google/wiki40b huggingface dataset:
אייזק אסימוב

קורות חיים

אסימוב נולד ב-2 בינואר 1920 למשפחה יהודית בפטרוביצ'י, עיירה ליד סמולנסק, בגבול בין בלארוס ורוסיה, והוריו קראו לו יצחק, שם בו השתמש כל חייו בראיונות לעיתונות העברית. בשנת 1923 היגרה משפחתו לארצות הברית, שם גדל בברוקלין, ניו יורק, כשהוא מחלק את זמנו בין בית הספר בבוקר וחנות הממתקים והעיתונים שפתחו הוריו בשכונה.
אסימוב ראה לראשונה חוברות מדע בדיוני בחנות של הוריו והחל לקרוא בהן. סיפורים החל לכתוב בעצמו בגיל 17 ומכר אותם למגזינים של מדע בדיוני, שהיו פופולריים מאוד אז. ג'ון ו. קמפבל, עורך הביטאון Astounding Stories, זיהה את כשרונו הייחודי של הנער אסימוב, אימץ אותו והיווה לו מורה רוחני.
בגיל 19, בשנת 1939 השלים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת קולומביה, ובגיל 28, בשנת 1948 קיבל תואר דוקטור. הוא הצטרף לסגל אוניברסיטת בוסטון, אך ב־1958 עלתה ההכנסה ממכירת ספריו על הכנסתו מהמוסד האקדמי. אסימוב נשאר באוניברסיטה וקודם רק ב־1979 לדרגת פרופסור מן המניין. מסמכיו האישיים של אסימוב משנת 1965 והלאה מצויים בספריית אוניברסיטת בוסטון. היה חבר וסגן נשיא איגוד "מנסה" שבו חברים בעלי מנת משכל של 140 ומעלה.
אסימוב נישא לגרטרוד בלוגרמן ב-26 ביולי 1942. לזוג נולדו שני ילדים: דוד (1951) ורובין (1955). הם התגרשו בשנת 1973 ואסימוב התחתן בשנית, באותה שנה, עם ג'נט ג'פסון.
במשך שנים רבות, החשיב אסימוב את עצמו לאתאיסט, אף על פי שהסתייג מהביטוי מאחר שהרגיש שהאתאיזם מתאר את מה שהוא לא מאמין בו, במקום את מה שכן. מאוחר יותר מצא את הביטוי הומניסט כתיאור מתאים יותר.
אסימוב נפטר ב-6 באפריל 1992 כתוצאה מכשל בלב ובכליה שנגרם בין השאר כתוצאה ממחלת האיידס, שממנה נדבק דרך עירוי דם שקיבל במהלך ניתוח לב. עובדת היותו חולה איידס נשמרה בסוד 10 שנים אחרי מותו והתגלתה רק בביוגרפיה שפרסמה אלמנתו, ג'נט אסימוב, "היו אלה חיים טובים".

רשימת ספרים (חלקית)

אייזק אסימוב כתב יותר מ-500 ספרים, במגוון תחומים רחב ביותר, שכלל נושאים מכל הקטגוריות הראשיות לסיווג ספרים על פי שיטת דיואי (למעט פילוסופיה ופסיכולוגיה), אם כי רובם מז'אנר המדע הבדיוני. 
ספריו תורגמו לשפות רבות, גם לעברית. להלן ספריו שתורגמו לעברית:
עקיבא גולדשטיין

ביוגרפיה

גולדשטיין נולד לברכה ולאברהם גולדשטיין, באודסה, שבאימפריה הרוסית.
גולדשטיין עלה לארץ ישראל ב-1920. הוא התנדב לגדוד המצרי של צבא בריטניה ושירת בלוב.
גולדשטיין היה חבר קיבוץ יפעת. הוא נמנה עם מקימיו מטעם "קבוצת השרון", מתת הקבוצה האודסאית. הוא נמנה, עם קבוצתו, גם בין מקימי קיבוץ רמת דוד. פעילות הקבוצה החלה ב-1926.
גולדשטיין היה ראש המועצה הראשון של נהלל וראש המנהלת הראשון לתיאום מועצת נהלל עם מועצת קישון (לפני שהשתיים אוחדו). הוא סיים את כהונתו כפוליטיקאי מוניציפלי, כשמונה לשליח בצרפת ובאנגליה, מטעם מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית.
גולדשטיין היה נשוי עם שני ילדים. הוא נפטר מהתקפת לב ונקבר בקיבוצו.
ריי שארקי

ביוגרפיה

שארקי נולד וגדל בשכונת רד הוק שברובע ברוקלין, ניו יורק.
אביו נטש את המשפחה כששארקי היה בן חמש והוא גדל לצד אמו סיסליה .
התחיל ללמוד משחק בגיל 17 בסטודיו משחק בניו יורק.
בשנת 1981 נישא לשחקנית רבקה ווד, הזוג התגרש עקב התמכרותו של שארקי לסמים.
בתו היחידה ססיליה נולדה לשארקי ממערכת נישואיו לשחקנית קרול גרהאם.

התמכרויות לסמים

במהלך הקריירה שלו נאבק שארקי בהתמכרויות להרואין וקוקאין, נקלע לארבע תאונות דרכים ועבר שני ניתוחים בעיניו.
נעצר בשנת 1992 בעת ששהה כאורח בתוכנית טלוויזיה בקנדה בגין אחזקת סמים. 
המשטרה שערכה חיפושים בחדרו בבית המלון בו שהה מצאה סמים בשווי מאות דולרים, שארקי נשלח לכלא ושוחרר לאחר זמן קצר בערבות.
בשנת 1987 בילה במשך חודשיים במוסד גמילה.

מוות

שארקי נדבק במחלת האיידס לאחר שהזריק לעצמו סם במזרק נגוע. 
שארקי שמר על מחלתו בסוד מוחלט ולא דיווח אפילו לקרוביו.
חברתו הדוגמנית אלנה מוניקה תבעה אותו בסכום 52 מיליון דולרים מאחר שלא סיפר לה דבר על המחלה, בית המשפט קיבל את התביעה אך בשל מצבו הכלכלי של שארקי, לא שולם סכום הפיצויים.
שארקי נפטר ממחלת האיידס באמצע 1993 במרכז הרפואי לאוטרן שבברוקלין, נקבר ב"בית הקברות סיינט צ'ארלס" שבלונג איילנד.

קריירת משחק

התפרסם כשחקן בדרמה המוזיקלית "The Idolmaker" בתור הכותב והמנהל המוזיקלי וינסנט ואקרי, על ההופעה המוזיקלית בסרט זכה שארקי בפרס גלובוס הזהב לשנת 1980.
ב-1982 הועמד פעם נוספת לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בדרמת הטלוויזיה "הניסיון הקשה של ביל קראני".
ב-1986 הופיע בקומדיית הפשע של בריאן דה פלמה "חכמים בלילה" לצידו של דני דה ויטו.
שיחק במשך שנתיים בעשרה פרקים בסדרת הפשע של סטיבן ג'יי קאנל "סוכן סמוי" בתפקיד המאפיונר סוני סטילגרייב.
התפרסם בפעם האחרונה לפני מותו בקומדיה של הנרי וינקלר "שוטר וחצי".
הרמוני קורין

ביוגרפיה

קורין נולד בבולינס, קליפורניה וגדל בנאשוויל, טנסי למשפחה יהודית אמידה. הוריו הם אווה וסול קורין. אביו היה רקדן סטפס והפיק לרשת PBS (תכנים דוקומנטריים), סול נהג לקחת את קורין לקרנבלים וקרקסים ולימד אותו איך להשתמש במצלמת קולנוע מסוג "Bolex". כילד, קורין צפה בסרטים עם אביו שנהג לשכור סרטים של בסטר קיטון ולקח אותו להקרנה של גם גמדים התחילו בקטן.
קורין אמר כי "ידעתי שיש בקולנוע שירה כל כך חזקה שמעולם לא ראיתי עוד". כילד, קורין שינה את שמו מ"הרמוני" (הרמוניה) ל"הרמפול" (מזיק) כיוון שהרגיש כי שינוי זה יגרום לו להישמע קשוח יותר אם יקלע לקטטה. קורין העביר את ילדותו בנאשוויל ולמד בתיכון "הילסבורו" לפני מעברו לניו יורק  לגור עם סבתו. קורין גם העביר זמן מה במחייה עם הוריו בקומונה, חוויה אשר סייעה לו לשבץ את סרטו Mister Lonely באווירת קומונה. כמתבגר, קורין הרבה לפקוד את בית הקולנוע והיה צופה בסרטים קלאסיים של ג'ון קסאווטס, ורנר הרצוג, ז'אן-לוק גודאר, ריינר ורנר פאסבינדר ושל אלן קלרק. באחד מהראיונות ציין קורין כי הוא למד מינהל עסקים במכללה, אך לפי מקורות אחרים נאמר כי הוא למד כתיבה דרמטית ב"בית הספר טיש לאומנויות" באוניברסיטת ניו יורק סמסטר אחד לפני שפרש לטובת פיתוח קריירה בתור גולש סקייטבורד מקצועי.
קורין הכיר את קלואי סביני בפארק "וושינגטון סקוור" בניו יורק במהלך שנתה האחרונה בתיכון ב-1993. השניים נהפכו לחברים קרובים, דבר אשר הוביל לליהוקה בסרט העצמאי דל התקציב "ילדים". הם היו במערכת יחסים שנמשכה עד שנות ה-90 המאוחרות. קורין התחתן עם השחקנית רייצ'ל קורין ולהם בת בשם לפטי בל קורין(Lefty Bell Korine).
הוצאת ענבר

הוצאת ענבר היא הוצאה לאור ישראלית הפועלת מפברואר 1989 ומתמחה בהוצאה לאור של שעשועוני תשבצים. 
במהלך שנות פעילות ההוצאה, יצאו לאור במסגרתה יותר מארבע מאות ושמונים כותרים, שהודפסו במהדורות הנעות בין 2,000 ל-10,000 עותקים. לפי נתוני ההוצאה הופקו ונמכרו יותר ממיליון ומאתיים חמישים אלף חוברות. החוברות השונות כוללות בין 16 עמודים (בחוברות לילדים) ועד 324 עמודי תשבצים ופיתרונות.
במסגרת הוצאת ענבר התפרסמו בין היתר קובצי תשבצים, קובצי תשחצים, קובצי תפזורות, קובצי סודוקו, קבצים של תשבצים מוצפנים (תחת השם "אניגמה"), קבצים של תשבצי שלדים, קבצים של תשבצי ילדים וגם קבצים מעורבים, המכילים תשבצים ותשחצים, תפזורות ותשבצי קוד.
הוצאת ענבר נוסדה ומנוהלת על ידי אריה ענבר, שהוא מחבר התשבצים והחידות המתפרסמים במסגרתה. במסגרת ההוצאה יצא לאור גם המותחן המשטרתי מתים לא חורצים לשון, מפרי עטו של אריה ענבר. בראש מערך הבדיקה של התשבצים עומדת שלומית קדם.

הכתיב בהוצאת ענבר

בעברית אפשר להשתמש בכתיב מלא, כתיב חסר או דרכי ביניים שונות. כדי שפותרי התשבצים והתשחצים יידעו מראש באיזה כתיב נקט המחבר של התשבצים, בכל הנוגע לשימוש באותיות יו"ד וו"ו יש בהוצאת ענבר דרך קבועה לכיתוב המילים המשובצות בתשבצים והכללים מתפרסמים מפעם לפעם על עטיפות אחוריות של חוברות תשבצים. כך לדוגמה, שם המדינה האירופית שבירתה ברן יופיע בתשבצי הוצאת ענבר בכיתוב שויץ.
נדב הלוי

ביוגרפיה

הלוי נולד בברוקלין, שבניו יורק. בנם של מרדכי הלוי ורוז (לבית תרן) שנפטרה בלידתו, שניהם ילידי אוקרינה. אביו, מחנך עברי איש העלייה השנייה, הוגלה מהארץ על ידי העותמאנים והתגייס לגדוד העברי. עם שחרורו אחרי תבוסת גליפולי הגיע לארצות הברית. הלוי בילה חלק מילדותו בשנות השלושים בארץ ישראל, לשם שבה המשפחה. שם נשא אביו לאישה את יהודית יושפה שהייתה מראשונות רופאי השיניים בחיפה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שבה המשפחה לארצות הברית.
לאחר שירות בצבא האמריקאי בקוריאה ממרץ 1945 עד ספטמבר 1948 הצטרף הלוי למתגייסי חו"ל (מח"ל). כאשר במהלך הפלגת הקבוצה לישראל על אונייה אמריקאית נעצרו כל הגברים היהודים בביירות והוחזרו לארצות הברית אחרי חודשיים במחנה שבויים.
את לימודי התואר הראשון בכלכלה סיים הלוי באוניברסיטת סינסינטי ב-1950. את התואר השני ב-1951 ואת הדוקטורט בכלכלה, עם התמחות במסחר בינלאומי, קיבל באוניברסיטת קולומביה (1956). הלוי עלה לישראל ב-1953. בה שימש בתפקיד חוקר בכיר במרכז פאלק למחקר כלכלי בישראל בשנים 1953–1957, לאחר מכן כיועץ כלכלי במשרד האוצר בשנים 1960-1957 וב-1960 הצטרף למחלקה לכלכלה של האוניברסיטה העברית. ב-1998 יצא לגמלאות כפרופסור מן המניין .
נשוי לקטו (לבית באומצוויג), אב לבן ולבת.

פרסים וכיבודים

נבחר לאגודה האמריקאית לסטודנטים מצטיינים Phi Beta Kappa ‏לשנת 1951
זכה בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה של עיריית תל אביב-יפו לשנת 1970, יחד עם רות קלינוב-מלול, על ספרם "ההתפתחות הכלכלית של ישראל."

תחומי מחקר

כלכלת ישראל, כלכלה בינלאומית, עם דגש על מדיניות מסחרית, איחודים כלכליים.
הרברט למסדן

תחילת דרכו

למסדן נולד ב-8 באפריל 1897 בעיר קלנפילד שבמחוז אוקספורדשייר שבבריטניה. עשרה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', אותה סיים ב-1916. הוא הוצב בתותחנים הרכובים, ולחם בחזית המערבית. ב-26 ביולי 1918 הוענק לו "הצלב הצבאי". ב-19 באפריל 1923 הוא נישא לאליס מרי רודיק, אשר ילדה לו שני בנים. ביוני 1925 הוא הועבר לרגימנט נושאי הרומח המלכותי ה-12 (הנסיך מוויילס), ובאוגוסט של אותה שנה הועלה לדרגת קפטן. הוא היה פרש נלהב, והשתתף מספר פעמים בגרנד נשיונל. ב-1929 למד במכללה לפיקוד ומטה בקיימברלי, וב-1931 הועלה לדרגת מייג'ור. ב-1938 הוא קיבל פיקוד על הרגימנט שבו שרת והועלה לדרגת לוטננט קולונל.
נחל פרס

נַחַל פֶּרֶס (בערבית: "וואדי פארש") הוא נחל אכזב בצפון מזרח הנגב. אורכו כ-17 ק"מ והוא זורם בכיוון דרום מזרח במקביל ומצפון למעלה תמר (כביש 25). תחילתו בבקעת צבאים כ-3 ק"מ ממזרח לצומת צפית, ובסופו הוא נשפך לנחל תמר כקילומטר וחצי מזרחית לצומת הערבה.
נהוג לחשוב כי הנחל קרוי על שם העוף הדורס פרס, אולם מקור שמו הוא במילה "פארש" בערבית או "אלפארס" שמשמעותה מרבד, מזרן או מיטה, הוא עמק פרוש וסגור, המתאים לרעיית גמלים. כמו כן הנחל הוא דרך רומית עתיקה שחיברה בין רפיח לעיר המקראית צוער.
בחלקו המזרחי הנחל זורם בתוך קניון ובו גבים. באזור מעלה פרס, לפני המפגש עם נחל תמר, ישנו מפל גבוה של כ-50 מטרים.
לנחל פרס ישנו יובל אחד - נחל תחמס שמקורו במצד תמר, והוא נפגש עמו למרגלות הר צורים.
נחל פרס הוא אחד מהנחלים היכולים להוות את גבולו הדרומי של מדבר יהודה אל מול גבולו הצפוני של הנגב. הנחל מתחתר בחלקו הדרומי של מישור עמיעז, ויש הסוברים כי בשל כך הנחל מסמן את גבולו הדרומי של מדבר יהודה, אחרים יטענו כי נחל חימר הוא דווקא הגבול הדרומי של מדבר יהודה.
בשנת 2007 התרחש אסון בצוקי הנחל, עת רכב שטח ובו 5 מטיילים, הדרדר מהמצוק ונפל לתהום. ארבעה מהמטיילים נהרגו, והחמישי היה תקוע ברכב שעות עד שכוחות החילוץ הצליחו למצוא אותו.
סלאבומיר מרוז'ק

ביוגרפיה

סלאבומיר מרוז'ק נולד ב-29 ביוני 1930 בכפר בדרום פולין. במהלך מלחמת העולם השנייה התגוררה משפחתו בקרקוב. בשנת 1949 סיים את לימודיו בבית ספר תיכון, וב-1950 החל לעבוד כעיתונאי פוליטי בשבועון Przekrój.
מרוז'ק היה חבר מפלגת הפועלים המאוחדת PZPR בתקופת השלטון הסטאליניסטי בברית המועצות ובגרורותיה. תמך במשפטי הראווה שערך השלטון לכמרים קתוליים בקרקוב, שבהם נידונו למוות שלושה כמרים. בסוף שנות ה-50 החל לכתוב מחזות. הראשון מביניהם, "Policja" (משטרה), ראה אור ב-1958. 
הוא נישא למריה אוברמבה וב-1959 עבר לוורשה. ב-1963 טייל עם אשתו באיטליה, והשניים החליטו לערוק מפולין. לאחר חמש שנות מגורים באיטליה היגר לצרפת. ב-1968 הביע מחאה נגד הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. בשנת 1978 קיבל אזרחות צרפתית. חוויותיו כמהגר ממדינה קומוניסטית במערב הביאו אותו לכתוב את מחזהו הנודע ביותר, "המהגרים". הוא המשיך לנדוד והתגורר בארצות הברית, בגרמניה ובמקסיקו. בשנת 1996 חזר לפולין. 
בשנת 2002 לקה בשבץ מוחי שגרם לאפאזיה, ועבר תהליך שיקום במשך שלוש שנים, שהחזיר לו את היכולת לדבר ולכתוב. בשנת 2006 סיים לכתוב אוטוביוגרפיה ושמה "בלתזר". בשנת 2008 היגר לניס שבצרפת, שם נפטר ב-15 באוגוסט 2013.

על יצירתו

מחזהו הראשון באורך מלא, "טנגו" (1964) ו"המהגרים" מוצגים גם כיום בתיאטראות רבים בעולם. הבמאי אנדז'יי ויידה הפיק גרסה מצולמת של "המהגרים" ב"תיאטר סטארי" בקרקוב בשנת 1975. 
עבודותיו של מרוז'ק משתייכות לסוגת תיאטרון האבסורד, הוא מציג בפני צופיו אלמנטים בלתי ריאליסטיים, התייחסויות פוליטיות ותרבותיות ופרודיה עוקצנית.
המחזה "המהגרים" הוצג בישראל לראשונה ב-1976 בתיאטרון החאן בתרגומה ובבימויה של מיכל גוברין וזכה בפרס מרגלית . החל משנת 2008 הוא מוצג בתיאטרון "מלנקי" בתרגומו של רועי חן ובבימויו של איגור ברזין.
מחזהו "בלב ים" מוצג זה שנים רבות כחלק מרפרטואר תיאטרון אוניברסיטת לייז' שבבלגיה, בבימוי של פרופ' רובר ג'רמה, מנהל אמנותי של תיאטרון סטודנטים זה. להקה זו הופיעה בתיאטרון הטכניון בשנת 1992. הבמאי, רובר ג'רמה, ביים הצגה זו באנגלית ובעברית עם שחקני תיאטרון הטכניון, בשנת 1993.
ספאא אל-האשם

ביוגרפיה

ספאא אל-האשם נולדה ב-5 בספטמבר 1964 בכווית. היא בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת כווית, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת פנסילבניה, ותעודה לתארים מתקדמים מבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד. בשנת 2011 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה האמריקאית לטכנולוגיה. 
לפני התמודדותה לפרלמנט עבדה אל-האשם במשרד להשכלה גבוהה בכווית ובחברות פרטיות שונות. בשנת 2012 התמודדה לראשונה, ונבחרה, בבחירות לפרלמנט.
חרמן קונטי

קריירת משחק

קונטי החל את דרכו בקבוצת הנוער של אתלטיקו קולון מעיר הולדתו סנטה פה. הוא התקדם לקבוצה הבוגרת, במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-8 בדצמבר 2013, מול קבוצת אולימפו, כשהיה בן 19. תוך זמן קצר היה קונטי לשחקן הרכב קבוע, ובהמשך לקפטן קולון. בחמש שנים במדי הקבוצה, צבר קונטי 115 הופעות ליגה, בהן כבש ארבעה שערים.
ב-25 במאי 2018 עזב לראשונה את קולון, וחתם במדי בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
משה הופמן

משה הופמן (בהונגרית: Moshe Hoffman;‏ 1938 – 1983) היה אמן חיתוכי עץ, צייר, פסל ומשורר יליד בודפשט, הונגריה.

חייו

משה הופמן נולד בבודפשט למשפחה אורתודוקסית שהתפרנסה ממלאכת הזגגות של האב. מגיל צעיר נמשך לפסל דמויות וצורות מחומרים שונים, ובהם הזכוכית שהייתה מצויה בבית.
משנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ועד לסיומה בשנת 1945, ניטלטל משה הקטן עם אחיו ועם אמו ממסתור למסתור, ורק בדרך נס לא נשלח איתם להשמדה. אביו נתפס ושולח לאושוויץ, אבל האם ושני ילדיה זכו להגיע ליום השחרור של בודפשט בידי הצבא האדום.
בשנת 1949 הגיע עם משפחתו לישראל, וחווה את חווית השיכון הזמני במעברות: קודם במעברת שער העלייה שליד חיפה, אחר כך במעברת בית ליד שליד נתניה, ולבסוף השתקעה המשפחה במעברת תלפיות שבירושלים. בשנים 1950 עד 1951 למד במוסד דתי בשכונת מאה שערים בירושלים ואחר כך הועבר למוסד של עליית הנוער בפתח תקווה, שם החל בפעילותו האמנותית כצייר מתחיל וכשחקן בלהקת התיאטרון המקומית. כשרונו האמנותי כבר החל להתבלט.
בין השנים 1955 ל-1959 למד הופמן בבצלאל. היה תלמידם של יעקב פינס, יעקב שטיינהרדט, מיכאל גרוס ורודי ליהמן. למד ציור ופיסול והתמחה בחיתוכי עץ. להשלמת לימודיו נדד אחרי מוריו לכפר האמנים עין הוד. עוד בהיות תלמיד בבצלאל זכה בפרסים ראשונים על פסליו, ובהם פרס בן-צבי לפיסול.
לאחר שירותו הצבאי שנדחה, התיישב בירושלים והחל לעסוק באמנותו. הוא הרחיב את תחומי עבודתו לאיור ספרים, ציורי חלונות וחיתוכי עץ לדפוס. ומשנת 1964 עד מותו המוקדם עבד כרפאי (רסטורטור) ומשקם במוזיאון ישראל. לאחר מלחמת ששת הימים עסק בשיקום ורסטורציה גם במוזיאון רוקפלר שבעיר המזרחית.
הופמן נפטר מהתקף לב בירושלים בשנת 1983. פסליו ועבודותיו נמצאים באכסניות שונות. פסל גדול משלו מוצב דרך קבע באתר של יד ושם בירושלים. לאחר מותו התארגנו מכריו ומוקיריו, והוציאו לזכרו כמה אלבומים. דמויות הנשים העירומות והדשנות, בחיתוכי העץ שלו הן מקוריות ומעניינות, והפכו במשך הזמן למאפיין המוכר של יצירתו האמנותית.
No (שאקירה)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שאקירה וגוסטבו סראטי, והופק על ידי שאקירה, לסטר מנדז וגוסטבו סראטי. מילותיו של השיר מדברות על אישה המנסה לקטע מערכת יחסים עם בן זוגה, אך הוא לא מרפה ומנסה בכוח להמשיך את הקשר.
בשנת 2007, זכה השיר בטקס פרסי ה-BMI בקטגוריית - "פרס לטיני - שיר השנה", והיה לזכייה ה-15 של שאקירה בטקס זה.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר, בוים על ידי ז'אומה דה לאיגואנה, הופק על ידי סרג'י סיורו ואסתר אודאיטה, ונערך על ידי אנה אוריול. תחילה, תכננו לצלם את הקליפ בין ה-26 ל-27 ביוני 2005, במספנה שבברצלונה, ספרד, אך לבסוף הוחלט לצלם אותו ב-4 ביולי.
הקליפ צולם בצבעים אלו מכיוון שלגונה רצה להמחיש את העצב שבו שרויה שאקירה, בתוך אותה מערכת יחסים כואבת. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את שאקירה, כשהיא בוכה, ולבסוף לגבה מחוברות כנפיים שאיתן היא עפה הרחק מהמקום האפל שבו הייתה (מערכת היחסים), ובעצם הופכת בצורה מטאפורית לחופשייה, כפרפר.
נכון לאוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-105 מיליון צפיות.
מייקל מילקן

מייקל רוברט מילקן (באנגלית: Michael Milken; נולד ב-4 ביולי 1946) הוא איש עסקים ופילנתרופ יהודי-אמריקאי. שווי נכסיו מוערך ב-3.7 מיליארד דולר (נכון ל-2019), והוא מדורג על ידי מגזין פורבס במקום ה-606 ברשימת האנשים העשירים בעולם.
במהלך שנות ה-70 וה-80, יצר מילקן כמעט לבדו את שוק אגרות החוב בעלות תשואה גבוהה, המכונות גם "אג"ח זבל". בתקופה זו כינו אותו מתנגדיו "מלך אג"ח הזבל".
ב-1989 הואשם מילקן בהפרת חוקי מס של ארצות הברית, סחיטה ומרמה בניירות ערך, כתוצאה של חקירה בנושא מידע פנים. ב-1990 הודה מילקן בעסקת טיעון בשש עבירות על חוקי ניירות ערך ודיווחים כוזבים, ונידון לעשר שנות מאסר; תקופת המאסר קוצרה בהמשך, ומילקן שוחרר לאחר 22 חודשי מאסר.
מילקן עוסק לאורך השנים בתרומות ופעילות פילנתרופית רחבה. הוא נמנה עם מייסדי קרן הצדקה "Milken Family" שהוקמה ב-1982 כדי לתמוך בחינוך ומחקר רפואי; הוא מכהן כיו"ר "מכון מילקן", המקיים מדי שנה כינוס עולמי בו משתתפים יותר מ-3,000 מנהיגים ומקבלי החלטות מכ-60 מדינות ברחבי העולם. המכון פעיל גם בישראל, כמרכז מחקר כלכלי בתוך מכון ירושלים למחקרי מדיניות. הוא מייסד מרכז המחקר לסרטן העור, FasterCures, והקרן לחקר סרטן הפרוסטטה. המגזין "פורצ'ן", בכתבה מ-2004, כינה אותו "האיש ששינה את הרפואה", בשל תרומתו הרבה למחקר הרפואי.
I Can't Get Enough

רקע

שיתוף הפעולה בין ארבעת יוצרי הסינגל יצא לפני כן כהצצה דרך חשבון האינסטגרם של סלינה גומז. זאת לאחר שפרסמה כמה תמונות שלה בהן היא הופיעה עם מספר תלבושות של בני בלנקו שמאוחר יותר הופיעו בקליפ עצמו שיצא עבור השיר. בסמוך לכך, חשפה גומז גם את שם הסינגל.
ג'יי באלווין סיפר למגזין "בידור הלילה" (Entertainment Tonight) שגומז שרה בשפה האנגלית בשיר בפעם השנייה שלה, (כאשר הפעם הראשונה שלה היה בשיר "Taki Taki" יחד עם אוזונה וקארדי בי, עם דיג'יי סנייק), בזמן שהוא שר בספרדית.
באלווין אף כינה את גומז כבן אדם צנוע. בראיון אחר, באלווין אמר שטייני (מפיק השיר) הזמין אותו להשתתף בשיר, תוך שהוא אמר לו שזה עתיד להיות להיט בינלאומי.

קליפ

הווידאו-קליפ שצולם עבור השיר יצא לאור ב-12 במרץ 2019.
קתדרלת קאזאן (מוסקבה)

קתדרלת קאזאן (רוסית Казанский собор או Собор Казанской иконы Божией Матери - "קתדרלת איקונין אם האלוהים מקזאן") היא כנסייה הממוקמת בפינה הצפונית של הכיכר האדומה במוסקבה.
הקתדרלה נבנתה במהלך מחצית המאה ה-17 לכבוד האיקונין של מריה, אם ישו מקאזאן, בעקבות שחרור רוסיה מפלישת הפולנים בשנת 1612 ולזכר קורבנות המאבק. היא גם הייתה הקתדרלה הראשונה שנבנתה מחדש במוסקבה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי. הקתדרלה היא אחת משלוש כנסיות שנבנו בעיר לזכר ניצחונותיה הצבאיים של רוסיה. שתי האחרות הן כנסיית וסילי הקדוש שהוקמה לזכר הניצחון על הטטרים, וקתדרלת ישו המושיע לזכר ניצחון על נפוליאון.

היסטוריה

האיקונין של אם ישו מקאזאן נחשב לאחד הקדושים ברוסיה. לפי המסורת הוא התגלה ב-8 ביולי 1579 בקאזאן על ידי הכומר המקומי. לאחר שלושים שנים התמנה הכומר לראש הכנסייה הרוסית. בתקופת הצרות (תחילת המאה ה-17) הוא היה מראשי ההתנגדות הרוסית נגד הפולנים ונהרג על ידם. לפי המסורת, היה האיקונין עם הכוחות הרוסים בראשות קוזמה מינין ודמיטרי פוז'רסקי במהלך הקרבות לשחרור מוסקבה. לאחר הקרבות, בשנות ה-20 של המאה ה-17, הקים הנסיך פוז'רסקי קתדרלה מעץ והאיקונין הוצב בה. מבנה זה נשרף ובשנת 1635 הוקם המבנה הנוכחי. במהלך שלטונו של הצאר פיוטר הגדול הועבר האיקונין לקתדרלה חדשה שנבנתה בסנקט פטרבורג. בשנת 1801 נבנה בקתדרלה מגדל פעמונים חדש והוא הורחב בשנת 1865. עוד נערכו במהלך המאה ה-19 עבודות להרחבת המבנה. 
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 האדריכל פיוטר ברנובסקי שחזר את המבנה והוא שב למראהו המקורי במאה ה-17. בהמשך נסגרה הקתדרלה ובקיץ 1936 נהרסה כליל. לפני ההריסה ובמהלכה ביצע האדריכל ברנובסקי מדידות מדויקות של המבנה, דבר באיפשר את הקמתו מחדש לקראת סוף המאה ה-20. עם נפילת השלטון הקומוניסטי, החלו עבודות הקמת הקתדרלה מחדש וב-4 בנובמבר 1990 הונחה אבן הפינה. שלוש שנים לאחר מכן, הסתיימה הקמת הקתדרלה.

מבנה הקתדרלה

שטח הקתדרלה הוא 92 מ"ר בלבד. במהלך השנים היא עברה שינויים גדולים, אך במהלך שחזורה בין השנים 1925-1933, היא שבה למראה הנוכחי. המבנה מעוצב בצבעי לבן, זהב ואדום. הזהב מסמל את הזהר האלוהי, האדום את אש הטיהור ואת דמו של ישו, והלבן הוא סמל לטוהר ולקדושה. בפינה הצפון-מערבית של המבנה ניצב מגדל הפעמונים ובפינה הצפון-מזרחית שלו שוכנת קפלה קטנה.
ירון הוכנבוים

ירון הוכנבוים (נולד ב-1971) הוא מאמן כדורגל ישראלי.

קריירה

הוכנבוים, יליד חיפה, שיחק עד גיל 22 שיחק בליגות הנמוכות. לאחר פרישתו אימן במשך שלוש שנים במחלקת הנוער של הפועל חיפה ולאחר מכן מונה למאמן הפועל נחליאל מליגה ב'. בהמשך אימן הוכנבוים במספר קבוצות מהליגה הלאומית, בין היתר בהפועל חדרה, הפועל כפר כנא, הפועל רמת גן, הפועל אשקלון, הפועל נצרת עילית, הפועל רמת השרון, מכבי אחי נצרת והפועל עכו. הוכנבוים הצליח להגיע להישגים ולהעפיל לליגה הלאומית עם הפועל נצרת עלית ב-2002 והפועל עפולה ב-2012. לליגת העל העפיל הוכנבוים עם הפועל עכו ב-2009. 
הוכנבוים הגיע להישגים במסגרת משחקי גביע המדינה כשקבוצתו, הפועל עכו מהליגה הלאומית, הדיחה את מכבי תל אביב מהמפעל במרץ 2006. בנוסף הוכנבוים העפיל לחצי גמר גביע המדינה עם הפועל עפולה באפריל 2015.
בעונת 2008/2009 מונה הוכנבוים למאמן הפועל עכו שהייתה אז בליגה הלאומית, והיה ותיק המאמנים בליגה. באותה עונה הצליח להעלות את הקבוצה לליגת העל אחרי שהקבוצה סיימה במקום השני בתום העונה.
ביוני 2009, לאחר שהעלה את הפועל עכו לליגת העל, חתם הוכנבוים על חוזה מחודש עד סוף העונה. בניגוד לתחזיות המוקדמות הצליח הוכנבוים להשאיר את עכו בליגת העל, לאחר עונה די טובה של הקבוצה וזכה למחמאות על הצלחתו להשאיר בליגת העל את הקבוצה עם תקציב השחקנים הנמוך ביותר בליגת העל. בתום העונה נפרד הוכנבוים מעכו בשל מחלוקות כספיות.
במאי 2010 מונה שוב למאמן הפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית, אך עזב לאחר מספר מחזורים בשל הליכי פירוק שהחלו כנגד נצרת עילית. בפברואר 2011 מונה הוכנבוים למאמן הפועל רמת גן במקום האחרון בליגת העל, ובתום העונה נשר עמה לליגה הלאומית. בדצמבר 2011 מונה הוכנבוים למאמן הפועל עפולה מליגה א'. בעונת 2012/2013 הוביל את הקבוצה למקום הראשון בליגה א' צפון והעפיל עמה לליגה הלאומית.
ב-28 ביוני 2015 מונה שוב למאמן הפועל עכו, וחתם על חוזה לעונה אחת במועדון. ב-20 במרץ 2016 האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת אך בתחילת חודש מאי, שני מחזורים לסיום העונה וכשקבוצתו ממוקמת מתחת לקו האדום מרחק נקודה מהמקום ה-11, פוטר מאימון מהקבוצה. לקראת עונת 2016/2017 חתם במכבי שעריים מהליגה הלאומית. ב-22 באוקטובר 2016 פוטר מתפקידו. ב-4 בדצמבר 2016 מונה למאמנה של הפועל פתח תקווה. במאי 2017 עזב הוכנבוים את פתח תקווה וביוני חתם בהפועל נצרת עילית. בעונת 2018/2019 הובילה הקבוצה את טבלת הליגה במשך רוב העונה, אך לבסוף סיימה במקום השלישי והוכנבוים עזב את תפקידו.
יוסיפ ברקאלו

קריירת מועדונים

ברקאלו התאמן לאורך עשור במחלקת הנוער של דינמו זאגרב, כשאת הופעת הבכורה שלו בליגה הקרואטית ערך ב-19 בדצמבר 2015 נגד אינטר זפרשיץ'. ב-15 במאי 2016, נרכש על ידי וולפסבורג מהבונדסליגה בסכום של 10 מיליון אירו.
ב-31 בינואר 2017, הוא הושאל לשטוטגרט עד לתום העונה, כשלאחרונה הייתה אופציית השאלה לעונה נוספת. ברקאלו כבש את שערו הראשון בקריירה הבוגרת שלו ב-17 בפברואר 2017, כשנכנס כמחליף בניצחון החוץ 1–2 על פ.צ היידנהיים. ב-1 בינואר 2018, הוא שב בחזרה לשורותיה של וולפסבורג.

קריירה בינלאומית

ב-15 בנובמבר 2018 ערך ברקאלו את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים במשחק נגד נבחרת ספרד במסגרת ליגת האומות.