google/wiki40b huggingface dataset:
מריה קונצ'יטה אלונסו

ביוגרפיה

אלונסו נולדה בקובה ועברה עם משפחתה לוונצואלה. 
כשהייתה בת חמש, ב-1971 זכתה בתחרות היופי "נסיכת הנוער העולמית" וב-1975 נבחרה למקום השני ב"מיס ונצואלה", בתחרות מיס עולם באותה שנה נבחרה למקום השביעי כשעלתה לגמר. 
ב-1979 הוציאה את אלבומה הראשון כזמרת וב-1984 כשיצא אלבומה "מריה קונצ'יטה" היא נהפכה לכוכבת במדינות דוברות הספרדית ואף קיבלה מועמדות לפרס הגראמי בקטגוריית "ההופעה הלטינית הטובה ביותר". 
ב-1982 שיחקה בפרק של הסדרה אביר על גלגלים, ב-1986 שיחקה בקומדיה הרומנטית "תיגע ותלך" לצד מייקל קיטון, ב-1987 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הנרדף וב-1988 שיחקה בסרט "צבעים" לצד רוברט דובאל, היא הייתה אחת מהשחקניות הלטיניות היחידות שהופיעו בברודוויי. ב-1994 שיחקה במיני-סדרה "טקסס", לצד פטריק דאפי. ב-1997 השתתפה בסדרה האנתולוגית של ABC "אקדח" בהפקתו של רוברט אלטמן. 
ב-2002 שיחקה שיחקה בסרט הקנדי-גרמני "הלב של אמריקה" לצד אליזבת מוס. ב-2006 שיחקה את אמה של גבריאל סוליס בסדרה עקרות בית נואשות. בשנת 2007 שיחקה בסרט האימה "המוות" (El Muerto), לצידם של וילמר ולדראמה וג'ואל מור. באותה שנה שיחקה בסרט ההנפשה "הקונדור" שיצר סטן לי, בסרט גילמה את מריה ולדז, אימו של טוני ולדז (וילמר ולדראמה).
בשנת 2009 שיחקה בדרמה "התפשטות" בכיכובו של אשטון קוצ'ר. בשנת 2018 שיחקה בקומדיה הרומנטית "מחוץ לתפריט" בכיכובה של דניה רמירז. 
היא הביעה בעבר את דעתה על השלטון בקובה וכינתה את פידל קסטרו "דיקטטור".
מהיקארי

היסטוריה

בשנת 1959, קוטמה אוקדה, מייסד הדת, נפל מסוס ושבר את עמוד השדרה. לפי המסורת זו הסיבה זו בעטיה זכה להתגלות האל סוּ, והתבקש על ידו להקים קהילה רוחנית וטהורה אשר תהיה משוחררת מכל אותם הרעלים בהם נגועים בני הגזע האנושי. רעלי החומרנות יובילו את האנושות השטופה בהבלי  העולם הזה אל האבדון.

אמונה

תפקידם של בני הכת חיוני להצלת העולם, וזאת על ידי יצירת גן עדן עלי אדמות. בני האדם יצרו זיהום רוחני וטימאו את הסביבה, עקב היותם שטופי חומרנות והם שכחו את האל ואת שליחותם בעולם. לכן עליהם לטהר את הנשמה ולחזור לרוחניות. הם מתאמנים בהקרנת אור, שכן האור מרפא את חולשות הנשמה והגוף, מטהר מטומאה ומזיהום ומראה לאדם את דרכו הנכונה. מדי חודש מתכנסים המאמינים לתיזמון של אנרגיות חיוביות. 20% מבני יפן עוסקים באופן זה או אחר בדתות החדשות, ובמהיקארי מאמינים כחצי מיליון איש בכל רחבי יפן, דרום אמריקה, אוסטרליה ואירופה.
ארווין פון לאהוסן

ביוגרפיה

לאהוסן נולד באוסטריה למשפחה אריסטוקרטית, ושירת בצבא האימפריה האוסטרו הונגרית בזמן מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הפך לראש מנגנון הריגול הנגדי של אוסטריה. לאחר סיפוחה של אוסטריה לידי הנאצים, בשנת 1938 נבלע מנגנון הריגול של לאהוסן בשירות המודיעין הצבאי הגרמני, האבווהר, ולאהוסן הוכפף לראש האבווהר, האדמירל וילהלם קנריס.
לאוהסן וקנריס מצאו שפה משותפת, וקנריס שיתף את לאהוסן במזימותיו להפלת המשטר הנאצי. קנריס מינה את לאוהסן לראש אחד מארבעת מדורי האבווהר, מדור II, שעסק בחבלה.
לאהוסן הצטיין בהכנת האלמנטים הקשורים בחבלה בתחילת מלחמת העולם השנייה, בעת הפלישה לפולין בשנת 1939, אך בשל כך שקנריס ייחס לריגול חשיבות רבה יותר, אומנו הסוכנים המיועדים לארצות המערב יותר באלמנטים של ריגול מאשר באלמנטים של חבלה. לכך היו תוצאות שליליות מבחינת האבווהר. סוכנים שנשלחו לבריטניה נתפסו, והפכו לסוכנים כפולים. מבצע חבלה רחב היקף, המכונה "מבצע פסטוריוס", שתוכנן לפגוע במטרות בארצות הברית ביוני 1942, טורפד על ידי ה-FBI, הסוכנים נתפסו, נשפטו והוצאו להורג.
ב-1943 נשלח לאהוסן לחזית המזרח, ובכך ניצל מגורל חבריו באבווהר, אשר בשלב זה הגביר מאוד את פעילותו כנגד היטלר, ובמקביל איבד את חינו בעיני המשטר הנאצי. לאהוסן טען כי גם אז המשיך בפעילות הקשורה לקשר העשרים ביולי, וכי הוא היה האיש שסיפק את הפצצה ששימשה את קלאוס שנק פון שטאופנברג, המתנקש בחיי היטלר ב-20 ביולי 1944 לניסיון ההתנקשות הכושל. לאחר כישלון הקשר נעצרו אלפי קצינים, ביניהם ראשי האבווהר וקנריס, והוצאו להורג לאחר משפט ראווה ב"בית הדין העממי" הידוע לשמצה של השופט התליין רולנד פרייזלר.
היה זה מזלו של לאהוסן אשר הביא להצלתו מגל המאסרים, על אף שהפצצה הייתה מתוצרת בריטית, ומנגנון החבלה שעמד בראשו היה ידוע כמי שעושה שימוש בפצצות מסוג זה.
לאחר סוף המלחמה העיד לאהוסן במשפטי נירנברג. בין השאר העיד בדבר רציחתם על ידי הוורמאכט של מאות אלפי שבויי מלחמה רוסים, ובדבר פעילויותיו הרצחניות של מנגנון האיינזצגרופן במזרח. מעדותו עולה כי קולונל גנרל בשם ריינקה, הורה, בישיבה שהתקיימה בחודש יולי 1941 כי יש להרוג את כל הקומיסרים שנפלו בשבי, כמו גם את כל מי שנראה כי עבר תהליך "בולשביזציה". בעדותו קשר לאהוסן פקודה זו לדרגים הבכירים ביותר בוורמאכט, כגנרל וילהלם קייטל, אשר אכן הוצא להורג בעקבות המשפטים והעדויות שהובאו במהלכם.
צמחונות

צמחונות הוא אורח חיים תזונתי המתאפיין בהימנעות מאכילת בשר בעלי חיים (כולל דגים). 
חלק מהצמחונים נמנעים גם מלבישת מלבוש המכיל עור, פרווה ונוצות, וכן מרכישת ריהוט המכיל אותם.
בין הסיבות לאימוץ תזונה או אורח חיים צמחוני נמנים נימוקים מוסריים ואידאולוגיות רוחניות, דתיות ואחרות, טעם אישי, סיבות בריאותיות, נימוקים סביבתיים-אקולוגיים, ועוד. צמחונים הנמנעים מכל מזון מהחי כגון ביצים וחלב ומוצריו נקראים לרוב טבעונים.
צמחונים רבים משתמשים בתחליפי בשר כדוגמת טופו, טמפה, סייטן ועוד.

בישראל

לפי סקר התזונה של משרד הבריאות לשנים 2001-1999,
8.5% מכלל המשתתפים בסקר הגדירו את עצמם צמחונים או טבעונים. 9.8% בקרב הנשים ובקרב הגברים 7.2%]. סקר של הלמ"ס מ-2014, מצא ש-4.7% מהאוכלוסייה צמחוניים ו-1.7% - טבעוניים (בסה"כ 6.4%).

מניעים מצפוניים

רבים מהצמחונים בוחרים בתפריט צמחוני מתוך התנגדות מוסרית. יש המתנגדים לעצם הריגת בעלי חיים למאכל שלמטרת הנאה בלבד (כלומר שאינן למטרת השרדות), ויש שאינם מתנגדים לעצם ההריגה של בעלי חיים, אלא לתנאים הקשים בהם מוחזקים בעלי חיים במשקים מתועשים, כגון כליאה בצפיפות, הפרדה מההורים בגיל צעיר, או שימוש בברירה מלאכותית להאצת קצב הגדילה, באופן הפוגע ברווחת בעלי החיים. יש הרואים הן בהריגת בעלי החיים והן ביחס הניתן להם במהלך חייהם טעמים מוסריים להימנע מאכילת בשר.

טעמים כלכליים

אנשים רבים, בעיקר בעולם השלישי, בוחרים בצמחונות כיוון שידם אינה משגת לקנות בשר, ומזון מהצומח הוא בדרך כלל זול יותר. גם אנשים שמסוגלים לקנות בשר עשויים לבחור בצמחונות כאמצעי לצמצום בהוצאות. צמחונות מטעמים כלכליים אינה נפוצה בחברה המערבית המודרנית, שכן חקלאות מתועשת הובילה לירידה במחירי הבשר בעשרות השנים האחרונות.
מצד שני, צמחונים רבים בוחרים לקנות "תחליפי בשר" שהם יקרים מהבשר עצמו, לדוגמה שניצל סויה שעשוי להיות יקר משניצל בשר, או משקה סויה דמוי חלב שעשוי להיות יקר מחלב פרה.

טעמים אסתטיים

צמחונים רבים בוחרים בצמחונות מכיוון שהם לא חשים בנוח עם הרעיון של אכילת בשרן של חיות, גם אם הם לא מוצאים בכך פגם מוסרי. בחירה זו שונה מבחירה בצמחונות מטעמי מוסר, מכיוון שהיא אינה מבוססת על עמדה עקרונית נגד פגיעה בחיות לצורכי מאכל, אלא על העדפה אישית.

בדתות המזרח

צמחונות מקובלת מאוד בהינדואיזם ובבודהיזם, אם כי דתות אלו אינן אוסרות באופן מוחלט על אכילת בשר. בדתות מעטות, כגון הג'ייניזם, אכילת בשר אסורה לחלוטין, וכל בני הדת צמחונים.

בנצרות

בזרם המרכזי של נצרות אין איסור על אכילת בשר. עם זאת יש מספר קבוצות נוצריות שמעודדת סוגים שונים של צמחונות. בנצרות הקתולית ובנצרות האורתודקסית נהוג בימי שישי להימנע מבשר, וכן גם בימי התעניות והצומות של הנצרות נהוג לא לאכול מוצרים מהחי. המורמונים מעודדים צריכה מופחתת של בשר מטעמים הומאניים. כנסיית האדוונטיסטים של היום השביעי מעודדת את מאמיניה לאמץ תזונה צמחונית מטעמים בריאותיים; ג'ון הארווי קלוג, ממציא הקורנפלקס ומייסד חברת קלוגס, היה אדוונטיסט וצמחוני עקב אמונתו ועודד אכילת קורנפלקס כתחליף לבשר בתזונה אורגנית. אמונתם של קהילת העבריים מדימונה מורה על תזונה טבעונית.
אמיליה קלארק

ביוגרפיה

קלארק נולדה בלונדון, שבממלכה המאוחדת. היא גדלה בברקשייר. אביה היה מהנדס קול בתיאטרון ואמה היא אשת עסקים. בילדותה נהגה לצפות בהפקות תיאטרון של אביה, וכך החלה התעניינותה בתחום המשחק. היא למדה בבית הספר סנט אדוארד אוקספורד בשנים 2000–2005, שם היא הופיעה בשתי הצגות בית הספר. בהמשך למדה משחק ב-Drama Centre בלונדון, שם השתתפה בעשר הצגות.

קריירה

ב-2010 קיבלה תפקיד בסרט הטלוויזיה "Triassic Attack".
תפקיד הפריצה שלה הגיע בשנת 2011, כאשר כיכבה בתפקיד דאינריז טארגאריין (חאליסי) בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". באותה שנה זכתה על הופעתה בפרס EWwy של המגזין "אנטרטיינמנט ויקלי", בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בדרמה. בשנת 2013 הייתה מועמדת לפרס אמי בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה.
קלארק לוהקה לתפקיד הראשי, בתור שרה קונור, בסרט האמריקאי "שליחות קטלנית: ג'נסיס" שעלה לאקרנים בקיץ 2015. ב-2016 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט האמריקאי-בריטי "ללכת בדרכך" בתור לואיזה (לו) קלארק לצד השחקן סאם קלאפלין. בסוף שנת 2016 קלארק לוהקה לסרט האמריקאי-איטלקי "Voice From The Stone" שיצא בשנת 2017, באותה שנה לוהקה גם כן בתפקיד נשי מרכזי בסרט האמריקאי "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים" שיצא בשנת 2018.

חיים אישיים

נכון ל-2018, קלארק במערכת יחסים זוגית עם הבמאי האמריקאי צ'ארלי מקדואל  . קלארק מתגוררת בהמפסטד, לונדון.
בשנת 2011 לקתה במפרצת שגרמה לדימום מוחי, ונאלצה לעבור בשל כך מספר ניתוחים, כשבחלק מהזמן מצבה היה קרוב למוות ובשלב מסוים לא זכרה איך קוראים לה.
ביולי 2016 אביה מת מסרטן. קלארק הצטלמה לסרט "Above Suspicion" בקנטאקי, ולא יכלה להגיע הביתה כדי להיות לצד אביה בימיו האחרונים. היא הפסיקה את צילומי הסרט מוקדם והגיעה לשדה התעופה בלונדון, שם הבינה כי אביה נפטר.
ג'ון מרשל

ביוגרפיה

מרשל נולד במחוז ספַר בצפון-מערב וירג'יניה, והיה הבכור מבין חמישה עשר ילדיהם של הוריו, שהיו בעלי קרקעות רחבות.
השכלתו הפורמלית הייתה מזערית והוא למד בעיקר מקריאה ומהדרכת הוריו.

ב-1775 הצטרף יחד עם אביו לחטיבת מתנדבים מקומית שלחמה נגד הבריטים בווירג'יניה. שנה אחר כך התגייס לצבא הקונטיננטלי והשתתף במערכות הקשות ביותר בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון עד לשובו הביתה ב-1779.
ב-1780 החל בקריירה המשפטית שלו: השכלתו המשפטית הפורמלית של האיש שהיה עתיד להיות מייסד המשפט החוקתי האמריקני ומגדולי השופטים בארצות הברית התמצתה בסדרת הרצאות קצרה ששמע בקולג' על שם ויליאם ומרי באביב 1780, ובראשית הקיץ באותה שנה קיבל את רישיון הפרקליט שלו.
תוך שהוא עוסק במקצועו, תחילה במחוז הולדתו ואחר כך בבירה ריצ'מונד, שלח ידו גם בפוליטיקה. בשנים 1782–1791 ושוב בשנים 1795–1797, היה חבר באספה המחוקקת של וירג'יניה וכמו כן נבחר לוועידה המדינתית שדנה באשרור החוקה הפדרלית והייתה לו יד בהשגת הרוב הזעום בעד אשרור החוקה.
הוא העדיף להמשיך בקריירה המזהירה שלו כפרקליט בריצ'מונד ועל כן דחה את הצעותיו של הנשיא וושינגטון למנותו לשר המשפטים (1795) וציר בפריז (1796).
עם זאת, בשנים 1797 - 1798 היה חבר במשלחת דיפלומטית בצרפת, בשנים 1799–1800 כיהן בבית הנבחרים הפדרלי (הוא השתייך למפלגה הפדרליסטית) וב-1800 התמנה למזכיר המדינה של ארצות הברית. בתפקיד זה שימש פחות משנה, שכן במרץ 1801, במסגרת המינויים של הפדרליסטים לקראת החלפת השלטון, החל בכהונתו כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשלושים וארבע שנות כהונתו היה מרשל המנהיג הלא מעורער של בית המשפט העליון. יותר מאלף פסיקות התקבלו בשנים האלה ו-519 מהן נוסחו בידיו של מרשל עצמו. מרשל הפדרליסט - שנתמנה בידי הנשיא הפדרליסט ג'ון אדמס ומינויו אושר בידי הסנאט הפדרליסטי, רגע לפני שהשלטון בקונגרס ובנשיאות הועבר לידי תומאס ג'פרסון והרפובליקנים שלו - יצר קורפוס של החלטות משפטיות ושל דוקטרינות חוקתיות אשר עיצב במידה רבה את צורת השלטון, הגדיר את יעילות הממשל הפדרלי והניח את הבסיס לעיקרון הריבונות השיפוטית (באמצעות פסק הדין במשפט מרבורי נגד מדיסון בשנת 1803, שקבע את סמכות הביקורת השיפוטית). מרשל דגל בריכוז סמכויות בידיו של הממשל הפדרלי בעוד שג'פרסון העדיף הענקת אוטונומיה רחבה למדינות באיחוד. לפיכך, למרות היותם קרובי משפחה — ג'פרסון ומרשל היו בני דודים — הם היו באותה עת יריבים פוליטיים מובהקים בעלי עמדות קוטביות בקשר לצורת הממשל בארצות הברית. כיום ניתן לומר כי במשך השנים כף המאזניים נטתה יותר לגישתו של מרשל מאשר לזו של ג'פרסון בקשר לעיצובה של מערכת המשטר בארצות הברית.
פסיקותיו של מרשל נוסחו בלשון שהייתה מרשימה בתבוניותה ובסמכותניותה, ודומה שהודות לאישיותו ופועלו נוצר והתבסס מעמדו הנשגב של בית המשפט העליון ומעמדה של מערכת המשפט הפדרלית כולה.
על אף עבודתו השיפוטית המונומנטלית, ישיבות בית המשפט העסיקו את מרשל רק חודשים אחדים בכל שנה, על כן היו עיתותיו פנויות לעיסוקים אינטלקטואליים, חברתיים ומשפחתיים: הוא כתב ביוגרפיה רבת כרכים על ג'ורג' וושינגטון, הוליד עשרה ילדים, טיפל במסירות באשתו החולה והיה מן הדמויות המרכזיות בחוג של אנשי הגות בריצ'מונד.
הוא מת שׂבע הישגים בפילדלפיה, בעקבות ניתוח לסילוק אבנים מכליותיו.
נאמור

גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-65 ק"מ דרומית מזרחית לבריסל בנקודת מפגש הנהרות סמברה ומז, ובהצטלבות מסילות הברזל שבין בריסל ולוקסמבורג ובין ליל ולייז'. בשל מיקומה כפתח לאזור הארדנים היא משמשת מרכז תיירות חשוב.

היסטוריה

העיר נוסדה כנקודת סחר חליפין בתקופה הקלטית. היא נפלה בידי הרומאים לאחר שיוליוס קיסר ניצח את השבטים הקלטיים המקומיים. בימי הביניים נודעה נאמור בשל הטירה המשקיפה על האזור, שנבנתה על ידי המלכים המרובינגים. במאה העשירית הפכה העיר לבירת רוזנות נאמור. ב-1242 נפלה בידי רוזן פלנדריה, וב-1429 נמכרה על ידי ז'אן השלישי, הרוזן האחרון של נאמור, לפיליפ השלישי דוכס בורגונדיה. ההיסטוריה של נאמור רצופה במלחמות בגלל מיקומה האסטרטגי. ב-1692 נפלה בידי לואי הארבעה עשר מלך צרפת, אך ב-1695 נכבשה על ידי ויליאם השלישי מאוראנז'. ב-1746 היא הותקפה על ידי כוחותיו של לואי החמישה-עשר מלך צרפת, אך ב-1748 היא נמסרה לשלטון אוסטריה. ב-1792 נכבשה על ידי צבא המהפכה של צרפת, אך ב-1815 נמסרה להולנד בהתאם להסכמי קונגרס וינה. ב-1830 הפכה נאמור לחלק מבלגיה העצמאית. במלחמות העולם הראשונה והשנייה נפלה בידי הגרמנים וסבלה נזקי מלחמה כבדים.

כלכלה

נאמור היא מרכז מסחרי ותעשייתי חשוב. ענפי התעשייה העיקריים: ייצור מכונות ופלדה, עיבוד עורות, חרסינה, זכוכית ונייר. ספינות נהר המשמשות להובלת סחורות משייטות דרך מרכז העיר על הנהר מז.
אנטסירננה

היסטוריה

עד 1975 הייתה העיר קרויה "דייגו סוארס", שמו הספרדי של מייסד העיר - מגלה ארצות הפורטוגזי דיוגו סוארש, אשר הגיע למפרץ בשנת 1543. 
בשנת 1885 הפך האזור לשטח חסות צרפתי. נמל העיר הטבעי שימש כנמל הראשי באזור לספינות קיטור צרפתיות. ב - 1942, במהלך הקרב על מדגסקר במלחמת העולם השנייה, כבש כוח בריטי את הנמל בדרכו לכיבוש מדגסקר, וזאת כדי לקדם חשש מהשתלטות יפנית על האי.
לאחר קבלת עצמאות מדגסקר, צרפת המשיכה להחזיק באזור זה בסיסים צבאיים עד המהפכה הסוציאליסטית במדגסקר בשנת 1973.
אלאזון

אלאזון (ביוונית: ἀλαζών) הוא אחד מסוגי הדמויות בקומדיה היוונית. המושג משמש גם לתיאור דמויות בעלות אופי דומה בקומדיות מאוחרות יותר. האלאזון מופיע בדרך כלל בתור הדמות החוסמת בקומדיה, כמו למשל אב שמפריע לאוהבים הצעירים. האלאזון מעורר גיחוך במעשיו ובכך מצחיק את הקהל.
דמות הקמצן מתוך המחזה של מולייר היא דוגמה לאלאזון.

תיאור הדמות

האלאזון מזדהה בצורה עיוורת עם תפקידו ומעמדו ועם הנורמות החברתיות. הוא רברבן שאינו מודע לסובב אותו, וסבור שהוא ניחן בתכונות שבמציאות לא מאפיינות אותו. האלאזון מחשיב את עצמו לגבוה ומורם, למרות שבפועל אין הדבר כך. מבחינת התדמית החברתית האלאזון מזדהה לגמרי עם ה"מסכה" שלו ועם הנורמות החברתיות, הוא עסוק במראהו ובאופן שבו הסביבה רואה אותו, הוא שמרן השואף ליציבות תמידית, שגרה והרגלים.
בין האלאזון לאיירון ישנם ניגודים סימטריים: האלאזון מזדהה באופן מוחלט עם תפקידו ומעמדו, הוא חי באשליות ובמציאות השקרית שהוא בנה לעצמו, והוא חושב שהוא יותר גדול ממה שהוא באמת, אך לבסוף מתגלה כנחות; לעומתו, האיירון נראה חלש ונחות כלפי חוץ, אבל יש לו ערמומיות, חוצפה ושנינות, ובסופו של דבר הוא השולט בעלילה ומשפיע יותר על ההתרחשויות.
שאול הראל

שאול הראל הוא רופא ילדים ונוירולוג ישראלי, פרופסור לרפואה באוניברסיטת תל אביב. נושאי המחקר העיקריים שלו הם: בעיות בתחום הנוירולוגי וההתפתחותי של ילדים, פיגור בגדילה תוך רחמית והתפתחות המוח.

ביוגרפיה

נולד בשם שרלי הילסברג וניצל על ידי המחתרת הבלגית והיהודית בתקופת השואה. בהיותו בן 5 נותק ממשפחתו והוחבא במקומות שונים בבריסל. איבד את הוריו, אחיו אחותו באושוויץ, ובשנת 1949 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער.
הראל סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1966. הוא התמחה ברפואת ילדים במרכז הרפואי תל אביב וקיבל תואר מומחה ב-1971. בין השנים 1971 ל-1975 התמחה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בנוירולוגיית ילדים ומבוגרים ובהתפתחות הילד. הוא עשה השתלמות נוספת באוניברסיטת ואנדרבילט בנשוויל שבטנסי. משנת 1988 התמנה לפרופסור חבר ומשנת 1993 משמש כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הראל הוא ממייסדי החברה הישראלית לנוירולוגית ילדים, והיה נשיאה במשך מספר שנים. בינואר 2001 זכה בפרס משרד הבריאות על מצוינות ותרומה לרפואה.
בשנת 2009 יצא הסרט הדוקומנטרי "ילדים ללא צל", העוסק בסיפור חייו של הראל.
שלווה במדבר

ייחודיות

מבנהו הייחודי של הכפר, הכולל צמחייה, מקורות מים ומבנים בהם הושם דגש על בנייה ירוקה, תוכנן במטרה לספק לבני הנוער המגיעים לכפר את הסביבה הטיפולית הנחוצה להם.
בנוסף, הכפר שם דגש על מעורבות בתוכניות חברתיות, על חיבור לקהילת הדרום וכן על תרומה חזרה לקהילה, באמצעות שיתוף ילדים בעלי צרכים מיוחדים באמצעי הטיפול הקיימים בכפר (חוות סוסים, בריכת שחייה טיפולית, תרפיה בחקלאות ועוד).
מרובע סאקרי

היסטוריה

למרובעי סאקרי התייחס לראשונה עומר כיאם (1131 - 1048) בשלהי המאה ה-11 בספר הראשון של חיבורו "הסבר לקשיים הטמונים בפוסטולטים של אוקלידס". בשונה ממחברים אחרים שהעירו על כתביו של אוקלידס לפניו ואחריו, כיאם לא ניסה להוכיח את פוסטולט המקבילים אלא לגזור אותו מפוסטולט שקול אותו לקח מ"עקרונות הפילוסוף" (אריסטו):
שני קווים מתכנסים ישרים נחתכים וזה בלתי אפשרי בעבור שני קווים מתכנסים ישרים להתבדר בכיוון שבו הם מתכנסים.
כיאם התייחס לאחר מכן למקרה הישר, הקהה והחד של זוויות הפסגה של מרובע סאקרי, ולאחר שהוכיח מספר משפטים עליהם הוא דחה את המקרה הקהה והחד בהתבסס על הפוסטולט שלו וכך "גזר" את הפוסטולט של אוקלידס.
רק כעבור 600 שנים ג'ורדנו ויטלה (Giordano Vitale) עשה התקדמות נוספת בספרו Euclide restituo (בשנים 1680, 1686), בו הוא השתמש במרובע כדי להוכיח שאם שלוש נקודות על הבסיסים התחתון AB והעליון CD הן שוות מרחק, אז AB ו-CD הם שווי מרחק בכל מקום.
סאקרי עצמו ביסס את כל ההוכחה הלוגית (והפגומה) שלו את פוסטולט המקבילים מסביב למרובע ושלושה המקרים שלו, והוכיח משפטים רבים על התכונות שלו במסגרת ניסיונו זה.
תמסורת (מכניקה)

תמסורת (באנגלית: Transmission) היא מנגנון להמרת אנרגיה או העברת אנרגיה מנקודה אחת לאחרת, כאשר לרוב מדובר באנרגיה מכנית סיבובית. השימוש הנפוץ בתמסורת הוא הפחתת מהירות סיבובית והגדלת מומנט במוצא ביחס למבוא. לעיתים תמסורת משמשת ליצירת תנועה מתואמת, כמו במקרה של רצועת תזמון.
התמסורות הנפוצות יותר הן תמסורת גלגלי שיניים ותמסורת גלגלי רצועה, אך יש המתייחסים גם למתקני לחץ כמו בוכנות או מתקנים חשמליים כאמצעים להעברת או המרת אנרגיה מכנית. לדוגמה, בחיבור בוכנה עם קוטר קטן לבוכנה עם קוטר גדול, תנועה קטנה בבוכנה הרחבה תביא לתנועה גדולה יותר בבוכנה הצרה (הספיקה זהה, הנפח שונה).
יחס תמסורת (ובשמו האחר יתרון מכני) מבטא את יחס ההמרה בין המומנט או המהירות בין המבוא למוצא (או ההנעה והעומס). תמסורת פשוטה יכולה לכלול שלב אחד ותמסורות מורכבות יותר יכולות לכלול מספר שלבים. במקרה של תמסורת מורכבת יש יחס תמסורת כללי לכל המנגנון והוא שילוב של יחסי התמסורת בכל השלבים-לרוב קל למצוא את יחס התמסורת אך לעיתים החישוב פחות פשוט, כמו במקרה של תמסורת פלנטרית.
לרוב, לתמסורת יש יחס תמסורת קבוע. תמסורת בעלת יחס תמסורת משתנה נהוג לכנות בשם תיבת הילוכים והן נפוצות בעיקר בכלי רכב. המונח האנגלי לתיבת הילוכים, Gearbox, לעיתים משמש כדי לתאר בפשטות את הקופסה בה נתון מנגנון גלגל שיניים.
יואב רוזנבוים

הרב יואב רוזנבוים (מכונה גם ר' יואב ממטרסדורף או ר' יואב ביליצר. נפטר בד' בסיון ה'תק"ע, יוני 1810) היה רב במספר קהילות בפולין ובהונגריה, ומחבר ספרים.

תולדות חייו

בנם של רייזל (רייצל) והרב ירמיהו רוזנבוים, שהיה רבן מטרסדורף וסאנטוב, בנו של הרב יצחק אייזיק רוזנבוים, רבה של אושפיצין. למד בישיבתו של אביו במטרסדורף (שעל שמה נקרא), וכבר בגיל צעיר אביו מינה אותו ללמד בישיבתו ולמסור בה שיעורים. נשא לאשה את בילא.
בשנת ה'תקמ"ח התמנה לרב בזרנופצי שבפולין, ובשנת ה'תקנ"א נקרא למלא את מקום הרב לוי פולק ברבנות העיר צעהלים שבבורגנלנד, שם עמד בראשות ישיבה. בשנת ה'תקנ"ח עבר להתגורר בקרולי, בה כיהן ככל הנראה כראש בית מדרש. בשנת ה'תקס"א החל לכהן כרבה של אונסדורף, וגם שם עמד בראשות ישיבה. משבקשתו להעלאה במשכורתו לא נענתה, עבר בשנת ה'תקס"ח לכהן בסאנטוב, למלא את מקום אביו. בתפקיד זה כיהן עד לפטירתו בד' בסיון ה'תק"ע. החת"ם סופר הספיד אותו.
חיים בלנק

משפחתו

היה נשוי לג'ודי, ילידת ארצות הברית, ואב לשלושה. בתו, שרה הרמתי, היא פסיכולוגית קלינית ורפואית האחראית על ההתמחות בפסיכולוגיה רפואית במרכז הרפואי הדסה בירושלים. בעלה, אבנר הרמתי, הוא יועץ ארגוני ומייסד חברת "עוגנים".
בנו, דוד, הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת חיפה, נשוי לד"ר נעמי דה-מלאך, מרצה לספרות במכללת אורנים ובתו של יואל דה-מלאך. בנם הוא סרבן המצפון נתן בלנק. בנו, ירמיהו, עוסק בטיפול בשפכים.
ננו-קפסולה

ננו-קפסולה היא ננו-חלקיק זעיר בגודל שנע בין 10 ל 1000 ננומטר (nm) ושמורכב ממעטפת חיצונית ממברנלית (העשויה בדרך כלל מחומרים פולימרים בעלי תאימות ביולוגית וחלל פנימי נוזלי, אשר עשוי להכיל חומר פעיל. בדרך כלל גודל הננו-קפסולה תלוי בשיטת ההכנה ובאפליקציה הספציפית. אנקפסולציה של ננו-קפסולות במעטפת אינרטית מגנות על החומר הפעיל מסביבה החיצונית ומאפשרות ייעול אינטראקציות כימיות ושחרור מבוקר של תרופות (ראו שיגור תרופות). לננו-קפסולות ישנן יישומים נוספים כגון שיפור מזון.

מאפיינים

גודלן הקטן של ננו-קפסולות מאפשר חדירתן דרך קרום התא, מה שהופך אותן לנשא יעיל של חומרים רפואיים במערכות ביולוגיות. שליטה בתכונות דרך סינתזה מבוקרת ועיבוד ספציפי של ננו-קפסולות מאפשר שחרור תרופות במצבים מסוימים. הצורה הגאומטרית של ננו-קפסולות משפיע על היכולת של הננו-קפסולות לחדור תאים סרטניים. למשל ננו-קפסולות כדוריות וקומפקטיות נוטות לחדור לתאים בקלות רבה יותר מאשר ננו-קפסולות בעלות צורת מוט (צורה מאורכת).
דגל הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי

עיצוב וסמליות

הדגל הוא דגל לבן, ובמרכזו סהר ירוק הפונה ימינה. הסהר חובק צורת גלובוס ירוקה שבמרכזה ציור של אבן הכעבה בשחור. המרכיבים בדגל מסמלים את חזון ומשימת הארגון, הדגל הכלכלי והגלובלי שניתן לו.
הסהר והכעבה הם סמלים המייצגים את האיסלאם, כאשר הכעבה הממוקמת במרכז הגלובוס בסמל מדגיש את חשיבותה כמרכז העולם האיסלאמי. הסהר הפונה ימינה הוא סמל נפוץ בדגלי העולם האיסלאמי, ומופיע בדגלים של מדינות רבות בו.
הגלובוס מסמל את הגלובליות בארגון, ואת שינוי תפיסתו במהלך 2011 ממייצג את המדינות האיסלאמיות בלבד למייצג את העולם האיסלאמי כולו. צבעי הסמל גם הם מייצגים את האיסלאם - ירוק, לבן ושחור, שהם שלושה מתוך ארבעת צבעי הלאומיות הכלל-ערבית. כאשר הלבן מייצג את השלום.

גרסאות קודמות

עד ל-2011, הארגון כונה ארגון המדינות האסלאמיות, והשתמש בדגל בעל עיצוב שונה. עיצוב הדגל הקודם היה רקע ירוק, במרכזו עיגול לבן ובתוכו סהר אדום פונה כלפי מעלה, חובק את השהאדה, הצהרת האמונה האיסלמית, בכתב שחור. הדגל כלל את ארבעת צבעי הלאומיות הכלל-ערבית, והסמלים המרכזיים בו, סהר והשהאדה, סימלו את מרכזיות האיסלאם בארגון.
שינוי העיצוב לגרסתו הנוכחית, הוספת הגלובוס כאלמנט מרכזית בו וצמצום מרכזיות האיסלאם לכדי סמל הכעבה בלבד מראה את שינוי כוונותיו של הארגון.
שמורת המסרק

שְׁמוּרַת הַמַּסְרֵק היא שמורת טבע בסמוך למושב בית מאיר.

השמורה

השמורה קיבלה את שמה בזכות עצי אורן ירושלים הצומחים בפסגתה והמזכירים מרחוק צורה של מסרק לשיער הנעוץ בראשה. ככל הנראה הראשונים שנתנו לשמורה את שמה היו חברי הכשרה של הפלמ"ח שישבו בגבעת ברנר ויצאו לסיורים באזור. השמורה מאופיינת בצמחיית חורש ארץ ישראלי של עצים ירוקי עד כמו אלון מצוי ואלה (אלה ארצישראלית ואלת המסטיק), צמחים מטפסים כגון קיסוסית ועוד. בשמורה קיימים גם פרטים בודדים של אלת הכלאיים הנדירה.
כיפת המסרק בנויה מחוואר תצורת מוצא, אשר ממנו מתהווה קרקע רנדזינה - תשתית נוחה להתפתחות חורש האורנים. בתחילת שנות השבעים נמדד גילם של כמה מהאורנים המבוגרים ביותר בשמורה. המדידות נעשו על ידי קידוח בגזע העץ וספירת טבעות הצימוח העונתיות (דנדרוכרונולוגיה). אחדים מהעצים היו כבר אז בני יותר מ 150 שנה.
בתחום שמורת המסרק נמצא גם קבר שייח' אחמד אל עג`אמי. לפי וילנאי אל עג`מי היה הספר של הנביא מוחמד, אולם נראה כי אין בסיס לאגדה זו. המקום שימש כמקום תפילה וסביבו נקברו תושבי הכפר הסמוך בית מחסיר שאת קבריהם ניתן לאתר עד היום ברחבי השמורה.
במלחמת העצמאות התנהלו קרבות עזים על השליטה ברכסים השולטים על הכביש לירושלים העובר בסמוך. במפות של לוחמי הפלמ"ח וההגנה סומנו פסגות הרכסים במספרים עוקבים ששימשו אותם בעת ניהול הקרבות. משלט מספר 1 היה בגבעה עליה ניצבת כיום האנדרטה לפורצי הדרך לירושלים, בסמוך לצומת שואבה. הפסגה של המסרק ובה קבר השיח הייתה משלט 17. כיבוש המסרק, משלט 17 והכפר בית מחסיר הסמוך נעשה על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח במהלך מבצע מכבי. השלט המוצב בשמורה מתאר את מהלך הקרבות.
בעת טיול בשמורה ניתן להבחין בשרידי תעלות הגנה, בעיקר בצידה הצפוני של השמורה, כמו גם במערכת בונקרים מבטון בפסגתה בסמוך לקבר השיח. אלה גם אלה שייכים לביצורי הגנה של תושבי בית מאיר שבעת מלחמת סיני (1956) נערכו להגנה היקפית סביב פסגת השמורה למקרה של הצטרפות ממלכת ירדן למלחמה. שרידים של ביצורים דומים ניתן למצוא גם בסמוך לצומת בר גיורא וישובים אחרים בהרי יהודה שנערכו להגנה בצורה דומה.