google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב לוי (סופר)

יעקב מאיר לוי (14 במאי 1894, ח' באייר תרנ"ד, נסולון, האימפריה הרוסית - 8 בספטמבר 1956, ג' תשרי תשי"ז, ישראל) היה איש חינוך, מתורגמן, סופר והיסטוריון ישראלי.

תולדות חייו

יעקב לוי נולד בכפר נסולון שבאוקראינה (אז באימפריה הרוסית) למשפחה דתית. כבר בגיל 12 נשלח ללמוד בישיבת נובוהרד-וולינסקי, אך בהגיעו לגיל 19 שנים הפך לציוני נלהב ועלה לארץ ישראל. ב-1914 התקבל לגימנסיה העברית "הרצליה", שם למד שנתיים (כיתות י' וי"א). לאחר סיום לימודיו התעתמן, גויס לצבא האימפריה העות'מאנית ונשלח יחד עם בני כיתתו לבי"ס לקצינים בקושטא. לאחר מלחמת העולם הראשונה ניהל בית-ספר לילדים עזובים, יתומי מלחמה בטורקיה. ב-1925, לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת הסורבון בפריז, הוזמן על ידי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה להיות המפקח על בתי הספר היהודיים במדינה. עם הגעתו הוקמה מועצה פדגוגית בראשותו ובהשתתפות מנהלי בתי ספר מהקהילות הגדולות והיא פעלה לחידוש שיטות ההוראה ותכני הלימוד. לוי חיבר ספרים בעברית לבתי הספר היסודיים ולפרו-גמנסיות בתחומים שונים. ב-13 ביולי 1929 נערכה בפאזארג'יק ועידת היסוד של ארגון החלוץ ויעקב לוי נבחר למועצת הארגון.
עם סיום תפקידו בבולגריה, שב לפריז וב-1935 קיבל דוקטורט מהסורבון בתחום הפסיכולוגיה החינוכית. בנוסף למאמריו המקצועיים שפורסמו בכתבי עת כגון "הד החינוך", פרסם סיפורים קצרים (תחת השם "אהרון אהרוני") בכתבי העת החשובים של התקופה: "האדמה" של י.ח. ברנר, "השילוח" של פרופ' יוסף קלוזנר, ו"מעברות" של יעקב פיכמן.
בין השנים 1938–1956 היה עורך "החינוך" - במה לפדגוגיה ופסיכולוגיה של הסתדרות המורים ובאותה תקופה פרסם ספרים רבים, ביניהם "ישראל בעמים" - סדרת ספרי לימוד היסטוריה שהיו בשימוש נרחב בישראל, במיוחד בתנועה הקיבוצית. לוי נמנה עם עורכי האנציקלופדיה החינוכית והוציא סידרה גדולה של ספרי עזר והדרכה למורה - "מדריכים" לכיתות בית הספר היסודי.
ילדיו: מאשתו הראשונה (שושנה טבורובסקי-תבור) בן: אמנון (1918–1995), ומאשתו השנייה (שושנה איטיגין) בן: אבינועם (נ, 1945).

יצירתו

יעקב לוי פרסם ספרים רבים. החשובים שבהם: סדרת ספרי הלימוד להיסטוריה יהודית בחמישה כרכים ותרגום ארבעה מספריו של הפילוסוף היהודי-צרפתי הנרי ברגסון.
בכתיבת ספרי לימוד ההיסטוריה יצא ד"ר לוי מנקודת הנחה שחשיבותם של תאריכים בלימוד היסטוריה פחותה מלימוד התהליכים שהביאו לאירועים היסטוריים. ואמנם, בסדרת "ישראל בעמים" אין למצוא כמעט תאריכים, לעומת זאת ההיסטוריה ניתנת בצורה סיפורית ומעניינת.
חוות החרקים והפרפרים הישראלית

חוות החרקים והפרפרים הישראלית היא חוות גידול חרקים, בעיקר פרפרים, הממוקמת בין היישובים קדרון ובית אלעזרי ליד נחל שורק.

היסטוריה

החווה הוקמה בשנת 2004 על שטח חקלאי פרטי של כ-5 דונם, מתוך רצון שגם בישראל תהיה חממת פרפרים, בדומה לחממות הקיימות בעולם, המציגות פרפרים טרופיים.
אישור להקמת חווה טרופית לא הושג, אך ייחודה של חווה זו הוא בכך שיש בה פרפרים ארץ-ישראליים, ובכך שזוהי החווה הראשונה בארץ המגדלת פרפרים. ניתן למצוא בה בעיקר את הפרפרים: דנאית הדורה ולבנין הכרוב, וגם חרקים למיניהם, כגון: סוגי מקלונים, תיקנים וכן פרוקי-רגליים אחרים כגון עכבישים ועוד.
עד שנת 2009 היה בחווה מרכז מבקרים. כיום מקיים צוות החווה חוגי בית למבוגרים וחוגים בגני ילדים וכיתות נמוכות, משכיר אוהל פרפרים ומוכר ערכות הפרחת פרפרים לאירועים.
החווה היא חלק מעמותת "החזרת הפרפר אל הטבע" הדוגלת בשמירה על אוכלוסיית הפרפרים הארץ-ישראליים ועוסקת בפיתוח אוכלוסייה זו. העמותה הוקמה על ידי נילי שחר מתוך רצון להגן על הפרפרים בארץ ישראל, אשר נמצאים בסכנת הכחדה. הגורמים להכחדה הם: הבנייה הענפה, הנוגסת בשטחים הפתוחים, בהם חיים הפרפרים; שרשרת המזון הטבעית; מחלות.
פרפרים הם חרקים בעלי גלגול מלא. כלומר, הם מאופיינים במחזור החיים הייחודי של: ביצה, זחל, גולם, בוגר. נקבת הפרפר מטילה בעונה כ-200 ביצים. כיום, רק כ-2% מהביצים שהוטלו משלימות את מחזור החיים והופכות, בסופו של דבר, לפרפרים. כל השאר אינן שורדות את השלבים המוקדמים של מחזור החיים. בין אם בשל פגיעה בשלב הביצה או הגולם, כאשר צרעות או מזיקים שונים מטילים לתוכם; ובין אם בשלב הזחל, כתוצאה ממחסור במזון, כתוצאה מאכילת מזון מורעל, או כתוצאה מכך שנטרפו על ידי טורפים למיניהם. 
המטרה העיקרית של העמותה ושל החווה היא להעלות ל-40% את שיעור הפרפרים שישלימו את הגלגול המלא, ולאפשר לפרפרים לשוב אל מקומם בטבע הישראלי.
ארמן איפוליט פיזו

חייו

פיזו נולד בפריז. עבודתו המוקדמת עסקה בשיפור תהליכי צילום. מאוחר יותר היה מעורב בסדרת מחקרים על אינטרפרומטריה ועל חום. בשנת 1848 הוא חזה את ההסחה לאדום של גלים אלקטרומגנטיים. 
בשנת 1849 הוא היה האדם הראשון לחשב את מהירות האור על כדור הארץ. הוא העביר קרן אור דרך גלגל שיניים, הקרן עברה 8 ק"מ עד שהגיעה למראה שהחזירה אותה, אז הקרן חזרה אותם 8 ק"מ עד לגלגל השיניים שבמשך זמן התנועה הסתובב מהר מספיק כדי שהקרן תחלוף בפער הבא של השיניים ותגיע לעינו של הצופה. באמצעות חלוקת המרחק שעברה הקרן בזמן שלוקח לגלגל השינויים "לעבור" שן אחת, חושבה מהירות האור להיות 315,000 ק"מ בשנייה, סטייה של כ-5% מהערך הנכון (כ-300,000 ק"מ בשנייה). לאחר מכן הוא פרסם תוצאות ניסיוניות ראשונות שחושבו בשיטה שפיתח למדידת מהירות האור (ראו גם מנגנון פיזו-פוקו).
ב-1864 הציע לראשונה להשתמש באורך גל של אור כיחידת מידה תקנית לאורך. הוא היה מעורב גם בגילוי של אפקט דופלר. בשנת 1853 תיאר את השימוש בקבל כאמצעי להגביר את יעילותו של משרן המבוסס על סליל. מאוחר יותר חקר את ההתפשטות התרמית של מוצקים, והציע את התופעה של התאבכות האור למדידה של התרחבות גבישים.
משנת 1860 היה פיזו חבר האקדמיה הצרפתית למדעים. בשנת 1866 זכה במדליית רמפורד. נבחר כעמית זר בחברה המלכותית של בריטניה.
כאב שיניים

כאבי שיניים בספרות

שייקספיר התייחס לכאב שיניים בקומדיה "מהומה רבה על לא דבר": "מעולם לא היה פילוסוף שנשא בסבלנות כאב שיניים."
המשורר הלאומי הסקוטי רוברט ברנס חיבר שיר מרורים ושמו "פניה לכאב השיניים".
ההיסטוריון רוברט דארנטון, בספרו "השיניים התותבות של ג'ורג' וושינגטון: מדריך לא שיגרתי למאה השמונה-עשרה" טוען כי אנשי המאה השמונה-עשרה - הן הנאורים והן הנבערים - היו אחרים מאוד מאיתנו. הם היו שונים, בין היתר, כי הם סבלו בלי הרף מכאב שיניים. לדבריו:
באלפי המכתבים שקראתי, שנכתבו בידי אנשים מכל שכבות החברה במאה השמונה-עשרה, נתקלתי שוב ושוב בכאבי שיניים. הכאב חודר מבעד ללשון הארכאית ודמותו של הכותב עולה בדמיון, ממתינה בחרדה לעוקר שיניים נודד שיגיע העירה וישים קץ, בפרץ קצר של עינויים, לשבועות ארוכים של ייסורים קשים.
סמואה במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של סמואה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה סמואה עד כה. המשלחת כללה 3 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף ההרמת משקולות בה היא סיימה במקום השמיני בקטגוריית משקל מעל 63 ק"ג בנות. המשלחת סיימה במקומות האחרונים בענפים אתלטיקה ושחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף אחד. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים וסיימו במקומות האחרונים בענף האתלטיקה.
אגנו

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1115 על ידי פרידריך השני, דוכס שוואביה על אי בנהר המודר. ב-1164 בנו פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עדכן את כתב האמנה של העיר ונתן לה סמכויות נוספות והפך את הארמון של אגנו לאחד מארמנותיו. בהמשך הפך פרידריך הראשון את אלזס למחוז הנשלט על ידי מיניסטריאלים, ואילו הממשל המחוזי ישב באגנו. בשנת 1273 רודולף הראשון הפך את אגנו לעיר הבירה של אלזס כמענה לבקשת העצמאות של אלזס. כעיר בירה היא הייתה אחת מעשר ערים קיסריות חופשיות באלזס שיצרו את הדקאפול (Décapole).
בעקבות שלום וסטפליה, שסיים את מלחמת שלושים השנים ב-1648, העיר איבדה את תוארה כעיר קיסרית חופשית. יחד עם שאר ערי הדקאפול, העיר לא הסכימה להשלכות חוזה זה שהסירו את החופש היחסי שהיה לערים האלו והחזירו אותן לשלטון האצילים. העיר פתחה במרד נגד מלך צרפת, שליטה החדש. למרות האבדות בנפש - אוכלוסיית העיר קטנה בשני שלישים - אגנו התנגדה ונשארה עיר חופשית. הסכם נוסף משנת 1676 העניק מחדש את השליטה למלך צרפת. ב-1677, לואי הארבעה עשר החליט לסיים את המרידה בכוח הזרוע. העיר סבלה רבות וכל אנשיה נרדפו, ובסוף אותה שנה העיר נשרפה. האוכלוסייה קיבלה היתר לחזור לעיר רק ביוני 1678, ועד 1715 נמשכו הקרבות בעיר.
במהפכה הצרפתית, 1789, מנתה העיר רק 4,500 איש. ב-1793 נכבשה העיר על ידי כוחות אוסטרים ופרוסים בתמיכת האוכלוסייה, שהתנגדה ליעקובינים. לאחר שכוחות צרפתיים כבשו מחדש את אלזס, האוכלוסייה ברחה לאימפריה הרוסית. 
העיר עברה את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת פרוסיה-צרפת וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת.

יהודי אגנו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בעיר קיים בית כנסת
הבונד (סין)

הבּוּנְד (סינית פשוטה: 外滩; סינית מסורתית: 外灘) הוא אזור החוף במרכזה של העיר שאנגחאי אשר בסין.
האזור משתרע לאורך הגדה המערבית של נהר ההונגפו, ברובע פוסי (Puxi) אל מול הרובע פודונג (pudong), בגדה המערבית של נהר ההונגפו.
המילה "בונד" מתייחסת לסוללת העפר שהפכה לטיילת, ולרחוב העשיר באזור הזה, וגם למקומות סמוכים. זהו אחד מאתרי התיירות המבוקשים ביותר בשאנגחאי, ובנייה לגבהים, מוגבלת באזור זה.

מקור השם

משמעותה של המילה "בונד" היא הגדה, הסוללה, או הרציף, כשמדובר על רציף אמבאנקד, מקור המילה הוא בפרסית ומשמעותה "סכר" (بَند).
אף על פי שאתרים רבים ברחבי סין, יפן, והודו נקראים "בונד" (לדוגמה: יוקואמה בונד), וכך לעומת שאר הבונדים, מקובל להתייחס לאזור זה כאל "הבונד".

היסטוריה

באזור הבונד אשר בשאנגחאי, ישנם עשרות מבנים היסטוריים, לכל אורך נהר ההונגפו, שפעם היו בנקים, מלונות ובתי מסחר מבריטניה, צרפת, ארצות הברית, איטליה, רוסיה, הולנד, בלגיה, יפן, וגרמניה, וכמו כן גם הקונסוליות של רוסיה ובריטניה, מועדון שאנגחאי, ומועדון הבונים החופשיים.
הבונד נמצא בצפון העיר העתיקה של שאנגחאי, אשר הייתה מוקפת חומה בתחילת ההתיישבות הבריטית, לאחר מכן ההתיישבויות האמריקאיות והבריטיות השתלבו בהסכם בינלאומי, והצמיחה וההתפשטות בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, הביאו לבונד את ההזדמנות שבה הפכה למנהלת הפיננסית של מזרח אסיה, והנמל שבחלק הצרפתי של הבונד, שהיה ממזרח לעיר העתיקה, הפך ללא יותר מאזור תפעול.
Dancing Queen

תהליך פיתוח השיר

ההקלטות לשיר "dancing queen" החלו כבר ב-4 באוגוסט 1975. ההדמיה הראשונית נקראה "בוגלו". בני אנדרסון וביורן אולבאוס מצאו השראה בשיר של ג'ורג' מקריי "Rock Your Baby", כמו גם בתיפוף שנעשה על ידי ד"ר ג'ון באלבום שלו- "ד"ר ג'ונס גומבו"'. אנייטה פלטסקוג ואני פריד ליינגסטד הקליטו את הקולות לשיר בספטמבר 1975, השיר עצמו הושלם שלושה חודשים מאוחר יותר.

באופרה המלכותית של שוודיה

השיר Dancing Queen החל להגיע לחזית העבודה של להקת אבבא רבות לפני שפורסם לראשונה. כמה חודשים אחר כך, כשפורסם האלבום הוא הושמע לראשונה לכבוד חתונתם של המלכה סילביה והמלך גוסטב השישה עשר באופרה המלכותית של שוודיה בסטוקהולם ב-18 ביוני 1976. האירוסים עצמם הוכרזו בשנת 1976, ועברו ביקורות רבות על ידי אנשים שמרנים שוודים, שלא היו מרוצים כלל מהעובדה שהמלך גוסטב השישה עשר עומד להתחתן עם עובדת בוועד האולימפי ואזרחית שוודית פשוטה. השיר לא הושמע בחתונה עצמה, אלא בערב החתונה במקום.
Dancing Queen בנוסף נחשב לאחד השירים הגדולים ביותר של הלהקה, אם לא הגדול ביותר. בכל מקרה הוא הנמכר ביותר מכל שירי ואלבומי אבבא האחרים לכל אורך ההיסטוריה.

השיר עצמו מבחינה מוזיקלית

Dancing Queen נחשב בהחלט לאחד משירי הפופ הידועים בכל הזמנים, אך גם באיכויות היוצאות דופן הנמצאות בו. איכויות אלו מתמקדות בעיקר בהתאמה בין השיאים הרגשיים בשיר לבין המגינה. כמו כל שירי להקת ABBA (אבבא), השיר מאופיין במלודיה סוחפת, וזהו השיר הנחשב להישג המלודי והווקאלי הטוב ביותר הן של אנייטה פלטסקוג ושל אנני-פריד לינגסטד.

הקליפ

הקליפ עצמו צולם ב-2 בפברואר 1976 בסטוקהולם, במעין מועדון דיסקו הנודע בשם הבית העני.

גרסאות נוספות לשיר

גרסה נוספת לשיר בוצעה על ידי A-Teens ויצאה בשנת 2000. כשיצאה לאור היא זכתה במקום הראשון במקסיקו. בנוסף זכה העיבוד להצלחה בינלאומית בכל דרום אמריקה, כשזכה במקום השלישי בארגנטינה, מקום חמישי בצ'ילה ומקום שישי בקולומביה (לפי הערך באנ').
מד טווח לייזר

מד טווח לייזר (בראשי תיבות - מט"ל) הוא מכשיר המודד את המרחק לעצם כלשהו תוך שימוש בקרן לייזר. במימוש הנפוץ של מד טווח לייזר מודדים את הזמן שדרוש לפעימה של קרן לייזר להגיע לעצם המטרה ולשוב אל המכשיר. בשל מהירות האור הגבוהה, טכניקה זו אינה מתאימה לשמש למדידות הדורשות דיוקים טובים יותר ממילימטר, שכן אז נדרש למדוד זמן בדיוק גבוה מאוד. לצרכים אלו ניתן להשתמש בטריאנגולציה ובטכניקות נוספות. עם זאת, המכשיר מתאים מאוד לצרכים צבאיים, ובמיוחד לטיווח, ונעשה בו שימוש צבאי על ידי כל הצבאות המודרניים.

הפעלת המכשיר

פעימת קרן הלייזר יכולה להיות מקודדת על מנת להפחית את היכולת של האויב לשבש את המכשיר. כן ניתן להשתמש באפקט דופלר על מנת לקבוע האם העצם הנמדד מתקרב או מתרחק אל המודד, ומה מהירותו. 
דיוק המכשיר נקבע על ידי אורך הפעימה, ומהירות המקלט הקולט את הפעימה. שימוש בלייזר בעל פעימה קצרה מאוד ומקלט מהיר יכול להביא לקביעת טווח של אובייקט בדיוק של מילימטרים. 
על אף שקרן הלייזר היא צרה ביותר, על פני מרחקים ארוכים כתם הלייזר מתרחב, בגלל התבדרות הקרן. גורמים מטאורולוגיים ואטמוספיריים שונים כגון סינטילציה יכולים להביא אף הם לעיוותים ולסטיות במדידה.
בעיה נוספת היא "החזרה מוקדמת", כאשר הקרן עלולה להיות מוחזרת מעצם כלשהו הקרוב יותר מהעצם הנמדד. מכשירים מסוימים מצוידים ב"שער טווח", המתעלם מהחזרות של הקרן מעצמים קרובים מדי (שמגיעות זמן קצר מדי לאחר שידור הפעימה), ובכך מקטין את הסיכוי למדידת טווח שגויה.

השימוש הצבאי

השימוש הצבאי במד טווח לייזר הוא למציאת טווח מדויק למטרות. לכך שימושים רבים בפעולת הארטילריה, חיל הרגלים, הטנקים וכוחות ההנדסה. 
השימוש הרווח במד טווח הלייזר הוא לטיווח. מכשירי מד טווח לייזר צבאיים הם משקפת, שעליה מורכב מכשיר הלייזר. לעיתים ניתן לקבע את המכשיר באמצעות חצובה שעליה התקנים המספקים אזימוט והגבהה, וכך, בלזירה אחת, ניתן לקבוע את הנתונים הדרושים לטיווח. מכשירים מתקדמים מצוידים במערכות המאפשרות את העברת הנתונים באופן ישיר אל גורמי בקרת האש. המכשירים הצבאיים משתמשים בסוללות הניתנות לטעינה מחדש, או שהם נטענים ממצבר הרכב.
בטנקים מודרניים מותקן מכשיר מט"ל שמספק נתונים על מרחק המטרה למערכת בקרת האש של הטנק ובכך מאפשר כוונון מהיר ומדויק לעברה (מערכת בקרת האש מחשבת סטיות ותיקונים בהתבסס על מרחק המטרה).
בחיל ההנדסה משתמשים לעיתים במד טווח לייזר כאשר נדרשים לבניית גשרים, התקני צליחה, ביצורים וכדומה.
ישנם מכשירים צבאיים רגישים ורבי עצמה המסוגלים למדוד טווחים של עשרות קילומטרים. מכשירים אלו מקובעים לרוב על חצובה או על רק"מ ומשולבים עם מכשירי ראיית לילה תרמיים, ציוד תצפית יום ומחשבי ירי. ישנם מכשירים קטנים וניידים יותר, המשמשים קציני תצפית קדמיים, או קציני סיוע ארטילרי. 
כדי להקשות על האויב למדוד טווח למטרות מסוימות, יש צבאות הצובעים את הכלים שברשותם בצבע הבולע אורכי גל של לייזרים נפוצים. גם בלי חידוש זה ישנם עצמים שאינם מחזירים את אור הלייזר בצורה יעילה, ופעילותו של המכשיר פחות יעילה כלפיהם.

שימושים אזרחיים

עקב מחירו הגבוה (כמה מאות דולרים) חדירת מד טווח לייזר לשוק הביתי עדיין מוגבלת, אבל השימוש בו נפוץ אצל קבלני בניין וכן סוכני נדל"ן כתחליף יעיל ומדויק לסרט מידה. חלק מהיתרונות של מט"ל לעומת סרט מידה הם: שימוש בסרט מידה דורש בדרך כלל שני אנשים, והמדידה במט"ל מהירה יותר ומדויקת יותר. שלא כמו בסרט מידה, מדידה במט"ל מובטח שתהיה בקו ישר.
סוכני נדל"ן משתמשים במט"ל בין השאר למדידת גודלם של בתים וחדרים בבית. המכשירים המיועדים לשוק הזה בדרך כלל מצוידים ביכולת לבצע שתי מדידות עוקבות ולספק את המכפלה, ובצורה כזו למדוד שטחים בקלות יחסית.
אבי לרמן

אבי לרמן (נולד בתל אביב ב-12 באוקטובר 1966) כיהן כמנכ"ל הוועד הפראלימפי הישראלי וההתאחדות הישראלית לספורט נכים בין השנים 2013–2016.
נשוי + 4 ומתגורר ברעננה.
אבי נפצע במהלך שרותו הצבאי ואיבד את שמיעתו בשנת 1987. בשנת 1999 עבר תאונת עבודה בעקבותיה הוא משותק בפלג גופו התחתון.
בוגר מנע"ס במרכז הבינתחומי הרצלייה.
היה שותף ומנהל ברשת מסעדות ספגטים.
החל לעסוק בספורט הפראלימפי בענף כדורסל בכיסאות גלגלים. הוא נמנה עם שחקני נבחרת ישראל לכדורסל בכיסאות גלגלים משנת 2003 ועד שנת 2012.
בין השנים 2014 - 2009 כיהן בהתנדבות כיו"ר הנהלת בית הלוחם בתל אביב ומכהן מאז גם כחבר הוועידה הארצית של ארגון נכי צה"ל מטעם מחוז תל אביב והמרכז.
אחיינו של ויטגנשטיין

שם הספר

שם הספר, "אחיינו של ויטגנשטיין", הוא בהשראת ספרו של דני דידרו, "אחיינו של רמו" (Le Neveu de Rameau).
עצם אישנגו

עצם אישנגו היא כלי עתיק עשוי עצם שוק של בבון. העצם ארוכה, צבעה חום כהה, ובקצה אחד שלה שובצה חתיכה חדה של קוורץ, כנראה לשם חריטה או כתיבה. התקופה שבה נוצר הממצא מתוארכת בין 22,000 -20,000 שנה לפני זמננו. תחילה חשבו החוקרים כי הממצא הוא מקל ספירה, מכיוון שיש לכל אורכו סימני ספירה, החרוטים בשלוש עמודות, אך מספר מדענים מאמינים כי הצורה הקיבוצית בה הם נמצאו מעידה על הבנה מתמטית אשר נמצאת מעבר לספירה פשוטה.

המציאה והמחקר

עצם אישנגו נמצאה בשנת 1960 בידי הגאולוג הבלגי ז'אן דה הנזלן דה ברוקור (Jean de Heinzelin de Braucourt) בזמן שחקר את מה שהיה אז קונגו הבלגית (כיום קונגו, בעבר זאיר). העצם התגלתה באזור האפריקאי של אישנגו, שהייתה עיר מרכזית קרוב למקור נהר הנילוס, באגם אדוארד (כיום בין אוגנדה לקונגו). האוכלוסייה של צד האגם באישנגו מלפני 20,000 שנה היו כנראה בין הקבוצות הסופרות הראשונות, אך הם החזיקו רק כמה מאות שנים, בגלל התפרצות הר געש באזור.
תחילה תוארך הממצא בין 11,000 ל-8,000 שנה לפני זמננו, אך התיארוך של המקום בו הוא נמצא גרם להערכה שונה, וכיום הדעה המקובלת היא שאכן היא בת 20,000 שנה.
עצם אישנגו נמצאת בתצוגה קבועה במוסד הבלגי המלכותי למדעי הטבע בבריסל, בלגיה.

חישובים מתמטיים

שלוש העמודות בהן מקובצות החריטות האי-סימטריות מרמזות שכלי זה שימש למטרה מעשית ולא לנוי. ייתכן שאנשי האישנגו השתמשו בכלי כדי להרכיב מערכת מספרים.
בעמודה המרכזית ניתן לראות, מימין לשמאל, שלושה חריצים, ואז שישה. לאחר מכן מופיעים ארבעה חריצים ואחריהם שמונה חריצים. לאחר מכן, ניתן להבחין בעשרה חריצים, ואחר-כך - חמישה. הסדר בו נמצאים מספרים אלו מראה כי הם אינם אקראיים לחלוטין, אלא מרמזים על הבנה בסיסית של מספר פעולות חשבון כמו כפל וחילוק ב-2. העצם, אם כן, יכלה לשמש בתור כלי ספירה לחישובים אריתמטיים פשוטים.
כמו כן, מספר החריצים בצד השני של העמודה האמצעית יכול לרמוז על עוד מיומנויות חישוב. המספרים, הן בעמודה הימנית והן בעמודה השמאלית, הם מספרים אי-זוגיים (9, 11, 13, 17, 19, ו-21). המספרים בעמודה השמאלית הם כל המספרים הראשוניים בין 10 ל-20 (שמצביע על פיתוח יכולת חילוק לארבעה מספרים ראשוניים), בעוד שכל המספרים בעמודה הימנית מורכבים מ-10+1, 10-1, 20+1 ו-20-1. סכום המספרים בשתי העמודות הללו הוא 60, והסכום של המספרים בעמודה האמצעית הוא 48. שני אלה הם כפולות של המספר 12, דבר שמרמז שוב על הבנת פעולות החילוק והכפל.

לוח שנה

הארכאולוג אלכסנדר מרשק (Alexander Marshack) בדק את עצם האישנגו מיקרוסקופית, והעלה את ההשערה שאולי עצם האישנגו שימשה כלוח שנה חצי שנתי. קלאודיה זאסלווסקי (Claudia Zaslavsky), מתמטיקאית אמריקאית החוקרת את הקשר בין הדת למתמטיקה, שיערה שעצם האישנגו שימשה למעשה אישה, שעקבה אחר מחזורה החודשי, באמצעות הירח.

ממצאים דומים

כמה מקלות ספירה קדמו לעצם האישנגו, וחריטות מעשה אדם נמצאו בעצמות ובאבנים ברחבי העולם. עצם הלבומבו, עצם השוק בת 37,000 שנים, הממצא המתמטי העתיק בעולם, נמצאה במערה בגבול דרום אפריקה-סוואזילנד. חרוטים עליה 29 סימונים מדויקים שכנראה סימלו משך של חודש ירחי אחד. כמו כן, ב-1937 נמצא בצ'כוסלובקיה עצם שוק של זאב, עם 57 חריטות, המקובצות לקבוצות של חמש.
ג'ק גרינוול

קריירה

גרינוול שיחק במדי קרוק טאון, קבוצה מצפון מזרח אנגליה, ובברצלונה בתחילת המאה ה-20. את הבכורה בברצלונה ערך ב-1912 במשחק מול נבחרת ספרד. גרינוול היה שותף לזכיית הקבוצה באליפות קטלוניה פעמיים, בעונות 1912/1913 ו-1915/1916. בנובמבר 1913 כבש שער בניצחון ברצלונה 7 - 0 על יריבתה ריאל מדריד בביתה, יריבות שלימים תיוודע בשם "הקלאסיקו".
הוא פרש ממשחק ב-1916, כשלרשותו 96 הופעות ו-12 שערים במדי ברצלונה, ולאחר שג'ון בארו פוטר ממשרת האימון באותה שנה, מונה על ידי נשיא המועדון ז'ואן גאמפר להיות מאמנה הרשמי הראשון של ברצלונה. הוא אימן את הקבוצה שבע שנים רצופות, עד 1924, למרות קריאות אוהדים שיפוטר משום שניסה להציב את פאולינו אלקנטרה בעמדת הבלם. הוא היה אחראי על הקבוצה בתחילת עידן הזהב הראשון שלה. תחתו שיחקו כדורגלנים מפורסמים כגון ריקארדו סאמורה וז'וזפ סמיטייר שגרינוול היה האחראי על הבאתם, ואלקנטרה, אמילי סאגי-ברבה ופרנץ פלאטקו. הקבוצה זכתה עם גרינוול כמאמן בחמש אליפויות קטלוניה ופעמיים בגביע המלך.
בעקבות סכסוך עם ההנהלה ב-1924, עזב גרינוול את המועדון ועבר לקבוצה השנייה מהעיר ברצלונה - אספניול. הוא היה מאמנה בעונה הראשונה של לה ליגה, בה הקבוצה לא הצליחה וסיימה במקום השביעי בלבד. עם זאת, עונה זו הייתה הצלחה במסגרות האחרות - אספניול זכתה באליפות קטלוניה ולראשונה בגביע המלך ב-1929, לאחר ניצחונות על האלופה ברצלונה בחצי הגמר ועל ריאל מדריד בגמר. גרינוול עזב את הקבוצה בתום העונה הבאה, שהסתיימה ללא זכייה בתארים.
ב-1931 שב גרינוול לברצלונה בזכות שכנוע של נשיא המועדון. הוא אימן את מועדונו הקודם במשך שנתיים, בהן התואר היחיד שבו זכה המועדון היה אליפות קטלוניה ב-1932.
בסוף עונת 1932/1933 הצטרף לוולנסיה. בליגה, סיימה הקבוצה במקום השביעי. גרינוול הוביל את הקבוצה לזכייה ב'אליפות ולנסיה' ולגמר הגביע הספרדי. בגמר הפסידה ולנסיה 2-1 לריאל מדריד, ששיחקו בה חבריו בברצלונה בעבר, סמיטייר וסאמורה.
ב-1939 עבר לפרו, שם אימן הן את אוניברסיטריו דה דפורטס והן את הנבחרת הלאומית. גרינוול עזר לקבוצה לזכות באליפות ליגת העל הפרואנית, ולנבחרת לזכות בקופה אמריקה של אותה שנה שנערכה על אדמת פרו. בטורניר השתתפו חמש נבחרות בלבד - נבחרת צ'ילה, נבחרת אקוודור, נבחרת פרגוואי, פרו ונבחרת אורוגוואי. בטורניר שיחקו כל הנבחרות אחד כנגד השנייה. נבחרות פרו ואורוגוואי נפגשו במחזור החמישי לאחר ששתיהן צברו שלושה ניצחונות, לכן המפגש נחשב למשחק הגמר של הטורניר. במשחק ניצחה נבחרת פרו 2 - 1, ובכך זכתה באליפות.
שעורה (דלקת)

מקור הזיהום

הזיהום נגרם כאשר אחת מבלוטות השומן של העפעף נחסמת, ואין פתח יציאה להפרשה השומנית הנורמטיבית של העין; ההפרשה מצטברת בקצה התחתון של העפעף העליון או בעפעף התחתון. החסימה היא זיהומית ונגרמת מחיידקים שנמצאים על העור או מחיידקים חיצוניים (בדרך כלל סטפילוקוקוס). לפי מחקר, כמעט כל אדם סובל משעורה לפחות פעם בחייו, ויש כאלו המפתחים שעורה שוב ושוב.

מניעה

כדי למנוע שעורה יש לנקות את העיניים וסביבתן מדי יום בעזרת תכשירים מיוחדים שעוזרים לשמור על היגיינת העין וסביבתה. יש להימנע מגירוד העין ונגיעה באזור לעיתים קרובות.

שעורה פנימית

ישנו מצב שבו נוצרת שעורה באחת הבלוטות העמוקות של העפעף. במצב כזה התסמינים הרבה יותר חריפים ממצב רגיל, ונדרשת התערבות של רופא עיניים וניקוז השעורה כיוון ששעורה כזו איננה נפתחת מעצמה.
פסווליס (מחוז משנה)

יישובים

במחוז המשנה שתי עיירות גדולות: עיירת המחוז פסווליס, ויונישקיליס. שבע עיירות קטנות ו-398 כפרים קטנים וחוות.
רוברט קאוואנה

קורות חייו

קאוואנה נולד בעיר אדינבורו. הוא למד בבית הספר התיכון ג'יימס גילספי באדינבורו. הוא למד באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה, ועזב את הלימודים אחרי סימסטר אחד ב-1986, אבל ב-1994 השלים לימודי התואר אחרי שלוש שנות לימודים בבית הספר "דרמה סנטר לונדון", שהוא חלק מ-University of the Arts London .

קריירה

קאוואנה כתב, הפיק וביים את הסרטים הקצרים "Soldier's Leap" (מ-1999), "Fish" (מ-2001) ו-"Trumps" (מ-2001). סרט הקולנוע באורך מלא הראשון שביים היה "Pimp" אותו גם כתב ושיחק בתפקיד הראשי. סרטים נוספים שכתב להם את התסריט הם "Invisible" ו-"Wreckage".
קאוואנה הופיע בתפקידים שונים בתוכניות הטלוויזיה "המפצח", "Blue Dove", "קדפאל", "האמיש מקבת'", "קאוואנה QC", "רוז ומלוני", "רבוס", "עדות אילמת", "איש הנצח: העורב", "חדר מיון", "פקד בילוש באנקס", "דרך ווטרלו", "The Bill", "הבורג'ס" ובמיני-סדרה "הטפילד ומק'קוי" העוסקת בסכסוך הטפילד-מק'קוי. הוא שיחק בתפקיד אדם קרנגי בסדרת הדרמה "The Royal" של ITV1 במשך שלוש עונות, והופיע בתפקיד טומי גרנט באופרת הסבון של BBC One "איסטאנדרס". ב-1998 כיכב בתפקיד היתקליף בעיבוד של ITV לרומן "אנקת גבהים" בסרט טלוויזיה  באותו שם. באופרת הסבון "אמרדייל" הופיע בתפקיד איאן. ב-2015 שיחק בתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה "זרה".
בקולנוע הופיע קאוואנה בסרטים: "אם הכדורגל", "יום הולדת", "The Fall of the Essex Boys", "טומב ריידר 2: סוד החיים", "AB Negative" והסרט "סהרה" המבוסס על הספר באותו שם.
בתיאטרון שיחק קאוואנה בעונה 2010 / 2011 בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "Men Should Weep" מאת אנה למונט סטיוארט  בתפקיד ג'ון מוריסון לצדה של שרון סמול. בפברואר 2012 שיחק בתפקיד הראשי במחזה "מקבת'" בבימויו של דייוויד ת'אקר בתיאטרון אוקטגון בבולטון. ב-2015 וב-2016 שיחק בתפקיד ג'ון צ'רצ'יל בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית למחזה "המלכה אן" מאת הלן אדמונדסון, ובתפקיד סקנדל במחזה "Love For Love" בהפקת RSC.

חיים אישיים

קאוואנה חי באנגליה והוא אב לשני ילדים.
שירות חובה במשטרה

שירות חובה במשטרה (בראשי תיבות שח"מ, נקראים בסלנג גם "שח"מיסטים") הוא מסלול שירות בצה"ל שבמסגרתו משרתים המגויסים את שירות החובה שלהם במשטרת ישראל. הסדר זה נקבע ב-1995 בתיקון לחוק שירות ביטחון, כהוראת שעה שהוארכה מספר פעמים, ותוקפה פג ב-31 בדצמבר 2018.
הגברים המתקבלים למשטרה הם בעלי פרופיל 64 ומטה או בעלי ת"ש גבוה ונשים מכל פרופיל בעלות קב"א 44 ומעלה. 75% משוטרי החובה הן נשים.

ביקורת

בדו"ח מבקר המשרד לביטחון פנים, יצחק שגב, לשנת 2007 נמתחה ביקורת ביותר כלפי החיילים המשרתים במסגרת השח"מ, ונאמר כי "רוב המתגייסים שצה"ל מפנה לשירות במשטרה אינם מתאימים לתפקיד, ומחלישים את המשטרה". המבקר הסביר את תפקודם הלקוי של מרבית המשרתים בשח"מ בגילם הצעיר, חוסר בגרותם הנפשית וחוסר ניסיונם של אלו. פעמים רבות שוטרי החובה נופלים כעול על כתפיהם של השוטרים הוותיקים ומונעים אף מהם לבצע את תפקידם על הצד הטוב ביותר. יחד עם ממצאים אלו גם צויין שכרבע משוטרי החובה מבצעים את תפקידם למופת.
בשנת 2010 המליצה ועדה שהוקמה במשרד הביטחון לבחינת שירות חיילים מחוץ לצה"ל לבטל את ההסדר בהדרגה, אך הממשלה לא קיבלה המלצות אלה. במקביל, גם ועדת החוץ והביטחון, שנדרשה לאשר את הארכת הוראת השעה, הביעה את אי שביעות רצונה ממנו, ומאז 2009 האריכה אותה בחודשים ספורים בלבד בכל פעם. בדצמבר 2011 החליטה הוועדה שלא להאריך את הוראת השעה פעם נוספת, ובכך לא לאפשר גיוס חיילים נוספים למשטרה, ואולם לאחר דיונים נוספים הוחלט, כעבור חודשיים, להאריכה עד סוף 2015. בפברואר 2016 אושרה בכנסת הצעת חוק המאריכה את אפשרות הצבת חיילים בחלק מיחידות המשטרה עד 31 בדצמבר 2018.