נשים בספרטה העתיקה

מסלול ההכשרה

הייחודיות בחינוך של נשות ספרטה החל עוד מילדותן. בניגוד לנשות יוון ההלניסטיות, הספרטניות לא הוסתרו מעין הציבור ותעסוקתן העיקרית לא היה טיפול וניהול משק הבית. כמו הגברים הספרטנים, גם נשות ספרטה חויבו לעבור תוכנית חינוך ייחודית לעיצוב אישיותם כחלק מאופי המשטר. חינוך נשים נועד לשיפור גזע הצאצא. ההנחה המקובלת הייתה שאם האמהות חזקות משמע גם הצאצאים. "...היוונים האחרים מצפים שבנותיהם ישבו ויעבדו צמר בשתיקה. כיצד אפשר לצפות שנשים שכך גדלו ילדו צאצאים חזקים? לעומת זאת ליקורגוס האמין שלעשות בגדים גם שפחות יכולות, ואילו נשים בנות חורין מטלתן העיקרית היא ללדת ילדים. ראשית ציין שהמין הנקבי יאמן גופו לא פחות מן המין הזכרי. אחר כך ייסד תחרויות ריצה ותחרויות היאבקות לנשים בדיוק כמו לגברים, כי חשב שלשני הורים חסונים יוולדו גם צאצאים חסונים." פלוטארכוס תיאר את אופן ההתעמלות לו נדרשו נשים, "הוא עימל את גופות הבתולות בריצות והתגוששויות וזריקות דיסקוסים והטלת כידונים...".
מסלול הכשרה של הגברים, האגוגה, שוקם בידי קלאומנס השלישי (Κλεομένης) במאה השלישית לפנה"ס. כנראה גם מסלול ההכשרה של הנשים שוקם באותה תקופה אולם הנשים בחרו אם לקחת חלק במסלול ההכשרה הזה. לאחר נפילת שלטונו של קלאומנס, האגוגה המשיכה להתקיים עד לביטולה בידי פילופומן (Φιλοποίμην) בשנת 188 לפנה"ס. בתקופה הרומית, הדעות חלוקות האם היה ניסיון לשחזר את מסלול הפדגוגיה הן לנשים והן לגברים. אי לכך ההנחה הרווחת היא שתיאורי פלוטארכוס היו ברובם מהתקופה ההלניסטית שנחשפו לקהל בימי רומא. על כל פנים, גם התחרויות נכללו במסלול הכשרת הנשים. ניכר שרב התחרויות היו חלק מהפולחן הדתי לאלה הלנה, דיונוסוס, הרה ודריודונס (Driodones) שהיה האל המקומי."Every fourth year there is woven for Hera a robe by the Sixteen women, and the same also hold games called Heraea. The games consist of foot-races for maidens… their hair hangs down, a tunic reaches to a little above the knee, and they bare the right shoulder as far as the breast". לכן נשים לא עסקו בתווית בגדים אלא היה זה עיסוקם של הפריאויקים (ה"תושבים"). בכל מקרה, הלבוש הספרטני היה דל שכבות בהשוואה לזה של האתונאי. הנשים נהגו ללבוש ביום יום "פפלוס" (πέπλος), טוניקה חשופת שד והתעמלו בעירום, שנחשב לבגד הנוח ביותר לאתלטיים בזמנו.
מעורבת הנשים בספורט הובילה להתעניינות רבה ברחבי יוון כולה. זו הסיבה לכך שיש בידינו יותר עדויות על נשות ספרטה באתלטיקה מאשר כל העולם היווני יחדיו. פלוטארכוס הסביר בחיבורו כי אחד מתכליתו של החינוך היה לאפשר לבנות "להילחם למען עצמן, למען ילדיהן ולמען המולדת". במילים אחרות כאמצעי הגנה. קשה להסיק כמה הספורט אכן הקנה אמצעי הגנה לנשים ואם נועד לשם כך, אם כי זו אפשרות לנוכח המלחמות הרבות שלחמה. לחלופין, כאמור, תפקידו הראשי של החינוך היה להביא לעולם צאצאים חסונים ובריאים. מצד שלישי, ייתכן מאוד שהחוק הספרטני פעל למען הגנה על הנשים שכן אלו זכו להגנות גם בהיבטים משפטיים, למשל היכולת להתגרש מבעליהם ללא איבוד מעמדן החברתי, הכספי או ילדיהן. ניתן לראות גם בחוקי הירושה לנשים "בודדות" ככלי הגנה. תחת חוקים אלו יכלו נשים לעבד את האדמה של משפחתן ולמנוע ניהול כושל ומעילה של האפוטרופוס שלה. עם זאת יש לזכור שרבים מהחוקים האלו התאימו לאופי החברתי–משטרי בספרטה, לאור העובדה שגברים כמעט ולא נכחו בביתם. אך כאשר אנו משווים חוקים אלו לחברות של דאז, אי אפשר שלא לשם לב לפערים הגדולים שנוקפים לטובת הנשים. 
נשים יורשות ללא אחים לגיטימיים מאותו אבא נקראו בספרטה "פטרוכוס" (πατροῦχοι),, דהינו "בעלות נחלת האב". מנגד באתונה, הן נקראו "אפיקלרוס" (ἐπίκληρος), מילולית "על גבי הנחלה". בעוד "פטרוכוס" הייתה זכאית לנהל את הנחלה בזכות עצמה, ה"אפיקורוס" הייתה ככלי העברה של הירושה ליורש הבא, פתרון אותו יכלו הספרטנים לאמץ אל חוקיהם.
בהתאם לגברים גם נשים כנראה חונכו לציות כפי שעולה מהמנטליות של המשטר בחיבור אמירות ספרטניות (Λακαινῶν αποφθέγματα).

כתיבה

זולת לשירה, קיימות עדויות לכך שנשים ספרטניות ידעו לכתוב, בהתאם לנשות האליטה היווניות ואף עסקו ברטוריקה. הביסוסים לכך נרמזים מהספרויות השונות ופחות מעדויות. למשל הנרטיב המסופר אצל הורטודוס, בספרו השביעי, מקטע 239. המקטע מתאר את אשת המלך אשר מוֹרה לאנשיה לקלף שעווה על מנת לקרוא כתב סתרים שתחתיו. קטע אחר מפלוטארכוס, מתאר את התכתבותה של אם עם בנה לאחר שגילתה כי נס מהמערכה.
השוויון בחינוך בא לידי ביטוי במגוון אספקטים נוספים למשל באומנות הרטוריקה. ההשערה היא שנשים זכו לנאום או לפחות לדבר בפומבי. אפלטון הזכיר זאת וגם פלטארכוס, "הוא גם הטעים את מין הנשים טעם של רוח אצילה, שכן הרגישו שגם להן חלק בעזות ושאפנות. ולפיכך נזדמן להן לחשוב ולדבר כמו שמספרים על גורגו אשתו של ליאונידאס."

טיפוח והשבחת סוסים

טיפוח והשבחת סוסים היה אחד מסממני ההיכר של הספרטנים. הרי הם שיבחו לא רק סוסים אלא גם את הצאצאים, "הבריות מקפידים להרביע סוסות וכלבות בטובים שבזרים, והם משתדלים לזאת את בעליהם בטובה או בממון, אבל בפני נשותיהם הם נועלים דלתותיהם ודורשים שתלדנה רק להם עצמם". ספרטה נהגה לברור תינוקות, "האב המוליד לא היה אדון על גידל בנו, אלא חייב היה לקחתו ולהביאו למקום הנקרא 'לסכה', שם ישבו הזקנים שבשבט ובחנו את היילוד". מכאן החשיבות של השבחה ורכיבה על סוסים. הנשים הספרטניות רכבו על סוסים והיו מיומנות ברכיבה עליהם. האישה הראשונה שזכתה באולימפיה הייתה קוניסקה (Κυνίσκα), ספרטנית, לערך בשנות החמישים לחייה. היא זכתה פעמיים, פעם בשנת 396 לפנה"ס ופעם בשנת 392 לפנה"ס. קוניסקה הייתה בתו של ארכילאודוס השני (Αρχίδαμος) משושלת אורופונטידס (Ευρυποντίδες) ואחותם של שני המלכים, אגיס השני ואגסילאוס השני. פרוש כינויה הוא "כלבלבה". ייתכן כי שם זה קשור לכלבי הגישוש בספרטה, ממין נקבה, שהיו מפורסמות ביכולתן למצוא מחצבות. פלוטארכוס פרט, "כשראה אגיסילאוס שאחדים מבני העיר ספונים בעיני עצמם ודעתם זחוחה עליהם בשל סוסי המרוץ שהם מגדלים, שידל את אחותו קיניסקה לשלוח מרכבה לתחרויות האולימפיות, שכן ביקש להוכיח ליוונים שהניצחון בתחרויות אינו אות של יתרון כלשהו, אלא אות של עושר ובזבוז בלבד." נשים נשואות לא יכלו לצפות במשחקים האולימפיים, עם זאת, נשים יכלו להשתתף בתחרויות של מרוצי סוסים ומרכבות בתור בעלות הסוסים ולא כרוכבות.

תפקיד האישה

הולדת ילדים הייתה בראש המעלה בספרטה. מטרתו של המשטר הייתה להרבות ולהשביח את החברה הספרטנית. לפיכך הנשים נתפסו ככלי להולדת ילדים, "ואילו נשים בנות חורין מטלתן העיקרית היא ללדת ילדים". החינוך נועד למימוש יעיל של מטרה זו ובהתאם המשטר עודד השבחה של צאצאים. 
אדולף היטלר החשיב את ספרטה כ"מדינה הגזענית" הראשונה ואמץ מודלים רבים כמו זה שהוזכר לעיל.

אופן עידוד הילודה

האמצעי הראשון לעידוד ילודה היה באמצעות משיכה מינית. המשטר נהג לבצע "תהלוכות של הבתולות במערומיהן ולתחרות האתלטיות לעיני הצעירים, שכן היו נמשכים אליהן בעל כורחם, לא בכורח גאומטרי, אלא בכורח אירוטי, כדברי אפלטון." שנית, השלטון היה נוהג להשפיל רווקים ולהעניק להם תחושה של חוסר שייכות: "ולא זו אף זו, הוא העטה אי כבוד על הרווקים, כי נמנע מהם לחזות בהתעמלותם של הצעירים והצעירות. ובחורף היו המושלים מצווים עליהם להקיף את כיכר השוק כשהם ערומים, ובשעת הילוכם היו שרים מעין שיר של גנות על עצמם, שבדין הם נענשים הואיל ואינם נשמעים לחוקים..." לחלופין המשטר העניק הטבות לזוגות נישואים. 
עידוד הילודה לא התאפיין רק בעידוד נישואים אלא גם במערכות יחסים מחוץ לנישואים כחלק מהניסיון לשבח צאצאים. "לאחר שהתקין סדרי צניעות וגינונים כאלה לנישואין והרחיק מהם כל פחזות ודופי, גירש מלב הגברים את הקנאה הריקה והנשיית וקבע שתפארת היא להם לשתף את הראויים לכך בהולדת ילדים". הנחת היסוד הייתה שאדם השואף לשרת את מדינתו בנאמנות, ישאף לגדל ילד משובח גם אם ביולוגית לא יהיה שלו. לפיכך אם הוא רואה גבר או אישה היכולים לממש יעד זה, עליו לנצל זאת. במילים אחרות, גבר זר יכול היה להתייחד עם אישה נשואה ולהפך, גבר זר יכול לבקש מבעל להתייחד עם אשתו. על כך נאמר, "איש נשלח לאישה ספרטנית כדי לשאול אם היא רואה יפה את החיזורים אחריה; היא ענתה, "כשאני הייתי ילדה למדתי לציית לאבא שלי וכך עשיתי; אז כאשר הפכתי לרעיה אני מציית לבעל שלי...". על פניו נראה הדבר בלתי ניתן למימוש במערכת הנישואים כיוון שהקנאה והבעלות הם החלק העיקרי ממערכת זו. מאידך, יש להבין כי המשטר עודד פגיעה מכוונת בזוגיות. הפגיעה בזוגיות החלה עד מילדות, בזמן שגברים ונשים הופרדו זה מזה למשך תקופה ארוכה של כשלושים שנה. הגבר חיי עם קבוצת גילו בצבא עד גיל שלושים. לא כל השנים האלו גובות אי התייחדות בין גבר לאישה אבל אלו פוגמות במערכת היחסים ביניהם. מדובר על חיים מונוטוניים שבהם הזכר נמנע אף מלהביט באישה ברחוב, "מכיוון שרצה מאוד שיהיו חדורי צניעות, ציווה שגם ברחובות ישימו ידיהם תחת גלימתם, יהלכו בשתיקה, לא יביטו סבבם אלא ישפילו מבט לקרקע לפני רגליהם".

גיל הנישואים

גיל הנישואים של הנשים הספרטניות היה מאוחר בהרבה מהנשים האתונאיות. שוב, המטרה נועדה להבטיח את בריאות התינוק ומניעת סיבוכי לידה. אי העיסוק במלאכה או גידול הילדים העניקו לנשים זמן פנוי רב בביתן. הן זכו לאכול בבית יחד עם אמהותיהן ולא פעם נראה כי הן זכו לזמן פנוי עבור למידה.

טקס הנישואים

טקס הנישואים בימינו הוא טקס איחוד משפחות. אירוע משמח הכולל מפגש בין הפרט לחברה. בספרטה הטקס התנהל באופן שונה, לפחות על פי תיאוריו של פלוטארכוס. חשוב לזכור, פלוטארכס נעזר בתיאורים נרטיבים ומוטיבים ספרותיים, יש סתירות רבות בין אמרותיו וסיפוריו ופעמים רבות סתומות. "לשם נישואין הייתה הנערה נחטפת מבת הוריה, לא כשהיא קטנה, לפני שהגיעה לפרקה, אלא כשהיא באיבה ובשלה לנישואין". על אף התמונה הרומנטית יש להבין את אופן התרחשות האירועים. גבר זר, מתגנב בשעת לילה מאוחרת, לאחר שסיים את יומו בצבא, אל בית. השכנים בוחרים להתעלם מפני שמדובר ב"נורמה". הקשר בין האיש לאישה מפוקפק וספק אם כל זוג שהתייחד באמת ובתמים נקשר בקשר רומנטי. איפוא מצטייר שכל גבר זר יכול היה לטפס על קירות של בית ולהיכנס אליו. אם ההורים ערניים מספיק ונמנעים מהתייחדות, הגבר ינוס לרחוב. אם לא, הזוג ימצא עצמו נשוי או לפחות אנחנו מניחים שכך. איש לא יכול להבטיח שגבר אחר לא טפס אל אותה בחורה. קולה של האישה אינו נשמע. האם היא מעוניינת בהתייחדות? האם היא מכירה את הבחור? איש לא יכול להבטיח וגם העדויות די מגבות שכמעט ולא היה קשר בין גברים לנשים בחי היום יום. מאחר שבכל חברה קיימת זליגה ופריצת גבולות, קשה להניח שהתנהלות כזו העניקה ביטחון אישי לנשים. כנגד זאת, גם אם ייתכן ומערכת זו לקויה, הפריצות בה יכולה להעניק חופש לאחדות מבין הנשים. 
עד ללידה עצמה המשיך הזוג לשמור בחשאיות על הקשר, שוב תחת הטענה כי חשאיות זו משבחת את הצאצא, "אלא אף זיווגו בעלים ונשותיהם בשעה שגופותיהם היו מלאים כוח הולדה ואהבתם חדשה ורעננה, ולא כשהם שבעים וסחוטים מהזדווגויות ללא מעצור; אלא תמיד נשארו בלבם שיירי להבה של געגועים וחסד זה לזה".
ניתן אפוא לטעון כי סממנים נשיים נלקחו מהנשים עצמן, למשל מיד לאחר שהכלה הייתה נחטפת, היא הייתה נמסרה לסוכנת הכלה שהייתה גוזזת את שערות ראשה עד עורה. הודקינסון (Hodkinson) טען שלנשים ספרטניות נאסר בכלל לגדל שיער ארוך ולכן גזיזתו עד הקרקפת לא שינתה דבר של ממש. הכלה הייתה נותרת על מחצלת לבדה בחשיכה, מחכה לבעלה. שיא העלילה מגיע בתום פעולת ההתייחדות. אחרי הטיפוס, החשאיות וההצלחה, יש צפייה להתייחדות של גבר עם האישה, לא רק מבחינה פיזית אלא גם רוחנית ונפשית. עם זאת, הגבר מוכרח לקום וללכת, שמא משהו ידע ויגלה על מעשיו, דהיינו ההורים. מכאן עולה שהפגיעה של השלטון הייתה לא רק במערכת הזוגית אלא גם בסמכותם של ההורים. הוכחה לכך היא לקיחת הילדים מגיל צעיר לאימונים וההחלטה בידי מי יינשאו. לכן, אומנם היה מצופה מנשים להיות צייתניות לאביהן, כמוצג באימרות ספרטניות, אבל בפועל לאב כמעט לא הייתה נוכחות בשעת גדילתן. 
רבים יטענו שלנשים ניתן חופש רב "גם כלתו הייתה מתחבלת תחבולות ומטכסת עמו עצה כיצד ייפגשו יחדיו בסתר בשעת הכושר. ודבר זה היו עושים לא במשך זמן מועט, אלא עד אותה עת שקצתם היו ילדים נולדים להם, לפני שראו לאור היום את נשותיהם". מאידך, ייתכן שהאקטיביות האישה החלה בדיעבד, לאחר המעשה, והסיבה לכך ברורה במושגים של דאז. הטענה הזו מתחזקת מתוך אסופת ה"אמרות של ספרטניות" על ציתנות האישה לבעלה ואביה.

הורות

החיבור של פלוטארכוס, "אמרות של ספרטניות" מציג אמרות ידועות של אמהות ספרטניות ולמעשה מחנך למה היא אם "טובה". הוא נותן לנו מבט על המערכת היחסים המשפחתית. לאם הספרטנית היה תפקיד אחד בחיי בנה, לדרבנו שישוב מן הקרב "יחד עם המגן או מעליו". אם שמתכחשת לבנה מוג הלב שאומרת "לא שלי הצאצא". ייתכן מאוד שהאמרות האלו רחוקות מהמציאות שהייתה קיימת אבל הן משקפות את המנטליות של המשטר הספרטני הפולש לכל נישה בחי הפרט.

נשות האליטה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מעמדות נמוכים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

דת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מגדר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

זנות בספרטה

ספרטה הייתה היחידה בין ערי המדינה של יוון העתיקה בה השימוש בזנות לא היה מקובל.]
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מקורות ומחקר מודרני

קסנופון ופלוטארכוס חיברו את מרב החומר על נשות ספרטה. גם אריסטו כתב על נשות ספרטה, בחיבורו "פוליטיקה" כחלק ממחקרו על משטרי יוון. עד שחיבורו הושלם, ספרטה הייתה בשיא כוחה ועיניים מעריצות וביקורתיות הופנו אליה. גודלה וכוחה של ספרטה בתקופה ההלניסטית הובילו להתעניינות מרובה מצופים חיצוניים. פעמים רבות ראו בה אוטופיה מיליטריסטית ופעמים אחרות נשמעו ביקורות כנגדה. מצד אחד עומד קסנופון אשר בחיבורו שלו עצמו, כתב על הערצתו הרבה לספרטה, "פעם כאשר הרהרתי כיצד ספרטה, אף כי היא מעוטת אוכלוסים עד מאוד, הייתה לעיר החזקה והנודעת ביותר ביוון כולה, תמהתי כיצד הדבר. אבל משלמדתי את מוסדות הספרטנים, לא הוספתי לתמוה עוד. אכן אני מעריץ את ליקורגוס...". מנגד אריסטו עמד בחיבורו על חסרונות של ספרטה והסיבות לנפילתה. דעתו הנחרצת כנגד נשים "ללא פיקוח גברי", הופכים את מקורו למוטה ביותר. הנחת היסוד שלו הייתה כי כל אישה אשר אינה תחת חסות גברית מובילה ל"רדיפת בצע" שבתומה נופל המשטר,."...המחוקק רצה שכל המדינה תהיה מרוסנת, וברור שהצליח ביחס לגברים, אבל הזניח את הנשים". כתוצאה מכך, לטענתו הגברים הפכו לכלי שרת בידי הנשים. 
דימויים אלו נחשפים במגוון מחזות כמו "ליסיסטרטה" של אריסטופנס. המחזות על ספרטנים מרובים, שכן מנלאוס היה הספרטני שהוביל למלחמת טרויה, בין המחזות, אנגרומכה של אוריפידס נשות טרויה ועוד. עקרונותיו של אריסטו הובילו אותו לעיוורון ולאמונה שליקורגוס הזניח את הפיקוח על הנשים. בפועל הדבר היה רחוק ממציאות בהסתמך על מקורות אחרים; קסנופון תיאר את דברי אריסטו לעיל כך, "המין הנקבי אימן גופו לא פחות מן המין הזכרי" (כסנופון, א, 4)". גם אצל פלוטארכוס נמצאות עדויות דומות. משמע שפיקוח היה קיים על נשות הספרטנים אבל הוא התנהל באופי שונה משאליו היה רגיל אריסטו. זו היא אחת הביקורות הגדולות על אריסטו שכן הוא שפט את ספרטה מעיניים אתונאיות. הוא הסתמך בנוסף, על מקורות אתונאים שבלבלו מושגים משפטיים וחברתיים ספרטנים לאתונאים מתוך ניסיון לגשר על הפער התרבותי. הוא לא הבין את המבנה השלטוני – חברתי בספרטה, את הטוטאליות של המשטר על האזרח ואי לכך אריסטו לא הצליח לשכתב את ההיסטוריה מנקודת מבטם של הספרטנים עצמם מבלי להחדיר את עולם הערכים שלו. אריסטו לא הצליח להבין את רעיון שילוב הנשים בחברה, בחינוך ובכלכלה, כחלק ממנגנון שנועד להשליט את כוחה של המדינה על הפרט. חרף זאת בהשוואה לחברות אחרות, ניתן לזהות מגמה זהה של שלטונות אשר מבינים כי חינוך אינו דווקא כלי למען היחיד אלא למען המדינה עצמה. כך למשל יקטרינה הגדולה ניסתה לבצע רפורמה חינוכית במדינתה כחלק מניסיון לקדם ולחזק את המעצמה עצמה ולא מתוך מגמה להוביל להשכלתם של אזרחיה.