google/wiki40b huggingface dataset:
פליקס אדרקה

פליקס אדרקה (ברומנית: Felix Aderca‏; 13 במרץ 1891 - 12 בדצמבר 1962), הוא שם העט של הסופר והמשורר הרומני היהודי שנולד בשם זליקו פרוים אדרקו (Zelicu Froim Adercu) ביישוב פוישט (Puieşti), במחוז וסלוי, ברומניה. פליקס אדרקה הוא גם אביו של הסופר מרצ'ל אדרקה (Marcel Aderca).
פליקס אדרקה סיים בית ספר יסודי בפוישט, למד בבית ספר תיכון בעיר קריובה, אך לא סיים. לאחר ניסיון להתיישב בפריז, שב לרומניה ב-1914 כדי לשרת בצבא. השתתף כחייל במלחמת העולם הראשונה, כולל במסע הצבאי של רומניה נגד "הונגריה הוסבייטית" בשנת 1919. קיבל בהמשך משרת פקיד במשרד העבודה. לקח חלק בחוג "המעופף" (Sburătorul) שהונהג על ידי אאוג'ן לובינסקו.
בימי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט היה בין היהודים שנעצרו ועונו. בנובמבר 1941 היה כלול בין הסופרים היהודים שמכירת ספריהם נאסרה והם הוכרזו בני ערובה.
קת'י מוריארטי

ביוגרפיה

מוריארטי נולדה ברובע הברונקס וגדלה בעיר יונקרס שבניו יורק, בתם של זוג מהגרים מאירלנד קתרין וג'ון מוריארטי.
את הופעת הבכורה שלה עשתה מוריארטי בדרמת האגרוף ההיסטורית של מרטין סקורסזה "השור הזועם" בתור ויקי למוטה אשתו של אלוף העולם באגרוף במשקל בינוני ג'ייק למוטה (רוברט דה נירו) המנהלת מערכת יחסים גם עם אחיו ומאמנו ג'ויי (ג'ו פשי).
על הופעתה קיבלה שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה והכוכבת החדשה הטובה ביותר ומועמדות פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
לאחר עשר שנות דשדוש השתתפה בקומדייה המשטרתית "שוטר בגן ילדים" בתור ג'יליאן אמו של הילד סילבסטר הלומד בגן הילדים.
בהמשך שנות ה-90 הופיעה בקומדיה "בועות של אהבה" בתור מונטנה מורהאד, בדרמה התקופתית "ממבו קינג" על התרבות הלטינית בארצות הברית שם גילמה את לאנה לייק חברתו של סזאר (אנטוניו בנדרס), בפנטזיה בהפקתו של סטיבן ספילברג "קספר" בתור קריגן קריטנדן יורשת האחוזה בה משוטטת הרוח קספר, בדרמה קופלנד בתור רוז דונלאן ובקומדיה "יחידה במינה" בתור מרי בראון המייסדת הנוקשה של המחנה החנוכי ל"תיקון" נטיות לסביות והומוסקסואליות.
ב-2002 הופיעה בקומדיית הפשע "בואו נדבר על זה פעם שנייה" בתור אשת המאפיה פאטי לופרסטי וב-2010 שיחקה בקומדיית הפעולה "אקסית במצור" בתור איירין.
נישואיה הראשונים של מוריארטי היו לקארמי ד'אנה ונמשכו כשמונה שנים.
ב-1999 נישאה לג'וזף ג'נטילה, לזוג שלושה ילדים משותפים.
בשנת 2010 הייתה מוריארטי מעורבת בתאונת פגע וברח בניו יורק, על פי דיווח משטרתי עדת ראייה ראתה את מוריארטי נוהגת במכונית קרייזלר מתנגשת באוטו מסוג וולוו ובורחת מהזירה.
שוטרים שאיתרו אותה עקבו אחרי מוריארטי עד לביתה וראו את הפגיעה בחלקו הקידמי של רכבה, מוריארטי עצמה שללה כל קשר לתאונה.
London Review of Books

London Review of Books (בקיצור: LRB) הוא כתב עת בריטי של מסות ספרותיות המתפרסם מדי שבועיים.

היסטוריה

LRB נוסד ב-1979

כשפרסומו של The Times Literary Supplement הופסק עקב סגירתו של הטיימס למשך שנה.
העורכים המייסדים הם קרל מילר, פרופסור לאנגלית מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון; מארי-קיי וילמר, לשעבר עורכת ב-The Times Literary Supplement; וסוזנה קלאפ. במרוצת שישת החודשים הראשונים לפרסומו הוא הופיע בתוך The New York Review of Books.

במאי 1980, ‏London Review of Books נהפך לפרסום עצמאי. אלן בנט, אחד הכותבים הבולטים בו, תיאר אותו כ"רדיקלי באופן עקבי".
בשונה מה-The Times Literary Supplement ‏(TLS), רוב המאמרים המתפרסמים ב-LRB (ממוצע של 15 לגיליון) הם מסות ארוכות. חלק מהמאמרים בכל גיליון אינם מתבססים על ספרים, בעוד שישנם מאמרים קצרים הדנים בסרטים ובתערוכות. מערכת המגזין יושבת בבלומסברי, לונדון.
מארי-קיי וילמרס התמנתה לעורכת ב-1992. התפוצה הממוצעת לגיליון ב-2016 הייתה 70,468.
ב-2010 ה-London Review of Books היה שקוע בחובות של 27 מיליון פאונד לקרן הנאמנות של משפחת וילמרס, על אף שלקרן לא הייתה כל כוונה לבקש מהלווה את החזר ההלוואה.
ב-2011, פאנקאיי מישרה  מתח ביקורת על ספרו של ניל פרגוסון "ציוויליזציה: המערב וכל השאר"; פרגוסון איים עליו בתביעת דיבה.
חנות הספרים של London Review of Books נפתחה בבלומסברי במאי 2003 ובית הקפה הסמוך אליה נפתח בנובמבר 2007. חנות הספרים מהווה מקום להרצאות ודיונים ספרותיים.
קסניה סולו

ביוגרפיה

סולו נולדה בריגה, והיגרה עם משפחתה לטורונטו בגיל חמש, היא למדה בלט עד גיל ארבע עשרה עד שנפצעה מה שאילץ אותה להפסיק.
ב-2000 הופיעה בפרק בסדרה "ארץ: הקונפליקט האחרון".
בין השנים 2004–2008 שיחקה בסדרת הנעורים "renegadepress.com" מה שזיכה אותה פעמיים בפרס גמיני מטעם האקדמיה הקנדית לקולנוע וטלוויזיה.
בין השנים 2010–2011 גילמה את דמותה של נטשה בסדרה "חיים בלתי צפויים", ושיחקה בתפקיד זוטר בסרט "ברבור שחור".
סולו הופיעה גם בתפקידי אורח בסדרות "ניקיטה" ו"נעדרים".
ב-2012 שיחקה בסרט "המפעל" לצד ג'ון קיוזאק.
ב-2015 הצטרפה לקאסט הסדרה "המרגלים של וושינגטון" ושיחקה גם בשלושה פרקים של "אורפן בלאק".
בשנת 2016 שיחק במותחן הפסיכולוגי "לכודה" לצידה של ג'נט מקארדי.
בשנת 2017 שיחקה לצד מריה בלו בסרט "בחיפוש אחר פליני", על פי תסריט של ננסי קארטרייט.
חיים צדיקוב

חיים צדיקוב (12 בדצמבר 1893 – 30 באוקטובר 1968) היה איש העלייה השנייה, ממייסדי דגניה א' וממקימי הקבוצה היפואית, פעיל ציוני במצרים.

ביוגרפיה

נולד בשנת 1893 בעיירה פושלאט , במחוז פוניבז' שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (ב"תחום המושב" היהודי, באזור ליטא), בנם של עדה לבית סגל והמגיד הציוני שלום בצלאל צדיקוב ("המגיד צדיקוב"). בצעירותו קיבל חינוך דתי, ולאחר מכן למד בגימנסיה בשאוול. בבחרותו היה חבר ב"צעירי ציון" ולאחר מכן ב"הסתדרות צ. ס." ( ציונים סוציאליסטים).
בשנת 1906 עלה עם הוריו ואחיו לארץ ישראל. במשך כשנה עבד בקבוצת "אחוה" בביירות. בשנת 1909 נמנה עם מייסדי דגניה א'. בשנת 1915 היה בין מייסדי "הקבוצה היפואית" בתל אביב. נישא לחברת דגניה א' סוניה (שרה דינה) מיכלסון, שעלתה לארץ ישראל כחלוצה בשנת 1912 עם "קבוצת טרומפלדור".
התגורר בדגניה במשך עשור, עד שנת 1919. לאחר שחלה במלריה נאלץ לנסוע למצרים לצורכי ריפוי. שם נולד בשנת 1925 בנו היחיד, בצלאל. במשך מספר שנים היה מורה לעברית במצרים. בשנת 1927 ייסד יחד עם אליעזר יפה ואברהם האפט את סניף תנובה בקהיר. שימש נציגן של חברות ארצישראליות גדולות, ובהן הכשרת הישוב ורסקו, לצורך שיווק קרקעות בארץ ישראל ליהודי מצרים. בשנת 1927 היה ממייסדי המועדון העברי בקהיר ועמד בראשו. כמו כן היה פעיל בארגונים יהודיים וציוניים שונים, ובהם קרן היסוד, הקרן הקיימת ובני ברית.
בראשית שנת 1940 נפטרה אשתו, שסבלה ממחלת לב בשבע השנים האחרונות לחייה. בת 43 במותה.
בתקופת מלחמת השחרור היה בין היהודים הרבים שנאסרו במצרים בחשד לציונות. לאחר הקמת המדינה שוחרר וחזר לארץ.
נפטר בשנת 1968, בשנה ה-75 לחייו. נקבר בבית העלמין בסביון.
אחותו רבקה הייתה נשואה לנתן שיפריס, ממתיישבי עין גנים וממייסדי "הפועל הצעיר".
בנו בצלאל אמיר היה קצין חינוך ראשי בצה"ל, בדרגת תת-אלוף.
נשיאת מטרייה בשבת

הדיון בספרות השו"ת

הדיון בנושא פתיחת המטרייה בשבת החל לראשונה להופיע בספרות השו"ת במאה ה־18 על ידי רבי דוד חיים פארדו בוונציה. עיקר הדיון התקיים מימיו של פארדו ועד לפוסקים במאה העשרים. דעות הפוסקים נחלקות לרוב בין היתר ואיסור הנשיאה בשבת, אך עם זאת ישנן פסיקות בהן יש הבחנה בין פתיחת המטרייה בשבת ובין נשיאת מטרייה שנפתחה בערב שבת.

דוד פארדו

רבי דוד פארדו היה הראשון לעסוק בסוגיית נשיאת המטרייה. בספר השו"ת מכתם לדוד אסר לפתוח מטרייה בשבת ולשאת אותה כדי להגן מפני הגשמים, מפני שהעושה כן הוא כעושה אוהל ארעי. ר' פארדו קיבל את סברת הרי"ף שהאיסור מקורו בתורה, ולכן הדגיש שיש לאסור זאת ביתר שאת. טענה נוספת המחזקת את השקפתו הביא מתוך פסיקתו של הרמב"ם בה קבע שאסור לחבוש בשבת כובע ששוליו קשים ורחבים טפח אחד או יותר, והעושה כן כאילו עשה אוהל ארעי בשבת.

יחזקאל לנדא

הרב יחזקאל לנדא, מגדול פוסקי ההלכה במאה ה־18 כתב בספרו הנודע ביהודה, שיש לאסור פתיחת מטרייה בשבת מפאת עשיית אוהל ארעי. הוא גם התייחס לנשיאת מטרייה שהייתה פתוחה עוד מערב שבת. לנדא קבע שלכאורה יש מקום לומר שאף על פי שאדם הנושא אותה בשבת לא נחשב כמי שעושה אוהל בשבת, אך קיים יסוד שייראו בו כעושה אוהל בשבת ולכן אסר אפילו על נשיאת מטרייה שנפתחה ערב שבת בשל מראית העין, כדי שהרואה אדם כזה לא יחשוד שפתח אותה ביום השבת עצמו.
הרב לנדא, שהיה רבה של העיר פראג, סיים את דבריו בסיפור שהמחיש את הצורך שיש בנשיאת המטרייה ביום שבת וביכולת לאכוף איסור שכזה: "וכאשר הובאה מטריה זו למדינתינו, התחילו אנשים רבים לנהוג להקל לעצמם לנושאה בשבת, ותיכף ומיד מחיתי על זה בכל תוקף, ודרשתי ברבים בבית הכנסת, והודעתי להם חומר האיסור שבדבר, כך שאני חושש לאיסור סקילה, לפי דעת הרי"ף הנ"ל, ומאז התחילו רוב העם להזהר בדבר".

עובדיה יוסף

הרב עובדיה יוסף עסק בשו"ת יחוה דעת בנשיאת המטרייה בשבת בצורה מעמיקה תוך אזכור של פוסקים רבים לפניו שהתייחסו לנושא. בסוף הדיון סיכם: "אסור לפתוח מטריה ולנושאה עליו בשבת להגן מפני הגשמים. ואפילו היתה פתוחה מערב שבת יש לאסור לנושאה עליו בשבת. ומכל שכן במקום שאין עירוב ברשות הרבים כדת, שבודאי שיש לאסור בהחלט נשיאת המטריה בשבת, לכל הדעות. והמזהיר והנזהר, ירבה שלומם כנהר." (יחוה דעת, סימן מג)

דעת החת"ם סופר להתיר

החת"ם סופר שפעל במרכז אירופה חלק על הנודע ביהודה וכתב שרוב האנשים במדינתו נוהגים להקל לשאת את המטרייה בשבת משום שאין זה אלא בניין לשעה. נראה שהוא גם חולק בכך על התלמוד הירושלמי שמציין שבניין לשעה דינו בניין.
בשל היותו של החת"ם סופר הפוסק המרכזי שהתיר נשיאת מטרייה בשבת, פוסקים מאוחרים ממנו שהתירו את הנשיאה נסמכו על דבריו. לעומתם, מי שרצו לאסור הביאו את דבריו כתמצית הסיבות להיתר וחלקו עליהם. כך רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק שנסמך גם הוא על דברי התלמוד הירושלמי, ציין שאין הוא רואה סתירה בינו ובין הכתוב בתלמוד הבבלי. בנוסף, כתב רבי מאיר שמחה מדווינסק שכבר פשט איסור נשיאת המטרייה במדינתו והעושה כן נחשב לפורץ גדר, ולכן אין להקל בזה.
עקרב הודי אדום

ארס

עקרב זה הוא אחד מהקטלניים שבעקרבים והוא גורם לתמותה של 8-40% מהנעקצים ממנו, כשמרבית ההרוגים הם ילדים או מבוגרים.
הארס פועל לקרישת דם מהירה, גורם להזעה, נפיחות, כאבים מקומיים, בחילות והקאות, כיחלון, הלם, נשימה איטית, עילפון וללחץ דם גבוה מהרגיל. הוא יכול לגרום לקצב לב גבוה או איטי מדי ואם הוא מגיע לריאות הוא גורם לבצקת ריאות, מה שיכול להסתיים במוות. נוגדן לארס לא תמיד יהיה יעיל אך התרופה מסוג פרזוסין (prazosin) יכולה להוריד את הסיכוי למוות ל-4%. הנוגדן יכול גם לגרום לבעיות נוספות לאנשים עם אנפילקסיס.
אדם שנעקץ צריך להפעיל כמה שפחות את הגוף ולהשתדל להירגע כדי שלא יעביר ארס למחזור הדם והנשימה, הדבר המסוכן ביותר.
הארס של העקרב משמש גם לצרכים רפואיים, בהם מינון דליל של הארס יכול לתרום לחולי סרטן ולשיכוך כאבים.
טסקלוסה

היסטוריה

במקום שבו נמצאת העיר ישבו מספר שבטים אינדיאנים, אך הם גורשו על ידי הממשל בחוק הגירוש האינדיאני (Indian Removal Act) לצדו המערבי של נהר מיסיסיפי בשנות ה-30 של המאה ה-19.
ב-1814 נחתם חוזה פורט ג'קסון עם האינדיאנים המקומיים, בו הותרה התיישבות של אמריקאים ממוצא אירופאי. כעבור זמן קצר הוקמה קבוצת בקתות באזור והמיישבים החליטו לקרוא לקהילה החדשה על שמו של הצ'יף המקומי בן המאה ה-16 טסקלוסה (Tuskaloosa). ב-13 בדצמבר 1819, יום לפני שאלבמה הפכה למדינה, טסקלוסה הוקמה באופן רשמי כעיירה.
ב-1826 טסקלוסה הפכה לבירת אלבמה, מה שתרם לגידול האוכלוסייה והכלכלה המקומית. ב-1846 התואר הועבר למונטגומרי ועקב כך האוכלוסייה התמעטה.
בשבועות האחרונים של מלחמת האזרחים האמריקנית כוחות של צבא האיחוד בזזו את העיר והחריבו חלקים ממנה, בהם אוניברסיטת אלבמה בעיר.
בסוף המאה ה-19 נבנו מספר סכרים בנהר בלאק ווריור על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית (United States Army Corps of Engineers). הדבר אפשר פתיחה של קו ישיר וזול לעיר הנמל מוביל בדרום אלבמה ובכך תרם לפיתוח הכרייה באזור. גדילתה של אוניברסיטת אלבמה והתפתחותם של מספר מוסדות לבריאות הנפש בעיר, תרמו לגדילה מתמידה בכלכלה המקומית במהלך המאה ה-20.
ב-27 באפריל 2011 הכה בעיר טורנדו שגרם למותם של 44 אנשים ועוד 20 אנשים בעיר ברמינגהאם.

כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת על שירותים ממשלתיים, תעשייה, כרייה ומסחר.

חינוך

בעיר שוכנת אוניברסיטת אלבמה שהוקמה ב-1831, והיא אחת האוניברסיטאות הגדולות והחשובות באלבמה.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה האזורי טסקלוסה, הנמצא במרחק של כ-6 קילומטרים צפון-מערבית למרכז העיר. תושבי העיר משתמשים גם בנמל התעופה הבינלאומי ברמינגהאם-שאטלוורת' הגדול יותר, הנמצא במרחק של 85 קילומטרים.
העיר נמצאת על המסלול של כביש בין-מדינתי 20, המקשר בין המדינות טקסס וקרוליינה הדרומית, וכביש בין-מדינתי 59, המקשר בין המדינות לואיזיאנה וג'ורג'יה.
ספר (מקצוע)

ספר הוא בעל מקצוע העוסק בטיפול ובעיצוב שיער. 
בית העסק של הספר נקרא מספרה.
בעבר הספרים הציעו מספר תספורות פשוטות בלבד, אולם כיום ישנם ספרים הנקראים מעצבי שיער המציעים מגוון תספורות תסרוקות ועיצובים ברוח האופנה, לעיתים נספח למספרתם השם "סלון", אך מילה זו מיוחסת יותר למקום המיועד לנשים.

היסטוריה

בעבר כלל מקצוע הספרות גם גילוח וטיפוח זקן ושפם.
כיום שירותים אלו נדירים ומצויים לעיתים במספרות בשכונות חרדיות העוסקות אף בסלסול פאות הגברים, ומספרות מיושנות בשווקים, בעקבות הפיתוחים בתחום בטיחות סכיני הגילוח הביתיים ושימוש עצמאי של הלקוחות. 
רוב הספרים המקצועיים מטפלים כיום רק בשיער הראש. 
גַּלָּבִים (ספרים העוסקים בגילוח) עסקו בעבר בין היתר בפעולות רפואיות כגון טיפולי שיניים שלרוב מוצו בעקירות, כמו כן הקזת דם ומילה היו חלק מקובל ובלתי נפרד מעבודת הגלב. אף כיום באזורים מסוימים במדינות העולם השלישי קיימים הגלבים.
פפה פיג

עלילה

הסדרה עוסקת בחזירונת קטנה בשם פפה, אשר גרה עם אחיה הקטן ג׳ורג׳ והוריה. היא אוהבת מאוד לשחק, להתחפש, לטייל, ולהתפלש בבוץ.
רישיון (מקצוע)

בישראל

חוק יסוד: חופש העיסוק קובע "כל אזרח או תושב של המדינה זכאי לעסוק בכל עיסוק, מקצוע או משלח יד", וסעיף נוסף בו ("פסקת ההגבלה") קובע את התנאים להסדרתו של עיסוק מסוים באופן המצריך רישיון: "אין פוגעים בחופש העיסוק אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש, או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו". בהתאם לכך, חובת הרישיון בעשרות מקצועות הוסדרה בחוקים מתאימים, כשמספר המקצועות הדורשים רישוי הלך וגדל עם השנים (מ-31 מקצועות ב-1948 ל-142 מקצועות ב-2018).
באחדים מהמקצועות הדורשים רישיון, רשימת בעלי הרישיון גלויה לציבור, כך שקל לברר האם אדם המציג עצמו כמורשה לעסוק במקצוע הוא אכן כזה. דוגמה לרשימה כזו היא פנקס הפסיכולוגים. במקרים אחרים ניתן לברר זאת עם בעל המקצוע עצמו, שיציג את התעודה המרשה לו לעסוק במקצועו.
הסדרת העיסוק במקצוע מלווה בכללי משמעת ובכללי אתיקה, שהפרתם עלולה להביא לשלילה, זמנית או קבועה, של הרישיון לעסוק במקצוע. ביוני 2017 אישרה הכנסת את חוק הקלה באמצעי משמעת המוטלים על בעלי מקצועות מוסדרים, התשע"ז-2017, המסדיר את אופן בקשת חנינה מנשיא המדינה, על ידי מי שרישיונו הותלה. החוק נכנס לתוקף ב-25 בספטמבר 2017.
לאה פריד

לאה פריד היא סופרת חרדית, מנחת הורים, יועצת, מייסדת ומנהלת "בית הסופר החרדי", עורכת סדנאות לכתיבה יוצרת. לאה פריד היא אחותה של הסופרת שרה קיסנר והן עבדו בשיתוף פעולה בהוצאת קלטות לילדים.

ביוגרפיה

לאה פריד היא מחלוצות הספרות החרדית.
בתחילת דרכה ועד היום היא כתבה בזרקור סיפורים קצרים וסיפורים בהמשכים. בהמשך כתבה גם בעיתונים חרדים אחרים כמו המודיע, בשעה טובה, משפחה. בין השנים 2009 ל-2014 ערכה את המוסף לנשים "לבית" של עיתון המבשר. ומינואר 2015 עורכת את עיתון הילדים החרדי זרקור.
בשנת 2011 יסדה יחד עם כמה סופרות חרדיות את איגוד הסופרים החרדי בשם "בית הסופר החרדי". האיגוד פועל להטבת תנאי הסופרים ובמקביל לקידום ופיתוח הספרות החרדית.
פריד מפורסמת גם בזכות קלטות לילדים אותן הוציאה יחד עם אחותה, הסופרת שרה קיסנר, וכן הופעות הומור לנשים שערכו יחד.
תיאטרון זיקית

תיאטרון רב תרבותי הגליל – זיקית הוא תיאטרון רב תרבותי ישראלי אשר מציג אמנות בין תחומית, בעיקר חזותית.

היסטוריה

תיאטרון זיקית נוסד בשנת 2003 על ידי פבלו אריאל, שמשמש גם כמנהלו האמנותי. תחילתו בשיתוף פעולה של אריאל עם המוזיקאי נאסים דקואר, שהוליד את ההצגה הראשונה "שכנים" בשנת 2003, בה השתתף גם המוזיקאי ווסים בשארה. עיקר עיסוקו האמנותי של התיאטרון הוא בסוגיות רלוונטיות מחיי היום יום והמציאות בישראל. מרבית ההצגות שעולות במסגרתו הן חזותיות, תוך שימוש מינימלי במלל. השפה החזותית המאפיינת את התיאטרון כוללת בובות, חפצים, תנועה ומחול, צלליות, מגזרות נייר, מוזיקה, תאורה וכדומה.
ההנחה העומדת בבסיס הרעיון מאחורי אמנות זו, היא כי הצגות תיאטרון צריך לא רק להבין, אלא גם ובעיקר להרגיש. מבחינה זו, שואף התיאטרון לכך שהצופים יהיו חלק מהצגה: על אף שבמשך ההצגה הם לכאורה פסיביים לחלוטין, המטרה היא שהקהל ימצא עצמו מעניק פרשנויות שונות משלו למופע שראה, וכמו כן ישלים את החלקים החסרים בו. התיאטרון פונה לקהל בינלאומי, והשימוש בשפה חזותית אוניברסלית יחד עם מיעוט השימוש במלל, מאפשרים לדוברי שפות שונות ליהנות מההצגה באותו אופן. במסגרת התיאטרון עולות הצגות למבוגרים ולילדים, וכמו כן מתקיימות בו סדנאות לקבוצות מגוונות בנושאי תנועה, הפעלת בובות, משחק, אימפרוביזציה ושימוש בחפצים.
משנת 2004 מופיע התיאטרון בפסטיבלים שונים בישראל. עם הפסטיבלים בהם לוקח תיאטרון זיקית חלק פעיל נמנים פסטיבל עכו, הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרוני בובות בירושלים ופסטיבל חיפה להצגות ילדים. מדי שנה אף יוצא התיאטרון לסיבובי הופעות בחו"ל בפסטיבלים ובאירועי תיאטרון שונים, בהם אפשר למנות את תיאטרון מארש בסן פרנסיסקו, בית האמנות בסינגפור, המרכז לאמנויות הבמה בכרונינגן, הולנד, פסטיבל בינלאומי לאומנויות בצ'יוואווה, מקסיקו, פסטיבל בינלאומי לתיאטרוני ילדים במינסק, בלרוס, ופסטיבלים נוספים באנגליה, בולגריה, סרביה, ספרד, אוסטריה, צ'כיה, טורקיה, ארגנטינה, פרגוואי, קולומביה והרפובליקה הדומיניקנית.
בשנת 2017 העלה התיאטרון את הפסטיבל הדו-לשוני הראשון לתיאטרון בובות, "בובות בצפון", בשיתוף עם תיאטרון חיפה. במסגרת הפסטיבל עלו שלוש הצגות ילדים בעברית ובערבית במטרה ליצור חוויה תרבותית משותפת.
התיאטרון שוכן באזור התעשייה תפן שבגליל המערבי.
רוברט קרפט

כתיבתו

קרפט עבד בשיתוף פעולה עם סטרווינסקי על שישה כרכים, הנושאים אופי פולמוסי ודידקטי: Conversations with Igor Stravinsky (N.Y., 1959); Memories and Commentaries (N.Y., 1960); Expositions and Developments (N.Y., 1962); Dialogues and a Diary (N.Y., 1963); Themes and Episodes (N.Y., 1967); Retrospections and Conclusions (N.Y., 1969) . קרפט, שלא ראה בעין יפה את ההתייחסות אליו כאל מקבילו המוזיקלי של ג'יימס בוזוול, הביוגרף של סמיואל ג'ונסון, טען בתוקף, שקשרי העבודה שלו עם סטרווינסקי היו דומים יותר לאלה שבין האחים אדמון דה גונקור וז'יל גונקור, פעולה ותגובה הדדית לנושא העולה לדיון, כשסטרווינסקי שולה מנבכי זכרונו סיפורים עתיקי יומין באנגלית הזהירה או בצרפתית השוטפת שלו, מתובלים בעלבונות שלוחי רסן כלפי עמיתים למקצוע בזירה האמריקאית, וקרפט מעשיר את החומר בתערובת משובחת של אזכורים ספרותיים, פסיכולוגיים, פיזיולוגיים וקולינריים, ליצירת דיאלוג רהוט וערוך כהלכה.

ניצוח

קרפט היה מנצח עטור פרסים, שניצח על רוב התזמורות החשובות בארצות הברית: הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת סנט לואיס ותזמורת מינסוטה. כן הופיע עם תזמורות בעולם הרחב, בקנדה, באירופה, רוסיה, יפן, קוריאה, מקסיקו, דרום אמריקה, אוסטרליה וניו זילנד. קרפט היה האמריקאי הראשון, שניצח על "וויצק" ועל "לולו" של אלבן ברג. כן ניצח על ביצועי הבכורה של יצירות המופת המאוחרות של סטרווינסקי: "ממרומי שמיים", "אגון", "המבול", "אברהם ויצחק", "וריאציות", "אינטרואיטוס" ו"מזמורי רקוויאם".
לצד הקלטת כל המוזיקה של סטרווינסקי, ניצח קרפט על הקלטות של יצירות שנברג, וארז, וברן ואחרות משל מלחינים בני זמננו. קרפט לא נחשב למנצח מבריק ותוסס, אך הוא נודע בפרשנויותיו המדויקות הן טכנית והן מוזיקלית. רוברט קרפט זכה פעמיים ב"גראנד פרי די דיסק" הצרפתי כמו גם בפרס אדיסון על הקלטות מוזיקה משל וארז וסטרווינסקי.

ביקורת ומורשת

קרפט ידע גם ביקורת במהלך חייו. היו שראו בו חסיד שוטה או מלחך פנכה בכל הנוגע לסטרווינסקי. אחרים האשימו אותו בהובלת סטרווינסקי אל "אדמות הבור" של הסריאליזם בשנות ה-60'. כמתעד חיי סטרווינסקי ומורשתו, יש הטוענים, שמעמדו לא איפשר לו, בכל הפשטות, לשמש משקיף נייטרלי למלחין. ברור, שהאפשרות לגבש השקפה צלולה ומשוחררת מדעות קדומות לגבי איגור סטרווינסקי נתקלת בקשיים, לנוכח הקשרים האינטימיים והאישיים הכרוכים לאין הפרד בהשקפותיו ובכתביו המוזיקולוגיים של רוברט קרפט.
ואולם, לקרפט הייתה גם מורשת משל עצמו. הוא שמר על תפקידו כחלוץ ומחדש ביחס לאמנות המאה העשרים לכל אורך חייו, כמנצח וכמוזיקולוג. מלבד עבודתו על בסיס אינטימי עם אחד המוזיקאים הדגולים במאה העשרים, חיבר קרפט כרכים של כתבים אקדמיים ואישיים על סטרווינסקי ועל מלחינים אחרים. בשנת 2002 קיבל קרפט פרס בינלאומי בפסטיבל המוזיקה בקאן.
קרפט נפטר בפלורידה ב-10 בנובמבר 2015.
גן שעשועים

גן שעשועים (וכן גן משחקים, מגרש משחקים) הוא אזור המיועד למשחקי ילדים, אשר כרוכים בפעילות גופנית. בגני שעשועים יש בדרך כלל מבחר מתקני משחקים ייעודיים: נדנדה תלויה, נדנדה מאוזנת, מגלשה, סחרחרה (קרוסלה), מתח, סולם, ארגז חול.
בעבר היו מתקני המשחקים עשויים בעיקר ממתכת ופיברגלס, אך במגרשי משחקים מודרניים קיימת נטייה להשתמש בפלסטיק. נטייה נוספת במגרשי משחקים כיום היא ליצור מבנים משולבים, שמאחדים מספר מתקני משחקים באחד. החל מסוף שנות השמונים, מגרשי משחקים בישראל מרופדים גומי, כדי להקטין את הפגיעה במקרה נפילה. עד אז היו מגרשי המשחקים מחופים חול או סלולים אספלט.
סוג נוסף של מגרשי משחקים בנוי מעץ. בישראל, במגרשי משחקים אלו עושים שימוש בעיקר בעמודי חשמל ישנים של חברת החשמל. מגרשי משחקים כאלה מאופיינים במבנים משולבים, על אף שהם קיימים עוד מלפני שנות השמונים. דוגמה לגן משחקים כזה הוא "גן ההרפתקאות" שבקריית חיים, חיפה.
מגרש משחקים עשוי לכלול גם אזור המיועד למשחקי כדור. בדרך כלל יכלול המתחם גם אזור ישיבה להורים וצמחי נוי.
צורה מוקטנת של מגרש המשחקים היא המשחקייה. צורה מורחבת שלו - פארק שעשועים.
בעקבות המודעות לנזקי השמש בגני השעשועים, החל משנת 2000 נבנים לרוב כגני שעשועים מקורים.
מוזיקה מינימליסטית

מוזיקה מינימליסטית היא מוזיקה המבוססת על תבניות קצרות החוזרות על עצמן לאורך זמן עם שינויים קלים, תוך מיצוי מקסימלי של החומר התמטי המינימלי. היא צמחה בשנות השישים בעיר ניו יורק בעיקר. במידת מה היא חזרה אל הטונאליות שרוב המלחינים המודרניים נטשו בתחילת המאה העשרים. מוזיקה מינימליסטית היא מגמת המשך של סגנונם של יוצרים אמריקאים כגון מורטון פלדמן וג'ון קייג', אך גם יש בה השפעות חזקות מאד של הביבופ והקול ג'אז, ומוזיקה מימי הביניים.
המלחינים לה מונט יאנג, פיליפ גלאס, טרי ריילי וסטיב רייך היו מאבותיה. בין היצירות החשובות בסגנון זה ניתן למצוא את היצירה "רכבות אחרות" (1988) ו"מוזיקה ל-18 נגנים" של סטיב רייך, "In C" של טרי ריילי, ו"איינשטיין על החוף" (1976) אופרה מאת פיליפ גלאס.

מוזיקה מינימליסטית ותרבות פופולרית

המוזיקה המינימליסטית חדרה לתרבות הפופולרית, ובעיקר לסצנת הרוק הניו יורקית. היא השפיע על מפיקים ואמנים כבריאן אינו, ודייוויד בואי. אחת הלהקות שההשפעה של המוזיקה המינמליסטית ברורה אצלן ביותר היא הוולווט אנדרגראונד, ג'ון קייל היה נגן הוויולה בכמה יצירות של פיליפ גלאס, וגם לאנגוס מקליז, המתופף הראשון של ההרכב היה עבר במוזיקה מינימליסטית.
Confident (שיר של ג'סטין ביבר)

רקע וכתיבה

את השיר כתבו והפיקו פזמונאים ומוזיקאים רבים, כשהבולטים ביותר מביניהם הם צ'אנסלור בנט, ג'סטין ביבר, קנת קובי וסאונדז.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר צולם ב-18 בדצמבר 2013, על ידי קולין טילי, ופורסם ב-24 בינואר 2014. כבר בדצמבר פרסם ביבר ברשתות החברתיות כמה תמונות והצצות מסט הצילומים.
בקליפ מנסה ביבר לפתות אישה צעירה, שאותה מגלמת קיילין רוסו, בתחנת דלק, לשווא. למרות שאותה אישה בהחלט בעניין שלו, היא אומרת שהוא צריך "לנסות יותר קשה" כדי לקבל אותה. לבסוף, ביבר שואל אותה האם היא מוכנה לתת לו את מספר הטלפון שלה, והיא במפתיע נענית בחיוב להצעה ונותנת לו את מבוקשו.
.eg

eg. היא סיומת האינטרנט הלאומית  של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים במצרים, הסיומת הושקה בשנת 1990. שמות המתחם והסיומות מנוהלות על ידי הארגון המצרי 'Egyptian Universities Network'. לכל גוף או אינדיבידואל שרוצה לרשום שם תחום תחת סיומת זו חייב להיות נציג מקומי. הסיומת המצרית באלפבית הערבי היא .مصر. במהלך ההפגנות במצרים ב-2011, כל האתרים תחת סיומת זו הושבתו על ידי הממשלה.
פראיסו

גאוגרפיה

פראיסו ממוקמת כ-19 ק"מ מבירת המדינה סן חוסה וכ-0.37 ק"מ מבירת המחוז קרטגו.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (14 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (12 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,805 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (433 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (63 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכבישים 10 ו-224.
מנדלי מוכר ספרים ברשת

היסטוריה

החנות נוסדה ב-7 בינואר 2010 על ידי ארבעה יזמים שבאו מתחומי ההיי-טק וההוצאה לאור: ירון גולדשטיין, הנרי הראל, כרמל רביד וישראל וינטה.
אתר החנות היה הראשון מסוג מכירת הספרים האלקטרוניים ברשת בישראל. בעקבותיו קמו חנויות נוספות לספרים אלקטרוניים ברשת, כגון מיזם עברית ובוקסילה. 
מנדלי מוכר ספרים ברשת מציעים כיום למכירה כ-1,300 ספרים - חלקם יצאו לאור בעבר, הופצו ונמכרו בחנויות והומרו לפורמט אלקטרוני, וחלקם כתבי יד שיוצאים לאור כספר אלקטרוני ולא מופצים בחנויות בצורה מסורתית. הספרים נקראים על ידי קוראי ספרים אלקטרוניים מסוגים שונים המותאמים לעבודה עם הקבצים בפורמטים השונים, כגון האייפד והמכשירים מבוססי מערכת ההפעלה אנדרואיד, כמו גם על מכשירי קינדל ותוכנות קינדל ועל מחשבי חלונות, מקינטוש ולינוקס.

שיתופי פעולה

החנות האינטרנטית של מנדלי מוכר ספרים ברשת משתפת פעולה עם הוצאות לאור המשווקות את ספריהן דרך האתר. בין ההוצאות המשתפות פעולה עם האתר: הוצאת כרמל, גרף, הקבוץ המאוחד, הוצאת נהר, הוצאת חדקרן, הוצאת אוריון, הוצאת רימונים, הוצאת קדמת עדן ועוד. 

מנדלי מוכר ספרים ברשת עובדים עם סופרים וכותבים המפרסמים את ספריהם באתר באופן ישיר, בהם יצחק בן נר, סמי מיכאל, נאוה סמל, עידן רבי, מואיז בן הראש, רוני גלבפיש, ציפי שחרור ועוד.

שירותים נוספים

מנדלי מוכר ספרים ברשת מפיקים ומציעים למכירה גם ספרים מודפסים בדפוס דיגיטלי בכמויות קטנות, וכן גם בהדפסה לפי דרישה (POD). שירות נוסף מאפשר להפיק ספרים באנגלית, בספרדית, ברוסית, ובשפות אחרות, מכירתם וקידומם באמזון כספרים לקינדל וכספרים מודפסים על פי דרישה (POD) ובאתרים נוספים בעולם, כגון האייבוקסטור של אפל.