google/wiki40b huggingface dataset:
שליפה (זיכרון)

שליפה היא פעולה קוגניטיבית שבה מידע שקודד בזיכרון לטווח הארוך מועבר לתודעה.
השליפה מתאפשרת הודות לתהליך של התגבשות זיכרון מהזיכרון לטווח קצר לזיכרון לטווח ארוך. בתחום החינוך תהליך זה מאפשר את ההפנמה של החומר הנלמד. המידע שנשלף מועבר לזיכרון עבודה שם ניתן לחשוב עליו באופן מודע ולהשוות אותו למידע חדש שמגיע מהזיכרון החושי.

השפעות על תהליך השליפה

אחד הגורמים המשפיעים על תהליך השליפה הוא הסכמה. השפעה זו מתחילה כבר בתהליך הראשוני של הפניית הקשב, שבו הסכמה פועלת כמסנן שעל פי רוב מאפשר רק למידע שתואם אותה להירשם בתודעה. כתוצאה מכך קל יותר לזכור מידע שתואם את הסכמות ממידע שאינו תואם אותן.
משום שהסכמה מראה עמידות למידע סותר היא יכולה לגרום לנטאי בתפיסת המציאות ולהוביל לתופעות כמו נבואה המגשימה את עצמה. 
השפעה נוספת על תהליך השליפה יכולה לנבוע מהטרמה. ההטרמה מגבירה את הזמינות של מידע בזיכרון או במודעות כתוצאה מחשיפה לגירוי או אירוע מסוים. אפקט ההטרמה בעקבות חזרתיות (repetition priming effect) מיוחס לזיכרון הנהלי של הזיכרון המרומז.

קשיי שליפה

אחד הביטויים לקשיי שליפה הוא תופעת "על קצה הלשון" (TOT). זהו מצב שבו אדם יודע מה המידע הנחוץ, אך אינו מצליח לאתר את המילים המתאימות. למרות הקושי בשליפה ישירה של המידע המבוקש, על פי רוב האדם יצליח לזהות אותו מתוך מספר אפשרויות. דוגמה לכך היא זיהוי תשובה נכונה במבחן רב-ברירתי.
אוצר מילים הוא מאגר המילים העומד לרשותו של האדם בעקבות תהליך רכישת שפה. אוצר המילים הפסיבי מאפשר לאדם לזהות מילים מוכרות מתוך דיבור וממלא תפקיד מרכזי בהבנת הנקרא. עם זאת, הוא משמש רק בתהליך הקליטה של השפה. קשיי שליפה מילוליים יכולים לפגוע ביכולת של האדם להפיק תקשורת השפתית. זאת משום שלצורך העברת מסרים מילוליים דבורים במסגרת דיאלוג או הבעה בכתב יש צורך אוצר מילים אקטיבי הניתן לשליפה ולשימוש בפועל.
פערים בין אוצר המילים האקטיבי והפסיבי מאפיינים אנשים בעלי לקות למידה. קושי זה יכול לפגוע בתפקוד האקדמי על ידי הנמכה של הביצוע בשעת מבחן או בהשלמת שיעורי בית. קשיי שליפה הם אחד המאפיינים המרכזיים של לקות שפה.
משתן לולאה

מְשַׁתְּנֵי לולאה הם קבוצת תרופות מְשַׁתְּנוֹת חזקות, אשר גורמות להפרשה משמעותית ביותר של מים ומלחים. בנוסף לפעילות המשתנת, הן גורמים לסינתזה של פרוסטגלנדינים אשר מגבירים את זרימת הדם בכליות. תרופות אלו הן בעלות תקרת פעילות גבוהה.
בלולאת הנלה שבכליה קיימת משאבת נתרן-אשלגן, אשר אליה מצומדת פעילות הובלת-יחד של נתרן, אשלגן וכלוריד, יחד עם ספיגת מים בחזרה לגוף.
תרופות מסוג משתני לולאה גורמות לעיכוב הקו-טרנספורטר, ולכן יש מניעת ספיגה בחזרה של נתרן, אשלגן ומים, יחד עם אובדן יונים נוספים, כגון כלור. תרופות אלו משמשות למצבים של בצקת אקוטית בריאות, והן משמעותיות מאד במצבים של אוטם שריר לב אקוטי או אי ספיקת לב.
תופעות הלוואי של התרופות: היפוקלמיה, היפוקלצמיה, היפונתרמיה, אלקלוזיס (ירידה בחומציות הדם), היפומגנזמיה, תפרחת ופגיעה בשמיעה.
תרופות ממשפחת משתני הלולאה כוללות: פורוסמיד, בומטניד  ואטקריניק אסיד .
כריס ברודריק

רקע

ברודריק החל להתאמן על הגיטרה בגיל 11, תחומי ההתעניינות שלו כללו מוזיקה קלאסית, רוק, ג'אז ובלוז. ברודריק ניגן בעיקר על גיטרות חשמליות וקלאסיות אך גם למד לנגן על פסנתר ואף על כינור.
ברודריק מחזיק תואר במוזיקה קלאסית שקיבל מאוניברסיטת דנבר.

מגאדת'

אחרי שגיטריסט להקת מגאדת' גלן דרובר עזב את הלהקה, אחיו שון המליץ על כריס ברודריק כמחליף אפשרי. דייב מאסטיין, סולן הלהקה, צפה בהתרשמות בהקלטה של ברודריק מנגן ויצר עמו קשר, כעבור כשבועיים צורף ברודריק ללהקה כחבר רשמי.

אחרי מגאדת'

ברודריק פרש ממגאדת' בגלל חילוקי דעות מוזיקליים, הצטרף ללהקת Act of Defiance יחד עם שון ומקומו במגאדת' התפנה עבור הגיטריסט הברזילאי קיקו לוררו
יישובי הלוויין של באר שבע

יישובי הלוויין הוא כינוי ליישובים  עומר, מיתר ולהבים, שהם שלושה מן היישובים, הנמצאים במרחק יוממות מבאר שבע. אוכלוסיית היישובים האלו היא יהודית ועירונית ומתאפיינת במעמד חברתי-כלכלי גבוה. שלושת היישובים מצויים באשכולים 9-10 העליונים בדירוג החברתי-כלכלי של הלמ"ס. זאת בניגוד למרבית האוכלוסייה בנגב.
היישובים הוקמו בין השאר במטרה למשוך אוכלוסייה מבוססת לנגב וחיזוק האזור, אולם בפועל היישובים אוכלסו בעיקר על ידי אוכלוסייה מבוססת מבאר שבע ובכך תרמו להחלשתה של העיר. כמענה לתופעה זו הוקמה שכונת רמות בבאר שבע ומאוחר יותר גם שכונות יוקרה נוספות, כמו אזור בנה ביתך, המכונה פלח שבע או שכונות כלניות וסיגליות 
פרוור יוקרתי נוסף של באר שבע, המצוי מרחק יומיות ממנה הוא קיבוץ חצרים.
ריימן 2: הבריחה הגדולה

רקע

צבא של רובוטים-פיראטים בפיקודו של אדמירל ראזורברד פלש לעולמו של ריימן, והצליחו לשבות ולשעבד כמעט את כל תושביו. הם אף גרמו לפיצוץ הליבה של העולם לאלף רסיסים- הלומים הצהובים, שנפוצו לכל עבר ברחבי העולם. לאחר פיצוץ הליבה, מאבד ריימן את כוחותיו ונופל בשבי הרובוטים, כשהוא מוחזק כאסיר במפקדת הרובוטים, ספינה ענקית המרחפת באוויר המשמשת גם ככלא לאסירי הרובוטים.

עלילת המשחק

גלובוקס חברו של ריימן נתפס בידי הרובוטים ונלקח לתאו של ריימן. לאחר שהוכנס הוא מעניק לריימן לום כסוף שהצליח להבריח בבטנו, אשר משיב לריימן את יכולתו לירות כדורי אנרגיה. בעזרת יכולתו המחודשת מצליחים ריימן וגלובוקס לברוח מהספינה, אך הם מאבדים האחד את רעהו.
ריימן מתחיל לאסוף את הלומים הצהובים שהרכיבו בעבר את ליבת העולם, ומשחרר מכלאם את הטינסים. בעזרתם הוא מגיע למקום בו כלואה לי הפיה, ומצליח לשחרר גם אותה. לי מעניקה לו לום כסוף נוסף ומספרת לו על פולוקס, יוצרו של העולם שכוחו הרב יוכל להביס את הרובוטים. מכיוון שפולוקס מצוי בתרדמת, על ריימן לצאת ולחפש ארבע מסכות קסומות שאיחודן יגרום לפולוקס להתעורר.
ריימן יוצא למסע החיפוש אחר המסכות, ובמהלך חיפושיו הוא ממשיך באיסוף הלומים הצהובים, שחרור הטינסים הכלואים בכלובים ושאר חבריו שנכלאו על ידי הרובוטים, וכן מקבל מלי לומים כסופים נוספים המשדרגים את יכולותיו ויריותיו. לבסוף הוא מצליח לאחד את ארבע המסכות ומעיר את פולוקס, שמחסל את כל הרובוטים הנמצאים על האדמה. אלא שכוחותיו של פולוקס מוגבלים רק לפני האדמה, ועל כן על ריימן מוטלת המשימה להביס את ראזורברד הנמצא בספינה המרחפת באוויר.
לאחר קרב איתנים עם ראזורברד, המשתמש ברובוט גדול בניסיון לחסל את ריימן, מצליח ריימן להכניעו. אלא שראזורברד משתמש בספינת מילוט ובורח, וזאת לאחר שהפעיל את מנגנון ההשמדה העצמית, דבר שגורם להתפוצצות הספינה כשריימן על סיפונה. בסצנת הסיום כל חבריו של ריימן מתאספים ומתאבלים מסביב לכף רגלו של ריימן, שהיא כל מה שנותר ממנו לאחר הפיצוץ. אלא שאז ריימן מפתיעם ומגיח בצליעה על רגל אחת כשהוא נעזר במקל. כף רגלו מתחברת בחזרה למקומה (שכן ריימן חסר גפיים), ובזאת מגיע סופו הטוב של המשחק. בכתוביות הסיום נראה ראזורברד בחלל כשהוא טס בספינת המילוט שלו.

ביקורת

משחק זה קיבל ביקורות טובות מאוד גם מהמעריצים וגם מהמבקרים. משחק זה השתבח בזכות הגרפיקה המחודשת, המוזיקה, הקולות והשליטה במשחק.
יבגני סבטלנוב

חייו

סבטלנוב נולד במוסקבה, ושם למד ניצוח בקונסרבטוריון. משנת 1955 ניצח על תזמורת תיאטרון בולשוי והתמנה למנצח הראשי בשנת 1962. משנת 1965 היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברית המועצות (שהפכה לתזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה). ב-1979 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון.
בשנת 2000 פיטר שר התרבות בממשלתו של ולדימיר פוטין, מיכאיל שבידקוי, את סבטלנוב ממשרתו בתזמורת הממלכתית. הסיבה הרשמית לפיטורין הייתה שסבטלנוב מקדיש יותר מדי זמן לניצוח בארצות אחרות ופחות מדי למוסקבה.
סבטלנוב נודע בעיקר בפרשנויותיו ליצירות רוסיות - הוא כיסה את כל קשת המוזיקה הרוסית, החל במיכאיל גלינקה וכלה בימינו.
משנת 2004 נערכת תחרות למלחינים, על שמו.
אנרי מאטיס

ביוגרפיה

נולד כאנרי אמיל בנואה מאטיס בלה קָטוֹ-קַמְבְּרֵזִי במחוז נור-פה דה קאלה, צרפת, וגדל בבּוֹאָן-אָן-וֶרְמַנְדוּאָה. ב-1887 הגיע לפריז כדי ללמוד משפטים. ב-1887, לאחר שקיבל את ההסמכה שלו, עבד כעורך דין ופקיד בלה קטו-קמברזי. מאטיס החל לצייר בעת החלמתו מדלקת התוספתן. לאחר שנרפא, חזר לפריז ב-1891 על מנת ללמוד אומנות ב"אקדמיה ז'וליאן" והיה לתלמיד של אודילון רדון וגוסטאב מורו. 
למאטיס נולדה בת בשם מרגריט ב-1894, מקרולין ג'ובלו, דוגמנית עירום אותה צייר. ב-1898 נישא לאמלי נואלי פראיר, והם גידלו יחד את מרגריט ובנוסף נולדו להם שני בנים, ג'אן (1899) ופייר (1900). אמלי ומרגריט שימשו לעיתים קרובות כדוגמניות של מאטיס בציוריו.
מאטיס הושפע בצעירותו מיצירותיהם של אדואר מאנה, פול סיניאק ופול סזאן, וגם מאמנות יפנית מסורתית. הוא צייר בסגנון הפוביסטי, והפך לאחד ממובילי תנועה זו. התערוכה הראשונה בה הציג מיצירותיו נערכה ב-1901, ותערוכת היחיד הראשונה שלו נערכה ב-1904. אהבתו לצבעים בולטים וחזקים נעשתה מודגשת יותר לאחר שעבר דרומה ב-1905, כדי לעבוד עם אנדרה דרן. כמו כן, הוא התגורר במשך תקופה מסוימת בריביירה הצרפתית. בציוריו הצבעים יוצרים הצללות בוהקות, והם מאופיינים בצורות שטוחות ובקווים מאופקים. 
השקיעה של התנועה הפוביסטית לאחר 1906 לא השפיעה על הצלחתו של מאטיס. רבות מיצירותיו הטובות ביותר נוצרו בין 1906 ל-1917, כאשר היה פעיל במונפרנאס. 
מ-1917 ועד מותו ב-1954 התגורר מאטיס בסִימְיֶה שבריביירה הצרפתית, שהפכה לפרבר של העיר ניצה. בעת לימודיו אצל מורו התיידד מאטיס עם צייר רומני, שגם הוא למד אצל מורו, עם תאודוק פאלאדי והשניים שמרו על ידידותם, התראו והתכתבו. בסוף שנות השלושים של המאה העשרים צייר מאטיס רקדנית לובשת חולצה רומניה ובציור נוסף קישט שמלה בקישוטים דומים. פאלאדי ראה את התלהבות ידידו מהחולצה הרומנייה, לכן הביא לו במתנה מספר חולצות כאלה ובעקבות זאת צייר מאטיס, ב-1940, את הציור הנודע BLOUSE ROUMAINE השוכן כעת במוזאון הלאומי לאמנות מודרנית של צרפת.
ב-1941 אובחן כלוקה בסרטן, ולאחר שנותח הזדקק לכסא גלגלים, אך לא הפסיק ליצור. כאשר חולשתו הגוברת מנעה ממנו לעבוד עם כן-ציור, הוא יצר קולאז'ים מנייר, לעיתים מניירות באותו גודל, שהציגו את תפיסת הצבע והצורה שלו. ב-1952 השלים את הקמת "מוזיאון מאטיס" בלה-קאטו שבצפון צרפת (הכולל כיום את האוסף השלישי בגודלו של ציורי מאטיס בצרפת). הוא מת מהתקף לב מספר שנים לאחר מכן, בגיל 84, ונקבר בניצה.
מאטיס עבד במספר תחומים אך בעיקר כצייר, וזכה לתהילה עוד בחייו. היצירה היקרה ביותר שלו, פסל בשם "דמות עירומה שוכבת (שחר)" (Reclining Nude I (Dawn), נמכרה ב-2002 ב-9.2 מיליון דולר.
דיאטרם

דיאטרם (מיוונית: "דיא" – דרך, "טרמה" – חור) הוא צינור געשי שנוצר בהתפוצצות גזים והתמלא אחר כך בסלעי ברקציה. צורת הדיאטרם היא בדרך כלל דמוית משפך עמוק שדופנותיו תלולות (יש המכנים זאת "צורת גזר"). דיאטרמים פורצים אל פני השטח לעיתים קרובות ומייצרים חרוט טוף או מכתש רדוד יחסית (שבדרך כלל מתמלא במים) המכונה מאר או צינורות געשיים אחרים. דרך לוע הדיאטרם לא מתרחשת פליטה משמעותית של לבה. השימוש במונח הורחב לתיאור כל גוף שקוע של סלעים שבורים או ברקציית-טוף, שנוצר על ידי כוחות הידרוסטטיים או נפיצים, בין אם מקורם געשי ובין אם לאו. חלק מהתפוצצויות הדיאטרם יכולות לנבוע מתגובה של המגע בין מגמה לוהטת למי תהום המצויים קרוב לפני השטח ואז התופעה מכונה התפרצות פריאטית.
צינורות געשיים כקימברליט ולמפרואיט המכילים לעיתים יהלומים נחשבים בדרך כלל כסוג של דיאטרמים מחלקו התחתון של קרום כדור הארץ או מחלקה העליון של מעטפת כדור הארץ. במרבצים רבים של מחצבים של מתכות זולות ונחושת יש צינורות ברקציה פלוטוניים העשירים במינרלים של עופרות ומתייחסים אליהם כאל דיאטרם באופיין.
לדיאטרמים יש לעיתים ערך בשל השתתפותם בתהליך השקעה של מינרלים בעלי ערך כלכלי. מאורע דיאטרמי משמעותי הוא שיצר את גוף המחצבים הגדול המכיל עופרת, אבץ וכסף המנוצל על ידי מכרה סאליבן (Sullivan mine) בקולומביה הבריטית שבקנדה.
וולפגנג אובראט

קריירת מועדונים

אובראט שיחק לאורך כל קריירת הבוגרים שלו בפ.צ. קלן, אליה הגיע בגיל 19, לאחר ששיחק במועדון נוער בעיר הולדתו זיגבורג. אובראט נודע כשחקן בעל רגל שמאל חזקה, טכניקה ויכולת מסירה מצוינת. אובראט זכה עם קלן באליפות בעונת 1964, בה נחנכה הבונדסליגה, ובשני גביעים מקומיים.  הראשון בשנת 1968, לאחר ניצחון 4-1 בגמר על בוכום, והשני בשנת 1977, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על הרטה ברלין. לאחר זכייה זו, פרש אובראט מכדורגל.
לאובראט 409 הופעות בבונדסליגה במדי פ.צ. קלן בהן כבש 83 שערים, נוסף על הופעות בקבוצה לפני הקמת הבונדסליגה, והוא ממוקם במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של הקבוצה בבונדסליגה בכל הזמנים, לאחר הראלד שומאכר. בנוסף, אובראט הופיע 71 פעמים במפעלים אירופיים, בהן כבש 11 שערים.

קריירה בינלאומית

אובראט החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1963, ושיחק במדיה בשלושה מונדיאלים. במונדיאל 1966 סיים אובראט עם הנבחרת במקום השני לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת אנגליה. במונדיאל 1970 סיים אובראט עם הנבחרת במקום השלישי, לאחר שהנבחרת הודחה בחצי הגמר מול נבחרת איטליה, וניצחה במשחק על המקום השלישי את נבחרת אורוגוואי. במונדיאל 1974 אובראט זכה עם נבחרת גרמניה המערבית, בפעם השנייה בתולדותיה, ובכך הפך לאחד משלושה שחקנים בלבד שזכו הן במקום השלישי, הן במקום השני והן במקום הראשון במונדיאלים, בצוותא עם חבריו לנבחרת פרנץ בקנבאואר וספ מאייר. הישג זה שוחזר, נכון לשנת 2015, על ידי שני שחקנים בלבד, מירוסלב קלוזה הגרמני ופרנקו בארזי האיטלקי. במונדיאל 1974 נבחר אובראט לנבחרת מצטייני הטורניר.
לאובראט היה מאבק מול חברו לנבחרת גינטר נצר, שכיכב אז בבורוסיה מנשנגלדבאך, אחת מיריבותיה הגדולות של פ.צ. קלן, קבוצתו של אובראט. מאמן הנבחרת הלמוט שן העדיף לעיתים קרובות את אובראט, שנחשב מגוון יותר במשחקו מנצר, אך נאלץ לוותר על שירותיו ביורו 1972 עקב פציעה, בעוד שנצר הוביל את הנבחרת לזכייה באותו טורניר בצוותא עם פרנץ בקנבאואר וגרד מילר. בהמשך, אובראט החליף בעצמו את נצר לאחר שזה נפצע. נצר אמר כעבור זמן על אובראט שהוא "נולד לשחק עבור גרמניה".
לאחר מונדיאל 1974 פרש אובראט מהנבחרת, לאחר שצבר 81 הופעות, בהן הבקיע 17 שערים.

לאחר הפרישה

אובראט כיהן כנשיא פ.צ. קלן החל משנת 2004, ופרש מהתפקיד בשנת 2011.
ערמון לרדו

העלייה ארצה

השמועות על מלחמת העצמאות הגיעו למרוקו, ולרדו רצה לעלות לארץ ישראל על מנת להשתתף במאמץ המלחמתי. בשנים הללו, מרוקו אסרה על נתיניה היהודים להגר ממרוקו. למרות זאת, החליט לרדו לצאת ממרוקו ביחד עם שני חברים. הם עלו על אוטובוס שנסע לכיוון עיירה הגובלת עם אלג'יריה. לרוע מזלם, שוטרים שבדקו את האוטובוס זיהו כי הם צעירים יהודים המנסים לצאת ממרוקו, והם בילו כשבוע במאסר.
לאחר שובו לפאס יצר קשר עם גנרל בדימוס, גנרל זה נסע עם לרדו ברכבת ועל ידי הצגת המדליות שלו גרם לשוטרים להימנע מבדיקת תעודותיו של לרדו. הוא חצה את הגבול לעיר הנמל אוראן שבאלג’יריה ומשם בעזרת תעודת זהות מזויפת הגיע למרסיי שבצרפת. שם בעזרת שליחי עלייה, עלה לספינת מעפילים ולאחר כשבוע הגיע לנמל חיפה.
מיד עם הגיעו ארצה, גויס לרדו לצה"ל וצורף לחטיבת גולני. במהלך שרותו עבר קורס חובשים, קורס מ"כים, קורס רבי סמלים וקורס קצינים.

המעבר לדרום והכניסה לפוליטיקה

לאחר שחרורו מהצבא מצא עבודה במפעלי ים המלח, ועבר לגור בעיירה דימונה. במסגרת עבודתו יצג את עובדי העיר דימונה במפעל.
בשנת 1958 הוחלט להפריד את העיר דימונה מן המועצה האזורית תמר ולרדו מונה לתפקיד ראש המועצה הממונה הראשונה בדימונה.
לאחר כשנה, בנובמבר 1959 נערכו בחירות, ולרדו היה ראש המועצה הנבחר הראשון בדימונה. הוא המשיך לכהן בתפקיד זה ברצף עד שנת 1966. לאחר מכן פנה לפעילות עסקית.
בשנת 1974 נקרא אל הדגל על ידי חברי מפלגתו, התמודד בבחירות וזכה לכהן פעם נוספת בין השנים 1974–1978. בשנת 1978 לאחר שנים רבות של פעילות ציבורית החליט לפרוש ולעבור לפעילות במגזר הפרטי.
קלי אוליניק

נעורים וקריירת מכללות

אוליניק נולד ברובע סקרבורו בטורונטו שבקנדה. אביו היה מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טורונטו ושל נבחרת הנוער הקנדית ואחראי תוכנית הספורט באוניברסיטת תומפסון ריברס בקולומביה הבריטית. אמו עבדה כשופטת כדורסל ובצוות האימון של טורונטו ראפטורס מה-NBA. אוליניק שיחק כדורסל ופוטבול בתיכון בקולומביה הבריטית.
ב-2009 החל ללמוד ולשחק באוניברסיטת גונזגה. הוא לא בלט בשתי העונות הראשונות שלו בקבוצה והחליט לקחת שנת חופש ("רדשירט"), בה הוא מורשה להתאמן בלבד בקבוצה ולא לשחק במשחקים רשמיים של ה-NCAA. הוא שב לשחק ב-2012, היה השחקן הבולט בקבוצה והשיג ממוצע של 17.8 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק. הוא נבחר בתום העונה לחמישיית השנה ב-NCAA ולשחקן השנה בליגת ה-WCC. גונזגה הייתה מדורגת בסוף העונה הסדירה במקום הראשון בדירוג AP ועם מאזן כללי של 32–3 ו-16–0 בליגת ה-WCC. היא הגיעה באותה שנה עד לשלב השלישי בטורניר אליפות המכללות בכדורסל בו הודחה על ידי ויצ'יטה סטייט. בתום העונה החליט אוליניק להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

בוסטון סלטיקס

אוליניק נבחר במקום ה-13 בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA ב-2013 על ידי דאלאס מאבריקס ומיד הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס. בעונתו הראשונה השיג ממוצע של 8.7 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק. הוא נבחר להשתתף במשחק הכוכבים העולים ובתום העונה נבחר לחמישייה השנייה של הרוקיז ב-NBA. בעונה השנייה רשם רוליניק ממוצע של 10.3 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק, הוא נפצע במהלך העונה בקרסולו והחמיץ 18 משחקים רצופים. בסדרת הפלייאוף מול קליבלנד קאבלירס היה מעורב בעימות עם קווין לאב במהלכו נפגע לאב בכתפו, אוליניק הושעה על ידי ה-NBA למשחק אחד, ההשעיה נכנסה לתוקף במשחק הראשון של העונה הסדירה הבאה.

מיאמי היט

לקראת עונת 2017/2018 חתם על חוזה ל-4 עונות במיאמי היט, עבור כ-50 מיליון דולר.

נבחרת קנדה

אוליניק היה חבר בסגל נבחרת קנדה עד גיל 18 לאליפות אמריקה שהתקיימה בפורמוסה שבארגנטינה ב-2008 וזכה עמה במדליית ארד. ב-2009 השתתף עם נבחרת קנדה עד גיל 19 באליפות העולם שהתקיימה בניו זילנד וסיים עמה במקום השביעי לאחר הפסד ברבע הגמר לנבחרת ארצות הברית. הוא רשם באליפות ממוצע של 11.2 נקודות ו-8.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-2010 היה חבר בנבחרת הבוגרת של קנדה לאליפות העולם שהתקיימה בטורקיה. הוא השיג באליפות ממוצע של 8.2 נקודות ו-2.8 ריבאונדים ב-4 משחקים בהם שותף. ב-2011 השתתף עם הנבחרת באליפות אמריקה בכדורסל שהתקיימה בארגנטינה. קנדה סיימה שישית ולא העפילה לאליפות העולם. הוא השיג באליפות ממוצע של 6.9 נקודות ו-3.8 ריבאונדים למשחק. באליפות אמריקה בכדורסל 2015 שהתקיימה ב-2015 במקסיקו סיטי היה אחד השחקנים הבולטים בנבחרת יחד עם אנדרו ויגינס וניק סטאוסקאס וסייע לה לזכות במדליית ארד ובהעפלה לטורניר הקדם אולימפי. הוא השיג באליפות ממוצע של 11.9 נקודות ו-7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.

סטטיסטיקות קריירה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2018/2019.‏
TOEFL

בחינה באנגלית כשפה זרה (באנגלית: Test of English as a Foreign Language‏; הידועה בר"ת TOEFL) היא בחינה אשר נועדה להעריך את יכולת הנבחן להבין ולהשתמש בשפה האנגלית במסגרת לימודים אקדמיים (הערכת שפה).
בחינת TOEFL משמשת לעיתים כאחד מתנאי הקבלה ללימודים אקדמיים לתלמידים זרים באוניברסיטאות ומכללות רבות בארצות הברית. בנוסף, מוסדות שונים בארצות הברית כגון סוכנויות ממשלתיות, בתי עסק, או קרנות להענקת מלגות, עשויות לדרוש ממועמדים עמידה בבחינה. ציון בחינת TOEFL נותר בתוקף למשך שנתיים וזאת על יסוד ההנחה כי יכולת הנבחן עשויה להשתנות באופן משמעותי בתקופת זמן זו.
TOEFL הוא סימן מסחרי רשום של "שירות הבחינות החינוכי" (Educational Testing Service), ארגון אמריקני ללא מטרות רווח (בדומה למרכז הארצי לבחינות והערכה בישראל) המארגן ומנהל את הבחינות ברחבי תבל. המדיניות המתווה את צורת הבחינה מנוסחת על ידי מועצה בת 16 חברים. המועצה מורכבת מאנשי מקצוע הקשורים למוסדות אקדמיים בארצות הברית ולסוכנויות ציבוריות או פרטיות שלהן עניין בחינוך בינלאומי. חברים נוספים במועצה הם מומחים בתחום הוראת השפה האנגלית כשפה זרה, או שפה שנייה.
ועדת הבוחנים של ה-TOEFL מורכבת מ-12 מומחים בבלשנות, בחינות בשפות, הוראה או מחקר. עיקר תפקידה הוא ייעוץ על תוכן הבחינה. הוועדה מנסה להבטיח כי הבחינה תהווה כלי תקף למדידת רמת השליטה בשפה האנגלית ומשקפת מגמות ושיטות מעודכנות.

היסטוריה

בשנת 1962 מועצה לאומית אמריקאית שהורכבה מנציגי מדינות וארגונים פרטיים נוצרה כדי להתמודד עם הצורך להבטיח רמת שליטה נאותה בשפה האנגלית למבקשים להתקבל לאוניברסיטאות אמריקאיות ואשר שפת אמם אינה אנגלית. המועצה המליצה על פיתוח בחינת TOEFL לקראת שנת הלימודים 1963-1964.
הבחינה הראשונה פותחה על ידי המרכז ללינגוויסטיקה ישומית בהנחיית פרופסור צ'ארלס פרגוסון מאוניברסיטת סטנפורד, מומחה ללינגוויסטיקה ישומית. בחינות ה-TOEFL הראשונות ניתנו למועמדים בשנת 1964 על ידי האגודה לשפות מודרניות של אמריקה במימון קרן פורד וקרן דנפורט.
בשנת 1965 מועצת המכללות האמריקאית, בשיתוף שירות הבחינות החינוכי קיבלו אחריות לביצוע תוכנית הבחינות. בשנת 1973 נערך הסכם בין שני גופים אלה לבין המועצה המנהלת את בחינות הכניסה ללימודים מתקדמים (Graduate Records Examination - GRE) להשגיח על הבחינות ולנהלן.

ציוני TOEFL וסף קבלה ללימודים

ברוב המכללות בארצות הברית ציון הבחינה ב-TOEFL הוא רק נתון אחד מתוך מספר נתונים המשמשים לקבלת ההחלטה בדבר קבלת מועמד ללימודים. יחד עם זאת, למכללות ואוניברסיטאות רבות קיים ציון מינימום בבחינה לצורך שקילת המועמדות. ציון המינימום בבחינה באינטרנט נע החל מ-61 (אוניברסיטת המדינה של בולינג גרין) ועד 100 (המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת הרווארד). מדגם של ציוני המינימום ב-TOEFL, הנדרשים לקבלה ללימודים בארצות הברית, מעלה כי לצורך קבלה ללימודי תואר ראשון הממוצע הוא 74.2, ואילו לצורך קבלה לתארים מתקדמים הממוצע הוא 82.6.
דינו שקוורץ

קריירה

שקוורץ שיחק בכול נבחרות הנוער של קרואטיה, רשם 4 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, וסומן כפוטנציאל גדול. גדל במחלקת הנוער של הקבוצה הקרואטית ווראזדין בה שיחק בין השנים 2007 ל-2011 וצבר בשורותיה 58 הופעות ושני שערים. בחודש יוני 2011, אחרי שלא קיבל את שכרו מקבוצת האם, התיר השחקן את חוזהו מול ווראזדין וחתם על חוזה לחמש עונות בקבוצת הפאר הקרואטית דינמו זאגרב.
בתחילת אוגוסט 2011 הושאל לקבוצת לוקומוטיבה, בשורותיה רשם 8 הופעות, ואחרי חצי עונה, בחודש ינואר 2012, התיר את חוזהו מול דינמו זאגרב וזאת לאחר שלא רשם אפילו הופעה אחת במדי הקבוצה. בפברואר 2012, עבר שקוורץ לקבוצה הבלגית מכלן, אך גם בשורותיה לא רשם הופעה אחת ובתום העונה הסתיים חוזהו במועדון.
בקיץ 2012 הגיע לישראל, וחתם בקבוצת בית"ר ירושלים, במדיה שיחק עונה אחת.
בקיץ 2013 חתם בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, ובקיץ 2014 עבר לאוניברסיטאטה קלוז' מליגת העל הרומנית.
בקיץ 2015 חזר לישראל, וחתם לעונה אחת בהפועל כפר סבא מליגת העל הישראלית.
בקיץ 2016 חתם בשריף טירספול מליגת העל המולדובית.
באפריל 2017 חתם בספליט. בפברואר 2018 חתם באלאשקרט ירוואן הארמנית. ביולי 2018 חתם בבודפשט הונבד.
אלימלך מנחם מנדל לנדא

רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא (-י"ט בשבט תרצ"ו, 1936) היה האדמו"ר הראשון בשושלת סטריקוב. מכונה בחסידות זו ה"אדמו"ר הזקן".

ביוגרפיה

בנו של רבי בעריש מביאלה, בנו של רבי אברהם מטשכנוב. אביו כיהן כאדמו"ר לחסידי וורקא לאחר פטירת רבי מנחם מנדל מוורקא. לאחר פטירת אביו, פנה כשאר חסידיו לרבי יחיאל מאלכסנדר ואחריו לרבי ירחמיאל ישראל יצחק מאלכסנדר. לאחר פטירת רבי ירחמיאל ישראל יצחק בטבת תר"ע, פנו חלק מהחסידים, ובהם רבי אלימלך מנחם מנדל לרבי אהרן צבי לנדא, אחיו של רבי אלימלך מנחם מנדל. לאחר פטירת אחיו, ארבעה חודשים מאוחר יותר, הכתירוהו החסידים לאדמו"ר.
הוא התיישב בזדונסקה וולה ופתח בה את חצרו. בהמשך עבר לסטריקוב. במלחמת העולם הראשונה עבר לזגרז' בה כיהן עד סוף ימיו.
ביקר פעמיים בארץ ישראל ובאחד הביקורים התעכב למגורים למשך תקופה. נפטר באוטבוצק אליה הובא לצורך רפואה. נקבר בוורשה באוהל. דברי תורתו אבדו בשואה. מעט מדברי תורתו הובאו בקובצי "חצרות אדר" של רבי נח גד וינטרוב.
בנו רבי יעקב דן, מילא את מקומו. בנים נוספים היו רבי אברהם רבה של קינוב שנפטר בצעירותו, רבי טוביה מביאלה ורבי יוסף מזגרז'.
יונתן מאיר

יונתן מאיר (Jonatan Meir; נולד ב-1975) הוא פרופסור מן המניין במחלקה למחשבת ישראל על-שם גולדשטיין-גורן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. תחום מחקרו הוא ספרות ההשכלה, החסידות והקבלה במאות השמונה עשרה, התשע עשרה והעשרים. משנת 2019 חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

קורות חיים

מאיר נולד בעיר לוון בבלגיה. אביו הוא פרופ' אפרים מאיר, נוצרי קתולי שהתגייר. יונתן מאיר הגיע עם משפחתו לירושלים בשנת 1983 ומאז מתגורר בה. התחיל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1997 בחוגים מחשבת ישראל, היסטוריה של עם ישראל ופילוסופיה. את התואר השני השלים בחוג להיסטוריה של עם ישראל, בהדרכת פרופ' ישראל ברטל, על הלל צייטלין והחסידות. בהשפעת פרופ' ישראל ברטל כתב את הדוקטורט על כתביו הפארודיים והסאטיריים של המשכיל יוסף פרל, שנספח לו מהדורה מוערת על פי הנוסח ביידיש וכתבי יד של ספר מגלה טמירין (וינה 1819). העבודה אושרה בהצטיינות יתירה וזכתה בפרס ע"ש בלומפילד. עם סיום הדוקטורט בשנת 2010 השלים פוסט דוקטורט במסגרת קרן עמיתי קרייטמן, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולאחר שנה נקלט במחלקה למחשבת ישראל כפרופסור חבר. זכה במלגת אלון לשנים 2015-2013. פרופסור מן המניין מאוגוסט 2015. ביוני 2019 נחבר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים
DEST

Deutsche Erd- und Steinwerke GmbH או בקיצור DEST (בתרגום לעברית: "חברה גרמנית לעבודות עפר ואבן") הייתה חברה בבעלות האס אס שהוקמה במטרה לרכוש ולייצר חומרי בנייה לשימוש בפרויקטים שונים בגרמניה הנאצית. DEST הייתה חברה בת של אגף W ‏ (Amt. W) שבמשרד הראשי למשק ומנהל של האס אס (WVHA). ראש ה-WVHA היה ס"ס אוברגרופנפיהרר ולוטננט גנרל בוואפן אס אס אוסוולד פוהל, וסגנו היה גרופנפיהרר גאורג לורנר. 
המשרד הראשי של DEST שכן בעיירה הקטנה סנקט גאורגן אן דר גוזן שבאוסטריה, בה הוקם בשנת 1944 מחנה החוץ של מאוטהאוזן - גוזן II.

היסטוריה

חברת DEST הוקמה ב-29 באפריל 1938 בברלין למטרות רכישת חומרי בניין, ארגון עבודות הכפייה ופיקוח על הפעילות במחצבות. המיקום של מחנות הריכוז זקסנהאוזן (1936), בוכנוולד (1937), פלוסנבירג (1938), מאוטהאוזן (1938), נאצוויילר-שטרוטהוף (1939), גרוס-רוזן (1940) ונוינגמה (1940) נבחר בגלל קרבתם לאתרים בעלי אדמה מתאימה לבניית לבנים או בגלל קרבתם למפעלי לבנים או מחצבות אבן. חברת DEST הצטיינה בניצול עובדי הכפייה, רובם יהודים, במחצבות; עובדי הכפייה נוצלו בצורה כה אכזרית, ו-DEST הפכה להיות לאחת הדוגמאות העיקריות לפשעי מלחמה במשפטי נירנברג. מנהל התוכנית היה ס"ס אוברגרופנפיהרר אוסוולד פוהל, שהוצב בברלין ונשפט בעוון פשעי מלחמה ב-1947 בנירנברג, ובשנת 1951 הוצא להורג בתלייה.
בשנת 1943 הפסיקה DEST להתמקד בתעשיית אבן, והחלה להתמקד בתעשיית החימוש. מכאן ואילך החברה שיחקה תפקיד מרכזי וסייעה לאס אס בכניסה לתעשיות הנשק החשובות. המרכז התעשייתי שלהם בסנקט גאורגן הפך את האס אס לאחת מהספקיות העיקריות של מרכבי מטוסים ( Me-262, Bf 109), קרבינים ומקלעים לחברו כמו מסרשמיט ושטייר דיימלר פוך..
דגל יוקון

היסטוריה

דגל יוקון אומץ ב-1 במרץ 1968 לאחר תחרות עיצוב אשר נערכה ברחבי הטריטוריה ב-1967 כחלק מחגיגות המאה של קנדה. התחרות אורגנה על ידי ענף וייטהורס של הלגיון המלכותי הקנדי ולזוכה הובטח פרס של 100 דולר קנדי. לוועדה הוגשו 137 הצעות כאשר ההצעה הזוכה הוגשה על ידי בוגר הקולג' של יוקון לין למברט, אשר הגיש עשר הצעות שונות שמיתון אחת עלתה לשלישית הזוכים אשר הוגשה לבחירת הוועדה. גרסת אב טיפוס נשלחה לאוטווה על מנת לקבל עיצוב הרלדי מקובל והדגל הוחזר לווייטהורס עם תיקונים קלים. הדגל נקבע כדגל הטריטוריה על ידי חוק דגל ב-1 בדצמבר 1967.

עיצוב

יחס האורך/רוחב של דגל יוקון הוא 1:2 כאשר (בדומה לדגל קנדה) ורוחבו של הפס הלבן המרכזי הוא אחד וחצי מרוכבם של שני הפסים הצבעוניים הצדדיים (1 - 1.5 - 1).
על פי מושגי הדגלים הדגל הוא טריקולור, דגל המורכב משלושה צבעים. אך הדגל אינו טריקולור אמיתי וזאת כיוון שהוא מוטען בסמל יוקון במרכזו, בעוד שטריקולור אמיתי חלק מכל סמל.