google/wiki40b huggingface dataset:
חדשות 0404

היסטוריה

האתר התרכז תחילה באזור חיפה והקריות (מכאן שמו על שם אזור החיוג - 04), ועם הזמן הוסיף תכנים ארציים.
באפריל 2014 יצר האתר מחאה והיווה כלי ביטוי מרכזי במחאה שהתפשטה ברחבי ישראל הזכורה כמחאת דוד הנחלאווי, כאשר למערכת 0404 נשלחו אלפי תמונות עם שלטים שעליהם כתוב "גם אני עם דוד הנחלאווי".
במהלך מבצע צוק איתן, האפליקציה של האתר הגיעה לעשירייה הראשונה בחנויות הישראליות של App Store וגוגל פליי. נכון לדצמבר 2016 יש לאפליקציה כ-700,000 הורדות.
לדף הפייסבוק של חדשות 0404, שמשמש אחד מערוצי הפצת המידע, יש כ-500,000 מסמני "like".
ב-20 בפברואר 2015 הוסר דף הפייסבוק של 0404 על ידי חברת פייסבוק. לא נמסרה סיבה להסרה. כמה שעות מאוחר יותר חזר הדף.
מאז מבצע שובו אחים וגל המהומות האלימות והפיגועים של ערבים בירושלים מרבה האתר בדיווחים על תקריות בעיר, ואף העביר תיעוד וחומרים מצולמים - כולל סרטוני וידאו בלעדיים המתעדים פיגועי טרור - לכלי תקשורת אחרים.
האתר מדווח באופן שוטף על פיגועי יידוי אבנים נגד כלי רכב ישראליים המתרחשים מדי יום ובפרט נגד הרכבת הקלה בירושלים, ואף הקים מוקד דיווח על פיגועים לשם כך. עקב לחץ ציבורי ב-29 ביוני 2015 נערך בוועדת הפנים של הכנסת דיון בנושא טרור האבנים, בו בועז גולן, מייסד האתר, מסר עדות בעל פה והקרין סרט בנוגע לטרור היומיומי המתבסס על דיווחי האתר.
ב-2016 רכשו בעלי ערוץ 20 50% מהבעלות על חדשות 0404.
ביוני 2017 חשף האתר סרטוני וידאו שהובילו לפרישת האב גבריאל נדאף מהפורום לגיוס העדה הנוצרית.
ביולי 2017 דירג העיתון גלובס ברשימת המותגים לשנה זו את חדשות 0404 במקום הרביעי בישראל בקטגוריית אתרי חדשות.
במרץ 2018 מונה בועז גולן לעורך הראשי של "חדשות 20" בטלוויזיה.
באותו החודש, הוא החל להגיש בערוץ תוכנית יומית בשם "כולם ב-20", ששודרה בשידור חי בטלוויזיה ובמקביל, בדפי הפייסבוק של "חדשות 0404".
מרק לזר

עם להקת רוקפור

לדיסקוגרפיה של רוקפור ראו רוקפור

חייו הפרטיים

מרק לזר הוא עורך דין בהכשרתו. נשוי לאתי ואב לבת ובן. מתגורר בתל אביב.
גריגוריס קסטנוס

קריירה

קסטנוס נולד בקפריסין. הוא החל לשחק באקדמית הנוער של אנוסיס נאון פראלימני, ובשנת 2014 עבר לאקדמית הנוער של יובנטוס. ב-18 בינואר 2017 הושאל לפסקארה עד לסיום העונה.
ב-26 ביולי 2017 הושאל לזולטה ורכם מליגת העל הבלגית.
ב-28 במרץ 2015 ערך קסטנוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בהפסד 5-0 לנבחרת בלגיה במסגרת מוקדמות יורו 2016.
בוי A

תקציר העלילה

אנדרו גארפילד מגלם את אריק ווילסון, "בוי A". הסרט מתחיל בשחרורו של אריק ממוסד לעבריינים צעירים או כלא תחת השם ג'ק בארידג'. עברו מסופר דרך פלאשבקים.
אריק מתחבר לפיליפ קרייג, ילד בעייתי ואלים אשר מציל אותו מחבורת בריונים. מאוחר יותר נחשף שפיליפ הוא קורבן לאונס שבוצע על ידי אחיו הגדול. פיליפ נקלע לוויכוח עם ילדה מבית הספר שלהם הנתקלת בהם באמצע שיטוט בפארק. היא מבקרת אותם ואף מכנה אותם "חלאות" לאחר שהיא עדה למעשה הוונדליזם שפיליפ מבצע בשלט הפארק בעזרת סכין. פיליפ ניגש אליה ומתחיל לחתוך את האמה שלה עם הסכין שבידו. הוא תופס את הילדה ומושך אותה מתחת לגשר. כאשר פיליפ מפיל את הסכין, אריק מרים אותו ועוקב אחר השניים. הילדה נרצחת, למרות שהסרט לא מראה מי ביצע את הרצח ואיך.
אריק (מכונה בוי A במהלך המשפט) ופיליפ נידונים לעונש המרבי ומבלים את שנות העשרה שלהם בכלא. בזמן ריצוי העונש פיליפ נמצא מת, ככל הנראה על ידי התאבדות, אך אריק מאמין שהוא נרצח על ידי אסירים אחרים ונתלה לאחר מכן. אריק משתחרר ומודרך על ידי עובד סוציאלי בשם טרי (פיטר מולאן), ובונה לעצמו חיים חדשים תחת השם ג'ק בארידג'. הוא מוצא עבודה, מתחבר לעמיתו לעבודה כריס (שון אוונס), מתאהב בבחורה העובדת במשרד בשם מישל - ואף מציל ילדה קטנה מתאונת דרכים יחד עם כריס. כתבה בעיתון המקומי מתארת אותו כגיבור יחד עם תמונה של השניים. אריק רוצה להיות ישר עם מישל ולספר לה על עברו, אך טרי אומר לו שלא לעשות זאת מפני שזה מסוכן. טרי מפחד שאנשים יתקפו את אריק בגלל שיש פרס בשווי עשרים אלף אירו בתמורה לגילוי מקום הימצאו, ואומר לו שהוא לא שקרן כי "אריק הוא היסטוריה וג'ק הוא בן אדם חדש."
העובד הסוציאלי לא מרוצה מבנו. הבן מגלה את זהותו האמיתית של אריק מכתבות בעיתון על שחרורו, ומחפש מידע נוסף עליו במחשבו של אביו ללא רשותו. מתוך קנאה, הוא מפרסם את האמת על אריק לציבור, אשר מפסיד כתוצאה מכך את עבודתו ואת החברות שלו עם כריס. באותו הזמן מישל נעדרת ואנשים חושדים שלאריק יש חלק בכך, למרות שמתגלה לאחר מכן שהיא בודדה את עצמה בביתה לאחר הגילוי שג'ק הוא למעשה אריק.
אריק מנסה להשיג את טרי בטלפון שוב ושוב, אך מגיע למענה הקולי שלו בכל פעם. הוא מצליח לחמוק מביתו המוקף בכתבים ונוסע לעיר בלאקפול. שם הוא פוגש את מישל, שאומרת לו שהיא לא זאת שסיפרה לתקשורת על עברו - והייתה מבינה אותו בסופו של דבר אם היה מספר לה את האמת.
לאחר שהשאיר הודעות פרידה במשיבון הקולי של טרי וכריס, הסרט מסתיים בכך שאריק עומד על קצה של מגדל מים (רמז לכך שהוא עומד להתאבד).

ביקורות

נכון ל-25 באפריל 2014, בוי A מחזיק בכ-88% ביקורות חיוביות בהתבסס על 59 ביקורות מקצועיות ששוקללו באתר Rotten Tomatoes.
קארל אהוס

ביוגרפיה

קארל אהוס עבר לברלין בשנת 1907 והצטרף למועדון המקומי. בשנת 1910 ניצח באליפות השחמט של ברלין.
במלחמת העולם הראשונה שרת אהוס כחייל, נשבה על ידי צבא רומניה ושהה בשבי עד שנת 1919. בשנת 1920 שיחק בתחרות אמנים בגרמניה וזכה בתואר אמן. בין השנים 1921 ו-1953 השתתף תשע פעמים באליפויות גרמניה, מתוכן זכה אהוס באליפות גרמניה בשנת 1929 שהתקיימה בדויסבורג. בשנת 1930 הגיע למקום השישי בתחרות סן-רמו (ניצח: אלכסנדר אלכין), חלק מקום 4–5 בתחרות סקרבורו באנגליה (ניצח: אדגר קול) וחלק מקום 3–5 בתחרות לוטיש (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר). בשנת 1931 חלק מקום 2–4 בתחרות ברלין (ניצח: הרמן שטיינר) וחלק מקום 4–6 בתחרות שווינמונדה (ניצחו: יפים בוגוליובוב ולודויג רודל).
בשנת 1933 הגיע אהוס למקום העשירי בתחרות באד-פירמונט (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1934 הגיע למקום השלישי בתחרות באד ניידורף (ניצח: גדעון סטולברג). בשנת 1935 הגיע למקום הרביעי בתחרות באד אאכן (אליפות גרמניה השלישית, ניצח: קורט ריכטר), אהוס ניצח בתחרות המבורג וחלק מקום 5–6 בתחרות באד נויהם (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1936 הגיע אהוס למקום השלישי בתחרות באד נויהם, אחרי אלכסנדר אלכין ופאול קרס. בשנת 1939 הגיע למקום הרביעי בתחרות באד הרצבורג (ניצח: אריך אליסקסיס).
בשנת 1940 חלק אהוס מקום 6–9 בתחרות באד אוינהאוסן (אליפות גרמניה השביעית, ניצח: גאורג קינינגר), חלק מקום 5–8 בתחרות קרקוב/ורשה (ניצחו: אנטון קוהלר ויפים בוגוליובוב). בשנת 1941 חלק אהוס מקום 9–11 בתחרות טרנטשין טפליץ (ניצח: יאן פולטיס). בשנת 1942 הגיע אהוס למקום העשירי בתחרות מינכן (ניצח: גוסטה דניאלסון)
וניצח בתחרות ברלין. בשנת 1944 חלק מקום 2–3 בתחרות לוקסמבורג, אחרי אלזס.
לאחר מלחמת העולם השנייה חי אהוס במערב גרמניה. בשנת 1946 ניצח בתחרות באד הרצבורג. בשנת 1947 חלק מקום 2–3 בתחרות שטוטגרט אחרי לודוויג רלסטאב. בשנת 1953 חלק מקום 5–7 באליפות גרמניה שהתקיימה בלייפציג (ניצח: וולפגאנג אונציקר).
בשנת 1950 הוענקה לאהוס דרגת אמן בינלאומי על ידי פיד"ה.
בגיל 81 ניצח אהוס באליפות המבורג בבליץ ובחודש ספטמבר 1968, שלושה חודשים לפני מותו בגיל 85, ניצח באליפות המועדון.
האגודה לתרבות ולמדע של היהודים

האגודה לתרבות ומדע של היהודים (בגרמנית: Verein für die Cultur und die Wissenschaft der Juden) נחשבת לצעד הראשון של מדעי היהדות באקדמיה המודרנית, בניסיונם של חוקרים יהודיים להגדיר ולפתח תחום אקדמי מחקרי עצמאי: חכמת ישראל. האגודה הוקמה על ידי מספר משכילים יהודים-גרמנים על רקע פרעות "הפ-הפ" – פרעות שהחלו בבוואריה באוגוסט 1819. בין המייסדים: יום טוב ליפמן צונץ, אדוארד גנז (בן למשפחה יהודית עשירה מברלין, אף הוא דוקטור למשפטים ומתלמידיו של הפילוסוף הגל), משה מוזר (איש עסקים), עמנואל וולף, לודוויג מרקוזה והיינריך היינה.
מטרת האגודה הייתה לקרב את היהודים לתרבות הכללית מבלי להתנתק מדתם ולהתנצר. האגודה שאפה לעסוק במחקר ההיסטוריה, הספרות, הדת וההוויה היהודית, תוך חינוך דור צעיר כך שבאמצעות "תרבות וחינוך יביאו את היהודים ליחסים הרמוניים עם האומות והתקופה בה הם חיים". חברי האגודה, מהם כחמישים מחשובי ההוגים היהודים ובכללם היינריך היינה, שכינה את המייסדים "ישראל הצעיר", ניהלו דיונים על הדרך שבה יש לפעול, נושאים הראויים לשינוי במנהגים ודרך התנהלות חיי היהודים, וכיצד להנחיל תרבות זו לצעירים יהודים, אשר יצאו מהגטו הרוחני והפיזי מבלי צורך להמיר את דתם. ככלל ראשון קבעו לעצמם שלא יתנצרו. באופן מעשי ייסדו כתב עת בעריכתו של צונץ, הקימו מכון מחקר וניהלו בית ספר.

למרות השאיפות הגדולות הם חסרו את הכריזמה הדרושה להרים משא זה. חלק מהדיונים שלהם עסקו בסוגיות פילוסופיות מבית מדרשו של הגל ואף קשרו קשר עם מרדכי מנואל נח, אבי הרעיון להקמת מדינה יהודית במדינת ניו יורק בארצות הברית ("אררט"). הם גם לא חסכו בביקורת עצמית שהייתה נגועה בסטריאוטיפים של שנאת ישראל. ד"ר צבי גרץ, ההיסטוריון היהודי בן תקופתם, כתב עליהם בספרו "דברי ימי ישראל": 
"כי הם בנו מגדלי-אוויר וכי "אגודת התרבות" לא רכשה לה כל השפעה (...) היינה בהגיעו לתרבות הרוח, לגלג עליהם".
עיתונם נסגר לאחר שנה מחוסר תקציב. אדוארד גנז נטש את הדרך והתנצר אחרי מאבק ארוך להשגת משרה באוניברסיטה. בשנת 1829 באה האגודה לקִצהּ. צונץ המשיך בדרכה של האגודה בהמשיכו לעסוק ולפתח את "המדע של היהודים" או "חכמת ישראל" (Wissenschaft des Judentums).
ימים נשברים

רקע הפקה

אלבום זה שונה מקודמיו בכך שאת רוב שירי האלבום כתבה והלחינה חזה, דבר שייצר התעניינות רבה מצד המבקרים והמעריצים, בנוסף, זהו האלבום הראשון שיצא לחזה מזה שנה (שירי מולדת ב') ושנה וחצי מאז צאת אלבום אולפן בעל שירים מקוריים (אדמה), שהרי קהל מעריציה היה רגיל ליציאת אלבום חדש בערך כל חצי שנה עד אותה עת. 
את ההפקה המוזיקלית והעיבודים עשה יזהר אשדות. האלבום ממשיך את הקו של אלבומה הקודם של חזה, אדמה, בכך שהוא לא מכיל רק את שירי הפופ שאפיינו את חזה בתחילת שנות השמונים אלא שירים יותר אינטימיים, וכמו כן, גם באלבום זה בצלאל אלוני אינו תרם אף שיר לאלבום אלא היה שותף להפקת האלבום לצד אשדות. במקביל, האלבום מציג קו אחר שחורג מאופי שאר אלבומיה הקודמים של חזה בכך שהוא מכיל נגיעות של רוק קל ומוזיקה אלקטרונית.
עוד בטרם הפקת האלבום, בשנת 1984, הפיק אשדות לחזה את המיקס לשיר "גלבי" מאלבומה שירי תימן ובאותה תקופה החל להיות מושמע רבות בבריטניה.

הצלחה

השירים שבלטו מתוך האלבום היו "ימים נשברים", "הכאב הזה", "בוא ונגן אותי", "להמשיך לצעוד" ו"כל הקלפים" / "ליידי", אך בשנה זו לא הצליחה חזה להגיע לתואר זמרת השנה. העיבודים והמעבר מהז'אנר הרגוע והשקט אל הרוקיסטי מעט היוו את ההצלחה העולמית של חזה בחו"ל, ובעקבות האלבום יצאה היא לסיבוב הופעות יחסית קצר שרובו התקיים בתל אביב עקב האפקטים הרבים שנראו לראשונה בארץ. המופע הופסק עקב התחלת ההופעות והראיונות בחו"ל ותחילת העבודה על האלבום הבינלאומי הראשון שלבסוף נגנז, Temptation Eyes ("עיניים מפתות"). 
ימים נשברים הוא האלבום הראשון של עפרה שיצא לראשונה על גבי פורמט דיסק במקביל להוצאתו המקורית. לאחר גניזת האלבום Temptation Eyes והצלחתו של "אם ננעלו"  באירופה, החלה חזה לעבוד במרץ על האלבום הבינלאומי החדש שלה Shaday, ששני שירים מתוכו הם גרסאות באנגלית לשירים מאלבום זה: "My Aching Heart" ("הכאב הזה") ו"Take Me to Paradise" ("בוא ונגן אותי").
בשנת 2007 השיר "הכאב הזה" חזר למצעדים ברדיו לאחר שנעשה גרסת כיסוי לשיר על ידי נינט טייב ועברי לידר לרגל 7 שנים למותה של חזה, שמאוחר יותר הפך לשיר הנושא של הסדרה "מרחק נגיעה". בשנת 2010 ביצע אחיינה של חזה, אלון אור, גירסת כיסוי לשיר "להמשיך לצעוד" לרגל 10 שנים למותה של חזה.
הסדר הענק

"הסדר הענק" (באיטלקית Ordine gigante) הוא מונח באדריכלות העוסק בסדר שהתפתח באדריכלות הרנסאנס בנוסף לסדרים הקלאסיים מהעת העתיקה. "הסדר הענק" מאופיין על ידי עמודים או פילסטרים המשתרעים לגובהן של שתי קומות או יותר.
הבזיליקה של אנדראס הקדוש (Basilica di Sant'Andrea di Mantova) במנטובה היא אחד המבנים הראשונים שנבנו בסגנון זה. בזיליקה זו תוכננה על ידי לאונה בטיסטה אלברטי ובנייתה החלה ב-1472. מיכלאנג'לו שילב עמודים בסגנון "הסדר הענק" בארמון ה"סנאטוריו" (Palazzo Senatorio)בקמפידוליו ברומא (1568 – 1564). 
"הסדר הענק" היווה מרכיב חשוב באדריכלות המנייריסטית ובאדריכלות הבארוק.
אדוקי האמונה הישנה

אדוקי האמונה הישנה או תומכי המנהג הישן (старообря́дчество, староверие, старообрядцы) הם מאמינים פרבוסלאביים שלא קיבלו את הרפורמות הכנסייתיות של הפטריארך ניקון. הרפורמות הונהגו בשנים 1650–1660 ומטרתן הייתה לקרב את הפולחן הפרבוסלאבי למקור היווני-אורתודוקסי, היות שבמאות השנים מאז התנצרותה של רוסיה, הלך הפולחן והתבדל.
חלק ניכר מאנשי הכנסייה והמאמיניה סירבו לקבל את הרפורמות ודבקו בפולחן המוכר להם. השלטון שנקט עמדה וצידד בפטריארך החל ברדיפותיהם. מתנגדים מצדם החלו לראות בממסדים הכנסייתי והחילוני את משרתי השטן וסירבו לשתף עמם פעולה. לשם כך, קהילות שלמות העתיקו את מקום מושבן אל אזורי הספר הנידחים.
במאה ה-18 וה-19, המאבק בין הממסדים ל"פלגנים" הלך והתמתן וקהילותיהם החלו לשוב ולפרוח בערים. בשנת 1800 הסינוד נתן היתר לעריכת תפילות לפי הנוהג הישן ובהתאם לצו קיסרי של ניקולאי השני משנת 1905 הוחלט לא לקרוא יותר את תומכי המנהג הישן "מפלגים" לאור הקונוטציה השלילית ולקרוא להם "תומכי המנהג הישן" או "אדוקי האמונה הישנה" (ברוסית:старообрядцы). כמו כן, הותר להקים כנסיות חדשות בהם תפילות יהיו לפי הנוהג הישן. כמו כן הצו ביטל למעשה את ההגבלות החוקיות שכוונו נגד תומכי המנהג הישן.
בהתאם לנתוני מפקד האוכלוסין משנת 1897 ברוסיה התגוררו כ-2.2 מיליון תומכי המנהג הישן.
בהתאם להערכה נוכחית, בתחומי רוסיה מתגוררים עתה כמיליון מאדוקי האמונה הישנה. בנוסף לכך, קיימות קהילות באוקראינה, בלרוס, רומניה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, פולין והמדינות הבלטיות.
סטנלי ויינבאום

חיים וקריירה

ויינבאום נולד בלואיוויל, קנטקי, להורים יהודים, סטלה (לבית גראומן) ונתן א. ויינבאום. למד בבית ספר תיכון במילווקי ואחר כך באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון במדיסון, תחילה במסלול להנדסה כימית ומאוחר יותר אנגלית. הוא לא סיים את לימודיו. עקב התערבות, הוא נבחן עבור חבר, המעשה התגלה, והוא סולק מהאוניברסיטה בשנת 1923.
נודע בעיקר בשל סיפור המדע הבדיוני הקצר, אך פורץ הדרך, שכתב ב-1934, "אודיסיאה במאדים". הסיפור הציג את טוויל (Tweel), חייזר סימפתי אך בהחלט לא אנושי. מרשים עוד יותר, שזה היה סיפור המדע הבדיוני הראשון שלו (בשנת 1933 הוא מכר לסינדיקט קינג פיצ'רס - King Features Syndicate, רומן רומנטי בשם "ריקודי הליידי", שהתפרסם כסיפור בהמשכים בתחילת 1934). אייזק אסימוב תיאר את "אודיסיאה במאדים" כ"סיפור מדע בדיוני קמפבליאני מושלם, עוד לפני ג'ון וו. קמפבל. ואכן, טוויל עשוי להיות היצור הראשון במדע בדיוני הממלא את אמרתו של קמפבל: 'כיתבו לי על יצור שחושב טוב כמו אדם, או טוב יותר מאשר אדם, אבל לא כמו אדם'". אסימוב תיאר את הסיפור כאחד משלושה סיפורים ששינו את ז'אנר המדע הבדיוני. זהו הסיפור הקצר הוותיק ביותר (ואחד שזכה לרוב הקולות) שנבחר על ידי "סופרי המדע הבדיוני של אמריקה" להיכלל ב"היכל תהילה של המדע הבדיוני, כרך ראשון, 1929-1964".
רוב סיפוריו שפורסמו בימי חייו הופיע בשני המגזינים: אסטאונדינג (Astounding) או וונדר סטוריז (Wonder Stories). עם זאת, כמה מיצירותיו של וינבאום הופיעו לראשונה בפנזין מוקדם (יורשו של "סיינס פיקשן דייג'סט") בשנות ה-1930, ובכלל זה "סקיצה אוטו-ביוגרפית" בגיליון יוני 1935. הוא תרם לסיפור רב-המחברים "האתגר מעבר" (The Challenge From Beyond), שפורסם ב"פנטזי-מגזין" בספטמבר 1935. לפני מותו, וינבאום שקד על רומן, שלוש שרקדו (Three Who Danced). בשנת 1993, אלמנתו, מרגרט הוטוף קיי (Margaret Hawtof Kay), תרמה את ניירותיו לספריית אוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, פנסילבניה. בכללם היו כתבי יד שלא פורסמו, וביניהם שלוש שרקדו, כמו גם סיפורים אחרים שלא התפרסמו (אך אף אחד מהם לא מדע בדיוני).
עיבוד קולנועי לסיפורו הקצר "המסתגל האולטימטיבי" (The Adaptive Ultimate) התפרסם בשנת 1957 תחת הכותרת "היא השטן", בכיכובם של מארי בלנשרד, ג'ק קלי, ואלברט דקר. הסיפור אף הומחז לטלוויזיה תחת השם "Zelas KYRA" (על שם הדמות הראשית) בידי סטודיו וואן ושודר ב-12 בספטמבר 1949. הוא גם עובד כתסכית רדיו בשנת 1950, אף כי מסיבה כלשהי וינבאום לא קיבל קרדיט שם, כמחבר.
מכתש על מאדים נקרא על שמו, וב -18 ביולי 2008, הוא זכה בפרס ה"גילוי מחדש" על שם קורדוויינר סמית.
ולטר סוסקינד

ולטר סוסקינד (בהולנדית: Walter Süskind;‏ 29 באוקטובר 1906 - 28 בפברואר 1945) היה יהודי גרמני ממוצא הולנדי, שהיה ביודנרט בתקופת מלחמת העולם השנייה, אך הציל ממוות, ביחד עם אשתו, ועם הנרייטה פימנטל, יוהאן ואן הולסט ואחרים, כמה מאות ילדים יהודים (מספר הילדים שניצלו נע בין 1,000-600 על פי מקורות ועדים שונים). בינואר 2012 נעשה סרט הולנדי על פעולתו בשואה - סוסקינד.

ביוגרפיה

סוסקינד נולד בגרמניה ב-1906, בנם הבכור של זוג יהודים הולנדים - הרמן סוסקינד ופרידה לבית קסלר. היו לו שני אחים. נישא ליוהנה לבית נאט (1906 - 1944) ונולדה להם בת אחת - איבון. לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה הוא היה מנהל בבית חרושת למרגרינה. ב-1938 ברח מאימת הנאצים, מגרמניה להולנד, מתוך כוונה להמשיך לארצות הברית, אך לא הצליח בהמשך הבריחה כמתוכנן ונאלץ להשאר עם משפחתו בהולנד.

איש היודנרט ומציל ילדים

בעקבות כיבוש הולנד על ידי הנאצים במאי 1940 "אירגנו" הכובשים את היהודים וסוסקינד צורף ליודנרט ההולנדי. הוא היה מנהל "התיאטרון ההולנדי" - Hollandsche Schouwburg באמסטרדם, בערב ראש השנה תש"ד (29 בספטמבר 1943), כאשר החל גירוש יהודי הולנד למחנות ההשמדה. יהודי אמסטרדם וסביבתה רוכזו בתיאטרון שלו, כאשר בית היתומים היהודי הסמוך, ה"קרש" (De Creche - "הפעוטון") שימש גם הוא כתחנת מעבר לחלק מהילדים היהודים. סמוך לבית היתומים והתיאטרון שכן סמינר קלויניסטי למורים - Hervormde Kweekschool, שמנהלו יוהאן ואן הולסט היה לימים סנאטור וממנהיגי המפלגה הנוצרית דמוקרטית של הולנד והוכר ב-1972 כאחד מחסידי אומות העולם. סוסקינד, אשתו, מנהלת בית היתומים הנרייטה פימנטל, ויוהאן ואן הולסט החלו להעביר ילדים מהתיאטרון ומבית היתומים, לסמינר של ואן הולסט והוא שלח אותם הלאה, לכפרים שונים מחוץ לאמסטרדם. במהלך כל חודשי פעילותם זו, הם נעזרו גם באנשי מחתרת הולנדים. על פעילותם של סוסקינד ואשתו, בהצלת יהודי הולנד, נעשה בינואר 2012 סרט הולנדי בשם "סוסקינד", בבימויו של הבמאי ההולנדי הידוע - רודולף ואן דן ברג.
סוסקינד, ואן הולסט ופימנטל לא הספיקו להציל את כל הילדים שהסתתרו ב"קרש". פימנטל נשארה עם אלה מהילדים שנותרו, משסגרו הנאצים את ה"קרש" וגירשו גם את הילדים שהיו בו. חלק מהילדים גורשו בטרנספורטים מיוחדים למחנה וסטרבורק (Westerbork) בהולנד וחלקם למחנות אחרים מחוץ למדינה. פימנטל גורשה עם האחרונים, לאושוויץ, שם נרצחה גם היא, כמותם. סוסקינד ומשפחתו גורשו אף הם ב-1944 לוסטרבורק. סוסקינד הצליח לנצל קשרי ידידות שיצר עם נאצים חשובים אחדים, לצאת ממחנה הריכוז ולחזור לאמסטרדם, אך משנכשל בהוצאת משפחתו מהמחנה, חזר לוסטרברוק וגורש עימה למחנות ההשמדה. אשתו ובתו מתו באושוויץ באוקטובר 1944 ואילו הוא מת בפברואר 1945, במהלך צעדות המוות שהצעידו הנאצים את שרידי מחנות ההשמדה, לקראת סוף המלחמה.
יהודי עם מטבעות

מאפיינים

יהודי עם מטבעות מציג לרוב אדם יהודי מבוגר, מזוקן, המבטא דמות סטריאוטיפית המקשרת בין היהודים לעושר, ולהיותם בעלי זקן, פאות, כיפה וקפוטה. יתר על כן, ניתן להבחין גם בתמונות שבהן נראה יהודי עם ספר חשבונות, כמו גם עם ארנק המלא בזהב, כשלצדו נר או מנורה, כאשר לעיתים התמונה ממוסגרת במסגרת זהב.
תמונה זו החלה לצבור פופולריות בתחילת המאה העשרים הנמשכת עד עצם היום הזה וכבר הפכה להיות חלק מהתרבות העממית הפולנית. התמונה, מייצגת דעות קדומות על יהודים, לפיהן היהודים מצליחים כלכלית ויש באמתחתם כסף רב.
ישנן אמונות טפלות שלפיהן צריך לתלות את התמונה במבואה או במסדרון, משמאל לדלת הראשית של הבית. אמונה טפלה נוספת, גורסת שאם התמונה לא נמצאת במקומה הנכון היא תמצא הפוכה ביום שבת.

משמעות תרבותית

ערב מלחמת העולם השנייה (1939) מנתה יהדות פולין יותר מ-3 מיליון בני אדם, שהיוו קרוב ל-10% מכלל האוכלוסייה. דעות אנטישמיות היו נפוצות בקרב פולנים. בשואה נרצחו מרבית יהודי פולין, ורבים אחרים ברחו והיגרו מהמדינה במהלך המלחמה ובשנים שלאחריה. כיום מוערך מספרם של היהודים בפולין בעשרות אלפים לכל היותר, ושיעורם באוכלוסייה זניח; אך למרות זאת, אנטישמיות ודעות קדומות כלפי יהודים עודם קיימים כיום בזרם המרכזי ובקרב הכמורה.
על פי האנתרופולוגית יוהנה טוקרסקה-בקיר, התמונה של היהודי מהווה חלק מהתרבות העממית הפולנית. השילוב של יהודי וכסף מקושר לסטריאוטיפ האנטישמי המאשים את היהודים בניצול והונאה של הציבור הנוצרי. הדמות השלילית של היהודי המוצגת בתמונה הופכת, על פי אמונות תפלות, להיות מקור של "כוח" לבעליו, אם נוהגים בה כראוי (תלייה של התמונה במקום הנכון, הנחת מטבע על מסגרתה וכו').
פעולות אלה הן גם חלק מאמונה סלאבית המאמינה בכך שטיפול נכון בגמדים ושדים, יגרום לשגשוג, אך יכול גם להביא לאסון.
עצם קיומם של אמונות טפלות גורם לטיפוח הסטריאוטיפים השליליים, והתמונה של יהודי עם מטבעות היא חלק ממסורת אנטישמית שהביאה לדה-הומניזציה של הזהות היהודית.
ישנם אנתרופולוגים המקשרים את התמונה לאמונות הטפלות הקשורות לתקופת השואה, בה היהודים היו צריכים למסור את רכושם לפולנים כדי להסתתר מהנאצים.]
פה דה טרואה

בבלט, פָּה דֶה טְרוּאָה (בצרפתית: Pas de trois – צעד [ריקוד] לשלושה) הוא ריקוד המיועד לשלושה רקדנים.
הילרי סקוט

ביוגרפיה

סקוט נולדה בנאשוויל שבטנסי ללאנג סקוט ולינדה דייוויס - שניהם זמרי קאנטרי. סקוט הופיעה לראשונה יחד עם אימה בהיותה בתיכון. לאחר התיכון עבדה סקוט עם הזמרת ויקטוריה שאו וזכתה לפרסום בסביבה, אך לא הצליחה להשיג חוזה עם חברת תקליטים גדולה. סקוט נבחנה לתוכנית הטלוויזיה אמריקן איידול פעמיים, אך נדחתה בשתי הפעמים. לאחר מכן פגשה סקוט את צ'ארלס קלי אותו זיהתה מעמוד המייספייס שלו, ואת חברו דייוויד הייווד. השלישייה התכנסה כדי לכתוב כמה שירים ובסופו של דבר נולד ההרכב ליידי אנטבלום.
מסה מצומצמת

בבעיות פיזיקליות העוסקות בהשפעתם של שני גופים פיזיקליים זה על זה, כתוצאה מאינטראקציה מסוימת הפועלת ביניהם, נעשה שימוש במסה מצומצמת. במקום לחשב באופן מדויק את תנועתו של כל גוף בנפרד, נהוג להתייחס לגוף דמיוני בעל מסה המחושבת באופן הבא: 
 או 
הנע ביחס לנקודת מרכז המסה של המערכת.
שימוש במסה המצומצמת מאפשר פתרון קל ופשוט יותר של הבעיה הדו-גופית, הנפוצה בין היתר בחקר אסטרונומי ואסטרופיזיקלי של תנועת גרמי שמים תחת השפעת כוח הכבידה.
אייל שכטר

מוזיקה

בתקופת התיכון ניגן עם ערן צור. 
בשנת 1985 הקים עם אמיר בן-דוד את להקת "אבטיפוס", שהוציאה שלושה אלבומים: "מה החזאי מבין" (1995) "איך עושים מים" (1997) ו"הודעה לנוסעים מחוץ לזמן" (2015). שכטר שר כסולן הלהקה ברוב שיריה וכתב לה מספר שירים (ביניהם הלהיט הגדול "מועקה").
בשנת 2002 הוציא אלבום סולו אלקטרו-רוק ראשון בשם "פעם אחרונה שאני ככה". את האלבום הפיק טל יניב והוא כולל שיתוף פעולה עם ההרכב אינפקטד משרום בשני שירים: "רעש" ו"פעם אחרונה שאני ככה".
במהלך שנת 2009 הוציא את הסינגל "מתוק ומר" (שכתב אורן רוזן-דהן) שיר הנושא מסדרת טלוויזיה באותו שם.
במקביל למוזיקה ולמשחק, שכטר כתב וערך בעיתונים ומגזינים שונים.

קולנוע וטלוויזיה

ב-1995 שיחק בסרטה של דינה צבי-ריקליס "שבעה". ב-1996 גילם את גרי בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "לנגד עיניים מערביות" ועל משחקו בסרט זה היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הטוב ביותר. ב-2000 גילם את איגי בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "בסמה מוצ'ו". ב-2003 גילם את תומר / ריקרדו בטלנובלה "משחק החיים", וגילם את ירמי בסרט הטלוויזיה של הבמאי אבי כהן "אמצע הסרט". ב-2004 גילם את בועז בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "שנת אפס". ב-2005 גילם את גבי מצליח בסדרת הטלוויזיה "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית", ספין אוף של הסדרה "אסתי המכוערת". באותה שנה גילם את הכתב הפלילי אודי תבור בסדרת הטלוויזיה שביים חיים בוזגלו "כתב פלילי". לסדרה זו אף כתב את הפסקול, ועל משחקו בסדרה זו היה מועמד לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה. ב-2006 גילם את מוטי בעונה השלישית של הדרמה היומית "ראש גדול", והשתתף בסרט האימה הקצר שביים ליאור חפץ "טוב שחזרת הביתה" לצד לוסי דובינצ'ק. סרט זה הופק במימון "קרן רותם מוריה" לזכרו של רותם מוריה שנרצח בפיגוע בסיני בשנת 2004, והוקרן בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים - ביניהם פסטיבל סרטי האימה בהוליווד "Screamfest". ב-2007 גילם את רן בסרט הקולנוע של דורון בנבנישתי "מתוק ומר" והנחה את תוכנית התרבות "זמן אוויר" בערוץ 1. ב-2008 גילם את עמוס מאיר בסדרת הטלוויזיה "הנפילים" שיצרו רובי דואניאס וחן קלימן. ב-2009 גילם את דרור קליין בטלנובלה "חשופים". ב-2009 גילם את מיקי ברוש בדרמה הקומית "דני הוליווד", ואת היועץ החינוכי ניב רוזן בסדרת הטלוויזיה שיצרו אורי ובני ברבש "האמת העירומה". ב-2010 גילם את אריק בורשטיין המבוגר בסרטו של אבי נשר "פעם הייתי", גילם את יואב בכר בסדרת הטלוויזיה "גירושים נפלאים" והשתתף בסרטו של חיים בוזגלו "סרק סרק". באותה שנה החל להנחות את התוכנית "אבן גבירול פינת יהודה הלוי" בערוץ 23. החל מ-2011 מדבב את עכבראסטה בערוץ הופ, ב-2012 השתתף בסדרה "תנוחי" כבן זוגה של מרב בן בסט (צופית גרנט). בהמשך השתתף בסדרה "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני. ב-2016 שיחק בסדרת הנוער "Oboy" בתפקיד מולי רוזן, אביו הפושע של חבר הלהקה מייקל רוזן (גפן ברקאי), אשר שונא את אביו וטוען שהרס לו את החיים. ב-2018 שיחק את אוריה אטלס, אביהן של שתי הדמיות הראשיות קירקי (גילי איצקוביץ) ולילה (אביה מלכה) בסדרה "כדברא".

תיאטרון

ב-2010 שיחק בהצגות "אדם גייסט", "האישה מן הים" ו"כל מקום באמבטיה שאין בו מים" בתיאטרון תמונע. 
בשנת 2010 זכה בפסטיבל תיאטרונטו בפרס לשחקן הטוב ביותר ע"ש נסים עזיקרי על הצגת היחיד שלו "רצח בכביש המהיר". 
השתתף בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, עם ההצגה "תיאור של בוקר". 
ב-2014 גילם את ד"ר ינון, מנהל בנק זרע בהצגה "זרעים של שתיקה" מאת רובי פורת שובל שביים משה קפטן. 
ב-2018 שיחק בהצגה "שברי לוחות" בתיאטרון אספקלריא.
ב-2019 משחק בהצגה "הנחשול".