google/wiki40b huggingface dataset:
כריסטוף מילאק

2015

בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטביליסי שבגאורגיה בשנת 2015 סיים מילאק במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר.

2016

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בהודמזוושרהיי שבהונגריה ביולי 2016 זכה מילאק במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.77 דקות.

2017

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני 2017 זכה מילאק ב-6 מדליות, 3 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש לנוער של 1:53.79 דקות ובכך הגן על תוארו, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר (23.86 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר (51.49 שניות) ובמשחה לשליחים 4x100  מטר חופשי. 
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי אותה שנה, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש לנוער של 50.62 שניות, אחרי קיילב דרסל מארצות הברית שקבע תוצאה של 49.86 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה ו-4 מאיות השנייה משיא העולם של מייקל פלפס מארצות הברית ששחה עם חליפת השחייה, לפני ג'וזף סקולינג מסינגפור וג'יימס גאי מבריטניה (50.83 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש לנוער של 51.23 שניות ועלה מהמקום החמישי לשלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא הונגריה חדש ושיא עולם לנוער חדש של 50.77 שניות ועלה שלישי למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא הונגריה חדש של 3:32.13 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 50.97 שניות.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ארצות הברית זכה מילאק ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 51.08 שניות, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 1:53.87 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:17.99 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא אליפות ובשיא עולם חדש לנוער של 7:10.95 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.72 שניות.

2018

באליפות הונגריה בשחייה שנערכה בדברצן בסוף מרץ 2018 קבע מילאק שיא עולם לנוער חדש של 1:52.71 דקות, מאית השנייה איטי משיא הונגריה של לאסלו צ'ה.

אלוף ושיאן עולם

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 זכה מילאק במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:50.73 דקות, שיפור לשיא בן עשר השנים של מייקל פלפס (1:51.51 דקות), לפני דאיה סטו מיפן (1:53.86 דקות) וצ'אד לה קלו מדרום אפריקה (1:54.15 דקות).
נעם שלו

ביוגרפיה

נעם שלו נולד בתל אביב, ב-21 ביולי 1962 לגלעד ועופרה שלו. לשלו שני אחים.
גדל בשכונת רמת חן ברמת גן ולמד בבית הספר תיכון בליך ברמת גן. שירת בצה"ל כמדריך בבית הספר לרפואה צבאית. השתחרר בדרגת סמ"ר ושירת במילואים בהתנדבות כבמאי ביחידת ההסרטה של חיל האויר.
קיבל ב-1989 תואר ראשון באוניברסיטת קווינס קולג', ניו יורק (Queens College, City University of New York) וב-1991, תואר שני ממכללת האנטר, ניו יורק.
נישא בשנת 1988 לשרית, אב לשתי בנות. נכון לשנת 2019 מתגורר עם משפחתו ברמת השרון.

קריירה

בשנים 1992 עד 1993 שימש שלו ככתב חדשות מקומיות בערוצי זהב.
בשנים 1994 עד 1998 שימש שלו כבמאי עצמאי עבור תוכניות בערוץ 2 ובשידורי הכבלים. בין התוכניות אותן ביים: כלבוטק, בשידור חוקר, ערב טוב עם גיא פינס ועוד.
מאז 2012 שלו עוסק גם בייעוץ למיזמי וידאו בינלאומיים באינטרנט וברשתות חברתיות, ומרצה בישראל ובחו"ל בנושא "הכיסוי התקשורתי של הסכסוך הישראלי-פלסטיני".

במסגרת חברת היי-לייט

בשנת 1998 ייסד שלו את חברת "היי-לייט סרטים" ומאז מכהן כמנכ"ל שלה.
ביים והפיק את הסרט התיעודי "המעוז האחרון" (The Last Stand) שהופק עבור ה- BBC במהלך ההתנתקות מרצועת עזה 2004-2005. הסרט עקב אחרי ההכנות להתנתקות וביצועה, מנקודת המבט של משפחת יצחקי מגוש קטיף, שהתנגדה להתנתקות, ולבסוף פונתה בכוח לאחר התנגדות והתבצרות על גג ביתם.
בשנים 1999–2000 שלו ביים והפיק (ביחד עם שרית בינו) את הסרט "מסע לירושלים" עבור רשת נשיונל ג'יאוגרפיק. הסרט שודר בלמעלה מ-100 מדינות.
שלו הפיק (בשיתוף עם יוסי ליאון) וביים את טרילוגיית סרטי "מלחמה בפריים טיים" (Primetime War) (1998 - 2003).
בשנת 2017 הפיק שלו בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית את הצילומים של הסרט Human Flow של האמן הבינלאומי איי וייוויי.
במסגרת החברה, הפיק שלו גם סרטי וידאו שיווקיים לחברות פרטיות וגופים ציבוריים.
שימוש חכמים

שימוש חכמים (או בקצרה שימוש) הוא ביטוי המציין מעין חניכה בלימוד תורה ונמנה בפרק קניין תורה בין ארבעים ושמונה דברים שהתורה נקנית בהם. כיום נהוג לעשות "שימוש" לפני קבלת היתר הוראה.
בתלמוד הבבלי מופיע המונח "שימוש תלמידי חכמים" כשלב הכרחי על מנת להעשות לתלמיד חכם או רב. דבר זה מופיע במדרשי חז"ל הרבה מאוד. בתלמוד ירושלמי אומר רבי עקיבא שמי שלא שימש תלמידי חכמים חייב מיתה. הגמרא מוסיפה ששלב זה, "שימוש תלמידי חכמים", הוא חשוב יותר מלימוד תורה.
שימוש תלמידי חכמים יוצר רצף היסטורי ממתן תורה ואילך, בו כל תלמיד לומד מרבו באופן עקבי ובתקופה ממושכת ככל הניתן, ומחויב למסורת של העברת התורה. בדרך זו נמנעים שיבושים בהעברת התורה. ואכן במקום של שיבוש במסורת הבנת התורה אומרים החכמים שהדבר נגרם בשל כאלו ש"לא שמשו כל צורכם".

גדול שימושה מלימודה

שימוש תלמידי חכמים הוא האופן הרצוי והנכון ללמוד תורה ולהחכים. יכולת הלימוד וההפנמה, כאשר חיים במחיצת תלמיד חכם ומספקים את צרכיו, היא כה גבוהה, עד כי אמרו חז"ל: "גדול שימושה מלימודה" כלומר עדיף לימוד מתוך מעשיהם של חכמים, על פני לימוד מפיהם.

מקור הכלל 'גדול שימושה מלימודה'

מלכי יהודה וישראל, יצאו למלחמה כנגד המואבים ומצאו את עצמם ואת לוחמיהם ללא מים, וחיפשו ממי לבקש עיצה. "וַיֹּאמֶר יְהוֹשָׁפָט, הַאֵין פֹּה נָבִיא לַה', וְנִדְרְשָׁה אֶת-ה', מֵאוֹתוֹ" מציע אחד העבדים לפנות לאלישע הנביא "וַיַּעַן אֶחָד מֵעַבְדֵי מֶלֶךְ-יִשְׂרָאֵל, וַיֹּאמֶר, פֹּה אֱלִישָׁע בֶּן-שָׁפָט, אֲשֶׁר-יָצַק מַיִם עַל-יְדֵי אֵלִיָּהוּ". מכאן למד רבי שמעון בר יוחאי את הכלל "גדול שימושה". שכן למרות שאלישע היה תלמידו של אליהו, הפסוק מדגיש את דווקא העובדה שאלישע שימש את אליהו, ולא את העובדה שלמד ממנו.
רבי מאיר מחדד את החובה לשמש תלמידי חכמים וכך מספר התלמוד: "תניא אחרים אומרים אפילו קרא ושנה (למד ושינן) ולא שימש תלמידי חכמים, הרי זה עם הארץ".

ההיגיון שמאחורי הכלל

ההיגיון שעומד מאחורי הכלל שקבעו חכמים, הוא שבעוד לימוד בבית המדרש הוא לימוד עיוני בלבד, לימוד תוך כדי שימוש, הוא לימוד מעשי. כסיפורו של רבי עקיבא, המתאר כיצד התחיל לשמש תלמידי חכמים: "פעם אחת הייתי מהלך בדרך ומצאתי מת מצווה, וניטפלתי בו כארבעת מיל עד שהבאתיו למקום הקברות וקברתיו" (נשאתיו על כתפי מרחק רב עד לבית הקברות) "וכשבאתי אצל רבי אליעזר ואצל רבי יהושע, אמרתי להם את הדבר, אמרו לי על כל פסיעה ופסיעה שהיית פוסע, מעלין עליך, כאילו שפכת דמים (מתייחסים אליך כאילו בכל פסיעה ביצעת רצח נוסף). באותה שעה לא זזתי מלשמש חכמים".
רבי אליעזר ורבי יהושע, התכוונו ללמד את רבי עקיבא את ההלכה הקובעת שמת מצווה, יש לקבור במקום בו מצאו אותו, ואסור לטלטל אותו. רבי עקיבא יכל ללמוד הלכה זאת בבית המדרש, אבל במקרה המסופר, הוא למד זאת באופן מעשי, בכך שראה את תגובתם הקשה של רבותיו, על כך שטלטל את המת, והחליט כי זאת הדרך בה עליו להמשיך ללכת, כדי להפוך לתלמיד חכם בעצמו.
אמייה טגה

קריירה

טגה נולד באתיופיה בשנת 1985 ועלה לישראל בשנת 1991 והחל לשחק בקבוצת הנוער של מכבי נתניה. בעונת 2003/04 עבר לשחק במדי הקבוצה הבוגרת. טגה נחשב להבטחה גדולה כשפרץ הן במכבי נתניה והן בנבחרת הצעירה, במדיה רשם 10 הופעות וכבש שער אחד, אולם פציעות חוזרות ונשנות קטעו את התקדמותו.
באוגוסט 2010 קיבל טגה לראשונה זימון לנבחרת ישראל הבוגרת, אולם בשל בעיה רפואית נמנע ממנו לערוך את הופעת הבכורה וטגה אף נאלץ להחמיץ את פתיחת העונה.
ב-2010 חתם בהפועל אשקלון, וכעבור שנתיים חתם לשלוש שנים בהפועל עכו מליגת העל.
ב-2015 חזר לקבוצת נעוריו, מכבי נתניה ולקראת פתיחת עונת המשחקים לשנים 2017-2018 שוחרר מהקבוצה.
בשנת 2018 שובץ במקום ה-6 ברשימתה של ראש העיר מרים פיירברג לקראת הבחירות המקומיות ונכנס למועצת העיר כאשר הרשימה מקבלת 6 מנדטים.
אריה בבצ'וק

לוציאן (לוסיאן) אריה בבצ'וק (באנגלית: Lucian Arye Bebchuk; נולד ב-4 בדצמבר 1955) הוא פרופסור מן המניין בבית הספר למשפטים בהרווארד, וחבר סגל במינוי מיוחד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, המתמחה בניתוח כלכלי של המשפט, דיני תאגידים וכספים.

השכלה אקדמית

אריה בבצ'וק עשה את שירות החובה בצה"ל בחיל השלישות, ובמקביל סיים את חוק לימודיו לתואר הראשון במתמטיקה ובכלכלה באוניברסיטת חיפה בשנת 1977 (בהצטיינות יתרה). לאחר מכן, בשנת 1979, השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב (בהצטיינות) והמשיך ללימודי דוקטורט בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, בין השנים 1980–1984. כותרת עבודת הדוקטורט: "Toward Undistorted Choice and Equal Treatment in Corporate Takeovers". בנוסף לכך, בבצ'וק סיים תואר שני ושלישי בכלכלה מאוניברסיטת הרווארד (1992-1993). כותרת עבודת הדוקטורט: "Essays in the Economics of Uncertainty, Bargaining and Organization".

באקדמיה

הצטרף לסגל ההוראה (כמרצה בכיר) של בית הספר למשפטים של הרווארד בשנת 1986. בגיל 32 התמנה לפרופסור מן המניין. בבצ'וק הוא מחבר או מחבר-שותף של יותר ממאה מחקרים, וכן הוא המחבר של הספר "Pay without Performance: the Unfulfilled Promise of Executive Compensation". מאמריו הופיע בכתבי עת מהחשובים בעולם המשפט והכלכלה. 
הוא מייסד התוכנית לממשל תאגידי שבבית הספר למשפטים שבהרווארד, וכן מכהן כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, כעמית מחקר בלשכה הלאומית למחקר כלכלי, כחבר ברשת האירופאית לממשל תאגידי וכן כמנהל הרשת לממשל תאגידי של ה-SSRN. כן כיהן כנשיא האיגוד הבין-לאומי לכלכלת המערב, נשיא האגודה האמריקנית למשפט וכלכלה, ויו"ר אגף התאגידים העסקיים של האגודה האמריקאית להוראת משפטים. בעבר כיהן כפרופסור אורח בפקולטות למשפטים שבאוניברסיטת ייל, ניו יורק ושיקגו.

הערכה

כתב-העת Directorship נקב בשמו כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר על הממשל התאגידי בארצות-הברית. כשהצטרף לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, האקדמיה תיארה את בבצ'וק כ"אחד החוקרים המובילים במדינה בתחום המשפט והכלכלה. תרם רבות לחקר השליטה בחברה, ממשל וחדלות פירעון."
ניפור

ניפּוּר (Nippur) הייתה עיר שוּמֶרִית קדומה, ששכנה בדרום מסופוטמיה על גדת הפרת, כ-70 ק"מ דרומית-מזרחית לבבל (כ-150 ק"מ דרומית-מזרחית לבגדד של היום, בעיראק). היא אחת מהערים העתיקות ביותר בשומר; כבר באלף ה-3 לפנה"ס נודעה כמרכז דתי ראשי, מרכז פולחן לאחד האלים החשובים בפולחן השומרי, אנליל. אשר היה שליט התבל והיה כפוף אך ורק לאל אנו אל השמים ומנהיג כל האלים באסיפות האלים. האל של העיר היה נינורתה בנו של אנליל.

חשיבות העיר

ניפור לא הגיעה מעולם למנהיגות פוליטית בעולם השומרי. העולם השומרי היה מורכב ממספר ערי מדינה כאשר בתקופות שונות הגיעו חלק מהערים למנהיגות פוליטית על האזור. שליטי הערים שאבו את מקור סמכותם מאנליל ולכן הייתה חשובה לשליטי הערים אשר ידעו ששליטה בניפור תיתן להם לגיטימציה בשלטונם באזור. גם מלכי אכד ואור וכן ממלכת בבל בתקופה הכשית הדגישו את קדושת העיר, דאגו לעיר ומקדשיה. תושבי העיר נהנו מזכויות יתר, הם שוחררו משירות צבאי ומתשלום מיסים. פגיעה בתושבי העיר נחשבה לחטא.

ארכאולוגיה

ניפור נחפרה לראשונה ב-1851 על ידי סר אוסטן הנרי לייארד. חפירות בקנה מידה גדול נעשו על ידי אוניברסיטת פנסילבניה; בין השנים 1889–1900 נחפר האתר במשך 4 עונות חפירה. 19 עונות חפירה נוספות נערכו בין השנים 1948–1990 על ידי אוניברסיטת פנסילבניה בשיתוף המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו.
העיר שכנה משני צידיה של תעלת מים שנקראה שאט אנ-נילשהייתה אחד הנתיבים העתיקים של הפרת בין הגדה הנוכחית של הנהר, ונהר החידקל. בחלק מהמקורות מזוהה תעלה זאת עם נהר כבר, המופיע במקרא.
הממצאים כללו מקדש גדול זיגוראת, המקדש נבנה על גבי פירמידה, כן נמצא ארמון. אחד הממצאים החשובים היה ארכיון המקדש, הכולל עשרות אלפי לוחות חרס בכתב יתדות (הערכה היא שנמצאו למעלה מ-40,000 לוחות ושברי לוחות). הארכיון נמצא מחוץ למקדש בערימה מרוחקת מדרום מזרח לרובע המקדש. הארכיון כלל טקסטים שומריים פולחניים וספרותיים. תעודות כלכליות אכדיות מכל התקופות. בין הממצאים, נמצא גם קודקס שכונה חוקי אור-נאמו, קודקס החוקים הקדום ביותר בעולם.
חשיבות מיוחדת נודעת לארכיון בית מורשו מן התקופה הפרסית, במאה ה-5 לפנה"ס. בית מורשו הייתה משפחה של אנשי עסקים בבליים. הארכיון התגלה ב-1893. בחלק מהתעודות הוזכרו שמות של יהודים בני גולת בבל, שישבו בניפור מאז ימי נבוכדנצר השני.
בחלק הגבוה של התל נמצאה עיר יהודית המתוארכת לתחילת התקופה הערבית. בתוך הבתים נמצאה כמות גדולה של קערות השבעה. על חלק מהקערות הופיע טקסט בארמית, אשר כלל שמות יהודיים.
רינסוכוס

בתרבות

היצור מופיע בסדרה ללכת עם מפלצות בפרק השלישי, יחד עם טורפים כמו הגורגונופס.
גשר מקורה

גשר מקורה הוא גשר עץ (או מבנה דמוי גשר) המכוסה מכל צדדיו ומלמעלה. מטרת הכיסוי היא להגן על מבנה הגשר העשוי עץ מפני פגעי מזג האוויר, בעיקר גשם ושמש. גשרי עץ שאינם מקורים שורדים בדרך כלל כ-10 עד 15 שנים. גשרים בעלי כיסוי שנועד למטרה אחרת לעיתים מכונים אף הם גשרים מקורים, המטרות האחרות עשויות להיות הגנה על האנשים ההולכים, וכן למניעת סוסים מהבהלה מהמים.

היסטוריה והתפתחות

בעבר הכיסוי של הגשרים המקורים היה נעשה על ידי קורות שהונחו לאורך הגשר בין עמודים שהיו תקועים בקרקע הנחל או הנהר משני צידי הגשר. הבעיה בשיטה זו היא שהיא הגבילה את הרוחב המרבי של הגשר לאורך של הקורות. פיתוח מסבך העץ של הגשר פתר בעיה זו ואפשר את הרחבת הגשרים מעבר לגודל אליו היו מוגבלים בגשרים שנבנו בצורת הקורות או בצורת הקשתות. הדבר התאפשר בגשרים הבנויים מכל חומר, בין אם עץ, אבן או אחרים. גשרים אירופאים קדומים השתמשו בדרך כלל במסבך המבוסס על עמוד מלך  או עמוד מלכה . גשרים מקורים קדומים בגרמניה השתמשו לעיתים במסבך המבוסס על לוחות שהונחו על קורות שהונחו בצורה אלכסונית וחוזקו במיתרים עיליים ותחתיים מקבילים. 
הגשרים המקורים הראשונים שהחלו להיבנות באמריקה הצפונית נבנו בתחילת המאה ה-19. באמצע המאה ה-19 נטו ליצוק את הגשרים מברזל ולא לבנותם מעץ, להוציא אזורים בהם יש שפע עצים.
שמואל ביקסון

חייו המוקדמים

שמואל (מוליק) נולד ב-27 בנובמבר 1926 בשכונת כרם אברהם בירושלים, כבן בכור ליצחק (אייזיק) ובתיה (לבית גורדון), אנשי גדוד העבודה. בשנת 1928 עברה המשפחה לשכונת הפועלים ליד בית הכרם. המשפחה חיה בצריף, כמו שאר תושבי השכונה, עד לבניית בית האבן (הראשון בשכונה) בשנת 1932. 
בשנת 1930 הלך שמואל לגן הילדים בבית הוועד בבית הכרם ובשנת 1932 עלה לכתה א' בבית הספר בבית הכרם. במהלך לימודיו פגש במחנכים ומורים מאושיות החינוך והתרבות הישראלי: המחנכים בלהה יפה ודוד בנבנישתי, המורה לחשבון אברהם אבן שושן והמורה לכימיה וביולוגיה ישעיהו לייבוביץ.

תנועת הנוער וגיוס

בשנת 1937 הצטרף לתנועת מחנות העולים ובשנת 1940 הפך חבר בהגנה. ביקסון וחבריו התאמנו בירי באקדחים ובשימוש במכשירי קשר במרתף שמתחת לסמינר בית הכרם. 
בשנת 1944 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בבית הכרם ויצא עם חבריו ממחנות העולים להכשרה מגויסת בקיבוץ דפנה בגליל, ועזרה ליישוב חולתה בדייג באגם החולה.
לאחר תקופת ההכשרה, התגייס ביקסון עם יתר המחלקה לפלמ"ח, לפלוגה ח' (אשר כונתה "חיות הערבה"). מחצית החודש עסקו בעבודה בקיבוץ בית הערבה בצפון ים המלח ומחצית החודש באימוני שדה.
אחרי שנה, עברה ההכשרה לקיבוץ חפציבה, והתפלגה במפלגה ובהכשרה. המיעוט הירושלמי הצטרף להכשרת אפיקים.

לימודים בתקופת מלחמת העצמאות

בשנים 1945-46 עזב את ההכשרה והתקבל ללימודי אומנות בבצלאל. בנוסף ללימודיו בבצלאל, למד פיסול בסטודיו של הפסל זאב בן צבי ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1947 התקבל ללימודי אדריכלות בטכניון בחיפה. 
כשלשה חודשים לאחר תחילת הלימודים פרצה מלחמת העצמאות. ביקסון גויס למערכה בגיוס הרזרבה של הפלמ"ח בטכניון והעברתם למעלה החמישה. פלגתו גויסה לשורות הגדוד השישי, שלחם בהגנה על השיירות לירושלים. כעבור זמן קצר, עבר קורס מכ"ים בג'וערה וחזר למלחמה בירושלים. ב-3 במאי 1948 נפצע בפיצוץ הדווידקה בהר הצופים. לאחר החלמה חזר לגדוד. ב-1949 שוחרר ביקסון מהצבא וחזר ללימודים בטכניון.

שותפות במשרד אדריכלים

ב-1951 סיים ביקסון את לימודיו והחל לעבוד במשרדם של האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר בתל אביב. בעקבות מעורבותו הגדולה בפרויקט בו זכה המשרד בתחרות במקום הראשון לתכנון תיאטרון ירושלים, הפך לשותף במשרד (1958). ב-1970 זכה בפרס רוקח יחד עם שותפיו למשרד על תכנון בניין ספריית סוראסקי באוניברסיטת תל אביב. במסגרת המשרד היה ביקסון מעורב בתכנונם של עשרות פרויקטים, בעיקר מבני ציבור שהתאפיינו במונומנטליות ובעיצוב פלסטי. מבנה בולט נוסף בו מורגשת גישתו האדריכלית הוא בניין עיריית באר שבע.
בשנת 2002 פרש מהמשרד ומתחום התכנון.

מורשתו האדריכלית

ב-2013 נערכה בגלריה בבית האדריכל התערוכה "עבודת צוות" הסוקרת את עבודות המשרד בין השנים 1946-2010. שנתיים לאחר מכן נפתחה התערוכה מחדש במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן. ב-2016 יצא לאור ספר מקיף המסכם את יצירתו של משרד האדריכלים "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל" בעריכת צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון. ב-2018 אצר יעקובסון את התערוכה "אסם הידע" שהוצגה באולם המבואה של ספריית סוראסקי והתמקדה באדריכלות הבניין ביובל להקמתה. את התערוכה ליווה פרסומו של ספר שגם אותו כתב יעקובסון.
בשנת 1953 נישא לאביגיל (לבית גורביץ) ונולדו להם שלוש בנות ובן. ביקסון ניפטר ב-28 בספטמבר 2018.
גנדי גרישין

קריירה

גרישין החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת מטאלורג ליפצק בשנת 1982. לאחר עונה אחת עבר לקבוצת איסקרה מהעיר סמולנסק. בשנת 1986 עבר לטורפדו מוסקבה, במדיה שיחק שבע שנים במהלכן זכה עם הקבוצה בגביע ברית המועצות ובגביע הרוסי. בשנת 1993 הוא הושאל לחצי עונה לקבוצת לייפציג הגרמנית. מגרמניה הוא עבר לישראל, שיחק עונה אחת בהפועל חיפה. בשנת 1994 שב לרוסיה, לקבוצתו הקודמת - טורפדו מוסקבה. בהמשך שיחק בקבוצות שיניק ירוסלבל וטום טומסק. בשנת 2000 חתם בקבוצת קאמאז נברז'ניה צ'לני מליגת המשנה הרוסית. בסוף אותה שנה פרש ממשחק פעיל.
סטויאנוב (עיירה)

תולדות היישוב

סטויאנוב נוסדה בראשית המאה ה-16, ובשנת 1547 הוענקו לה זכויות עיר והיתרים לקיום ירידים ושווקים. כתוצאה ממלחמות אמצע המאה ה-17 התדלדלה אוכלוסיית העיירה, ובראשית המאה ה-18 היו בה 40 בתים.
בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סטויאנוב

יהודים ישבו בעיירה מראשית המאה ה-17, ובמהלך המאה ה-19 עלה מספרם בה, והם נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 726 יהודים, וצביונם היה חסידי, ובעיקר של חסידות בלז.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 631 יהודים, שהיוו למעלה מחמישית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. בשנות השלושים של המאה ה-20 אירעו מספר תקריות אנטישמיות בעיירה.

בשואה

עם כניסת הגרמנים לעיירה במהלך מבצע ברברוסה, בקיץ 1941, קיבלו אותם האוקראינים המקומיים בפרחים, ולאחר מכן, החלו בביצוע מעשי שוד של רכוש היהודים במקום. בהמשך, גייסה המשטרה האוקראינית את יהודי היישוב לעבודות כפייה משפילות, תוך רצח של מספר יהודים, והוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש והגבלות תנועה. מעת לעת ערכו הגרמנים, לעיני הקהל האוקראיני, מעשי התעללות פומביים ביהודי העיירה, ובהם תלישת זקנים ופאות וחילול והרס בית הכנסת ובית המדרש שבעיירה.
יומיים לאחר ראש השנה תש"ג פשטו שוטרים גרמנים ואוקראינים על העיירה, וריכזו את יהודיה במגרש ריק, תוך ירי בחולים ובתשושים. מספר יהודים שניסו להימלט מהאקציה נתפסו בידי איכרי הסביבה, והוסגרו לגרמנים. ממקום הכינוס הוצעדו היהודים לתחנת הרכבת בראדז'ייחוב, ומשם שולחו בקרונות משא צפופים למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר הגירוש, בזזו האוקראינים את דירות היהודים ביישוב. כ-50 יהודים שעוד הושארו בעיירה נרצחו מאוחר יותר.
לייב ניידוס

ביוגרפיה

ניידוס נולד ב-1890 בגרודנה למשפחה של משכילים אמידה. אביו התעניין בספרות עברית ובצעירותו כתב שירים בעברית. את שנות ילדותו העביר בקוסטין, חווה לא רחוקה מגרודנה, שהייתה מקום מושבה הקבוע של משפחת ניידוס. בגיל 10 התחיל ללמוד בבית ספר למסחר בראדום ואחרי כן לבית ספר דומה בביאליסטוק. ב-1905 גורש מבית הספר משום שהיה פעיל במפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית. ב-1908 התחיל ללמוד בגימנסיה הריאלית בווילנה אבל לא הראה רצון רב ללימודים והפסיק ללמוד ב-1911 לפני שסיים אותם באופן רשמי. ב-1918 התחיל לחוש ברע והרופאים קבעו שהוא סובל מבעיות בלב וציוו עליו לנוח. אבל הוא המשיך בעבודה ספרותית מאומצת ובמתן הרצאות. הוא אמר שהוא נותן משקל לא לאורך החיים כי אם לתוכן שלהם. לשם כך שכר דירה לבד שאף אחד לא ידע את מיקומה. הבדידות והפרידה מאהובתו שהייתה חולה ונסעה לשווייץ להתרפא הרעו את מצבו. לחברתו, זו, הייתה עליו השפעה חיובית רבה. ושירים רבים שלו נכתבו עליה. היא גם הייתה זו שהשפיעה עליו לכתוב רק ביידיש. בסוף שנה זו חזר לקוסטין אבל גם שם עבד קשה, במיוחד על תרגום יבגני אונייגין של אלכסנדר פושקין. כשחזר ממסע ההרצאות האחרון שלו הוא היה מאוד חלש ואחרי התקררות שהחריפה והפכה לדיפתריה הוא נפטר בשל הבעיות בלבו.

יצירתו

ניידוס התחיל לכתוב בגיל 10 ביידיש, עברית ורוסית. שיריו ברוסית פורסמו בכתבי עת בווילנה ובגרודנה. ב-1907 פרסם את שירו הראשון ביידיש ומאז זאת הייתה השפה היחידה בה פרסם. בזמן שהותו בווילנה פרסם מאמרים ושירים בעיתונות המקומית. ב- 1915 הוציא את ספר שיריו הראשון ליריק בווילנה אבל בגלל הכיבוש הגרמני של העיר בזמן מלחמת העולם הראשונה הספר לא זכה לתפוצה ולהכרה מצד הביקורת.
ב- 1917 יצא בגרודנה מאסף ספרותי בשם ניעמאן בעריכתו של ניידוס. 
ניידוס עסק הרבה בתרגום שירה, בעיקר מרוסית וצרפתית. הוא תרגם יצירות של פושקין, לרמונטוב, מצרפתית תרגם חלקים פרחי הרע של בודלר. 
השירה שלו עסקה הרבה בטבע. למשל בספרו פלייט פון פאן (חלילו של פאן) שיצא בגרודנה. וכן הפואמה די ערד ערוואכט (האדמה מתעוררת). כמו כן כתב שירה לירית, מאמרים, פיליטונים. 
הוא שאף לייחודיות ושירתו היא אכן ייחודית במסגרת הספרותית הרחבה של שירת יידיש בתקופתו
השפה הפואטית שלו מתאפיינת בשפע של מילים בינלאומיות ומשקפת את אופקיו התרבותיים הרחבים. יש בשירתו התייחסויות למיתולוגיה היוונית, למוטיבים מזרחיים אזכורים לתרבות האירופית תופסים חלק רב בשירתו.
פראם

פִּרְאָם היה מלך ירמות הכנענית. הוא נמנה עם חמשת מלכי האמורי שהביס יהושע בן נון כשנחלץ לעזרתם של תושבי העיר גבעון בני בריתו, כפי שכתוב: "וַיִּשְׁלַח אֲדֹנִי צֶדֶק מֶלֶךְ יְרוּשָׁלַ‍ִם אֶל הוֹהָם מֶלֶךְ חֶבְרוֹן וְאֶל פִּרְאָם מֶלֶךְ יַרְמוּת וְאֶל יָפִיעַ מֶלֶךְ לָכִישׁ וְאֶל דְּבִיר מֶלֶךְ עֶגְלוֹן לֵאמֹר. עֲלוּ אֵלַי וְעִזְרֻנִי וְנַכֶּה אֶת גִּבְעוֹן".
לפי המסופר בספר יהושע, עלה פראם עם יתר מלכי האמורי על העיר גבעון, בה חנה ונלחם בתושבים המקומיים שכרתו ברית עם עם ישראל המתכוונים לכבוש את כנען כדי למנוע את השמדתם, לאחר התערבות הצבא הישראלי שעלה מן הגלגל בהנהגת יהושע חולל יהוה נס לשבטי ישראל כאשר הכה את מלכי האמורי וצבאותיהם במפולת ברד של אבנים מן השמים שלפי המתואר במקרא הרגו יותר חיילים כנעניים מאשר הרגו בני ישראל בחרב, לאחר המפלה האדירה שכללה את נס שמש בגבעון דום פראם בורח ביחד עם 4 מלכי האמורי הנותרים אל בית חורון, משם אל עזקה ולבסוף נסים הם למקדה בה הם מתחבאים מהעברים במערה.
בהוראת יהושע בני ישראל אטמו את המערה בעזרת גלילת אבנים על פתחה, והציבו על המשמר חיילים מבני ישראל לוודא שאין יוצא ממנה בזמן ששאר הצבא יצא למרדף אחר צבאות כנעניים שנמלטו לעריהם ובמטרה לכבוש ערים אלו. לאחר סיום המערכה הזו, חזרו הלוחמים אל המערה במקדה, יהושע ציווה להוציא את פראם ואת שאר המלכים האמורים אליו, הוא קרא לקצינים הבכירים שלו להניח את רגליהם על צוואר המלכים האמורים המובסים, ולאחר הוראה לבני ישראל כי כך ייעשו לכל אויב הנלחם בהם, חיסל יהושע את פראם ואת 4 עמיתיו המלכים והורה לבני ישראל לתלות את גופותיהם על עצים סמוכים עד הערב, טרם הזריחה ציווה יהושע להוריד את גופותיהם של המלכים המובסים (ובהם פראם) ולזרוק אותם אל תוך המערה בה התחבאו, ולאטום אותה שוב באבנים גדולות שנשארו במקום "עד עצם היום הזה" - בעצם אמירה של סיפור אטיולוגי שמתאר את המצב בשטח בעת כתיבת הסיפור.
צעירי אגודת ישראל

צעירי אגודת ישראל או הנוער האגודתי ובראשי תיבות צא"י היא תנועה חרדית שפעלה בישראל בין השנים תש"ג-תשמ"ט והשתלבה כסיעה במפלגת אגודת ישראל. בתשמ"ט התפרקה ועל בסיסה הוקמה מפלגת דגל התורה.

רקע: תנועת צעירי אגודת ישראל באירופה

מאז הקמת אגודת ישראל היו כמה ארגונים שפעלו תחת השם צעירי אגודת ישראל. העיתון "קול ישראל" יצא מטעם ארגון בשם זה, והתארגנויות נוספות פעלו בפולין ובארצות הברית. ההסתדרות הליטאית של צעירי אגודת ישראל כונתה "צעירי ישראל". ההמנון שלה, "לדור", חובר בידי הרב אברהם אליהו קפלן. התארגנות זו הייתה הבסיס להקמת האגף הליטאי של רשת החינוך "יבנה" שהוקם בשיתוף פעולה של "המזרחי" עם "אגודת ישראל".

ייסוד התנועה ופעילותה

בשנות ה-40 הוקמה התנועה בארץ ישראל כגוף נפרד בתוך אגודת ישראל, הגורם הראשוני להקמתה היה אי יכולתה של אגודת ישראל להתמודד עם פרשת ילדי טהרן וחוסר היכולת לקלוט אותם במוסדות מתאימים. התנועה הוקמה על ידי יוצאי גרמניה והונגריה, ליטאים וחסידי גור, אולם בהמשך השנים הייתה מזוהה עם הציבור הליטאי והייתה כפופה לחזון איש, אחריו לרב יצחק זאב סולובייצ'יק ואחריו להרב שך. בשנת תש"ג נערכה בפתח תקווה ועידה של התנועה שבה הוחלט בין השאר על הקמת ישיבות. כתוצאה מכך הוקמה ישיבת חפץ חיים בכפר סבא על ידי הרב אברהם ריין.
צא"י הוציאה עיתון בשם "דגלנו" שאותו ערכו משה שנפלד ובהמשך ישראל שפיגל. גם הרב חיים שאול קרליץ והרב אהרן ישעיה רוטר פרסמו בו מאמרי הגות והשקפה. היא הוציאה גם 'גיליון לנוער' ובו סיפורים בהמשכים ודברי תורה.
כמה מראשי צא"י נעצרו בחשד לחברות בברית הקנאים לאחר פיצוץ רימון עשן בכנסת, אך הם לא הועמדו לדין.
החל מהכנסת השנייה כיהן מטעם התנועה שלמה לורינץ כחבר כנסת באגודת ישראל. איש התנועה שמעון סירוקה כיהן כראש עיריית בני ברק. לאחר מותו סייעה התנועה בהקמת שכונה על שמו, "נחלת סירוקה", המסונפת לשכונת "קריית הרצוג" בבני ברק. בשנת תשל"ו התקיימו בחירות פנימיות בתוך אגודת ישראל וסיעת "ציות והגשמה" מטעם צא"י שנתמכה על ידי הרב שך והסטייפלר זכתה במקום השלישי.
צא"י פעלה בקרב החיילים החרדים והפעילה את גדוד הנח"ל החרדי שפעל בשנות ה-60.
התנועה הייתה שותפה בייסוד כמה יישובים, בהם קוממיות וחזון יחזקאל. היא הקימה את בתי הכנסת צא"י ברמת אהרן, דברי שיר בבני ברק ועוד.
בבחירות תשמ"ט פרשה צא"י מאגודת ישראל. היא תמכה כלכלית במפלגת דגל התורה, ומזכ"ל התנועה חיים ברילנט הוצב במקום השלישי ברשימתה.