז 1946 הלך המחנה והוכשר בהדרגה לשמש כאתר הנצחה. בחלק מן השטח נבנו שיכונים. חלקים אחרים מהמחנה שימשו לתעשייה. 
בחודש יוני 2006 הוכרז המחנה כולו, ובפרט המבנים מתקופת הרייך השלישי והמחצבה, כאתר הנצחה.
נחום ויינשטיין

נחום ויינשטיין (1876, תרל"ו, ירושלים – 15 באפריל 1956, ד' באייר תשט"ז, תל אביב), ממייסדי תל אביב. שוחט ובודק, והמוהל הראשון של תל אביב. 
במשך ארבעים וחמש שנות פעילותו כמוהל, מל ויינשטיין כעשרים ושבעה אלף מילדי יפו ותל אביב. הוא ניהל רישום מדויק של כל הילדים שמל, והשלטונות הבריטיים הסתמכו על רישומים אלו והוציא דרכונים על סמך תעודות שנחתמו על ידו.

סיפור חייו

ויינשטיין נולד בעיר העתיקה בירושלים בשנת 1876. בגיל חמש עבר עם המשפחה מירושלים ליפו, ואביו אליהו היה לשוחט האשכנזי הראשון של יפו, תפקיד שמילא במשך 60 השנה הבאות.
למד תורה מפי מלמדים פרטיים שהובאו ליפו מירושלים. בגיל 12 נשלח לפתח תקווה ללמוד תורה אצל הרב ישראל צבי הכהן ולאחר מכן חזר ליפו ולמד בכתה הגבוהה של בית הספר שערי תורה. בהיותו בן 17 נישא לאטיל ביילה בת יהודה לייב ופייגא שפירא מחברון.
ויינשטיין למד מאביו את מלאכת השחיטה, וממאיר המבורגר, המוהל הראשון ביפו – את מלאכת המילה.
בשנת 1895 הוזמן ויינשטיין על ידי חברת יק"א לעבוד במושבה יהודית שהוקמה על ידה בקפריסין בשם מרגוע-ציפלינג, שם חיו אז כעשרים משפחות יהודיות שבאו מאנגליה ללמוד התיישבות מטעם החברה אהבת ציון. במשך הזמן חזרו רובן לאנגליה ואחרי שלוש וחצי שנים עזב ויינשטיין את קפריסין וחזר ליפו.
בשנת 1899 נתמנה למשגיח בשערי תורה בנווה שלום שהיה בית הספר העיקרי של יהודי יפו. ובמקביל עבד כשוחט, בתור המוהל היחידי ביפו, כאחראי על סידורי חופה וקידושין, וכמשגיח על העירוב של השכונות. עם הקמת אחוזת בית בשנת 1909 הצטרף אליה ויינשטיין כאחד מ-66 משפחות המייסדים, יחד עם אביו אליהו וינשטיין, אחיו המורה ישראל ויינשטיין ואחותו שושנה רייזל רסקין ומשפחתה. הם בנו את בתיהם ב"אחוזת ויינשטיין" ברחוב לילינבלום 20-18.
בשנת 1917, בעת גירוש היהודים מתל אביב ויפו, הורשה ויינשטיין להישאר כדי לשרת את בעלי המלאכה היהודים שנשארו אף הם לשם עבודתם עבור הצבא העות'מאני.
ויינשטיין נפטר בביתו בשנת 1956 בהיותו בן שמונים, ונקבר בבית הקברות בנחלת יצחק. משפחתו מנתה תשעה בנים ובנות.
חתנו של ויינשטיין, יהושע שקול (נפטר בכ"ז חשוון תשנ"א), המשיך את דרכו והיה מן המוהלים המפורסמים בירושלים. בעקבותיו הלך בנו מאיר עמנואל שקול, נכדו של ויינשטיין, שהוא כיום מוותיקי המוהלים בבני ברק.
הנס יואכים שפס

ביוגרפיה

הנס-יואכים שפס נולד וגדל בברלין, גרמניה. 
כשהיה סטודנט למדעי המדינה בשנות השלושים הקים את Der deutsche Vortrupp Gefolgschaft deutscher Juden (חיל החלוץ היהודי של היהודים הגרמנים). בשיאו היו בארגון 150 משתתפים. מטרת הארגון הייתה להיות תנועה פוליטית המייצגת את היהודים בעלי זיקה לתרבות הגרמנית אך תוך שמירה על ציביון דתי.
הארגון התנגד לציונות ולליברליזם. אנשי הארגון לא האמינו שגרמניה תלך בדרכי הנאציזם אלא תפעל לשילוב של היהודים בחברה. בשנת 1935 סגר הגסטפו את הארגון.
בשנת 1938, כשבעה שבועות לאחר ליל הבדולח, ברח שפס לשוודיה. הוריו נשלחו לטרזיינשטט ב-4 ביוני 1942. אביו נפטר כשישה חודשים לאחר מכן במחנה, ואמו נרצחה באושוויץ. הוא חזר לגרמניה בסתיו 1946.
לאחר המלחמה קרא להקמת משטר מלוכני בגרמניה.
שפס נפטר ב-8 ביולי 1980, בארלנגן, גרמניה.

הגותו

שפס האמין בשילוב היהודים בחברה הגרמנית בעוד הם שומרים על זהות יהודית. הוא חשב שהיהודים הם חלק מהחברה הגרמנית ומתאפיינים רק בדתם. הוא הגדיר עצמו כיהודי פרוסי שמרן. הוא התנגד לציונות בטענה שהיא ביטוי להתבוללות, שכן הציונות אמרה שעל היהודים להיות ככל העמים. 
בשנת 1951, לאחר מלחמת העולם השנייה, יזם והכין תוכנית מפורטת לחידוש השלטון המלוכני בפרוסיה. תוכנית זו זכתה לסיקור נרחב אך לא התממשה.
יחסו להומוסקסואליות היה ייחודי. הוא סבר שההקשר המקראי בו נאמר האיסור הוא רק לגבי פולחן אלילי של משכב זכור ולא אקט מיני רגיל. לכן טען שאין כל בעיה בהומוסקסואליות ואף היה מהתומכים הנלהבים לביטול החוק האוסר על הומוסקסואליות בגרמניה.
לי צ'ונג-יונג

קריירת מועדונים

לי התחיל את הקריירה שלו בליגת התיכונים במדי תיכון דובונג מידל. בשנת 2003 הצטרף לסיאול כחלק מפרויקט לקידום צעירים. בשנת 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון. בשנת 2007 מונה שנול גינס לאימון סיאול, ותחתיו הפך לי לשחקן הרכב. את העונה הוא סיים עם 15 הופעות ו-3 שערים. ב-7 במרץ 2009 הבקיע שלושער במשחק הליגה נגד צ'ונאם.
ב-14 באוגוסט 2009 חתם צ'ונג-יונג בבולטון וונדררס מהפרמייר ליג תמורת 2.2 מיליון פאונד.  למחרת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לסנדרלנד. ב-26 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד בירמינגהאם סיטי. בסיום העונה נבחר לכדורגלן העונה של בולטון. ב-25 בנובמבר 2010 חתם על חוזה עד שנת 2013. ב-30 ביולי 2011 שבר את רגלו, והערכה הראשונית הייתה שסיים את העונה. אולם, בסוף אפריל 2012 חזר לאימונים וב-6 במאי 2012 חזר לשחק לראשונה מאז הפציעה.
ב-2 בפברואר 2015 חזר צ'ונג-יונג לפרמייר ליג, וחתם בקריסטל פאלאס לשלוש עונות וחצי.
בספטמבר 2018 עזב את אנגליה, וחתם בבוכום מהבונדסליגה השנייה.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, שיחק צ'ונג-יונג בנבחרות הצעירות של קוריאה הדרומית, והשתתף עם הנבחרת הצעירה באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ב-31 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 2-2 נגד ירדן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. במשחק הגומלין שנערך ב-5 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו הנבחרת.
במונדיאל 2010 הבקיע שתי שערים נגד ארגנטינה ואורוגוואי בהתאמה. אתר ספורטס אילוסטרייטד בחר בו כאחד מעשרת כוכבי המונדיאל.
אסיר השמים

תקציר העלילה

ברצלונה 1957. גיבורי הספר הם מיודענו מצלה של הרוח שהתבגרו בכמה שנים. דניאל סמפרה נשוי לביאה (ביאטריס) אגילאר, ולהם ילד בן שנה בשם 'חוליאן'. הוא חי מעל חנות הספרים המשפחתית 'סמפרה ובניו', בבית שבו התגורר בעבר דון אנקלטו, בשכנות לאביו הקשיש (סמפרה האב). אף על פי שעסקי הספרים מצויים בשפל 'פרמין רומרו דה טורס' עדיין עובד בחנות הספרים וממשיך למכור ספרים נדירים תוך העלאת חיוך על פניהם של הלקוחות.
באחד הימים בעיצומן של ההכנות לקראת חג המולד נכנס לחנות הספרים איש מוזר גידם יד ומבקש לרכוש עותק נדיר ויקר של הספר 'הרוזן ממונטה כריסטו' המוצג בתיבת תצוגה מאחורי הדלפק, הוא משלם בנדיבות וכותב הקדשה על עמוד השער "לפרמין רומרו דה טורס, אשר חזר מעולם המתים ומחזיק במפתח לעתיד. 13", ומותיר את הספר כמתנה לפרמין. פרמין שחוזר לחנות נחרד למראה ההקדשה ומבקש מדניאל שלא לספר על כך לאיש.
דניאל חושד שאשתו מתראה עם ארוסה לשעבר הקצין בדימוס 'פאבלו' ומתייעץ עם פרמין. פרמין מגולל בפני דניאל את קורות חייו, שהייתו בכלא במשך 20 שנה יחד עם הסופר דוויד מרטין (המוכר מן הספר משחקו של המלאך) ועם הזר המסתורי שכתב את ההקדשה, בריחתו מהכלא בהתחזות למת בהשראת סצנה מהספר 'הרוזן ממונטה כריסטו' וגניבת מפתח מסתורי מהזר שהיה חברו לתא הכלא.
ברנרדה מגלה שפרמין מתחמק מלגשת לכנסייה ולהתקדם בתהליך הנישואין, לדניאל הוא מסביר שאינו יכול להינשא כיוון שהוא נושא שם בדוי, ובעל השם נחשב כמת כבר עשרים שנה. בלא ידיעתו פועלים ידידיו לשוות לו זהות חדשה.
חוה פנחס-כהן

קורות חיים

פנחס-כהן נולדה ביפו למשפחה קומוניסטית ממוצא בולגרי. כשהייתה בת 8 התייתמה מאביה, ועברה לגור ברמת אביב שם למדה בבית הספר התיכון אליאנס. בצבא שירתה כמורה-חיילת ולאחר שירותה החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה תואר ראשון בתולדות האמנות ותואר שני בספרות עברית. לאחר מכן למדה הוראה במכון כרם.
לאחר לימודיה נישאה ליוסי, נולדו להם ארבע בנות, ויחד הם עברו לענתות בה התגוררו 4 שנים. לאחר מכן יצאה לשליחות בארצות הברית למשך שנתיים, ועם שובה לארץ השתקעה ברחובות.
בשנת 1995 נפטר בעלה, ולאחר מכן חזרה פנחס-כהן לירושלים, שם למדה בבית מדרש אלול, בית מדרש "בבלי ירושלמי" ובמכון הרטמן.
משנת 1989 עורכת פנחס-כהן את כתב העת לתרבות יהודית "דימוי". וכן היא מלמדת ספרות והבעה בכתב בבתי ספר ומכללות ומרצה באוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פנחס-כהן זכתה בפרס ביכורים ע"ש ירוחם לוריא מטעם הוצאת עם עובד עבור ספרה "הצבע בעיקר". זכתה בפרס היצירה לסופרים ומשוררים (1995), בפרס אקו"ם לשירה (1998) עבור ספר השירה "על נהר ושכחה", בפרס קוגל לשירה מטעם עיריית חולון ל"שירי אורפאה" (2000), בפרס אלתרמן לשירה (2002) על "משיח". פנחס כהן היא זוכת פרס רמת גן לספרות בתחום שירה לשנת 2013 על קובץ שיריה "אחי, הצימאון".
ב-2005, השתתפה פנחס-כהן במיצב אמנותי יחד עם האמנית חוה ראוכר - "נערות לוח שנה ושירי שרמוטה". במיצב, הוצגו על הקירות החיצוניים של בית האמנים בתל אביב הדפסים דיגיטליים ענקיים של ראוכר מסדרת "נערות לוח שנה" (ציורי נשים מבוגרות בלבוש חלקי בתנוחות של פיתוי, המעלים את השיח על מוסכמות של דימויי גוף אידיאלים, על הפולחן שנוצר מסביב למוסכמות אלו ועל הנידוי של מראה הגוף הלא קנוני, ובמיוחד הגוף המזדקן), לצד שירים של פנחס-כהן בנושא השרמוטה מתוך מחזור "שירי יפו" מהספר שלה, "הגנן הכלבתא והשרמוטה". עיריית תל אביב ביקשה להוריד את המיצב בטרם מועד, בגלל "תוכן בעייתי למקום". בעקבות הבקשה, פנו האמניות במכתב גלוי לראש העיר, שפורסם באתר מארב אפריל 2005. במאי 2006 הציגה ראוכר תערוכה בנושא זה בבית האמנים בתל אביב.
בשנת 2009 יצא קובץ משיריה בשפה ההולנדית בהוצאת אמפורה באמסטרדם. במהלך השנים רבים משיריה תורגמו לאנתולוגיות שונות באנגלית, ספרדית, הונגרית, צרפתית, סרבית-קרואטית וסינית.
כיום משמשת פנחס-כהן כיוזמת ומנהלת אומנותית של "כנס כיסופים" - כנס סופרים ומשוררים יהודיים בירושלים, וכחברת המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
סילוק (משפט עברי)

סילוק הוא מונח במשפט העברי שמשמעותו מעין מעשה קנייני המביא לביטול בעלות ותביעה משפטית. מעשי קניין בסוגה זו הם: הפקר, ייאוש, ומחילה.

מהות הקניין

קניין הסילוק נעשה על ידי כך שהאדם העתיד לקבל נכסים כל שהם, מסלק את עצמו מלזכות בחפץ. אחת מהדוגמאות הנפוצות הוא בעל הכותב לאשתו בעודה ארוסה, שלא יזכה בנכסי מלוג שלה ומפירותיהם הזכאים לו על פי תקנת חכמים.
הרשב"א מבהיר, כי יורש אינו יכול לסלק את עצמו מדיני הירושה, שכן הסילוק תקף רק אם הוא התבצע עוד לפני שהקונה זכה בכח לזכות בנכסים, אבל במקרה של היורש, זכותו של היורש בכוח כבר תקפה משעה שנולד, והירושה בפועל היא מכוח זכות הירושה שלו.

סילוק מדבר שלא בעולם

לפי שיטת הרמב"ן, יכול אדם לסלק את עצמו גם מנכסים הנחשבים כ"דברים שלא באו לעולם" מכיוון שהאשה עדיין לא זכתה בהם, ולכן בעל יכול לסלק את עצמו מנכסי אשתו, גם מנכסים שעדיין לא נפלו לרשותה. הוא  מביא את דברי הירושלמי המסתפק בדבר, ואת דבריו של רבי זעירא המשיב כי "ויש אדם מתנה על דבר שאינו ברשותו". לפי הסבר הרמב"ן, ניתן לסלק את עצמו מדבר שלא בעולם, אלא שלפי שיטת רבי זעירא, לאדם יש כח זכייה הנקרא "ידו כידה" המזכה אותו גם בנכסים שעדיין לא באו לרשותו, ולכן אין הוא יכול לסלק את עצמו. לעומת זאת, הרשב"א סבור שמשמעות דברי הירושלמי היא שאין אדם יכול לסלק את עצמו מדבר שלא בא לעולם.

מהות הסילוק

רבי אלחנן וסרמן חוקר, האם הסילוק הוא מהכוח הנותן לו לאדם זכות לקנות, או מהנכסים עצמם. לפי זה הוא מסביר, שהרמב"ן והרשב"א הסבורים שיורש אינו יכול לסלק את עצמו מנכסים כיון שכבר יש לו את כוח הזכייה, סבורים כצד הראשון, אבל הרמב"ם נותן טעם אחר, ומסביר שנאמר ביורש "חוקת משפט" האומר כי לא ניתן לסלק את עצמו מדין זה, ומכאן שהרמב"ם סובר כצד השני, שהסילוק הוא מהנכסים.

סילוק מחלק מהנכסים

הרמב"ם פוסק כי ניתן לסלק את עצמו מחלק מהנכסים, ומכאן מוכיח הרב וסרמן, שהסילוק הוא מהנכסים עצמם, ולא מדין ה"נכסי מלוג" של הבעל, שלו היה הדבר סילוק מכח הבעל, לא היה יכול לסלק את עצמו לחצאין.

סילוק בעודה ארוסה או בעודה נשואה

בכך הוא מסביר גם את ספקו של הירושלמי, המסתפק האם אדם יכול לסלק את עצמו מנכסים שיקבל לאחר הנישואין. אם הירושלמי הוא על נידון של אשה ארוסה, יש להוכיח מדבריו שהסילוק הוא מהנכסים עצמם, שלו היה הסילוק מדיני הבעל, לא שייך לומר שהיא תחול רק על נכסים שבאו לעולם. ואם הספק בירושלמי מדובר לאחר הנישואין, יש לומר שבזה עצמו הסתפק הירושלמי, האם הסילוק הוא מהנכסים עצמם או מדיני הבעל.
ז'אן לואי גז דה בלזאק

חייו

ז'אן לואי גז היה בנו של ראש העיר אנגולם, בירת מחוז שאראנט שבדרום מערב צרפת, וירש מאביו את תואר האצולה "דה בלזאק". למד בבית הספר של מסדר הישועים, והחל ב-1612 באוניברסיטה של ליידן שבהולנד. ב-1621 הגיע לרומא כנציג של הקרדינל דה לה ואלט. ב-1623 הגיע לפריז והתפרסם בשל מכתביו למכריו ולאנשי חצר המלכות הצרפתי. הקרדינל רישלייה הבחין בכישרונותיו ומינה אותו לכותב דברי הימים של המלך לואי השלושה עשר. ב-1624 יצא לאור הכרך הראשון של מכתביו שזכה להצלחה רבה, והוא הפך לאחד מחשובי המשתתפים בחוג הספרותי של קתרין דה ראמבוייה בפריז.
החל ב-1627 הותקף בטענה שהעתיק מכתבי חכמי העולם העתיק ומכתביהם של סופרים אחרים. בתגובה, מאס בחיים הספרותיים של פריז ופרש לטירה המשפחתית שבמחוז מולדתו שבה המשיך בעבודתו הספרותית. ב-1631 פרסם את ספרו "הנסיך" שבו הוא מלמד סנגוריה על המלך לואי השלושה עשר ועל הקרדינל רישלייה. ב-1634 הוזמן להצטרף לאקדמיה הצרפתית שבה היה אחד החברים הראשונים, אם כי המשיך להתגורר בטירתו, וכנראה לא השתתף בישיבותיה. ב-1636 הופיעה המהדורה השנייה של מכתביו. הוא המשיך לכתוב מסות ומאמרים ובהם ביקורת ספרותית, בין היתר על ספר "המסות" של מישל דה מונטיין. הוא כתב גם את "סוקרטס הנוצרי" שהיא מסה על תורת המוסר הדתי.
בשנותיו האחרונות חילק את כספו למטרות צדקה, ולפני מותו פרש למנזר בעיר אנגולם שבו נפטר ב-1654.
מכתביו של ז'אן לואי גז דה בלזאק, ששלט גם בשפות האיטלקית והספרדית, נועדו בעיקר כדי להשפיע על המשתתפים בחוגים הספרותיים לטהר את הלשון הצרפתית. מכתבים אלה מצטיינים בסגנון מדויק ובהיר, ומשום כך הוא נחשב למתכן הפרוזה בלשון הצרפתית, כשם שפרנסואה דה מאלרב נחשב למתכן השירה הצרפתית.