google/wiki40b huggingface dataset:
אם טי וי ישראל

היסטוריה

ערוץ MTV אירופה החל את שידוריו בישראל ב-13 במרץ 1990 תחת זיכיון של חברת ענני תקשורת ופעל במשך יותר משני עשורים בהם צבר פופולריות רבה בקרב הנוער הישראלי והגביר את החשיפה למוזיקה הלועזית אשר הובילה לעלייה בצריכה של להיטים, הן בתחנות הרדיו והן בחנויות, כשבשיא הביקוש הגיעו כוכבי פופ בינלאומיים רבים להופעות בארץ. בעקבות ההצלחה וכחלק מתוכנית של רשת MTV העולמית להמקים את הערוץ במדינות ברחבי העולם, ב-1 בדצמבר 2007 היא השיקה יחד עם שותפתה המקומית ענני תקשורת את אתר MTV.co.il בשפה העברית אשר הציג חדשות ומידע על המוזיקה בארץ ובעולם, זאת לצד הצעות לצפייה בסרטוני מוזיקה במסך מלא וסדרות מקור מתורגמות לפי דרישה. האתר בו הושקעו כמיליון דולר הוכתר כהצלחה, ישראל הפכה לשוק מועדף וכשנתיים לאחר מכן הכריז סגן נשיא MTV באבניט סיין על עלייתו של ערוץ MTV ישראלי.
ב-17 בינואר 2011 הוסב ערוץ MTV אירופה לערוץ MTV ישראל בכבלים ובלוויין באפיקים 89 ו-75 בהתאמה עם השקעה של כ-6 מיליון שקלים בערוץ החדש שהפך לערוץ MTV ה-64 במספר שמושק מחוץ לארצות הברית. שני ההבדלים המרכזיים בלוחות השידורים הם שילוב סרטוני מוזיקה ישראלית עם אלו בלועזית ושידור רציף של התכנים ללא פרסומות כאשר הקריינות והמעברונים בשפה העברית ותוכניות המקור מתורגמות.

ערוץ MTV סדרות

בינואר 2015 החליטה HOT לפצל את הערוץ לשניים, ערוץ MTV המשדר מוזיקה בלבד וערוץ MTV סדרות המשדר הפקות מקור מתורגמות וטקסי פרסים.
טנרו (נהר)

שפיעת הנהר

זרימת הנהר נתונה לתנודות עונתיות. למרות היותו היובל השמאלי היחידי, הנשפך לנהר הפו והמגיע מהרי האלפים, הרי "האלפיים הליגוריים" אינם בעלי גובה מספיק וקרובים מדי לים ולכן לא נוצרים בהם די שלגים או קרחונים, אשר יאפשרו בחודשי הקיץ זרימה קבועה של מים לנהר. מה עוד שהרי האלפיים מהווים רק חלק של אגן היקוות. התנודות העונתיות בזרימה תלויות יותר במי הנגר של האגן היקוות המישורי.

שטפונות

הנהר גורם לשטפונות באזור באופן תדיר. בין השנים 1801 עד 2001 אזורים באגן הניקוז של הטנרו הוצפו 136 פעמים. השטפון ההרסני ביותר התרחש בנובמבר 1994 כאשר העיר אלסנדריה ניזוקה קשות.
סמל סנט לוסיה

הסמל הלאומי של סנט לוסיה הוא הסמל הלאומי הרשמי של מדינת סנט לוסיה. הסמל עוצב על ידי סינדי באגשהו ב-1967 ואומץ באותה שנה על ידי ארגונים שדרשו עצמאות מבריטניה. בתחתית הסמל נמצא המוטו הלאומי באותיות לטיניות שהוא "האדמה, האנשים, האור" (the land, the people, the light) על קלף צהוב. בסמל נמצאת גם הציפור סנט לוסיה אמזון הציפור הלאומית של המדינה.
לורד רנדל

לורד רנדל (באנגלית: Lord Randall או Lord Randal) היא בלדה עממית סקוטית. כמו בלדות עממיות רבות אחרות, הבלדה מאופיינת במתח, פערי מידע (מידע חסר), ניגודים (רנדל ואהובתו היו מאוהבים, אך אהובתו הרעילה אותו) וסוף טראגי (מותו של רנדל).

עלילה

הבלדה מסופרת באמצעות דו-שיח שבו האם מתחקרת את בנה, רנדל, על מה שהוא עבר. תחילה שואלת האם את רנדל מנין בא, הוא משיב כי הוא בא מהיער. לאחר מכן שואלת האם עם מי אכל את ארוחתו, והוא משיב כי סעד עם חמדת לבו. האם ממשיכה לחקור את בנה ושואלת מה הוא אכל, והוא משיב כי אכל צלי צלופחים, ומבקש לנוח. לאחר סבב השאלות על בנה, שואלת האם על כלבי הציד שלו; הוא משיב כי בטנם של כלביו התנפחה והם מתו; ככל הנראה, הכלבים אכלו מאותו מאכל שאכל רנדל. האם, שהבינה שהמאכל שאותו אכלו הכלבים היה רעל, מבינה שגם בנה הורעל. לבסוף מספר לורד רנדל את האמת הטראגית, שלפיה הוא הורעל על ידי אהובת ליבו.

מילות הבלדה

לורד רנדל. תרגום: נתן אלתרמן
"אֲהָהּ, מֵאַיִן זֶה תָּבוֹא, לוֹרְד רֶנְדֶל, בְּנִי שֶלִי?
אֲהָהּ, מֵאַיִן זֶה תָּבוֹא, בָּחוּר נָאֶה וָטוֹב שֶלִי?" –
"הֲרֵינִי בָּא מִיַּעַר עָב. אֵם, חִיש עֲשִי לִי הַמִשְכָּב.
 עָיֵף אֲנִי מִצַּיִד רָב. לוּ תְּנִינִי וְאֶשְכָּב".
"מִי זֶה הִתְקִין סְעֻדָּתְךָ, לוֹרְד רֶנְדֶל, בְּנִי שֶלִי?
מִי זֶה הִתְקִין סְעֻדָּתְךָ, בָּחוּר נָאֶה וָטוֹב שֶלִי?"
"סָעַדְתִּי עִם חֶמְדָּת לִבִּי. אֵם, חִיש עֲשִי לִי הַמִשְכָּב.
עָיֵף אֲנִי מִצַּיִד רָב. לוּ תְּנִינִי וְאֶשְכָּב".
"וּמֶה הָיְתָה סְעֻדָּתְךָ, לוֹרְד רֶנְדֶל, בְּנִי שֶלִי?
וּמֶה הָיְתָה סְעֻדָּתְךָ, בָּחוּר נָאֶה וָטוֹב שֶלִי?" –
"צְלִי שֶל צְלוֹפָחִים  בְּזוֹם. אֵם, חִיש עֲשִי לִי הַמִשְכָּב.
עָיֵף אֲנִי מִצַּיִד רָב. לוּ תְּנִינִי וְאֶשְכָּב".
"אֲבָל כַּלְבֵי צֵידְךָ אַיָם, לוֹרְד רֶנְדֶל, בְּנִי שֶלִי?
אֲבָל כַּלְבֵי צֵידְךָ אַיָם, בָּחוּר נָאֶה וָטוֹב שֶלִי?" –
"בִּטְנָם צָבְתָה וְהֵם מֵתִים. אֵם, חִיש עֲשִי לִי הַמִשְכָּב.
עָיֵף אֲנִי מִצַּיִד רָב. לוּ תְּנִינִי וְאֶשְכָּב".
"אֲהָהּ, דּוֹמֶה כִּי רַעַל הוּא, לוֹרְד רֶנְדֶל, בְּנִי שֶלִי?
אֲהָהּ, דּוֹמֶה כִּי רַעַל הוּא, בָּחוּר נָאֶה וָטוֹב שֶלִי?" –
"כִּי כֵן, כִּי הִרְעִילוּנִי, אֵם. אֵם, חִיש עֲשִי לִי הַמִשְכָּב. 
דָּוֶה לִבִּי. נַפְשִי חוֹלָה. לוּ תְּנִינִי וְאֶשְכָּב".
יעקב פראג'י

רבי יעקב פראג'י (נודע בכינויו מהרי"ף. הת"כ, 1660 - הת"צ, 1730) היה רב ואב"ד באלכסנדריה (נא אמון) שבמצרים. עסק בהלכה ובקבלה, והיה בקי גם בדקדוק ובחכמות חיצוניות כמו חכמת התכונה. מחבר הספר שו"ת מהרי"ף.

ביוגרפיה

רבי יעקב פראג'י נולד במצרים בשנת ה'ת"כ (1660) בקירוב. כבר בצעירותו נחשב לאחד מחכמיה החשובים של אלכסנדריה, בהמשך נעשה לאב"ד בעיר ולראש הישיבה בה. היה בקשר טוב עם רבי אברהם הלוי, שלימים היה לרבה של מצרים כולה, וכמה משאלותיו לרבי אברהם נכנסו לספרו גינת ורדים. גם רבי יעקב מזכיר בספרו שו"ת מהרי"ף את רבי אברהם הלוי.
רבי יעקב היה גם בקשרי חברות עם רבי יוסף הלוי נזיר, מחבר הספר 'מטה יוסף', שהיה חברו של הפרי חדש בירושלים, ובהמשך ירד למצרים, שם היה חבר בבית הדין של רבי אברהם הלוי.
רבי אברהם הלוי חולק לו שבחים גדולים כאשר מזכיר אותו בספרו. בין היתר: "וכבר ראיתי דברי פי חכם חן עיר וקדיש הרב מהר"ר פראג"י נר"ו" (שו"ת גינת ורדים חלק אורח חיים כלל ג סימן ח), וכן: "הפסק שכתב החכם השלם הדיין המצויין מושיע ורב כמהר"י פראג"י נר"ו" (שו"ת גינת ורדים חלק חושן משפט כלל ה סימן ט).
רבי יעקב היה גם בקשרי מכתבים עם רבנים מארצות נוספות. כמו כן, עסק גם בתורת הנסתר, והיה בקי גם בחכמת הדקדוק, התכונה, וחכמות חיצוניות נוספות.
רבי יעקב נפטר במצרים בשנת ה'ת"צ (1730) בקירוב.

תלמידו

על פי ספר שם הגדולים של החיד"א, תלמידו של רבי יעקב היה רבי שמואל לנידאו שהיה בנו של רבי לוי לניאדו, המגיה של הספר 'כלי פז' שחיברו רבי שמואל לניאדו.
וסילי איבנוביץ' צ'פאייב

ביוגרפיה

ישנן מספר גרסאות לגבי מקום הולדתו של צ'פאייב. לפי המהדורה משנת 1930 של האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, צ'פאייב נולד בעיר בלקובו (Балаково) שבמחוז סמרה. משפחתו אכן התגוררה בבלקובו בין השנים 1897–1908, אך באחת מן ההקרנות הראשונות של הסרט "צ'פאייב", בני הכפר בּוּדַיְקָה (Будайка) בצ'ובשיה (כיום חלק מהעיר צ'בוקסרי) זיהו אותו - אף על פי שזה היה שחקן, ואכן נמצאו מסמכים שלכאורה מאשרים זאת. אביו של צ'פאייב היה ממוצא ארזיה ואמו ממוצא רוסי וצ'ובשי.
צ'פאייב גויס לצבא האימפריה הרוסית בשנת 1908. נלחם במלחמת העולם הראשונה, עוטר בארבעה עיטורי גאורגי הקדוש על הצטיינות בקרבות והועלה לדרגת רב-סמל. ב-1917 הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, ובמלחמת האזרחים שפרצה בעקבות מהפכת אוקטובר לחם לצד האדומים. מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-138 בבחירות דמוקרטיות שהונהגו אז בצבא האדום. היחידות תחת פיקודו כבשו מידי הצבא הלבן את הערים סמרה, וולסק (Вольск), וסיזרן (Сызрань) וקבעו בהן את המשטר הסובייטי. כן השתתפו בהתקפות על הערים אורנבורג ואורלסק (Уральск).
בנובמבר 1918 נשלח צ'פאייב ללימודים במטה הכללי של הצבא האדום, אך בינואר 1919 חזר לחזית. חייליו הביסו שלוש אוגדות של הצבא הלבן וכבשו את העיר אופה, ועל כך זכה צ'פאייב בעיטור הדגל האדום.
בסוף קיץ 1919 עבר הרגימנט של צ'פאייב לחזית אורל. ב-5 בספטמבר יחידתו נמצאה בעיירה לבישצ'נסק (Лбищенск) ומנקודה זו עקבותיו של צ'פאייב אבדו; ביום הזה כנראה מצא את מותו. נסיבות מותו המדויקות אינן ידועות. ברור שהמקום הותקף על ידי קוזאקים שלחמו לצד הצבא הלבן. על פי התיאור בספר של פורמנוב ובסרט על פיו, צ'פאייב טבע כשניסה לחצות בשחייה את נהר אורל. לפי גרסתם של שני חיילים הונגרים אשר שירתו ברגימנט של צ'פאייב, הוא נורה על גדת הנהר. החיילים ניסו להעביר את מפקדם הפצוע לגדה השנייה, ושם ראו שהוא מת וקברוהו. הגדה שבה הוא נקבר, לפי גרסה זו, מוצפת היום. בכל מקרה, מעולם לא התקבלה ידיעה רשמית על כך שגופתו נמצאה.

השפעה תרבותית

הרומן "צ'פאייב" נכתב בשנת 1923 על ידי הפוליטרוק דמיטרי פורמנוב ששירת עמו. על פי האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, פורמנוב הציג את צ'פאייב כגיבור רומנטי המוביל את מרד העם הפשוט למען ניצחון המהפכה הקומוניסטית. על אף היותו ספר עלילתי, התבססותו על אירועים אמיתיים ותמיכת הממשלה בו גרמה לכך שאנשים רבים ראו בו ביוגרפיה מהימנה של צ'פאייב והאנשים בסביבתו, אך ידוע שאין הדבר כך - חלק מהדמויות בספר דמיוניות, ותיאורי הקרבות אינם מדויקים.
הסרט "צ'פאייב", המבוסס על הרומן של פורמנוב, יצא בשנת 1934 וזכה להצלחה עצומה בתוך ברית המועצות. הוא זכה אף בכמה פרסים בינלאומיים, וקיבע את דמותו של צ'פאייב כאחד החיילים הרוסים הידועים ביותר אי פעם.
ממשלת ברית המועצות טיפחה את מורשת צ'פאייב - על שמו נקראו יחידות בצבא האדום, רחובות בעשרות יישובים, ואף כמה יישובים שלמים. כמו כן, הוקמו מספר אנדרטאות להנצחתו.
בד בבד עם הזיכרון החיובי על צ'פאייב הגיבור, דמותו שימשה גם השראה ליצירות תרבות עממיות: צ'פאייב ודמויות ראשיות אחרות מהסרט עליו הפכו לגיבורים של מאות בדיחות, שלרוב הציגו אותם כבורים נלעגים. בנוסף, בשם "צ'פאייב" כונה משחק לוח נפוץ בקרב ילדי רוסיה, שבו שני מתחרים מנסים להקיש על כלי דמקה ולהעיף מהלוח את כלי היריב.
בשנת 1996 יצא רומן מאת ויקטור פלווין "צ'פאייב והריק", המתאר את צ'פאייב כמעין מורה רוחני המדריך את חבריו ליחידה ברזי זן-בודהיזם. הספר משלב הן קטעים שונים, לעיתים כפרודיה, מתוך ספרו של פורמנוב והן קריצות לבדיחות המאוחרות יותר על צ'פאייב וקרוביו.
מועצה אזורית מרום הגליל

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2016, מתגוררים במועצה אזורית מרום הגליל 15,100 תושבים (מקום 123 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.3%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, למועצה אזורית מרום הגליל דירוג של 5 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 67.9%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 7,747 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).
אולריך וילה

ביוגרפיה

וילה נולד בהמבורג שהייתה אז עיר חופשית, ב-5 באפריל 1848, להורים שווייצרים ממוצא גרמני. הוא התחנך בציריך, ולמד משפטים באוניברסיטת ציריך. ב-1867 התגייס לצבא שווייץ, ושרת בכוחות הארטילריה. הוא נשא חן בעיניו של מפקד כוחות הארטילריה הפדרלי הנס הרצוג, ותודות לכך התקדם במהירות. הוא החל לפרסם מאמרים בכתבי עת צבאיים אשר בהם טען שצבא שווייץ זקוק לרפורמה מיידית בתחום החינוך. הוא הועבר לחיל החינוך, וביצע רפורמה מקיפה בחיל הפרשים השווייצרי. הוא טען שיש להפוך את הצבא השווייצרי שהיה עד אז צבא מיליציוני בעיקרו, לצבא מודרני המבוסס על המודל הפרוסי. ב-1885 הוא הועלה לדרגת אוברסט, והתגלע סכסוך חריף בינו לבין המפקד העליון של הפרשים אוברסט גוטליב זנדר. הסכסוך הסתיים כאשר זנדר פרש מהצבא ב-1891. עם זאת, ב-1896 אילצו התככים הפוליטיים גם את וילה להתפטר מתפקידיו בחיל החינוך.
הוא הועבר ללמד היסטוריה צבאית, ארגון צבאי, טקטיקות וחינוך צבאי במחלקה למדעי הצבא של המכון השווייצרי הפדרלי לטכנולוגיה בציריך. ב-1900 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-6, וב-1901 מונה לעורך הראשי של העיתון אלגמיינה שווייצריש מיליטר-זייטונג. בתפקידו כמפקד הדיוויזיה ה-6 הוא התבלט בעיקר בשל המשמעת הרבה שהפגינו אנשיו, ובשל התרגילים רחבי ההיקף שערך. הרפורמה הצבאית שהועברה בשווייץ ב-1907 הושפעה מאוד ממאמריו. ב-1912 הוא הוביל את התמרונים הצבאיים שנערכו לכבוד ביקורו של וילהלם השני, קיסר גרמניה בשווייץ.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הייתה שווייץ מוקפת במדינות לוחמות. הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית מחד, וצרפת וממלכת איטליה מאידך. בשל כך, התגבר החשש שהמלחמה תזלוג לשווייץ. ב-3 באוגוסט 1914 וילה מונה כמפקד העליון של הצבא, ובמסגרת זו הוא הועלה לדרגת גנרל. דרגה זו מוענקת בשווייץ רק בעתות משבר, והיא מבוטלת כאשר המשבר מסתיים. בעתות שלום הדרגה הגבוהה ביותר בצבא שווייץ היא "מפקד קורפוס". בחירתו לתפקיד הייתה שנויה במחלוקת, כיוון שהוא נודע כגרמנופיל מושבע, ולא היה אהוד בקרב דוברי הצרפתית והאיטלקית במדינה. ב-20 ביולי 1915 הוא עורר סערה כאשר הציע להצטרף למלחמה לצד מעצמות המרכז. ב-1916 שני אוברסטים גרמנים בצבא שווייץ יירטו הודעות מוצפנות רוסיות, והעבירו אותן לגרמנים והאוסטרים. כאשר התפרסם הדבר, הורה וילה להעניק לאוברסטים 20 ימי מעצר. עונש שנתפס כבלתי מספק. בנוסף על כך, היה על וילה להתגבר גם על בעיות נוספות שצצו בעקבות המלחמה, כמו מהומות קומוניסטיות שפרצו בשווייץ בהשראת המהפכה הרוסית, והשפעת הספרדית שפגעה גם בשווייץ. 
לאחר סיום המלחמה המשיך לשרת בצבא עד מותו ב-31 בינואר 1925 בגיל 76. הוא היה נשוי לרוזנת קלרה פון ביסמרק (1851-1946). היא ילדה לו שתי בנות ושלושה בנים. בנו הבכור, אשר נקרא אף הוא אולריך, התגייס גם כן לצבא והגיע לדרגת מפקד קורפוס. כמו אביו, הוא נודע בדעותיו הגרמנופיליות, ושמר עליהן אף בשנות מלחמת העולם השנייה. הדבר הביא אותו למתחים רבים עם הגנרל הפרו-צרפתי אנרי גיזאן. נכדתו הייתה הסופרת המפורסמת אנמארי שוורזנבאך, ידידה של האחים אריקה וקלאוס מאן.
תומאש נסיד

קריירת מועדונים

נסיד התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סלביה פראג. נסיד ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בעונת 2006/2007 שיחק 13 משחקים. במהלך עונת 2007/2008 הושאל נסיד לבאומיט ייאבלונס. לפני שהגיע לייאבלונס המועדון היה בסכנת ירידה ועם 5 שערים מתוך 14 משחקים בהם שיחק, הפך לאחד מהשחקנים הבולטים שעזרו למועדון להישאר בליגה. בנוסף לכך הוא גם היה מלך השערים של המועדון בעונה זו. בתום העונה חזר לסלביה וסיים את העונה עם 11 שערי ליגה מתוך 16 משחקים והוא נבחר לכישרון השנה בצ'כיה ואף על פי שעזב במהלך העונה היה מלך השערים של המועדון.
במהלך העונה עזב את סלביה וחתם בצסק"א מוסקבה. ב-7 במרץ 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי צסק"א במסגרת הסופר קאפ הרוסי. נסיד שנכנס בדקה ה-78 של המשחק, הבקיע את שער הניצחון בהארכה וזכה בתואר ראשון מחוץ לצ'כיה. ביוני 2011 נפצע בברכו והוא חזר לשחק רק באפריל 2013.
לאחר שחזר לשחק הושאל לפאוק סלוניקי ולסלביה פראג, אך לא הצליח לשחזר את היכולת שלו מהעבר. בקיץ 2014 הושאל לזוולה ההולנדית ועד לאמצע העונה כבש 8 שערים ב-14 משחקים. בינואר 2015 רכש המועדון את כרטיס השחקן שלו מצסק"א. ב-2 ביולי 2015 חתם בבורסאספור הטורקית ל-4 שנים. בינואר 2017 הושאל ללגיה ורשה עד לסיום העונה. בקיץ 2017 הושאל לסלביה פראג.

קריירה בינלאומית

נסיד שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צ'כיה והיה מלך השערים באליפויות אירופה עד גיל 19 ועד גיל 21. נסיד היה שחקן מוביל בכל הנבחרות פרט לנבחרת הצעירה, זאת בשל ההצטרפות לנבחרת הבוגרת. ב-19 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 נגד סן מרינו בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
יעקב בן-סירא

ביוגרפיה

בן-סירא נולד בשם ז'אק שירצקי בבריסל שבבלגיה. בהיותו בן 15 בשנת 1942, כשנתיים לאחר כיבוש בלגיה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה, נשלח אביו למחנה עבודה, ובן-סירא החליט לברוח. אימו ציידה אותו בכסף ומזון, והוא עלה לבדו על רכבת לצרפת ומשם לשווייץ. בן-סירא, היחיד מכל משפחתו ששרד את השואה, עלה לישראל בסוף שנת 1945 במסגרת עליית הנוער, ונשלח לגבעת ברנר. הוא השתלם במשחק אצל במאי תיאטרון הילדים אליעזר אנסקי. ב-1957 חבר לגדעון זינגר, שמעון בר וראובן שפר להקמת רביעיית מועדון התיאטרון שהופיעה במשך שנים במופעים ששילבו בידור, זמר וסאטירה.
על במת התיאטרון הופיע בן-סירא במסגרת האהל, הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון חיפה ועוד. בין ההצגות בהן השתתף: דון קישוט איש למאנשה, רומיאו ויוליה, הקמצן, תעלולי סקפן, אגדת חורף, הנפש הטובה מסצ'ואן, החייל האמיץ שווייק, המכתב האבוד, תל אביב הקטנה, הלילה השנים עשר, סמרטוטר, חלום ליל קיץ, מרד הימאים והצגות נוספות.
הופיע בשורה ארוכה של סרטים בקולנוע הישראלי, בהם: נורית, רק בלירה, רק היום, מוישה ונטילטור, ארבינקא, הוא הלך בשדות, לופו בניו יורק, הגונב מגנב פטור, "קזבלן", נורית 2, מבצע שטריימל, טיפת מזל, תלווה לי את אשתך, סאלח שבתי ועוד. בן-סירא הרבה לגלם דמויות קומיות של שמנמן, גוץ ומשעשע.
היה מקורב לרב שמואל אליהו טאוב, רבה השלישי של חסידות מודז'יץ, והרבה להגיע לתפילות בבית המדרש שלו ברחוב דיזנגוף בתל אביב, כמו כן היה מגיע ללמוד אצלו בכולל בשנותיו האחרונות.
בן סירא היה נשוי לשחקנית עדינה בן-סירא, שהייתה ממנהלי כתב-העת "פרוזה", ובשנים האחרונות לחייו הופיע עמה בתוכנית משותפת "יענקל'ה ועדינה בהומור וסאטירה". רבות מהופעותיהם נעשו בהתנדבות.
ב-4 בפברואר 2016 נפטר מדום לב, מעט לפני יום הולדתו ה-89. ארונו הוצב על במת הקאמרי בתל אביב, שם נערך לו טקס אשכבה. הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול.במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב, הוצבה בפברואר  2018 לוחית זיכרון לזכרו בכניסה לבית בו התגורר ברח' הנביאים 4 בתל אביב.
בואינג 737 MAX

תאונות ותקריות

קטע זה עוסק באירוע אקטואלי או מתמשך. הנתונים בנושא זה משתנים במהירות, ועל כן ייתכן שהם חלקיים, לא מדויקים או לא מעודכנים.
ב-29 באוקטובר 2018 התרסקה טיסה 610 של ליון אייר שהתבצעה במטוס מדגם בואינג 737-8MAX בטיסה פנים אינדונזית בין ג'קרטה לפנגקאל-פינאנג. כל 181 הנוסעים ו-8 אנשי הצוות נספו.
ב-10 במרץ 2019 התרסקה טיסה 302 של אתיופיאן איירליינס שהתבצעה במטוס מדגם בואינג 737-8MAX בטיסה בין אדיס אבבה לקניה, כל 149 הנוסעים ו-8 אנשי הצוות נספו.
בעקבות שתי ההתרסקויות, סין ועוד מספר מדינות השעו את המשך הטיסות במטוסים אלו.
בהמשך לאירועי ההתרסקויות, מדינות רבות, ובהן ישראל, אירלנד, איסלנד, צרפת, בריטניה, גרמניה וארצות הברית, אסרו על מטוסי בואינג 737-8MAX לטוס במרחב האווירי שלהן.
זטא בנושא הנחש

מאפיינים

ζ בנושא הנחש הוא כוכב הסדרה הראשית כחול עם סיווג ספקטרלי O9.5 Vnn (לפעמים מסווג כתת-ענק) שנמצא במרחק של כ-366 שנות אור ממערכת השמש. מסתו גדולה מאוד ומוערכת בכ-20 מסות שמש, רדיוסו כ-8.5 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של פי 4,000 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו גבוהה ביותר ומוערכת בכ-34,300 קלווין, ומשום כך כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, ויחד איתה עוצמת הארתו הכוללת היא פי 90,000 מעוצמת ההארה של השמש. מהירות הסיבוב העצמי של ζ בנושא הנחש היא גבוהה מאוד ועומדת על 425 קילומטר בשנייה, קרוב לגבול העליון האפשרי לכוכב כזה. בשל כך צורתו פחוסה מאוד ורדיוסו בקטבים הוא רק 7.5 רדיוסי שמש בעוד הרדיוס בקו המשווה עומד על 9.1 רדיוסי שמש. בשל הבדלי הרדיוס נוצרים גם הבדלים גדולים בטמפרטורה של פני הכוכב והטמפרטורה בקטבים מגיעה לכ-39,000 קלווין. הספקטרום של הכוכב מראה פסי בליעה רחבים שמצביעים על קיומם של ענני גז המקיפים את הכוכב במהירות גבוהה, ככל הנראה תוצאה של העפת חומר מפני הכוכב בשל מהירות הסיבוב הגבוהה שלו. לכוכב רוח סולרית חזקה והוא מאבד מסה בקצב של 100-200 מיליארדיות מסת שמש בשנה.
בהירותו של ζ בנושא הנחש משתנה מעט במחזוריות מורכבת מאוד בת מספר תדרים הנעים בין 2.5 שעות ל-24 שעות ובשל כך הוא מסווג כמשתנה β בקפאוס. כמו כן הוא פולט קרינת רנטגן חזקה שגם כן מראה שינויים מחזוריים בעוצמתה. המקור של קרינה זו הוא ככל הנראה האצה של חלקיקים טעונים בשדה מגנטי חזק שנוצר כתוצאה מהסיבוב המהיר של הכוכב על צירו.
ל-ζ בנושא הנחש מהירות מוחלטת גבוהה למדי של 20 קילומטר בשנייה והוא נחשב לכוכב בורח. ייתכן שלפני כמיליון שנים הוא היה חלק מכוכב כפול עם בן זוג מסיבי יותר שהתפוצץ כסופרנובה ועוצמת הפיצוץ העיפה את ζ בנושא הנחש ואת שרידי הסופרנובה בכיוונים מנוגדים. מועמד אפשרי לשרידי בן הזוג של ζ בנושא הנחש הוא הפולסר PSR B1929+10 שנמצא כיום בקבוצת נשר. אם השניים אכן היו קשורים זה לזה, אז בן הזוג היה כוכב מסוג ספקטרלי O6-7, עם מסה של 30-40 מסות שמש, שבשל מסתו הגדולה סיים את שלב ההיתוך של מימן להליום תוך מספר מיליוני שנים בלבד. השילוב של רוח השמש החזקה ומהירות התנועה הגדולה של ζ בנושא הנחש יוצרים גל הלם בתווך הבין-כוכבי שניתן לצפייה באור תת-אדום.
מערת אבה

מערת אבה הכהן היא מערת קבורה שנתגלתה בשנת 1970 בירושלים. זהות הנקבר אינה ידועה בוודאות, יש חוקרים המשערים שהנקבר הוא מתתיהו אנטיגונוס השני, אחרון מלכי החשמונאים שנרצח בידי הרומאים 37 שנים לפני הספירה. במערה אף נתגלתה כתובת צבעונית אך גם מוסתרת היטב חקוקה בסלע בכתב יהודי קדום הדומה לשומרונית המזוהה מאותה תקופה.

סיפור גילויה

המערה נתגלתה בחפירה במהלך בנית שכונת גבעת המבתר ב-9 באוקטובר 1970 בין רחוב ששת הימים לרחוב מדבר סיני. למערה שני חדרים כאשר פתח קטן מחבר בין שני החדרים. בנוסף לחדר הפנימי יש פתח חיצוני צר מאוד שאפשר כניסת אור. 
בחדר הראשון נתגלה כוך קטן ובתוכו גלוסקמה (ארון קבורה) מפוארת מקושטת בפיתוחי פרחים עדינים, ונחשבת למפוארת ביותר שנמצאה במערות הקבורה של ירושלים. בחדר הפנימי נמצאה כתובת בגודל 65 על 85 ס"מ ועליה כתוב (מתורגם): 
"‬אני אבה בן הכהן אלעזר בן אהרון הגדול, ‪‬אני אבה המעונה הנרדף שנולד בירושלים ‬וגלה‬ לבבל והעלה את מתתיהו בן יהודה וקברתיו במערה שקניתי בשטר".
על הגלוסקמה לא נמצאה אף כתובת המסגירה את זהות העצמות שנמצאו בתוכה. העצמות נשלחו לבדיקה לאנתרופולוג פרופסור ניקו האס והגלוסקמה הוצאה מהמערה ונמסרה לאגף העתיקות. הכתובת נוסרה והוצאה אף היא וכיום הפריטים מוצגים בתערוכה קבועה במוזיאון ישראל.

זהות הנקברים

זמן קצר לאחר הגילוי העלה פרופסור י"מ גרינץ השערה שמדובר במלך חשמונאי האחרון, מתתיה אנטיגונוס בן יהודה אריסטובלוס שהוצא להורג בעריפת ראשו באנטיוכיה בידי הרומאים. פרופסור ניקו האס אישר שמדובר בשלד של גבר גבה קומה בשנות ה-20 לחייו אשר ראשו נערף במכשיר חד. 
הממצאים הוצגו בשנת 1974 בתוכנית טלוויזיה בהנחייתו של יגאל לוסין. השתתפו בה גם פרופ' דוד פלוסר וד"ר וסיליוס צפיריס והם השתכנעו בנכונותה של הפרשנות של גרינץ.
בתקופה שקדמה לכך פורסמו מאמרים של פרופ' יוסף נווה וחוקרי התלמוד הפרופ' אליעזר שמשון רוזנטל ושאול ליברמן שלא נטו לקשר את האיש הקבור במערה לאחרון מלכי החשמונאים. ההיסטוריון אריה כשר כותב בספרו "הורדוס מלך רודף ורדוף" משנת 2007 שהשערתו של גרינץ בדבר זהות הנקבר, אינה מקובלת על רוב החוקרים.

קבורה שנייה

בשנת 1990 הוחזרו עצמותיו של מי שנחשב מתתיה אנטיגונוס למקומם בטקס קבורה על ידי אנשי אתרא קדישא של ירושלים, פרופסור יואל אליצור ואישים נוספים. 
כיום המקום מתוחזק על ידי רפאל וענת דילהרוזה שאף הקימו עמותה על שם המערה.
הספקטרום האלקטרומגנטי

הספקטרום האלקטרומגנטי הוא אוסף כל הגלים האלקטרומגנטיים בכל התדרים האפשריים.
הספקטרום של גופים שונים מכיל מידע פיזיקלי אודותיהם: לדוגמה, באור הכוכבים יש מידע רב על הרכבם, טמפרטורת פני השטח, מהירותם ועוד. תחומים שונים של הספקטרום האלקטרומגנטי משמשים בתחומים רבים, בהם תקשורת מידע (טלפונים חוטיים, אלחוטיים וסלולריים, העברת מידע בסיבים אופטיים תקשורת לוויינית ועוד), רפואה (מדידת חום גוף, מדידת לחץ דם, אבחון לא פולשני ועוד) בתחומי מדע שונים נעשים שימושים רבים נוספים לתחומים שונים של הספקטרום האלקטרומגנטי. תחום הפיזיקה שעוסק בספקטרום האלקטרומגנטי הוא האלקטרומגנטיות.
טרומפ-לויל

טְרוׂמְפּ-לוֹיל (Trompe-l'œil במקור מהביטוי בצרפתית: [tʁɔ̃p lœj] שפירושו "להונות את העין"), היא טכניקת אמנות המשתמשת בדימויים מציאותיים ליצירת אשליה אופטית המדמה כאילו האובייקט המתואר קיים בשלושה ממדים. שיטת אומנות זו קיימת גם באדריכלות ונקראת "הפרספקטיבה הכפויה".

היסטוריה

מקורה של אמנות זו היא בתקופת ה"בארוק", אולם טכניקה זו של "אשליה פרספקטיבית" קדומה אף יותר. ממצאים ארכאולוגים מראים שימוש בטכניקה זו בציורי קיר כבר ברומא העתיקה, ופומפיי.
גרסה של סיפור יווני עתיק מספרת על תחרות בין שני ציירים נודעים: זאוקסיס (נולד בסביבות 464 לפנה"ס) צייר אשכול ענבים שנראה כה טבעי עד כי ציפורים החלו קרבות ומנקרות בבד הציור, על כך ענה לו פראסיוס בכך שצייר וילון. מאחר שזאוקסיס היה כל כך מרוצה מבחירתן של הציפורים בענבים דרש כי יסירו את הווילון. משגלו לו כי מדובר בציור של וילון ויתר על הפרס משום שהוא היתל בציפורים אך פראסיוס היתל בו, האומן.

בתקופת הרנסאנס

בתקופת הרנסאנס ציירים איטלקיים כגון אנדראה מנטניה (1431-1506), ומלוזו דה פורלי (1438-1494) ערכו ניסיונות בפרספקטיבה, בעיקר בציורי תקרה בפרסקו בין השאר באמצעות הנמכת האופק כדי להגביר את תחושת המונומנטליות.
אמנים נוספים התנסו בפרספקטיבת "טרומפ-לויל" בתקופת הרנסאנס, ביניהם אנטוניו דה קורג'ו (1489 – 1534), ויטורה קרפצ'יו
(1465 – 1526), וכן ז'אקופו דה ברברי שבכל ציוריו ניתן לראות פרטים המצוירים בפרספקטיבת "טרומפ-לויל", ביניהם זבוב על מסגרת הציור, וילון המסתיר את הציור חלקית, פיסת נייר שנראית כמחוברת לגוף הציור, וכן גוף אדם שנראה ממש כמטפס ויוצא מגוף הציור עצמו, הכל בשיטת הציירים זאוקסיס ופראסיוס.
בסמינר בשנת 1964 הבחין הפסיכואנליטיקאי הצרפתי ז'אק לאקאן (1901-1981) כי המיתוס של שני הציירים חושף היבט מעניין של הקוגניציה האנושית, בעוד שבעלי חיים מעדיפים דברים שיטחיים בני אדם תמיד יחפשו את הדבר המוסתר שמעבר.

בארכיטקטורה

במאה ה-17 שילבו ציירים רבים פרספקטיבות "טרומפ-לויל" ואשליות אמנות למיניהם בארכיטקטורה, כשהם "מגדילים" בעזרתם חדרים על ידי "פתיחת" החלל בקיר או בתקרה.
בין הדוגמאות הבולטות ניתן למצוא את "האלגוריה של ההשגחה האלוקית" בארמון ברבריני של האמן פייטרו דה קורטונה, ואת "Apotheosis of St Ignatius" על תקרת הכנסייה הרומית של סנט איגנציו מאת האמן אנדריאה פזו.
גלריית טרטיאקוב

היסטוריה

ראשיתה של הגלריה בשנת 1856 באוספו של הסוחר המוסקבאי העשיר פאבל טרטיאקוב. טרטיאקוב רכש יצירות רבות מהאמנים הרוסיים המובילים של תקופתו במטרה ליצור אוסף אשר לימים יהפוך למוזיאון הלאומי הרוסי לאמנות. בשנת 1892 ציווה טרטיאקוב את אוספו, שהיה מפורסם כבר באותה עת, לעיר מוסקבה. לאוספו צירף פאבל טרטיאקוב את אוספו של אחיו המנוח, סרגיי, ולכן הגלריה נקראה באותם הימים על שמותיהם של שני האחים. היא כללה אז 1,200 ציורים ו-500 רישומים בשווי של 1.5 מיליון רובל.
חזית מבנה הגלריה תוכננה על ידי הצייר ויקטור וסנצוב בסגנון המזכיר אגדות עם רוסיות. המבנה נבנה בין השנים 1902–1904 על הגדה הדרומית של נהר מוסקבה למול הקרמלין.
במהלך המאה ה-20 גדל האוסף, והגלריה התרחבה למבנים סמוכים ובהם כנסיית ניקולס הקדוש מהמאה ה-17.
במאי 2012 נערך בגלריה דו-קרב על אליפות העולם בשחמט בין בוריס גלפנד מישראל ובין האלוף המכהן, וישוואנתן אנאנד מהודו.

גלריית טרטיאקוב החדשה

בשנת 1985 אוחדה הגלריה עם הגלריה לאמנות בת זמננו אשר פעלה במבנה מודרני בסמוך לטבעת הגנים, דרומית לגשר קרים. אוסף זה כלל מוצגים של פיסול ריאליסטי סוציאליסטי.
בסמוך אל הגלריה החדשה נמצא פארק הפסלים "בית הקברות לאנדרטאות נופלות" שבו מוצגים פסלים שייצגו בעבר את ברית המועצות והוצאו ממקומם לאחר נפילת ברית המועצות.

אוספי המוזיאון

אוספי המוזיאון כוללים למעלה מ-130,000 יצירות אמנות רוסיות בסגנונות שונים, החל מיצירות דתיות כגון "תיאוטוקוס מולדימיר ו"השילוש הקדוש" מעשה ידי אנדרי רובליוב וכלה ביצירות מודרניות כגון "קומפוזיציה VII" מעשה ידי וסילי קנדינסקי ו"הריבוע השחור" מעשה ידי קזימיר מלביץ'. בין היתר מוצגות במוזיאון יצירות מעשה ידי פאבל פדוטוב, קונסטנטין קורובין, ולנטין סרוב, איליה רפין, וסילי ורשצ'אגין, וסילי מקסימוב, זינאידה סרבריאקובה, בוריס קוסטודייב, אנדרי ריאבושקין, וסילי סוריקוב, וסילי פרוב, איוואן קראמסקוי, איוואן שישקין, אלכסנדר איוואנוב ויצחק לויתן.