אדוארדו מונדלאנה

רקע משפחתי, ילדותו ולימודיו

נולד בשנת 1920  בכפר על יד העיר מניאקאזה במחוז גאזה, בשטח המושבה שנקראה אז "אפריקה המזרחית  הפורטוגזית", מוזמביק של היום, כרביעי מבין ששה-עשר ילדיו של מנהיג מקומי מבני השבט שנגאן -טסונגה, בשם נואז'אהאנה מוסנגאנה מונדלאנה (Nwadjahana Mussengane Mondlane) ושל אשתו, מקונגו מוזמוסה במבלה
(Makungu Muzamusse Bembele). עבד כרועה צאן עד גיל 12. למד בשורה של בתי ספר עממיים עד שנרשם לבית ספר יסודי פרסביטריאני שווייצרי קרוב ליישוב הולדתו, מניאקאזה. את לימודי התיכון סיים בדרום אפריקה, בית ספר תיכון השייך לאותו ארגון דתי בלמאנה, בפרובינציית טרנסוואל. אחרי עוד שנת לימוד בבית הספר יאן הופמאייר לעבודה סוציאלית מודנלאנה נרשם לאוניברסיטת וויטוואטרסראנד בדרום אפריקה. אולם בעקבות עליית השלטון שם על הממשלה שהנהיגה משטר האפרטהייד, גורש מדרום אפריקה בשנת 1949.   
ביוני 1950 התקבל לאוניברסיטת ליסבון במדינת המטרופולין, פרוטוגל. לפי דרישתו עבר בגיל 31 להמשך לימודים במכללת אוברלין במדינת אוהיו בארצות הברית עם מלגת פלפס סטוקס. כעבור שנתיים, ב-1953 סיים שם תואר ראשון באנתרופולוגיה וסוציולוגיה.    
המשיך לימודיו באוניברסיטת נורתווסטרן באיבנסטון, אילינוי שם עשה עבודת דוקטורט בסוציולוגיה. שם הכיר את ג'נט ריי ג'ונסון Janet Rae Johnson, תושבת אמריקאית לבנה ממדינת אינדיאנה שהייתה גרה באחד מפרברי שיקגו, והתחתן איתה.

פעילותו הפוליטית

בתום לימודיו לימד מונדלאנה לפרק זמן באוניברסיטת סירקיוז הועסק אדוארדו מונלדאנה כפקיד מחקר במחלקת הנאמנים  trustees department של ארגון האומות המאוחדות, תפקיד שהחזיר אותו לאפריקה. הפרופסור למדעי המדינה אדריאנו מוריירה, אחד מיועצי הדיקטטור הפורטוגזי אנטוניו דה אוליביירה סלזר ושמונה באותם הימים לשר המחוזות שמעבר לים, פגש את מונדלאנה באו"ם והתרשם מאוד מכישוריו. הציע לו משרה במינהל הקולוניאלי הפורטוגזי במוזמביק, אבל מונדלאנה העדיף להצטרף למחתרות האנטיקולוניאליות המוזמביקיות שבסיסן היה בטנגניקה והיו במשבר מנהיגות.
בשנת 1962 עלה מונדלאנה לראש הארגון המפלגתי החדש "פרלימו"  Frente de Libertação de Moçambique - "החזית לשחרור מוזמביק", שנוסד על ידי איחוד כמה קבוצות מחתרתיות כאלה. בשנת 1963 הוא הקים את המטה שלו בדאר א-סלאם, בירת טנגניקה. בסיוען של ברית המועצות, של כמה מדינות ממערב אירופה ושל מדינות אפריקאיות אחדות התחיל "פרלימו" מלחמת גרילה על מנת לכבוש את העצמאות מדי פורטוגל.  
בתוך פרלימו היו קיימות באותן השנים כמה סיעות: אחת בהנהגתו של מונדלאנה שאפה לא רק להשגת עצמאות אלא גם להקמת חברה סוציאליסטית. שאיפה זו הייתה משותפת לרוב חברי הוועד המרכזי של פרלימו, כולל מנהיגים כמו מרסלינו דוש סנטוש, סמורה מאשל וז'ואקים שיסאנו. 
לאידאולוגיה  הזאת  התנגדו אנשים כמו לאסארו נקאבנדאמה ואוריה סימאנגו שלא היו בעד שינוי השיטה החברתית-כלכלית אלא ביקשו להסתפק, אחרי השגת העצמאות, בהחלפת המעמד השליט הלבן באליטה מקומית  שחורה. הקונגרס השני של המפלגה שהתקיים ביולי 1968 אישר את הגישה הסוציאליסטית של ההנהגה ובחר בשנית במונדלאנה כיושב ראש. הקונגרס העדיף גם את האסטרטגיה של גרילה המתבססת בתמיכת האיכרים לעומת זו של הכנת הפיכה צבאית מהירה.

מותו

ב-3 בפברואר 1969 התפוצץ במטה פרלימו בדר א-סלאם, מתחת לכסאו, מטען שהוסתר בתוך חבילה שנשלחה לאדוארדו מונדלאנה והרג אותו. ברצח הפוליטי נחשדו שרותי הביון והבולשת הפורטוגזית PIDE/DGS ואנשים מתוך פרלימו. נטען שהרצח בוצע במסגרת החזית הפורטוגזית של הארגון המבצעי גלאדיו שבמסגרת המלחמה הקרה בין הגוש המערבי בראש עם ארצות הברית  ובין הגוש הקומוניסטי.

מורשתו

בטקס הלווייה ב-1969 שנוהל על ידי חברו למכללת אוברלין וידידו הקרוב, הפסטור אדוורד הולי (Rev.Edward Hawley) הועלה על נס "קרבנו למען האמת שהאדם נברא לכבור והגדרה עצמית" (כדברי הפסטור הולי).
בשנות השבעים הגרילה של פרלימו בת ה-7,000 הלוחמים הצליחה להשתלט על כמה אזורים כפריים במרכזה וצפונה של מוזמביק. השלטונות הפורטוגזים נאלצו לגייס נגדה כשישים אלף חיילים שהתרכזו רובם באזור קהורה באסה שבו עמדו להסתיים עבודות הבנייה שלסכר ענק ותחנת כוח הידרואלקטרית, אחת מגולות הכותרת של מדיניות הפיתוח שעוצבה על ידי המינהל הפורטוגזי הקולוניאלי החל משנות השישים.
נפילת השלטון קורופורטיסטי הפורטוגלי במהפכת הצפורנים ב-1974 בליסבון הביאה למהפך דרמטי גם במדיניות של פורטוגל כלפי מושבותיה שמעבר לים וב-25 ביוני 1975 פורטוגל העניקה למוזמביק עצמאות מלאה תחת הנהגת "פרלימו". אחרי שבמדינה קם שלטון "מרקסיסיטי" חד-מפלגתי שחיקה אחדים מסדרי השלטון ממדינות קומוניסטיות כמו סין או ברית המועצות, פרצה מלחמת אזרחים שבה הייתה מעורב  גם המשטר הלבן בדרום אפריקה השכנה שתמך בסיעות מהאופוזיציה שהתאחדו בחזית "רנאמו"
RENAMO. מלחמת האזרחים הסתיימה בהסכם שלום בשנת 1992.