כריסטופר מקנדלס

השנים הראשונות

כריס נולד באל סגונדו, קליפורניה. הוא היה הילד הראשון מבין שני ילדים. לאביו קראו וולטר ("וולט") ולאמא קראו "וילהלמינה בילי ג'ונסון". לכריס הייתה אחות אחת צעירה בשם קארין. בשנת 1976, התיישבה המשפחה ב Annandale, וירג'יניה, פרבר של וושינגטון הבירה, לאחר שאביו הועסק כמדען מומחה במכון הלאומי לאווירונאוטיקה והחלל האמריקאי. אמו עבדה כמזכירה בחברת "מטוסי יוז" ומאוחר יותר סייעה לבעלה וולט עם חברת הייעוץ המוצלחת שהקים במקום מגוריהם בAnnandale.
היחסים בין ההורים של כריס היו עכורים. וולט ובילי רבו לעיתים קרובות ולעיתים כאשר הוויכוחים היו מתלהטים ויוצאים מכלל שליטה הם שקלו להתגרש. לכריס ואחותו קארין היו שישה אחים למחצה שהתגוררו בקליפורניה מנישואיו הראשונים של וולט. כאשר כריס וקארין נולדו וולט טרם התגרש מאשתו הראשונה, וכריס לא גילה את הרומן של אביו עד הטיול לדרום קליפורניה בקיץ 1986. תגלית זו גרמה לו לפתח הרבה מרירות ואנטגוניזם כלפי אביו והיחס הבין אישי שלו עם הוריו, ולמעשה הייתה אחד מגורמים הראשיים של כריס בתפיסת העולם שלו על החברה המודרנית.
בבית הספר, המורים הבחינו בכריס שהיה לו כוח רצון בלתי רגיל. בגיל ההתבגרות הוא היה התגלמות מושלמת של ערכים ואידיאליזם אינטנסיבי, טיפוס פופולרי מבחינה חברתית וספורטאי מצטיין. בבית הספר התיכון, הוא שימש כקפטן של נבחרת בקרוס קאנטרי (נבחרת הרצים למרחקים ארוכים). באימונים, הוא היה מאיץ בחברי הנבחרת בתרגילים רוחניים שבו הם : "פועלים נגד כוחות האופל ... כל הרע בעולם, כל השנאה". 
ב-2 ביוני 1986, כריס סיים את לימודיו בבית הספר וילברט טאקר ודסון בפיירפקס, וירג'יניה. ב -10 ביוני, כריס יצא לאחת ההרפתקאות הגדולות הראשונות שלו שבה הוא נסע בכל רחבי הארץ בניסן דאטסון B-210 הפרטית שלו. הוא הגיע לאוניברסיטת אמורי שבאטלנטה, ג'ורג'יה יומים לפני תחילת הלימודים בסתיו של אותה שנה. הרקע הסוציו-אקונומי הגבוה של כריס וההצלחה האקדמית שלו היו הטריגר להשקפותיו על החברה המודרנית-אנושית כחברה בעלת ריקנות ומרדף בלתי נלאה אחר החומרנות והכסף.
כריס מאד אהב לקרוא, ובין היתר שאב את ההשראה שלו ממספר סופרים, פילוסופים, ואנשי הרפתקאות כגון; ג'ק לונדון, לב טולסטוי, ג'ק קרואק, WH דייוויס והנרי דייוויד ת'ורו. בשנה השלישית ללימודיו, הוא סירב להיות חבר מועדון בוגרים יוקרתי של האוניברסיטה תחת הסיבה המרכזית ש"כבוד" "ותארים" היו לא רלוונטיים מבחינתו. כריס סיים את לימודיו בקולג' אמורי ב -12 במאי 1990 עם תואר ראשון בהיסטוריה ואנתרופולוגיה. למעשה, סיום התואר הראשון היה בעצם הפעם האחרונה שבה כריס חזה שהוא נפרד מהחברה המודרנית המאורגנת לתקופה של התבוננות והתבודדות.

טיוליו

במאי 1990, כריסטופר תרם 24,000 $ דולרים שניתנו לו על ידי חבר של המשפחה על מנת לממן את לימודי המשפטים שלו לאוקספם אינטרנשיונל - מוסד צדקה לעניים ללא מטרות רווח. לקראת סוף יוני, הוא החל את מסעו תחת השם "אלכסנדר מקנדלס" ומאוחר יותר אימץ את שם המשפחה "סופרטרמפ" (את השם המשפחה לקח בהשראה מסופר שהיה נווד). מרבית האנשים שנתקלו בו בדרכים התייחסו אליו כאל בחור אינטליגנטי וכאחד שאהב לקרוא. בסוף הקיץ, כריס החל את דרכו דרך אריזונה, לעבר העיירה קארתג' שבדרום דקוטה, שם עבד בחווה שמגדלת שדות חיטה. במהלך מסעו הוא הצליח לשרוד שיטפון עז, אך מכוניתו נשארה במדבר ונהרסה בשיטפון, כשבנוסף השליך את לוחית הרישוי שלו כדי שלא ימצאו את בעלי המכונית (בדיעבד, המכונית ספגה נזק מינורי יחסית ולאחר מכן נמצאה על ידי המשטרה והיוותה כראייה מרכזית כי זאת אכן המכונית של כריס).
בשנת 1991, אלכסנדר חתר בסירת ראפטינג קטנה במורד מסוכן של נהר קולורדו עד למפרץ קליפורניה. הוא חצה את הגבול למקסיקו, ולאחר שהלך לאיבוד בתעלות ונקלע למבוי סתום, נגרר על ידי צייד ברווזים מקומיים לים, שם שהה במשך זמן מה. הוא התגאה בעובדה שהצליח לשרוד עם ציוד מינימלי ועם מעט עזרים חיצוניים, ובגדול עשה "הכנה קטנה" לקראת מה שצפוי לו בהמשך הדרך. כריס לא אהב לתכנן דברים מראש, הוא אהב לתת משמעות לאותה חוויה בלי לחשוב על כלום לפניה. מטרתו הראשית במסע הייתה להגיע לאלסקה. שום דבר במסעו לא היה מוגדר. הוא החליט והאמין שלא צריך להשתמש במטוסים אלא רק בטרמפים וברכבות כדי להכיר את הארץ מקרוב דרך האדמה. כריס עבר חווית רבות במהלך המסע עד הנסיעה לאלסקה. הוא פגש אנשים רבים בכל מקום שהגיע אליו ורקם איתם קשרים הדוקים.

אודיסאה לאלסקה

במשך שנים, כריס חלם על "אודיסיאה אלסקה" (מסע או טיול ארוך לאלסקה) ולחיות על אדמת הפרא של אלסקה, הרחק מכל ציוויליזציה, ולמצוא משמעות לחייו. הוא ניהל יומן מסע המתאר את ההתקדמות הפיזית והרוחנית שלו כמי שהתייצב כנגד איתני הטבע. באפריל 1992 כריס תפס טרמפים כל הדרך מאנדרלין שבצפון דקוטה ועד לעיר פיירבנקס שבאלסקה. הוא נראה לאחרונה כשהוא בחיים ב -28 באפריל 1992 על ידי ג'ים גאלין, בחור מקומי, שנתן לו טרמפ מפיירבנקס עד לתחילתו של שביל שנקרא "stampede trail". גאלין היה מודאג לגבי "אלכסנדר", שהיה באמתחתו ציוד הישרדות מינימלי (אפילו לא מצפן) וללא ניסיון לחיות בערבות הקפואות של אלסקה. 
גאלין ניסה פעמים רבות לשכנע את כריס לדחות את מסעו, ואף הציע להסיע אותו לעיר אנקורג' כדי לקנות ציוד ואספקה המתאים להישרדות בתנאים קיצוניים. אולם, כריס התעלם מהאזהרות של גאלין וסירב לכל סיוע אפשרי פרט לזוג מגפי גומי של חברת וולינגטון, שתי קופסאות טונה, ושקית של חטיפי תירס.
לאחר שהרחיק לכת לאורך שביל ה stampede trail, כריס מצא אוטובוס נטוש (כ-25 קילומטרים מערבה מהעיירה הילי) המשמש כמקלט ציד וחנה באזור מיוער יותר של השביל ליד הפארק הלאומי דנאלי והחל לחיות על אדמתו. היה לו בתיק כ 10-ק"ג אורז, רובה חצי אוטומטי מחברת רמינגטון עם תחמושת של 400 כדורים, ספר של הצמחים הגדלים באזור (ומספר ספרים נוספים אחרים), ומעט ציוד מחנאות. כריס הניח שבכדי לשרוד הוא יוכל ללקט מזון מן הצומח בשילוב מבוקר של ציד. במשך 30 הימים הבאים בקירוב, כריס החל לנסות לצוד חיות רבות כגון דורבנים, סנאים, ציפורים, עופות, ואווזים קנדיים. ב-9 ביוני 1992 הוא אפילו הצליח להרוג אייל, אך יחד עם זאת הוא לא הצליח לשמר את הבשר כראוי, ותוך מספר ימים הבשר התקלקל והתכסה ברימות. במקום לחתוך את הבשר דק ולייבש אותו כפי שנהוג לעשות בבשר משומר (מה שבדרך כלל היה נהוג לעשות באזורים אלה של אלסקה) הוא ניסה לעשן אותו על האש, בעקבות עצתם של ציידים שפגש בדרום דקוטה כמה חודשים קודם לכן. 
המסע של כריס בפרא ובשממה של אלסקה נמשך כ-112 יום בסה"כ (כמעט 4 חודשים). בחודש יולי, אחרי שהתגורר באוטובוס הנטוש במשך כשלושה חודשים, הוא החליט לעזוב ולצאת מהשמורה; אך בדרכו חזרה ראה כי השביל נחסם על ידי Teklanika River, שהיה במידה ניכרת גבוה וסוער יותר מאשר כשהוא חצה אותו בחודש אפריל שלושה חודשים קודם לכן. בדיעבד, מבלי ידיעתו של כריס, היה קרון המופעל בצורה ידנית אשר חצה את הנהר בדיוק 400 מטר מהמקום שבו ניסה לחצות. בסרט הדוקומנטרי "The call of the wild" לפי הראיות בשטח, לכריס היה בשקית האשפה שלו מפה שהייתה עוזרת לו למצוא דרך אחרת לחצות את הנהר בבטחה. כריס שהה באוטובוס כ-113 יום בסה"כ. בשלב מסוים במשך הזמן הזה, ככל הנראה לקראת קץ חייו, הוא כתב קריאת S.O.S לכל עוברי האורח שעשויים לעבור שם ולסייע לו משום שהוא נפצע והיה "חלש מדי" כדי לתפקד. קריאת העזרה של כריס הייתה כדלקמן : "שימו לב מבקרים ואורחים בפוטנציה, S.O.S, אני זקוק לעזרתכם. אני פצוע, גוסס למוות, וחלש מידי כדי ללכת. אני לבד לגמרי, זאת לא בדיחה. בשם אלוהים, אנא הצילו אותי. הלכתי לאסוף גרגירי דובדבנים ואני עשוי לחזור הערב הזה. תודה מקרב לב, כריסטופר מקנדלס".

מותו

ב-12 באוגוסט 1992, כריס כתב ביומן מסע שלו מה שמסתבר כמילותיו האחרונות : "אוכמניות יפהפיות". 

הוא קרע את העמוד האחרון של הספר "Education of a Wandering Man" (סיפור חייו של הסופר האמריקאי הנודע לואיס ל'אמור) שהכיל קטע של המשורר האמריקאי רובינסון ג'פרס שנקרא "אנשים פיקחים בשעות הרעות שלהם":
Death's a fierce meadowlark: but to die having made Something more equal to centuries Than muscle and bone, is mostly to shed weakness.The mountains are dead stone, the people Admire or hate their stature, their insolent quietness,
The mountains are not softened or troubled And a few dead men's thoughts have the same temper
גופתו של כריס נמצאה טמונה בתוך שק השינה שלו באוטובוס על ידי צייד מקומי (באטצ' קיליאן) בשישה בספטמבר 1992. כריס כבר היה ללא רוח חיים לכל הפחות כשבועיים ממועד מציאת גופתו, ומשקל גופו היה 30 ק"ג בלבד. סיבת המוות הרשמית שלו הייתה רעב. הסופר ג'ון קראקאוור הציע 2 גורמים שהיו עשויים להביא למותו. הגורם הראשון לדבריו, היה עשוי להיות בעקבות רעב מחוסר תזונה או "מתת תזונה", שקרתה בעקבות המחסור הטבעי במזון בסיסי ובעקבות עובש מלחות ומטפילים שהיו על הצמחים. הסיבה השנייה, הייתה הרעלה כתוצאה מאכילה של זרעים רעילים.
אולם, מאמר שהתפרסם במגזין Men's Journal קבע כי בדיקות מעבדה מעמיקות גילו כי לא היו שרידים של רעל במאגר האוכל של כריס. ד"ר תומאס קלאוסן, ראש המחלקה לכימיה וביוכימיה באוניברסיטת פיירבינקס באלסקה טען כי "הוא אכל בעצמו את הצמחים שנמצאו באספקת האוכל של כריס ולא נמצאו שם שום רעלים". 
לאחר מכן, נעשה ניתוח מעמיק על הצמח "אפונה ריחנית" (צמח נוי מטפס ממשפחת הקטניות) והתברר כי מותו של כריס- כפי שהוצג בסרטו של שון פן - לא נגרם מהרעלה, ולא הוזכר ולו מקרה אחד בתולדות הספרות הרפואית שמישהו נפטר מהרעלה של אותו הצמח. אחד העיתונאים שסיקר את מותו של כריס טען בנחרצות : "הוא לא מצא דרך מילוט מהסביבה בה חי, לא הצליח ללקט מספיק מזון כדי לשרוד, ופשוט גווע למוות". אולם, הסבירות שמותו של כריס נגרם כתוצאה מעובש שגדל על הזרעים בעקבות הלחות שהתווצרה בתיקו של כריס היא ההסבר הכי מתאים לנסיבות מותו, כפי שציין באופן דומה הסופר ג'ון קראקאוור.
לאחר מותו, האקדמאי רונלד המילטון קישר את הסימפטומים שתוארו על ידי כריס לפני מותו לבין הרעלה מכוונת של אסירים יהודים במלחמת העולם השנייה ממחנה הריכוז " Vapniarca" באוקראינה. הוא הציע את האפשרות כי מותו של כריס נגרם בעקבות אכילת יתר של קטניות שהכילו את הרעלן ODAP. אפשרות זו לא הועלתה על ידי החוקרים מכיוון שהם התמקדו במציאת חומר אלקלי (חומר בסיסי שמכיל חנקן בצמח- אלקלואיד) במקום לחפש את החלבון הרעיל.
לאחר בדיקות חוזרות, נמצא שהרעלן ODAP אכן היה מצוי בזרעים שכריס אכל.

ביקורת

דמותו של כריסטופר מקנדלס הפכה למיתוס בקרב אנשים רבים, מטיילים והרפתקנים לאחר מותו. סיפורו התפרסם במאמר של הסופר ג'ון קרקאוואר בינואר 1993. בזמן שקרקאוור וקוראים רבים חשו הזדהות רבה עם סיפורו של כריס, אחרים – במיוחד תושבי אלסקה – הביעו את מורת רוחם על מותו של כריס ועל האנשים שחשבו כי מותו סימל אקט של גבורה.
ישנן ביקורות רבות על אופן ההתנהגות של כריס. אנשי אלסקה טוענים כי ההחלטה של כריס לא להצטייד בציוד הישרדות בסיסי בתנאי קור כה קיצוניים הייתה נטולת כל היגיון. בנוסף, כריס לא היה מודע להימצאותן של בקתות עם ציוד חירום במרחק של קילומטרים ספורים מהאוטובוס בו הוא שהה (אולם בדיעבד התברר כי בקתות אלה הושחתו ולא נותר בהן ציוד שהיה עשוי לסייע לו). יתר על כן, טיילים ואנשי מקצוע אחרים בתחום מוחים בתוקף כי כריס לא תכנן שום פרט חיוני בטיול ובעצם חרץ את גורלו מבעוד מועד ללא סיכוי אמיתי לשרוד.
אולם, חרף הביקורת הקשה שהוטחה, תושבי אלסקה ואנשים נוספים התרשמו מן האמונה שהייתה לכריס ושהוא בחר בדרך חיים לא קונבנציונלית והלך עם האידיאלים והערכים שלו עד הקצה. כריס נודע בזכות התפיסות הייחודיות שלו על החיים - הוא האמין כי עוצמתה של החוויה וההרפתקה מקבלת משמעות ועוצמה רבה יותר כאשר היא נעשית ללא תכנון מראש והכנה מוקדמת. יתרה מזאת, הרצון של כריס לבחון את עצמו אל מול הלא נודע ולנהוג בספונטניות מוחלטת דחפו אותו לטייל ללא כל עזרים מכניים וליהנות מהפשטות שבחיי הטבע.
כריס נולד בבית בו שני הוריו חיו במרדף בלתי פוסק אל העושר והחומרנות. הם כפו עליו חומריות גבוהה שבאה על חשבון נורמות בסיסיות אחרות כמו השקעה בחינוך, יחסי אנוש בין בני המשפחה ובני אדם בפרט, וערכים. זאת אחת הסיבות המרכזיות שגרמו לכריס לסלידה מהחברה המודרנית ובסופו של דבר לעזוב את הבית ולברוח אל הטבע. אחד מהמאפיינים הבולטים בהתנהגותו של כריס הוא נונ-קומפורמיזם (אנטי ממסדיות) – התנהגות שבה אדם מתאים את עצמו ואת עמדתו כלפיי מוסכמויות החברה, כלומר צורת התנהגות שבה אדם הולך נגד הזרם ולא נכנע ללחצים של החברה. 
כריס היה בעל יכולת פסיכואנליטית גבוהה מאוד, ואבחנה חדה של המציאות הובילה אותו לנתח את החברה המודרנית ולהתנגד לסממניה. בעיני רבים, הבריחה אל הטבע מביאה עמה עיצוב אישיות, זמן חשיבה, שקט, ואפשרות להעריך את הפשטות בחיים ולברוח אל הפרא מהחיים המודרניים.