google/wiki40b huggingface dataset:
לואיזה בונפיליולי

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1903 בפרדה שבאיטליה. ב-1925 קיבלה את תואר הדוקטור למתמטיקה באוניברסיטת פרארה, ובמשך שבע שנים לאחר מכן שימשה שם כאסיסטנטית. בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל וב-1934 הצטרפה לטכניון כאסיסטנטית בגאומטריה תיאורית והמשיכה ללמד בו ברציפות עד ימיה האחרונים. זמן קצר לאחר קליטתה בטכניון כבר הרצתה בונפיליולי בפני סטודנטים בתחום וכן לימדה נומוגרפיה ועסקה בפרספקטיבה גאומטרית ופוטוגרמטריה. בשנת 1951 מונתה למרצה בכירה, והחל משנת 1953 עמדה בראש המחלקה לגאומטריה תיאורית ורישום טכני. בשנת 1954 מונתה לפרופסור חבר. 
בונפיליולי השתקעה עם משפחתה בקריית ביאליק. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הצטרפה לשורות "ההגנה" וסייעה רבות בהגשת עזרה ראשונה ובתחום המשרדי ניהולי.
בין השנים 1948–1960 לימדה בהתנדבות בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה.  
במשך שנים ארוכות הייתה בונפיליולי בין הבודדים שעסקו בחקר הגאומטריה בארבעה ממדים. היא כתבה 11 ספרים ופרסמה מאמרים רבים בכתבי עת איטלקים, אמריקנים וישראלים. בנוסף כתבה מספר ערכים בתחום ההנדסה באנציקלופדיה העברית. עבור חלק מפרסומיה, אשר נכתבו בעת היותה בשבתון באוניברסיטת פרינסטון, קיבלה בשנת 1966 את פרס אופנהיימר לגאומטריה תיאורית. מלבד עיסוקה באקדמיה, עמלה בונפיליולי גם על בניית מכשירים מיוחדים, והמציאה מספר כלים שימושיים בתחומי הגננות, שרטוט ועיבוד חומרים, אם כי לא רשמה עליהם פטנט. 
בשנת 1968 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 1971 פרשה לגמלאות והמשיכה לעבוד בהוראה ובעבודות מחקר עד הרגע האחרון, כשעיקרן של העבודות בגרפיקה ומחשב. 
בשנת 1984 זכתה באות יקירת קריית ביאליק על היותה מראשוני המתיישבים בקריה ועל פעילותה שם במסגרת "ההגנה" בשנים הראשונות והקשות.
מלאכת אוכל נפש

בהלכה, מלאכת אוכל נפש היא מלאכה הנעשית לצורך הכנת מזונות האדם ליום טוב. מותר מדין התורה לעשות מלאכות אוכל נפש ביום טוב (בניגוד לשבת, בה פעולה כזו היא מלאכה האסורה מהתורה).

ביום טוב

היתר מלאכת אוכל נפש מפורש בתורה: "וּבַיּוֹם הָרִאשׁוֹן מִקְרָא קֹדֶשׁ וּבַיּוֹם הַשְּׁבִיעִי מִקְרָא קֹדֶשׁ יִהְיֶה לָכֶם, כָּל מְלָאכָה לֹא יֵעָשֶׂה בָהֶם, אַךְ אֲשֶׁר יֵאָכֵל לְכָל נֶפֶשׁ הוּא לְבַדּוֹ יֵעָשֶׂה לָכֶם". כך הותרו שחיטה, לישה, אפייה וכיוצא באלה.
חכמים אסרו לעשות כל מלאכה שאפשר לעשותה בערב יום טוב מבלי שיהיה בה הפסד או חיסרון, זאת כדי שאדם לא ידחה ליום טוב את כל המלאכות שהן לצורך אוכל נפש כגון טחינה וניפוי הקמח וכיוצא באלה, ואז ייטרד בהן כל היום ויימנע משמחת החג.
להלכה נפסקה דעת בית הלל, שכיוון שמלאכות ההוצאה וההבערה הותרו כמלאכת אוכל נפש, הם הותרו גם לצורך שאר הנאות, גם אם אינן קשורות דווקא באוכל, בתנאי שהם צורך "השווה לכל נפש".
האחרונים נחלקו לגבי העישון ביום טוב, לדעת חלק מן הפוסקים, העישון מותר למי שהורגל בכך, משום שזה צורך "השווה לכל נפש", אולם הדלקה וכיבוי האש נאסרו, כשם שנאסרה הדלקה לבישול, והותרה רק העברת אש, אך ישנם פוסקים רבים האוסרים זאת, בטענה שאין זה צורך אוכל השווה לכל נפש, שהרי ישנם אנשים רבים שאינם נהנים מעישון, ואף אינם סובלים את הריח.

במשכון

המושג אוכל נפש מוזכר גם לעניין איסור משכון כלי אוכל נפש. ומשמש כנימוק "כי נפש הוא חובל", היינו שאלו כלים שנצרכים לכדי חייו של האדם, ולכן אין לקחתם. מדובר בכלים המשמשים להכנת מזון כמו רחיים של תבואה וסכין שחיטה.

טעמי המצווה

לפי המגיד משנה, "ואני אומר ש'מלאכת עבודה' כולל כל מה שדרך העבד לעשות לאדוניו ואין רוב בני אדם יעושין אותה לעצמן אלא שוכרים אחרים לעשותן, אבל כל מלאכה שדרך רוב בני אדם לעשותה כל אחד בביתו לעצמו לא הוזהרנו", כלומר, שביום טוב אסורים רק סוגי המלאכה שהיו בדרך כלל תפקידי עבדים, מפני שיום טוב הוא "זכר ליציאת מצרים".
המרוץ לדראג: אולסטארס

אודות

התוכנית היא ספין-אוף לסדרת מרוץ הדראג של רופול ומבוססת על אותו הפורמט. רופול מזמין מלכות דראג אהובות מהעונות הקודמות להתחרות במשימות ונותן להן הזדמנות שנייה לזכות בכתר. רופול הוא המנחה, המנטור והשופט הראשי. בתוכנית, הוא מופיע בדראג בעיקר במעמד השיפוט, וללא דראג בעת המשימות של המתחרים. בתוכנית מופיע פאנל של שופטים, הכולל את רופול, מישל ויסאג', רוס מת'יוס, קרסון קרסלי ועוד שורה ארוכה של שופטים אורחים, המעבירים ביקורת על התקדמותם של המתמודדים לאורך כל התחרות.

עונה ראשונה

בעונה הראשונה של הסדרה התמודדו 12 מתמודדות ב-6 צוותים של שתי מתמודדות. פורמט זה זכה לביקורת רבה ובוטל לאחר העונה.

עונה שנייה

החל מהעונה השנייה פועל פורמט במהלכו שתי המתמודדות המנצחות של הפרק מבצעות ״לפיסינק על המורשת״, והמנצחת של הליפסינק זוכה ב-10,000$ ובזכות להדיח אחת מהתמודדות שבתחתית. רופול בוחרת את המנצחות, המתמודדות שבתחתית ואת מנצחת הליפסינק והעונה.

עונה שלישית

בעונה השלישית של הסדרה לקחה חלק בתחרות ביבי זהרה בנט, מנצחת העונה הראשונה של המרוץ לדראג, וסיימה במקום השלישי/רביעי לצד שאנג׳לה.

עונה רביעית

בעונה הרביעית השתתפו מנילה לוזון ולטריס רויאל שהתמודדו כצוות בעונה הראשונה של אולסטראס. לראשונה בהיסטוריית המרוץ לדראג, הוכתרו בסוף העונה שתי מנצחות.
מנפרד מן

היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1962 על ידי מנפרד מן ששמו האמיתי היה מנפרד לובוביץ' מדרום אפריקה, יחד עם המתופף מייק הג. הסולן של הלהקה היה פול ג'ונס והלהקה קיבלה חוזה הקלטה בחברת HMV בשנת 1963. שני השירים הראשונים שהוקלטו לא זכו להצלחה ואל הלהקה הצטרף טום מגיניס. הלהיט השלישי, שנכתב בהזמנה לתוכנית הטלוויזיה Ready Steady Go, היה 5-4-3-2-1 שהגיע למקום החמישי במצעד הבריטי. הלהיט הגדול ביותר של הלהקה היה Do wah diddy diddy של האקסייטרס וכבש את הפסגה משני צידי האוקיינוס האטלנטי. גם הלהיט Sha la la של השירלס הגיע לשלושת הגדולים. If you gotta go, go now של בוב דילן הגיע למקום השני ואחריו Pretty flamingo הגיע לראש המצעד. מיד לאחר מכן עזב פול ג'ונס את הלהקה לטובת קריירת סולו שהניבה שני להיטים מצליחים, הוחלף על ידי מייק ד'אבו והלהקה עברה להקליט בחברת Fontana. בחברה החדשה הם התחילו עם Just like a woman של בוב דילן, אבל הצלחותיהם הגדולות היו עם Semi-detached suburban Mr. James שהגיע למקום השני וThe mighty Quinn של, שוב, בוב דילן, שהגיע לראש המצעד הבריטי. הלהיט המצליח האחרון של הלהקה היה Ragamuffin man ולאחריו התפרקה הלהקה בשנת 1969. מגיניס הקים את להקת מגיניס פלינט ומייק ד'אבו פתח בקריירת סולו והשתתף במחזמר ישו כוכב עליון של טים רייס ואנדרו לויד ובר. מנפרד מן ומייק הג הקימו את מנפרד מן הפרק השלישי ובהמשך את להקת האדמה של מנפרד מן שהצליחה במיוחד עם להיטים של ברוס ספרינגסטין.
גנרל חיל

"גנרל חַיִל" הוא דרגה המקבילה לגנרל שלושה כוכבים - לוטננט גנרל, או לגנרל ארבעה כוכבים - גנרל. הדרגה התקיימה בכמה מדינות, ושימשה להבדלים בין הגנרלים השונים, או כתואר נלווה לדרגת הגנרל.

בולגריה

בממלכת בולגריה מהקמתה בשנת 1878 הייתה הדרגה הגבוהה ביותר דרגה צבאית של "גנרל" (בולגרית: генерал), אך בשנת 1897 דרגה זו פוצלה לשלושה; גנרל חיל הרגלים (генерал. пехотата), גנרל חיל הפרשים (генерал. кавалерията) וגנרל חיל התותחנים (генерал. артилерията). הדרגה הוחלפה לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר בולגריה הפכה לגרורה של ברית המועצות, בדרגה כללית של גנרל.

פינלנד

קצינים בעלי דרגת גנרל מלא (4 כוכבים; נאט "ו OF-9) בפינלנד סווגו כגנרלים של חיל הרגלים (jalkaväenkenraali), חיל הפרשים (ratsuväenkenraali), יגר (jääkärikenraali) וחיל התותחנים (tykistönkenraali). התואר כיום הוא רק תואר כבוד, ורק גנרל אחד מחזיק בדרגה זו באופן פעיל בעת שלום.

בונדסוור

כאשר נוסד הבונדסוור, הוחלפו הדרגות הקודמות עם אלה הנוכחיות. דרגת גנרל חיל לא בוטלה, אולם כיום היא אינה משמשת כדרגה, אלא כתיאור תפקיד הקצין. לדוגמה היינץ גודריאן החזיק בדרגת גנרל מפקח חיל השריון במשך תקופה מסוימת.

פולין

בצבא הפולני הייתה דרגת גנרל חיל שוות ערך לדרגת לוטננט גנרל.

האימפריה הרוסית

פטר הגדול יצר את דרגות גנרל חיל הרגלים וגנרל חיל הפרשים בצבא האימפריה הרוסית בשנת 1699.
פאג"י

היסטוריה

התנועה הוקמה בשנת תרצ"ט (1939) על ידי קבוצת עסקנים חרדים ובראשה אברהם אליהו מוקוטובסקי (לימים התפרסם בשמו הספרותי אליהו כי טוב), אברהם זאב טרגר ושלמה אייזנברג. לאחר פטירתו של אייזנברג הצטרף להנהגת התנועה אברהם פרשן. התנועה החדשה שילבה אידאולוגיה שעיקרה התנגדות לציונות ולממסד הציוני, עם פעילות כלכלית שכללה בניית שיכונים לחרדים במחירים מוזלים (כגון שיכון פאג"י בירושלים) ודאגה לפועל החרדי.
אנשי פאג"י עמלו על יצירת תשתית כלכלית לשומרי תורה. בין היתר הגו אנשיה ייסוד חברה שתנפיק מניות, הכספים שיגויסו יושקעו בהקמת מפעלים וכך ייווצרו מקומות עבודה לציבור החרדי, ומתוך הרווחים יחולקו דיוידנדים למחזיקי המניות. המיזם יצא אל הפועל ובשנת 1944 הונחה אבן הפינה ל'בית התעשייה' של פאג"י. לאחר מכן הוקמה חברת מעון - איגוד פנימי לעזרה הדדית של חברים לשיכון. חברת "שיכון פאג"י" אפשרה לשלם עבור דיור באמצעות עבודה בבנייה, וכן קבלת משכנתאות והלוואות באמצעות קופת מלווה וחסכון של פאג"י. בשנת 1946 הונחה אבן הפינה לשיכון פאג"י בשכונת סנהדריה, שהייתה אז הגבול הצפוני-מזרחי של ירושלים. השיכון נבנה בשנים 1947–1948, ובשל המלחמה נחנך בשנת 1949. התנועה בנתה גם את שכונת נווה פאג"י בבית וגן. היא הרחיבה את פעולתה ורכשה את קרקעות באחוזת נפתלי בגליל התחתון ובנתניה. הבנייה בקרקעות אלו לא התממשה בסופו של דבר.
פאג"י זכתה לאהדת כמה רבנים בולטים, כמו החזון איש, הרב דב בריש ווידנפלד והרב יוסף צבי דושינסקי.]
העיתון 'היומן' - עיתון יומי של אגודת ישראל בירושלים שימש את פאג"י לפרסום הודעות והגות. במהלך המחלוקת סביב הבחירות הראשונות הבינו באגודת ישראל שהעיתון משמש במה לתנועת פאג"י שפרשה מהם ויצחק מאיר לוין - מנהיגה של אגודת ישראל פנה לשר הפנים בבקשה לסגור את העיתון, שנסגר עם תום הבחירות. בל"ג בעומר תש"ט - מאי 1949 החל לצאת ביטאונה של פאג"י - 'הקול', בעריכת אוריאל צימר ואחרים.
בבחירות לכנסת הראשונה נעשו מאמצים לצרף את פאג"י להחזית הדתית המאוחדת של המפלגות הדתיות. רבי ישראל אלתר והרב דב בריש וידנפלד החליטו שעליה להצטרף לחזית, בתנאי שברשימת אגו"י ישוריין מקום לנציגיה. הוסכם גם שפאג"י לא תחויב להשתתף באופן פעיל במערכת הבחירות, כדי לקיים את פסקו של הרב דושינסקי שאסר שיתוף פעולה עם המזרחי. בהרכבת הרשימה המאוחדת הוצב נציג בודד של פאג"י, יהודה בלוי, במקום השלישי ברשימת אגו"י ובמקום ה-12 ברשימת החזית. פאג"י ראתה בכך סטייה מן ההסכם וטענה על אפליה בחלוקת המנדטים מול פועלי אגודת ישראל. לכן החליטה המפלגה להתמודד באופן עצמאי תחת השם "רשימת חרדים". לדברי ראשי התנועה, תמך בה החזון איש תמיכה לא-רשמית. היא לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת השנייה, בשנת 1951, חברו אנשי פאג"י להקמת מפלגה ספרדית-אשכנזית משותפת בשם "אמוני ישראל", וגם הפעם לא עברה הרשימה את אחוז החסימה. בבחירות לעיריית ירושלים בנובמבר 1950 התמודדה הרשימה בנפרד מהחזית הדתית וזכתה במנדט אחד.
במהלך השנים הבאות התפרקה התנועה, וראשיה פנו איש איש לדרכו. מוקוטובסקי פרש למפעלו הספרותי, צימר ופרשן ירדו מהארץ, וטרגר המשיך בפעילותו כקבלן פרטי בירושלים.

לקריאה נוספת

יוסף פונד, פירוד או השתתפות - אגודת ישראל מול הציונות ומדינת ישראל, הוצאת מאגנס, ירושלים 1999, עמ' 231–237
אדמה (אלבום)

רקע

לאחר ארבע שנים בהן נבחרה חזה לזמרת השנה, במיוחד לאחר השתתפותה באירוויזיון ואלבומי הזהב הקודמים הקליטה עפרה בשנה זו את האלבום אדמה שנקרא על שם שיר באלבום. המטרה הראשונית של האלבום הייתה לעשות אלבום משירי נעמי שמר, זאת לאחר שחזה פנתה לשמר בבקשה לכתוב לה שיר לאלבום חדש. שמר הציעה לחזה אלבום שלם משיריה, שירים חדשים. שמר וחזה החלו לעבוד על האלבום והשיר "התחדשות" של שמר הוקלט, אך הפרויקט לא יצא לבסוף לפועל. לבסוף הוקלט האלבום עם השיר "התחדשות", ששמר כתבה, לצד שירים שכתבו והלחינו אהוד מנור, משה וילנסקי, יעקב אורלנד ויוצרים נוספים. זהו האלבום הראשון של עפרה חזה שאיננו מכיל אף שיר מאת בצלאל אלוני, מנהלה האישי של חזה וכותב השירים העיקרי שלה. מגמה זו תימשך גם באלבומה הבא, "ימים נשברים", שאת מרבית השירים באלבום כתבה והלחינה חזה בעצמה.

היסטוריה

מהאלבום בלטו השירים "אדמה", "מישהו הולך תמיד איתי" ו-"גורל אחד" (שיר זה הופיע בהצגת הילדים שהעלתה שנה קודם לכן - "מלכת הקסמים"). האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב ובהמשך למעמד של אלבום פלטינה.
בעת עריכת האלבום בית חם החלה חשיבה על אלבום שירי משוררים המדגישים את הפטריוטיות הישראלית זאת מכיוון שנתקלה עפרה ברשימת שירי האלבום המיועדים ל"בית חם" את השיר "גורל אחד". חזה סברה כי לשיר מגיע אלבום משל עצמו עם שירי מולדת חדשים ופטריוטים. לאחר שרעיון של אלבום משירי נעמי שמר נגנז והשיר "התחדשות" נותר מהכוונה המקורית, החלה את הקלטת האלבום עם השיר "התחדשות" ו"גורל אחד". 
השיר "רוח צפונית, רוח דרומית" יצא כבר בשנת 1983 לרדיו ואף צעד במצעדי הפזמונים ולא נכלל באלבומיה הקודמים. ברוח שירי המשוררים של "התחדשות" ו"גורל אחד" הוקלט ועובד מחדש השיר.
במהלך עשיית האלבום ביקר אהוד מנור בביתו של המלחין סשה ארגוב ושמע אותו מנגן מנגינה שמצאה חן בעיניו והקליט אותה. את ההקלטה השמיע מנור לחזה והחליט לכתוב למנגינה מילים שמבוססים על חייה של חזה. הוא קרא לשיר "עוד מחכה לאחד". חזה נקשרה למילים ולמנגינה והחליטה להקליט אותו כשארגוב עצמו מלווה אותה בפסנתר. בשנת 1999, עם תחילת העבודה על אלבום האוסף "מנגינת הלב", שבדיעבד הפך לאלבום לזכרה, התעקשה עפרה להכניס לאלבום האסוף את השיר על אף שאיננו זכה להכרה ולהצלחה. השיר הוקלט מאז על ידי מספר אמנים נוספים, ובהם הזמרת אביגייל רוז. כמו כן, גם השיר "מישהו הולך תמיד איתי" הפך לאחד השירים המוכרים של חזה וכן היה שיר זה אחד השירים איתם זכתה חגית יאסו בתוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד".
השיר "רחמים" נכתב בשנות ה-50 עבור "תיאטרון המטאטא" ובוצע על ידי הזמרת כוכבה הררי. משה וילנסקי, מלחין השיר, נתן לעפרה את השיר לאחר שמצא אותו בקלסר השירים של נתן אלתרמן ושכח שהשיר בוצע בעבר והלחין אותו מחדש. לאחר שהקליטה את השיר עם הלחן המחודש ועטיפת האלבום הודפסה, התברר שוילנסקי התבלבל בקלסרים והשיר הוא של יחיאל מוהר. בעקבות הטעות נדחתה הוצאת האלבום בכמה ימים ומדבקות עם שמו של מוהר הודבקו על התקליטים.
במקביל להוצאת התקליט, יצאה מהדורה מוגבלת של התקליט בצבע אדום. בשנת 1994 יצאה לשוק לראשונה מהדורת הדיסק לצד קלסיקות נוספות מבית "הד ארצי".
סלן

מהלך המשימה

משימת סלן תוכננה לראשונה לשיגור בשנת 2003, ואולם כישלון המשגר במשימה אחרת, וקשיים טכניים, גרמו לדחיית השיגור עד שנת 2007 במהלכה התגלו קשיים נוספים. השיגור המקורי תוכנן ל-16 באוגוסט, אך אז הסתבר שכמה רכיבים אלקטרוניים לא הותקנו כראוי.
סלן שוגרה ב-14 בספטמבר 2007, 01:31:01 UTC, על גבי משגר מדגם H-IIA ממרכז החלל טנגשימה שבאי טנגשימה. משקל המשגר והגשושית בעת השיגור היה 3,020 ק"ג. ב-3 באוקטובר הגיעה הגשושית לירח ונכנסה למסלול קוטבי אליפטי ראשוני. הנקודה הקרובה ביותר במסלול הייתה במרחק 120 ק"מ מקרקע הירח, והגבוהה הייתה במרחק 13,000 ק"מ ממנו. ב-9 באוקטובר שיחררה הגשושית את לוויין המשנה הראשון, Rstar, למסלולו (100 על 2,400 ק"מ), וב-12 באוקטובר שיחררה את הלוויין השני, Vstar, למסלול של 100 על 800 ק"מ. בסופו של דבר, ב-21 באוקטובר הקיפה סלן את הירח בגובה אחיד של 100 ק"מ. אורך החיים המתוכנן של המשימה היה שנה.
סלן השלימה את מטרותיה בסוף אוקטובר 2008 והחלה את משימתה המורחבת, שהייתה אמורה להימשך עד מרץ 2009. לאחר מכן הייתה אמורה הגשושית להיכנס למסלול מעגלי בגובה 50 ק"מ ולבסוף למסלול אליפטי של 100 על 20 ק"מ, עם התרסקות מכוונת על הירח באוגוסט 2009. בגלל בעיה טכנית בחללית שונתה התוכנית כך שב-1 בפברואר 2009 הונמך מסלול הגשושית לגובה 50 ± 20 ק"מ, וההתרסקות על הירח אירעה ב-10 ביוני 2009, 18:25 UTC.

לווייני משנה

Rstar (נודע גם כאוקינה - דמות נוספת מ"סיפורו של חוטב הבמבוק") המהווה לוויין ממסר קטן, וVstar (נודע גם כאואונה - דמות נוספת מ"סיפורו של חוטב הבמבוק") המהווה לוויין VLBI, הם שני לוויינים קטנים ששוגרו על גבי הגשושית סלן ושוחררו זמן קצר לאחר הגעת הגשושית למסלול סביב הירח. לשני הלוויינים צורה של מנסרה מתומנת.
לוויין הממסר Rstar העביר את שידורי הרדיו מכדור הארץ למקפת ובכיוון ההפוך, כאשר המקפת מוסתרת מאחורי הירח, וכן כדי למדוד את הסחת דופלר. מסתו של Rstar‏ - 53 ק"ג, גודלו מטר על מטר על 65 ס"מ. בקרת הגובה שלו מתבצעת באמצעות שיטת ייצוב-סנכרון. ההספק החשמלי הנדרש להפעילו - 70 ואט; מסלולו 100 על 2,400 ק"מ ונטייתו - 90 מעלות.
Vstar - לוויין VLBI (ראשי תיבות של לוויין לאינטרפרומטריה בקו בסיס ארוך מאוד (Very Long Baseline Interferometry satellite) משמש למדידת שדה המשיכה של הירח, במיוחד באזורי השפה, כאשר לא ניתן להשתמש בשיטת הסחת דופלר. מסתו של לוויין ואסטר 53 ק"ג, וגם גודלו וצריכת האנרגיה שלו זהים לאלו של Rstar. מסלולו האליפטי מביא אותו מגובה 100 ק"מ לגובה 800 ק"מ, ונטייתו גם כן 90 מעלות.
סיליה בנרמן

ביוגרפיה

בנרמן נולדה באבינגדון שבמחוז אוקספורדשייר. היא למדה בבית הספר למשחק "לונדון דרמה סנטר" . בתחילת הקריירה שלה שיחקה בדמות דולי במחזה "You Never Can Tell" מאת ברנרד שו יחד עם רלף ריצ'רדסון, ובמחזה "The Rivals" מאת שרידן בתיאטרון רויאל היימרקט בלונדון. בין תפקידיה הבולטים בטלוויזיה היו אליזבת בנט במיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה" ב-1967, ססילי ב"חשיבותה של רצינות", וליידי דיאנה ניוברי בסדרה "על אדונים ומשרתים". ב-1974 שיחקה בסרט הקולנוע "זרע התמרין", ב-1983 הופיעה בסרט "בידי" עליו זכתה בפרס בפסטיבל הסרטים של מוסקבה, ב-1988 השתתפה בסרט "דוריט הקטנה" וב-1998 שיחקה בסרט "The Land Girls".
בנרמן הייתה במאית שותפה בתיאטרון "בריסטול אולד ויק" וביימה את המחזות "The Price",‏ "Translations",‏ "Quartermaine’s Terms",‏ "The White Devil",‏ "Good Fun and" ו-"La Ronde". בתיאטרון סטרטפורד איסט ביימה את "Sleeping Beauty" ואת "The Proposal". היא ביימה בתיאטרון המלכותי הלאומי את המחזות "The Passion",‏ "Larkrise",‏ "Fruits of Enlightenment" ואת "Strife". עוד היא יצרה וביימה תוכנית של שירה אירוטית בשם "Making Love", והייתה האישה הראשונה שביימה בתיאטרון הלאומי. היא ביימה את המחזה "Lies in Plastic Smiles" מאת גאון גריינג'ר . בווסט אנד ביימה את המחזה "September Tide" בתיאטרון הקומדיה, את "חלום ליל קיץ" בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק, את המחזה "ג'ק והאפונים" בתיאטרון שו, והצגות בכורה של המחזות "Beached", כ"Sinners and Saints" ו-"Bet Noir" בתיאטרון ניו ויק ובתיאטרון ורהאוס.
בנרמן הייתה מדריכת דיבור ומדריכת משחק לילדים במספר סרטי קולנוע בהם "שבע שנים בטיבט", "שני אחים", "הנער בפיג'מת הפסים" וב"נני מקפי".

חיים אישיים

בנרמן נשואה לאדוארד קליין.
משפט ארדש-צ'באטאל

בתורת הגרפים, משפט ארדש-צ'באטאל הוא משפט המספק תנאי מספיק לקיום מעגל המילטון בגרף נתון.
את המשפט הוכיחו פאול ארדש וווצלאב צ'באטאל, במאמר שפרסמו יחדיו.

נוסח המשפט

יהי  גרף פשוט עם לפחות 3 קודקודים. יהי  מספר האי תלות של  (גודל הקבוצה הבלתי תלויה הגדולה ביותר) ויהי  הקשירות הקודוקדית של G (המספר הקטן ביותר של קודקודים שיש להסיר מG על מנת להפוך אותו לגרף לא קשיר).
המשפט אומר שאם מתקיים , אז  מכיל מעגל המילטון.

הוכחת המשפט

נסמן , . אז אם  נקבל כי  ולכן . לכן בין כל שני קודקודים ב יש צלע ולכן  קליקה. אבל אז , סתירה.
לכן נוכל להניח כי . יהי  המעגל בעל האורך הגדול ביותר ב. נטען כי  מעגל המילטון. מאחר ש (כאשר  הדרגה המזערית ב), מתקיים כי  מכיל לפחות  קודקודים.
נסתכל בגרף  (כלומר ב בלי הקודקודים של  והצלעות שנוגעות בקודוקדים אלה). נניח בשלילה כי הוא אינו ריק. יהי  רכיב קשירות בגרף זה. אז בגרף המקורי , קבוצת קודקודי  מחוברת ל שכנים שונים ב - אחרת נוכל לנתק את  מהמעגל  על ידי הסרת פחות מ קודקודים, בסתירה לכך שהקשירות הקודקודית של  היא .
נכוון את צלעות המעגל  לכיוון אחיד. תהי  סדרת  השכנים השונים שיש ל על המעגל , מסודרים לפי סדר הופעתם במעגל. לכל  נסמן ב את השכן של  ב וב את האיבר המופיע מיד אחרי  במעגל . נשים לב כי איברי  שונים אחד מהשני, מכיוון שאיברי  שונים אחד מהשני.
יהי  כלשהו. נטען כי הקבוצה  היא קבוצה בלתי תלויה. זה יגרור סתירה, כי זו קבוצה בלתי תלויה בגודל , כאשר הנחנו שהקבוצה הבלתי תלויה הגדולה ביותר היא בגודל לכל היותר .
נראה ראשית שאין צלע בין  ל כאשר . לו הייתה כזו, יכולנו ליצור מעגל באורך גדול יותר ב בצורה הבאה: נתחיל ב, נמשיך לאורך  עד שנגיע ל, משם נמשיך ל וממנו ל (זה אפשרי כי  ו באותו רכיב קשירות) ומ נמשיך ל משם נלך על  בכיוון הנגדי עד ל ומשם לבסוף ניקח את הצלע  כדי לחזור ל.
בנוסף, נראה שאין צלע בין  ל-, לו הייתה כזאת יכולנו לקבל מעגל ארוך יותר באופן הבא: נתחיל ב, נמשיך לאורך  עד אשר נגיע ל נמשיך ל ומשם ל (זה אפשרי כי  באותו רכיב קשירות) ולבסוף ניקח את הצלע  כדי לחזור ל.
לכן קיבלנו כי הקבוצה  היא קבוצה בלתי תלויה באורך , סתירה.
הקלאסיקו של אבז'אנדה

הקלאסיקו של אבז'אנדה (בספרדית: Clásico de Avellaneda) הוא הכינוי המתאר את משחק הדרבי בין אינדפנדיינטה לבין ראסינג קלוב, שתי קבוצות הכדורגל מאבז'אנדה שבפרובנציית בואנוס איירס בארגנטינה. המשחקים בין שתי הקבוצות, שנמנות בין חמש הגדולות של הכדורגל הארגנטינאי, נחשב לאחד ממשחקי הדרבי החמים והחשובים בדרום אמריקה ובארגנטינה בפרט, אחרי משחק הסופר קלאסיקו בין ריבר פלייט לבוקה ג'וניורס. 
משחק הדרבי הראשון נערך ב-12 בדצמבר 1915, ובו ניצחה אינדפנדיינטה 2–1, אך תוצאת המשחק בוטלה וראסינג זכתה בניצחון שגם הקנה לה את תואר האליפות.
רוג'ייב

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות מ"תל א-נג'מה" (תל הכוכב שממוקם בחלקו הצפוני של הכפר) האזור היה מיושב כבר מהתקופה הכלקוליתית. 
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 250 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-277 מוסלמים אשר שכנו ב-58 בתים.
ב-1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 390 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 7,038 דונם. 
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה רוג'ייב משליטה בריטית לירדנית.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה רוג'ייב משליטה ירדנית לישראלית. 
ב-5 ביוני 1979 חתם מפקד אזור יהודה ושומרון, תת-אלוף בנימין בן אליעזר, על צווים לתפיסת שטח של כ-800 דונמים של תושבי הכפר לצורך הקמת ההתנחלות אלון מורה, ולאחר יומיים עלו המתיישבים למקום. לצורך הקמת היישוב הוקצו 50 מיליון ל"י והוחלט הוא יאוכלס תור חודשיים. ב-20 ביוני 1979 הגישו חלק מבעלי הקרקע הפרטית ברוג'ייב (בעלי שטח של 125 דונמים) לבית המשפט הגבוה לצדק בקשה לצו מניעה נגד תפיסת אדמותיהם הפרטיות. החל דיון בעתירתם לפני ממלא מקום נשיא בית המשפט העליון משה לנדוי והשופטים אלפרד ויתקון, שלמה אשר, מרים בן-פורת ודוד בכור. הממשלה הטילה על הרמטכ"ל, רפאל איתן, להגיש תצהיר להצדקת הצורך הביטחוני בתפיסת השטח. אולם לצד תצהירו של הרמטכ"ל הגיש שר הביטחון עזר ויצמן (באמצעות מזכיר הממשלה, במענה לדרישת בית המשפט) תצהיר משלו ובו טען שהוא "סבור כי ניתן לממש את צורכי הביטחון שלא בדרך הקמת יישוב במקום האמור". העותרים גם הגישו תצהירים בחתימת ידם של הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב והאלוף במילואים מתי פלד, אשר שללו את הצורך הביטחוני בתפיסת השטח. נציג גרעין אלון מורה, מנחם פליקס, הגיש לבית המשפט תצהיר ובו הסביר שלא השיקול הביטחוני בראש מעייניהם אלא מצוות יישוב ארץ-ישראל.
פסק הדין ניתן ב-22 באוקטובר 1979, בית המשפט, באותו ההרכב שנתן את פסק הדין שאישר הפקעה בבג"ץ בית אל, הגיע הפעם לתוצאה כמעט הפוכה. חוות הדעת הנגדיות מגורמים ביטחוניים בכירים, ובעיקר תצהירו של פליקס, גרמו לבית המשפט להחליט כי שיקולי הביטחון היו תוצר לוואי. בפסק הדין קבע בג"ץ כי הצו שהוציא בנימין בן אליעזר בטל, ועל המדינה לפנות את המתנחלים מאדמות העותרים בתוך 30 יום. ראש הממשלה, מנחם בגין, שלפי תפיסת עולמו יש תמיד להכיר ב"עליונות מערכת המשפט", הוראה על ביצוע הפינוי מיד אך ביקש למצוא אתר חלופי בו קרקעות שהוכרזו אדמות מדינה. 
לאחר פסק הדין התכנסו ראשי המתנחלים והחליטו לדחות את פינוי ההתנחלות. לאחר עשרים יום הם אף פתחו בשביתת רעב. שר החקלאות, אריק שרון, ביקש מהממשלה "למנות צוות משפטנים שיחסן את ההתנחלויות מפני התערבות בג"ץ". גוש אמונים פרסם מסמך המסביר את עמדת הגוש כלפי פסיקת בג"ץ. על פי המתנחלים, העובדה שהמשטר שהנהיגה ישראל הוא משטר של כיבוש צבאי (הניסוח וההדגשה במקור), פוגעת במפעל ההתנחלויות. בהמשך המסמך נאמר כי "הפיקציה הביטחונית החזיקה מעמד כל עוד לא אחזו הערבים – בייעוץ בעידוד אמריקני – בנשק הבג"ץ." על פסק הדין אמרו כי הוא שומט את הקרקע מתחת לכל מפעל ההתיישבות היהודי בשטחים המשוחררים.
בעקבות פסק הדין הועתקה התנחלות אלון מורה למקום אחר בגבעה 756 שבהר כביר ללא שימוש בשטח פרטי (הגבעה נקראה כך על שום גובהה במטרים מעל פני הים). ב-16 בינואר 1980 החליטו תושבי "אלון מורה המקורית" ברוב קולות לעבור להר כביר וב-29 בינואר 1981 העתיקו את יישובם לשם. חלק קטן מהם, ארבע משפחות וכמה רווקים, סירבו לצאת מהמקום וב-3 בפברואר 1980, פינה אותם צה"ל בכוח.
לאחר הסכם אוסלו, 28% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח B, ו-72% הנותרים הם שטח C.
מרוואן עיסא

מרואן עבד אל-כרים עיסא (בערבית: مروان عبد الكريم عيسى. מכונה "אבו אלבראא'", נולד בשנת 1965), הוא סגן ראש הזרוע הצבאית של החמאס וממייסדי הארגון.

ביוגרפיה

נולד ברצועת עזה. מוצא משפחתו מהכפר בית טימא ששכן עד מלחמת העצמאות באזור אשקלון. ריצה עונש מאסר בישראל במשך חמש שנים בגין פעילותו בחמאס. בנוסף, ריצה עונש מאסר בבית הכלא של הרשות הפלסטינית במשך ארבע שנים, אך שוחרר עם פרוץ האינתיפאדה השנייה.
ב-10 בפברואר 2005 השתלט בראש עשרות חמושים מאנשי החמאס על בית הכלא ה"סראיה" שבעזה ורצח שלושה אסירים פלסטינים אנשי פת"ח, בעקבות חשד בשותפות ברצח קרוב משפחתו, אחמד עיסא. לדברי קצין בכיר בצה"ל, ספק אם הנרצחים היו קשורים לאירוע ההריגה של אחמד עיסא. לפני תוכנית ההתנתקות תפקידו היה מפקד המבצעים "לכיבוש ההתנחלויות". נחשב בידי קהילת המודיעין בישראל כאחד המחבלים המסוכנים והאכזריים באזור.
באוגוסט 2006 נפצע עיסא באגן בעת ניסיון סיכול ממוקד שכוון לצמרת ארגון החמאס ברצועה.
בנובמבר 2012, לאחר חיסולו של אחמד ג'עברי במסגרת מבצע "עמוד ענן", מונה עיסא לתפקיד ראש הזרוע הצבאית של החמאס. המינוי נחשב כמפתיע, משום שהציפיה הייתה שימונה ראאד אל-עטאר. עם זאת, על פי גורמים שונים, מצרים התנגדה למינויו של אל-עטאר, בטענה שהיה מעורב באירוע הריגת 16 חיילים מצריים בסיני, ביולי 2012, ומינויו היה גורם לפגיעה ביחסים בין החמאס לשלטון האחים המוסלמים במצרים. בעקבות כך, יש שראו בעיסא מנהיג כלפי חוץ בלבד, בעוד המנהיג בפועל היה אל-עטאר, שחוסל לבסוף במבצע צוק איתן.