google/wiki40b huggingface dataset:
מריה מאליברן

חיים וקריירה

מאליברן נולדה בפריז בשם מריה פליסיטאס גארסיה למשפחת מוזיקאים ספרדית מפורסמת. אביה, מנואל גארסיה, היה טנור ידוע שם, שזכה להערצת רוסיני, על יצירת דמותו של הרוזן אלמביבה באופרה שלו, הספר מסביליה. גארסיה היה גם מלחין ומורה רב השפעה לפיתוח קול והיה מורה הזמרה הראשון של מריה. הוא תואר כקשוח ועריץ; השיעורים שנתן לבתו היו למריבות בלתי פוסקות בין שני בעלי אגו איתן ובלתי מתפשר.

ראשית הקריירה

בפעם הראשונה עלתה מאליברן על בימת האופרה בגיל 17, כזמרת במקהלה של תיאטרון המלך בלונדון. כשהפרימה דונה חלתה, הציע גארסיה שבתו תקבל עליה את תפקיד רוזינה באופרה הספר מסביליה. הקהל אהב את המצו הצעירה 
והיא המשיכה לשיר בתפקיד עד סוף העונה. עם תום העונה, לקח גארסיה את להקת האופרה שלו לניו יורק כדי להביא תרבות לילידים. הלהקה הורכבה בעיקר מבני משפחתו: מריה, אחיה, מנואל, ואחותה הצעירה, פאולין גארסיה-ויארדו, שתיעשה בהמשך לזמרת מפורסמת בזכות עצמה.
הייתה זו הפעם הראשונה, שאופרה איטלקית בוצעה בניו יורק, במשך תקופה של תשעה חודשים. מריה שרה את התפקידים הראשיים בשמונה אופרות, ששתיים מהן כתב אביה. בניו יורק פגשה ונישאה בחיפזון לבנקאי פרנסואה אז'ן מאליברן, שהיה מבוגר ממנה ב-43 שנים. יש גורסים, שאביה של מריה אילץ אותה להינשא לבנקאי בתמורה להבטחתו של זה לתת למנואל גארסיה 100,000 פרנק. אבל לדברי אחרים, מריה נישאה פשוט כדי להימלט מאביה העריץ. חודשים ספורים לאחר החתונה הכריז הבעל הטרי על פשיטת רגל ומריה נאלצה לתמוך בו משכר הופעותיה. לאחר שנה עזבה את מאליברן וחזרה לאירופה.
באירופה שרה מאליברן את התפקיד הראשי בהצגת הבכורה של מריה סטוארדה של דוניצטי. האופרה, המבוססת על המחזה מריה סטיוארט של פרידריך שילר, הקימה עליה את זעם הצנזורים, שתבעו תיקונים בטקסט. מאליברן, כטיפוסי לה, התעלמה מתביעותיהם. 
מריה מאליברן יצרה קשר רומנטי עם הכנר הבלגי שרל דה בריו. השניים חיו יחד כידועים בציבור במשך שש שנים ובשנת 1833 נולד להם ילד, לפני שמריה השיגה את ביטול נישואיה למאליברן. פליקס מנדלסון כתב אריה בליווי כינור סולו במיוחד בשביל הזוג. מאליברן הופיעה בבתי אופרה חשובים, ביניהם האופרה של פריז, שם פגשה והופיעה עם המלחין והזמר האירי מייקל באלף.

שנותיה האחרונות ומותה

בשנת 1834 עברה מאליברן לאנגליה והתחילה להופיע בלונדון. באפריל 1836 נפלה מסוסה במהלך צייד וסבלה פגיעות, שמהן לא החלימה עוד. היא סירבה לפנות לרופא והמשיכה להופיע כשהיא נעזרת בקביים. בסוף מאי 1836 כיכבה ב"העלמה מארטואה", שבאלף כתב למענה. היא מתה חמישה חודשים אחרי התאונה.

תפקידים וסגנון ווקאלי

שמה של מאליברן נקשר בעיקר עם אופרות של רוסיני - היא שרה ב"טטנקרדי", "אוטלו", "טורקי באיטליה", "לה צ'נרנטולה" ו"סמיראמידה", אבל הופיעה גם ב- Il crociato in Egitto של מאיירבר וקצרה הצלחה מרובה באופרות של וינצ'נצו בליני, La Sonnambula ו"בני קאפולט ובני מונטגיו". בליני כתב גרסה חדשה לאופרה שלו, "הפוריטנים" להתאימה לקול המצו-סופרן שלה ואפילו הבטיח לכתוב אופרה חדשה במיוחד בשבילה, אבל נפטר לפני שהספיק למלא את הבטחתו.
מאליברן התברכה, כך אומרים, במנעד רחב במיוחד ואם לשפוט על פי התפקידים ששרה, נראה שהוא היה בן שלוש אוקטבות. בני זמנה של מאליברן התפעלו מעוצמת הרגש שהציגה על הבימה. רוסיני, דוניצטי, שופן, מנדלסון וליסט היו בין מעריציה. הצייר אז'ן דלקרואה, בניגוד להם, האשים אותה בחוסר עידון ורמה ובניסיון "לקרוץ להמונים, שאין להם שום טעם אמנותי."

סרט קולנוע

מפיק הסרטים ורנר שרוטר יצר סרט על מאליברן: "מותה של מריה מאליברן" (1971), בכיכובה של מלכת היופי קנדי דרלינג.
אינגי הויסטד

קריירת מועדונים

הויסטד נולד בטורסהאבן, בירת איי פארו. הוא גדל במחלקת הנוער של B36 טורסהאבן המקומית. בקיץ 2002 הצטרף לארסנל מהפרמייר ליג. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, אך לא ראה דקות משחק בקבוצה הבוגרת, וחזר ל-B36 טורסהאבן. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 25 הופעות והבקיע שער אחד. בהמשך עבר לבירמינגהאם סיטי, אך שיחק 45 דקות בקבוצת המילואים. לאחר מכן חזר פעם נוספת ל-B36 טורסהאבן, בה שיחק במשך 5 עונות וערך 51 הופעות, בהן הבקיע שני שערים. לאחר פציעות מתמשכות, פרש הויסטד מכדורגל בגיל 26.

קריירה בינלאומית

ב-29 באפריל 2003 ערך הויסטד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איי פארו, כשנכנס כמחליף לקראת המחצית השנייה בניצחון 2-1 על נבחרת קזחסטן במשחק ידידות. הוא ערך 6 הופעות בנבחרת, מתוכן שתיים נגד נבחרת ישראל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006.
נייט דוג

ביוגרפיה

נתנאל דווין הל נולד ב-19 באוגוסט 1969 בלונג ביץ', קליפורניה. את קריירת השירה שלו החל בנער מקהלה בכנסייה בקלארקסדייל, שבמיסיסיפי שם אביו היה כומר. בגיל 16 נשר מבית הספר בלונג ביץ', עזב את הבית והתגייס למארינס שם שירת 3 שנים.
בשנת 1991 נייט דוג, בן דודו סנופ דוג וחברם המשותף וורן ג'י הקימו הרכב היפ הופ הנקרא 213 (על שם קידומת הטלפון של לונג ביץ'). ההרכב לא הוציא אלבום עד 2004 כאשר הוציאו אלבום לסגירת מעגל.
הופעת הבכורה של נייט דוג הייתה באלבום של ד"ר דרה, The Chronic ב-1992 בסגנון ראפ-שירה שהפך לסימן היכר שלו שהתקבל היטב על ידי הקהל והמבקרים. שנה לאחר מכן חתם בדת' רואו רקורדס שבזמנו הייתה החברה המובילה בהיפ הופ של החוף המערבי.
בקיץ 1994 וורן ג'י אירח את נייט דוג בסינגל שלו "Regulate". השיר הגיע למקום השני במצעד הבילבורד.
עד צאת אלבום הבכורה שלו ב "G-Funk Classics, Vol. 1: Ghetto Preacher" ב-1997 השתתף וורן ג'י בשירים רבים של ראפרים מהחוף המערבי כמו טופאק שאקור, מיסטה גרימז ועוד.
האלבום לא הצליח יותר מדי מה שגרם לו לעזוב את חברת התקליטים Deathrow בטריקת דלת (לאחר סכסוכים פנימים).
בשנת 1998 יצא אלבומו השני "G-Funk Classics, Vol. 1 & 2", שהוא בעצם אלבום כפול: האלבום הישן שיצא שנה לפני כן והאלבום החדש. בשנת 2000 הוציא מחדש את האלבום הכפול רק תחת השם "The Prodigal Son" רק בגרמניה.
בשנת 2001 יצא אלבומו השלישי "Music & Me" בחברת התקליטים אלקטרה רקורדס. האלבום כלל שיתופי פעולה עם בכירי הראפרים, כמו ד"ר דרה, אקזיביט, קורופט, פאבולוס, לודקריס, סנופ דוג, ג'רמיין דופרי ועוד. האלבום זכה לביקורות טובות והצליח למכור 400,000 עותקים.
ב-2002 השתתף בתוכנית ספיישל ידוענים של החוליה החלשה בארצות הברית והודח על ידי אקזיביט ויאנג אם סי. באותה שנה גם הוציא את אלבומו "Essentials" שנכשל במכירות ולא הוציא אף להיט גדול.
ב-2003 יצא אלבומו החמישי תחת השם "Nate Dogg". האלבום היה אמור לצאת ב-2004 אך מועד ההוצאה הוקדם. האלבום הופק על ידי טובי המפיקים ביניהם טימבלנד, סקוט סטורץ' ודיג'יי קוויק.
בשנת 2007 לקה בשבץ מה שגרם לו לשיתוק כל חלקו השמאלי.
שנה לאחר מכן בספטמבר 2008 לקה שוב בשבץ ומאז אושפז בבית חולים והונשם על ידי מכונות. נייט דוג נפטר ב-15 במרץ 2011.
מכנף נאה

תכונות

גזעו של המכנף הנאה עבה וצבעו חום, קליפתו מחוספסת. העלים מנוצים פעם אחת בגוון ירוק והעלעלים בצורת אליפסה. העץ יכול להיתמר לגובה של בין 12-15 מטרים ולהתפרס לרוחב של כ־12 מטרים. בסביבת גידולו הטבעית והמיוערת, למכנף הנאה גזע מרכזי אחד המתפצל למספר גזעי משנה בגובה של כמה עשרות מטרים. בעת שתילתו כעץ נוי בשטחים פתוחים יותר, הוא יפתח גזעי משנה כבר בגובה הקרקע אם לא יגזם כראוי.
עונת הפריחה של המכנף הנאה היא באביב. קצב צמיחתו מהיר.
מכנף נאה זקוק לשמש מלאה. הוא מעדיף חום, אינו צורך מים רבים ומתאים לכל סוגי הקרקע.

תפוצה

מקורו של המכנף הנאה הוא מצפון בוליביה עד דרום ארגנטינה, שם הוא מצוי ביערות הגלריה של האנדים, כמעט בכל התנאים המצויים שם – מגובה פני הים עד גובה של 2,900 מטר, באזורים יבשים יחסית ובאזורים שכמות הגשם השנתית בהם מגיעה ל־2,500 מ"מ. הוא מעדיף אדמות בעלות ניקוז טוב, אך אינו בוחל גם באזורים אחרים. הוא עמיד גם למגוון טמפרטורות ומסוגל לשרוד גם כשהטמפרטורה צונחת עד ל־5- מעלות.
צמיחתו המהירה של העץ הופכת אותו לבחירה מועדפת לתוכניות יעור מחדש, מניעת סחף וכשובר רוח. עובדת היותו סופח חנקן הופכת אותו למטייב קרקעות. המכנף הנאה הוא אחד מצמחי המספוא העיקריים בבוליביה, ויתרונו העקרי הוא העובדה שהוא אחד המקורות היחידים למספוא בעונת החורף היבשה. העץ המופק ממנו הוא איכותי, ומשמש לבניית רהיטים ולהפקת עץ ופחם לבערה.
המכנף הנאה משמש כעץ נוי בכל רחבי העולם. העץ הובא לארץ ישראל בשנת 1911, עת ניטע במושבה מגדל על ידי אוטו ורבורג. הוא נקלט היטב ונפוץ כעץ נוי בעיקר בשנות השבעים ושנות השמונים של המאה ה־20. המין נקלט בארץ במידה כה מוצלחת, עד כי הוא מוגדר כיום כמין פולש.

פרחים ופירות וזרעים

הפרחים של המכנף הנאה הם קטנים, בצבע צהוב ובצורת לוע של אריה. הפרחים הם חסרי ריח. פריו של העץ הוא זרע עטוף במעטה סיבי וקשה המתרחב למבנה דמוי כנף (ומכאן שמו). כאשר הפרי מבשיל הוא מתייבש וצבעו משתנה מירוק לחום. הוא נושר מהעץ בצורת סחרור. המבנה של הזרע מאפשר לרוח לשאת אותו למרחקים ניכרים מהעץ.
סירנה (סדרת טלוויזיה)

עונה 1

בעיירת החוף בריסטול קוב, הידועה על היותה פעם בית לבתולות הים, חייהם של כמה ביולוגיים ימיים מתהפכים כאשר אישה צעירה מסתורית מופיעה ומתחילה להרוס את עיירת הדיג הקטנה כדי לחפש את אחותה שנלכדה אשר נחטפה בידי הצבא המקומי.
קבר בני חסן

קבר בני חסן הוא אתר קבורה מצרי קדום, הממוקם במרכז מצרים, בין לוקסור לקהיר. האתר שימש כעיר המתים של הרמופוליס הממוקמת מעבר לנילוס. האתר שימש בעיקר באזור 1900 לפני הספירה, בתקופת הממלכה התיכונה, שבשלטון השושלת ה-12.
הקברים חפורים בצוקים שממזרח לנילוס, ושייכים למחוז אנוקס הקדום, הקברים בעיקר מתקופת השושלות ה11 וה12, תקופה שלא נותרו ממנה הרבה שרידים ארכאולוגיים, מה שהופך את האתר לחשוב מאד להבנת תולדות התקופה. בתקופה זו לראשונה אנו מוצאים ציורים העוסקים בנושאים ריאליסטיים, ולא רק בנושאי דת ומיתוס. כמו כן הציורים נעשו לראשונה על ידי תמשיח, ללא תבליטים ותחריטים. בצד תפילות לרע ולאמון, מתוארים גם מחזות היאבקות, ומשחקים מחיי היום יום במצרים העתיקה.
הקברים הקדומים בבני חסן עשויים בתוך אולם מרכזי גדול. הקברים היותר מאוחרים עשויים באולם סטיו עם עמודים, והמאוחרים ביותר מכילים גם חדרון ובו מזבח, כאשר הכניסה אליו מקושטת בשני עמודים.
מלבד הקברים מכיל אתר בני חסן גם מקדש תת-קרקעי שנבנה על ידי חתשפסות, ובהמשך הוקדש לארטמיס היווני, בהתאם לתרבות העיר הסמוכה הרמופוליס.
אחד הציורים מבני חסן שהתפרסם ביותר, הוא הציור מקברו של הפקיד המצרי חנומ-חותפ. בציור נראית שיירת סוחרים שמיים הבאה למצרים, כשבכליהם תכשירי איפור וסדקית, ובהם גברים ונשים לבושים בכותנות צבעוניות ומטלטלים לצידם. הציור מצוי היום במוזיאון הבריטי. הציור מלמד על סחר בין כנען למצרים באותה עת. היו שהשוו את השיירה הזו, לשיירת הסוחרים השמיים ה"נושאת צרי ולוט" המוזכרת בבראשית ל"ז 25 כזו שמכרה את יוסף למצרים.
ארקטיק מאנקיז

תולדות הלהקה


בשנת 2001, ביקשו אלכס טרנר וג'יימי קוק שהיו שכנים, גיטרות חשמליות כמתנה לחג המולד. לאחר שלימדו עצמם לנגן, השניים הקימו להקה עם חברי התיכון של טרנר, אנדי ניקולסון ומאט הלדרס. ניקולסון כבר ניגן בגיטרה בס, כך שלהלדרס נשאר תפקיד המתופף. ג'יימי קוק הציע את שם הלהקה, עליו חשב עוד טרם הלהקה הוקמה. לפי הלדרס "הוא תמיד רצה להיות בלהקה שתיקרא ארקטיק מאנקיז". הם החלו לערוך חזרות ולהופיע במרכזים מקומיים. לאחר מספר הופעות הלהקה הקליטה עצמה וחילקה דיסקים צרובים שלהם בהופעות. כשמעריצי הלהקה החלו לשתף את השירים ביניהם, קהל המאזינים שנחשף למוזיקה התרחב. הלהקה הודיעה כי היא תומכת בשיתוף הקבצים, מאחר שלדעתם כך אנשים נחשפו אל המוזיקה שלהם.
במהלך 2004 צברה הלהקה פופולריות בצפון בריטניה והחלה לקבל תשומת לב מרדיו BBC ומהעיתונות הבריטית. במאי 2005 הוציאו ארקטיק מאנקיז את ה-EP הראשון שלהם והופיעו בפסטיבל הרוק בלידס.
הלהקה סירבה לחתום בחברות תקליטים גדולות בשל רצונן של החברות לשנות את השירים שיתאימו לתעשיית המוזיקה. בסופו של דבר, הלהקה חתמה בלייבל העצמאי Domino ביוני 2005. לאחר שחתמו בדומינו, הוציאו את הסינגל הראשון I Bet You Look Good on the Dancefloor, איתו הגיעו למקום הראשון במצעד הבריטי. הסינגל השני, When the Sun Goes Down שראה אור בינואר 2006, גם הוא הגיע למקום הראשון באותו מצעד.
אלבום הבכורה, Whatever People Say I Am, That's What I'm Not, יצא בסוף ינואר 2006 וזכה להצלחה גדולה. האלבום מכר 363,735 עותקים בשבוע הראשון בבריטניה ולמכירות רבות בארצות הברית. האלבום הגיע למקום החמישי במצעד "האלבומים הבריטים הטובים ביותר" על ידי המגזין הבריטי NME. מאז הוציאה עוד חמישה אלבומים מצליחים.
אלגברה הומולוגית

אלגברה הומולוגית היא ענף מתמטי העוסק בחקר שיטות הומולוגיות וקוהומולוגיות בהקשרן הכללי, וגם ביישומים שלהן, בעיקר בתורת הקטגוריות, בטופולוגיה אלגברית ובתורת החוגים.
התחום החל את דרכו כהכללה וגיבוש של שיטות בטופולוגיה אלגברית. למרות שחבורות הומולוגיה וקוהומולוגיה הופיעו במתמטיקה, באופן סמוי, גם קודם לכן, האלגברה ההומולוגית הוכרה כענף עצמאי ב-1956, כאשר אנרי קרטן וסמואל אילנברג פרסמו את ספרם "Homological Algebra".
תורות קוהומולוגיות הוגדרו בענפים שונים של המתמטיקה עבור אובייקטים מתמטים רבים, כגון מרחבים טופולוגים, אלומות, חבורות, חוגים, אלגבראות לי ואלגבראות סי-כוכב.
בין המושגים הבסיסיים בתחום: קומפלקס שרשרת וסדרה מדויקת. אחד הכלים הקלאסיים באלגברה הומולוגית הוא פונקטורים נגזרים, כגון Ext, הפונקטור הנגזר של Hom ו-Tor, הפונקטור הנגזר של פונקטור המכפלה הטנזורית.
נד וסטייסי

תקציר העלילה

העלילה המרכזית של הסדרה מתארת את סיפורם של נד דורסי (תומאס היידן צ'רץ) וסטייסי קולברט (דברה מסינג), שמתחתנים זה לזו בנישואי נוחות: נד צריך להיות נשוי כדי לקבל קידום במקום עבודתו השמרני, בעוד סטייסי זקוקה נואשות לעזוב את בית-הוריה, ולנד יש דירה יוקרתית במנהטן.
נד וסטייסי נפגשים לעיתים קרובות עם אחותה של סטייסי, אמנדה מוייר (נדיה דג'אני) ובעלה, אריק "ריקו" מוייר (גרג גרמן). דמויות חוזרות ונשנות אחרות בסדרה הן הוריה של סטייסי והבוס של נד.
המריבות הבלתי פוסקות בין נד לסטייסי עשויות היו להתפתח לאט לאט למשהו שמזכיר רומנטיקה; עם זאת, הסדרה בוטלה לפני שקו עלילה זה הספיק להתפתח.

דיאלוג פתיחה

כתוביות הפתיחה של הסדרה מופיעות על רקע הדיאלוג הבא (בכל הפרקים, למעט הראשון):
נד: למה סטייסי?
סטייסי: למה נד?
נד: עסקים.
סטייסי: אך ורק עסקים.
נד: הנה העסקה - כדי לקבל קידום, הייתי זקוק לאישה.
סטייסי: כדי לקבל חיים, הייתי זקוק לדירה שלו.
נד: אז, על החיים ועל המוות, הלכנו והתחתנו.
סטייסי: הדבר היחיד שיש לנו במשותף? אנו מעצבנים אחד את השני.
נד: נכון... תהנו מהתוכנית!

סינדיקציה

הסדרה שודרה בבריטניה בערוץ סוני בידור טלוויזיה, שהחל לשדר את התוכנית ב-7 באפריל 2011, ביום ההשקה של הערוץ. רשת TV Guide החלה לשדר שידורים חוזרים של הסדרה ב-12 בספטמבר 2011. ערוץ Oxygen האמריקאי גם משדר את התוכנית, מדי פעם, בדרך כלל בימי חמישי בשעה 18:00. בערוץ 7mate (אוסטרליה) החלו שידורים חוזרים של הסדרה ב-2012.

הפצה ל-DVD

בספטמבר 2005 חברת סרטי סוני - בידור ביתי שחררה את העונה הראשונה של "נד וסטייסי" למכירה ב-DVD באזור 1.
יוסף אלימלך באומגרטן

הרב פרופ' יוסף אלימלך באומגרטן (Joseph m. Baumgarten) (וינה, 7 בספטמבר 1928 - 4 בדצמבר 2008) היה חוקר יהודי אמריקאי בתחום הלימודים השמיים. נודע במחקריו בהלכה מהמקרא ועד חז"ל ובמיוחד בטקסטים הלכתיים של מגילות ים המלח.

ביוגרפיה

בומגרטן היגר לארצות הברית עם משפחתו ב-1939 בעקבות האנשלוס באוסטריה. ב-1950 הוסמך לרב בישיבת תורה ודעת בברוקלין. נישא לנעמי רוזנברג בשנת 1953.
באומגרטן החל את לימודיו בתחום המתמטיקה עם תואר B.A. בהצטיינות ממכללת ברוקלין. היה זה מפגש מקרי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שגרם לו לשנות כיוון בתחום לימודיו, ובסופו של דבר הוענק לו תואר דוקטור בלימודים שמיים ב -1954. עבודת הדוקטורט שלו הייתה "כת היחד והאיסיים".
מ 1952 עד 1957 הוא לימד ארמית באוניברסיטת ג 'ונס הופקינס. בשנת 1953 הוא החל את הקשר הארוך שלו עם היברו בולטימור קולג. הוא גם לקח על עצמו את תפקיד הרב בקהילת "בני יעקב שערי ציון" בבולטימור בשנת 1959. במשך כל חייו היה חבר בהסתדרות הרבנים דאמריקה (RCA) – ארגון של רבנים אורתודוקסיים בארצות הברית.
באומגרטן כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת טוסון סטייט במרילנד, באוניברסיטת מרילנד, ובאוניברסיטת בן-גוריון. היה גם הוא אורח במכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1990 ושוב בשנת 2001. הוא היה חבר במכון אננברג (כיום המרכז ללימודי היהדות של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה) ב 1992–1993.
ב-1953 החל לפרסם את מחקריו בנושא מגילות ים המלח. ידיעתו בענייני הלכה הייתה הסיבה שג'ון סטרוגנל נתן לו את המשימה לפרסם את הפרגמנטים ממגילת ברית דמשק ממערה 4 בקומראן. עבודתו על ברית דמשק לא רק שפרסמה לראשונה את כתבי היד של המגילה מקומראן, אלא נכתבה במסגרת הבנה כללית של ספרות ההלכה בימי בית שני.
ב-4 בדצמבר 2008 נפטר באומגרטן. הלוויתו יצאה מבית הכנסת בו כיהן כרב בבולטימור. ארונו הועלה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.

ספר לכבודו

ב-1995 יצא בהוצאת בריל ספר לכבודו –
Legal Texts and Legal Issues
Proceedings of the Second Meeting of the International Organization for Qumran Studies, Cambridge 1995. Published in Honour of Joseph M. Baumgarten
פארק ג'ו-הו

קריירת מועדונים

לאחר שהרשים בליגת האוניברסיטאות בקבוצתו, חתם פארק על החוזה המקצועי הראשון שלו במוטו הוליהוק היפנית אשר שיחקה בליגה השנייה. לאחר מכן עבר לקאשימה אנטלרס עמה זכה באליפות בשנת 2009. שנה לאחר מכן חתם בג'ובילו איוואטה איתה זכה בגביע הליגה היפנית.
ביוני 2011, פארק חתם ל-4 שנים בפ.צ. בזל. ביולי 2011 זכה עם המועדון בטורניר קדם-עונתי "יורנקאפ". ב-20 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבזל בניצחון 1:3 נגד לוצרן. בסיום עונתו הראשונה במועדון הוא זכה עם המועדון באליפות, גביע והעפיל עם המועדון לשמינית גמר ליגת האלופות. בעקבות עומס המשחקים שנוצר עונה לאחר מכן, פארק איבד את מקומו בהרכב אבל הצליח לסיים את העונה עם 21 משחקים בליגה ועוד 14 באירופה. ב-21 באפריל 2013 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בבזל בתיקו 2:2 נגד ת'ון.
ב-17 ביולי 2013 חתם פארק במיינץ 05 לשנתיים עם אופציה לשנתיים נוספות במועדון תמורת מיליון אירו.
ב-28 באוגוסט 2015 חתם פארק בבורוסיה דורטמונד תמורת שלושה וחצי מיליון יורו.
ב-18 בדצמבר 2017 חזר לקוריאה הדרומית וחתם באולסן יונדאי.

קריירה בינלאומית

בשנת 2007 פארק השתתף עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20. ב-18 בינואר 2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד פינלנד. פארק נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014, אך לא לקח חלק במשחקים. במונדיאל 2018 נכלל שוב בסגל ושותף במשחק ההפסד לנבחרת שוודיה.
איאן לוסטיק

איאן סטיבן לוסטיק (באנגלית: Ian Steven Lustick; נולד ב-1949) הוא חוקר אמריקני בתחום מדע המדינה, המתמחה בהיסטוריה המודרנית ובפוליטיקה של המזרח התיכון.

קריירה

לוסטיק קיבל את תואר הדוקטור שלו ב-1976 מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, על עבודה שכותרתה: "ערבים במדינה היהודית: מחקר בשליטה האפקטיבית באוכלוסיית מיעוט" (Arabs in the Jewish State: a study in the effective control of a minority population). המחקר יצא לאור כספר בשנת 1980, ואף תורגם לעברית על ידי אורה גרינגרד, ופורסם בהוצאת מפרש בשנת 1985. בספר כותב לוסטיק כי הדרך בה מתייחסת מדינת ישראל אל המיעוט הערבי בתוכה היא דרך המתאימה למודל של שליטה, בניגוד, למשל, למודל הסדרי.
לוסטיק לימד בדארטמות' קולג', וכיום הוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת פנסילבניה. הוא המייסד ושימש כנשיא ההתאחדות לחקר ישראל, והיה הנשיא של אגף הפוליטיקה וההיסטוריה של ההתאחדות האמריקנית למדע המדינה.
בשנת 2006 פרסם לוסטיק ספר בשם "לכודים במלחמה נגד הטרור" - "Trapped in the War on Terror", בו טען כי מדיניותה של ארצות הברית המכונה "המלחמה נגד הטרור" היא מדיניות לא רציונלית ככל שמדובר במלחמה באויביה של אמריקה. הוא טען כי הרעיון של המלחמה נגד הטרור נהגה על ידי הוגים נאו-שמרנים שרצו להזיז את המוקד של מדיניות החוץ האמריקנית למדיניות של פעולה חד צדדית - יונילטרליזם. אך בשל מאפיינים ייחודיים לשיטה הפוליטית בארצות הברית, טוען לוסטיק, מדיניות זו יצאה מכלל שליטה.
בשנת 2013 פרסם לוסטיק מאמר דעה בניו יורק טיימס בו הוא טוען כי פתרון שתי המדינות בארץ ישראל המנדטורית אינו סביר עוד, וכי יש סבירות גבוהה יותר כי מדינת ישראל תיעלם כיישות ציונית כמו שנעלמה ברית המועצות ודרום אפריקה של ימי האפרטהייד. בין הסיבות לחוסר הסבירות של פתרון שתי המדינות מונה לוסטיק את ההתנחלויות, דרישת ישראל לסיפוח מזרח ירושלים, דרישת ישראל לויתור על שיבת הפליטים. במקום מדינת ישראל צפויה לקום מדינה דמוקרטית בעלת רוב מוסלמי, גם אם תהליך זה יהיה מדורג- ראשית, מאחר שהרשות הפלסטינית מאבדת את סמכויותיה ללא אופק מדיני, היא תהפוך לבלתי רלוונטית וישראל תשוב לשלוט על שטחי הגדה המערבית באופן ברוטלי ואלים, הדיכוי הישראלי יגרום לבידודה וניתוקה מארצות הברית ובעקבותו משבר כלכלי ויאוש מן המצב. מצב זה יוביל לבריתות בין האוכלוסייה הפלסטינית ובין קבוצות ישראליות המתמרמרות על המצב כגון ישראלים פוסט ציוניים, מהגרים רוסיים, עובדים זרים ויהודים חרדים, אליהם יצטרפו ישראלים מזרחיים בעלי תודעה ערבית ופלסטינים אזרחי מדינת ישראל. כל אלו יתבעו את זכויותיהם הדמוקרטיות וידרשו איחוד פוליטי מלא בין כל חלקיה של פלשתינה המנדטורית.
הביטחון הלאומי (הרשות הפלסטינית)

הביטחון הלאומי - הבטח"ל (בערבית: الأجهزة الأمنية في السلطة الفلسطينية), הוא אחד ממנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית שהוקמו בעקבות הסכמי אוסלו. תפקידו המוגדר של הכוח הוא שמירה על יציבות הרשות והגנה עליה. בפועל, היה המנגנון אמור להיות הגרעין לצבא הפלסטיני שיוקם כאשר תהפוך הרשות למדינה. הביטחון הלאומי אמור היה להיות אחראי על רוב המשימות בגבולות שטחי A ובתוך הערים הפלסטיניות ובעבר שיתף פעולה עם ישראל בשמירה על מחסומים, פטרולים ומשימות ביטחוניות משותפות. לביטחון הלאומי שייכים גם משטרת החופים הפלסטינית והמשטרה האווירית (שצמחה מכוח 14).
המנגנון הוקם בעיקר על בסיס הקצונה הבכירה של מנגנוני אש"ף שהגיעה עם ערפאת מה"חוץ" (מגלות בתוניס ובמדינות ערביות נוספות) לאחר הסכמי אוסלו ורוב המגויסים היו מצבא שחרור פלסטין. למרות גודלו של המנגנון, הוא איננו הבולט מבין מנגנוני הביטחון הפלסטיניים ומבחינה איכותית עולים עליו הן המודיעין הכללי והן הביטחון המסכל. למרות שמערכת הביטחון הישראלית טוענת כי פעילים רבים מהמנגנון היו ועודם מעורבים בטרור, מעורבותו של המנגנון עצמו בטרור או בלחימה נגד צה"ל היא מינורית, ופחותה מכך עוד יותר מעורבותו של המנגנון בפעילות לסיכול טרור. 
מאז הפיכת חמאס בעזה במהלך 2007, מתפקד המנגנון רק ביהודה ושומרון, כאשר למעשה אין למנגנון מפקד של כלל הרשות (כמו שהיה נהוג עד אז) ומפקד המנגנון באיו"ש, ד'יאב אלעלי, כפוף ישירות לממשלה ולנשיא אבו מאזן.
הביטחון הלאומי זוכה לתמיכה מצד ארצות הברית שאימנה את 7,000 אנשיו, בעיקר לפיזור הפגנות ולהתמודדות עם האופוזיציה האיסלאמית. כחלק מתוכנית להגדיל את כמות השוטרים ל-40,000, אימנה ארצות הברית בשיתוף מדריכים אוסטרלים וירדנים שישה גדודים. תוכנית האימונים נמשכה 19 שבועות והתבצעה במרכז האימונים של המשטרה הירדנית בסמוך לרבת עמון. על פי דוח של הקונגרס האמריקאי משנת 2010, השקיעה ארצות הברית, נכון לזמן כתיבת הדוח, 392 מיליון דולר בהכשרת הכוחות הפלסטיניים.
יגאל גורדון

יגאל גורדון (1940 - 9 בינואר 1979) היה מלחין ומוזיקאי ישראלי.
גורדון שיתף פעולה עם חיים קינן ("גוונים" ו"סתיו של אהבה"), אורי אסף ("מכתב לאברהם דחרוג' ", "אותך"), יונתן רטוש ("כמעט" ו"לו באת") ועוד. שיריו בוצעו על ידי מבצעים רבים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 יסד גורדון את הלהקה התל אביבית "הגורדונס".
שיריו מאופיינים במלודיות המשתרעות על פני מנעד גדול.
אנה לאופולדובנה

ביוגרפיה

אנה נולדה ב-7 בדצמבר 1718 ברוסטוק בשם קתרינה כריסטינה, נסיכת מקלנבורג-שוורין, לקרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין וליקטרינה איוואנובה מרוסיה, בתם של איוואן החמישי, צאר רוסיה ופראסקוביה סאלטיקובה. בשנת 1722 הגיעה קתרינה כריסטינה עם אימה לרוסיה, וכעבור מספר שנים עברה לנצרות אורתודוקסית תוך שינוי שמה לאנה לאופולדובנה. בשנת 1739 התחתנה אנה עם אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג, ממנו נולדו לה 5 ילדים. אנה הייתה מקורבת לאנה, קיסרית רוסיה, וקרבה זו הובילה להחלטה של הקיסרית כי יורש העצר הבא יהיה בנה של אנה. בנה הראשון - איוואן השישי, נולד באוגוסט 1740, וכאשר באוקטובר 1740 מתה אנה, קיסרית רוסיה, איוואן הוכתר לקיסר, וארנסט בירון מונה לעוצר. 
תוך זמן קצר ארנסט בירון נעצר על ידי כריסטופור מיניך, נשפט ונשלח לסיביר. אנה לאופולדובנה התמנתה לעוצרת. מעשית, השלטון במדינה היה בידי כריסטופור מיניך שעזר לה להדיח את בירון ובידי אנדריי אוסטרמן. בתקופת שלטונה החלה מלחמה עם שוודיה. בין תומכיה לא היה שיתוף פעולה, ותוך זמן קצר מיניך הורחק מתפקידי מפתח. קרבתם של פקידים ממוצא גרמני לעוצרת הזכירה לאצולה הרוסית את תקופת ארנסט בירון, כתוצאה מכל זה סביב יליזבטה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה החלה להתגבש קבוצת קושרים. אנדריי אוסטרמן ידע על הקשר וניסה להניע את אנה לאופולדובנה לפעול, אך היא המתינה.
לקראת סוף 1741 נאלצה אנה לוותר על השלטון ולהסכים למינוי של יליזבטה לקיסרית.
לאחר איבוד שלטונה, הועברה אנה עם משפחתה למצודה ליד ריגה, ולאחר מכך לכפר במחוז ארכנגלסק. בנה איוואן היה איתה תקופה מסוימת, אך לאחר מספר שנים נשלח למצודה ליד סנקט פטרבורג, בה נהרג בשנת 1764. בהיותה בגלות היא הולידה עוד 4 ילדים, ונפטרה ב-18 במרץ 1746 במהלך הלידה האחרונה.
לאחר מותה, בעלה וארבעת ילדיה התגוררו בכפר, עד אשר בשנת 1787 יקטרינה הגדולה נתנה להם אישור לעזוב את רוסיה.