google/wiki40b huggingface dataset:
השכלה גבוהה בישראל

שכר הלימוד

שכר הלימוד בישראל מהווה רק 16% ממימון האוניברסיטאות בישראל. 70% מהמימון מגיע מהמדינה והשאר על ידי תרומות.
מקום המדינה הוקמו ועדות שונות לדיון בנושא שכר הלימוד. הבולטות שבהן היו: ועדת אגרנט (1959), ועדת קרגמן (1966), ועדת בר ניב (1971), ועדת נבון (1977), ועדת קצב (1982), ועדת קוברסקי (1991), ועדת מלץ (1996), ועדת וינוגרד (2001) וועדת שוחט (2006).
בישראל התקיימו מספר מאבקי סטודנטים סביב המחלוקת על שכר הלימוד. שלושת הגדולים והמתוקשרים ביניהם התקיימו ב-1998, ב-2005 וב-2007.

שיעורי השכלה באוכלוסייה

בישראל שיעורי השכלה אקדמית מהגבוהים בעולם. בשנת 2015 47% מילידי ישראל בגילאים 25–34 למדו בשלב כלשהו במוסד אקדמי. בשנת 1990 עמד נתון זה על 20% בלבד. בין השנים 1980–2015 חל גידול משמעותי בשיעור ההשכלה הגבוהה בישראל. בשנים אלו מספר הסטודנטים צמח בכ-350% לעומת גידול של 116% באוכלוסייה וגידול של 83% במספרם של בני ה-20–24. עיקר הגידול נבע הרחבת היצע המוסדות האקדמיים באמצעות המכללות האקדמיות. בקרב בני 25–64 היו בעלי השכלה אקדמית בשנת 2015 49%, שיעורי השכלה אקדמית גבוהים יותר היו רק בקנדה וביפן. לעומת זאת שיעורי ההכשרה המקצועית העל-תיכונית בישראל הם מהנמוכים בקרב מדינות הOECD. אחד הגורמים לשילוב נתונים זה הוא הפיכתם של מספר מקצועות מכאלה הדורשים הכשרה מקצועית לכאלה הדורשים הכשרה אקדמית בישראל. כך למשל, ההכשרה להוראה בבית ספר יסודי הפכה ממקצועית לאקדמית בישראל.
בנתוני ספר התרשימים של פורום קהלת לכלכלה לשנת 2018 נמצא כי קיימת בישראל השכלה עודפת, כאשר היצע בעלי ההשכלה האקדמית גבוה משמעותית מהביקוש להשכלה כזו מצד המעסיקים. בסקר PIAAC של ה-OECD הגיעה ישראל למקום השני מבין 34 מדינות בשיעור בעלי הסמכת-יתר ביחס לעיסוקם, 32% מבעלי ההשכלה האקדמית דיווחו כי במקום עבודתם לא נדרשת השכלה כזו. שיעור גבוה במיוחד של השכלה עודפת נמצא בקרב בוגרי מדעי הרוח. כמו כן נטען כי הפרמיה להשכלה בישראל, כלומר, יתרון התשואה בשכר לבעלי השכלה אקדמית על פני מי שלא רכשו כזו הוא נמוך, ובמיוחד בקרב בעלי השכלה עודפת.
מחקר שבדק פערים בנגישות ההשכלה הגבוהה בין מעמדות חברתיים שונים, הראה שמשנת 1995 ועד 2018 הצטמצם הפער העדתי בנגישות לאוניברסיטה, כך שילדיהם של הורים בעלי אמצעים הצליחו להגיע ללימודים גבוהים ללא קשר למוצאם העדתי. נוסף על כך, אפיינו החוקרים שינוי משמעותי נוסף, זאת על רקע המהפכה המגדרית שניכרת במוסדות אקדמיים במדינות המערב במחצית השנייה של המאה ה-20. בדומה למדינות מערביות אחרות, החל משנות ה-70 ישנה עלייה של אחוז הנשים באקדמיה, ובשנות ה-90 חל מהפך בהקשר זה, כאשר אחוז הנשים בעלות תואר ראשון ומעלה עלה אחוז הגברים. מגמה זו ניכרת גם בקרב נשים המגיעות ממשפחות חסרות אמצעים, שסיכוייהן להגיע לתואר ראשון הכפילו את עצמן בתוך 13 שנים, זאת לעומת גברים ממשפחות חסרות אמצעים שעדיין מתקשים להגיע להשכלה גבוהה.
אמנדה סייפריד

ביוגרפיה

סייפריד נולדה באלנטאון, פנסילבניה למשפחה נוצרית ממוצא גרמני ובריטי. סייפריד סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ויליאם אלן בשנת 2003.
בגיל 15 החלה קריירת המשחק שלה. בתחילה, שיחקה בתפקידים קטנים ללא קרדיט ואז עברה לשחק בתפקידים קבועים, כמו באופרת הסבון "כל ילדיי". בשנת 2003 סייפריד נבחנה לתפקיד של רג'ינה ג'ורג' בסרט "ילדות רעות" אך רייצ'ל מקאדמס קיבלה את התפקיד וסייפריד שיחקה את קרן, חברתה של רג'ינה ג'ורג' ב"פלסטיות". עליו זכתה בפרס "MTV Movie Award" בקטגוריה "הקבוצה הכי טובה על המסך" ביחד עם לינדזי לוהן, רייצ'ל מקאדמס ולייסי שאברט. לסייפריד המשיכו להיות תפקידים משניים בסרטים "תשע נשמות", "אקדח אמריקאי", "אלפא דוג", "היפוך" עד פריצתה בסרט "מאמא מיה!" שם שיחקה בתפקיד ראשי לצד מריל סטריפ. הסרט הכניס $615,000,000. ב-2008 הסרט היה במקום החמישי ברשימת הסרטים המכניסים ביותר. משם הגיעה לתפקידים ראשיים בסרטים כמו, "ג'ון היקר", "מכתבים לג'ולייט" ו"הגוף של ג'ניפר" שעליו זכתה שנית בפרס "MTV Movie Award" בקטגוריה "Best Scared-As-S**t Performance".
בשנת 2008 סייפריד דורגה במקום ה-65 ב"רשימת המבקרים השנתית העצמאית של 100 הפרצופים המפורסמים הכי יפים ברחבי העולם" והיא גם דורגה במקום ה-5 ברשימה "25 השחקנים ההוליוודים הצעירים הכי לוהטים מתחת לגיל 25". בשנת 2009 המגזין פיפל דירג את סייפריד במקום ה-4 ברשימה "הכי יפה בשנת 2009 – יפה בכל הגילאים". בשנת 2010 סייפריד שנית הגיעה למגזין "פיפל" לרשימה "הכי יפה בשנת 2010 ללא איפור".
בשנת 2014 שיחקה לצד בן סטילר ונעמי ווטס בסרט הקומדיה "כשנהיה צעירים". ב-2015, אמנדה כיכבה בסרט הקומדיה "טד 2".
בשנת 2017 שיחקה בסרט הקומי "המילה האחרונה" שם גילמה את אן שרמן, עיתונאית צעירה לצידה של שירלי מקליין.
מאז מרץ 2017 סייפריד נשואה לשחקן תומאס סדוסקי, ששיחק לצידה בסרט "המילה האחרונה". השניים הורים לילדה.
גיורא אשכול

גיורא אשכול (נולד בתל אביב, 1952) הוא צייר, מעצב ואנימטור ישראלי.

תולדות חייו

אשכול נולד בתל אביב, והתחנך בקיבוץ בית זרע בעמק הירדן. הוא שרת בחיל האויר כאיש צוות קרקע ומאייר בשנים 1970–1974, מפקדו אביהו בן נון, עודד אותו לפתח את כשרונו בציור. בשנים 1975–1976 למד בקורסים לציור ורישום במכון אבני.  
לאחר סיום לימודיו, עבד אשכול במשך שנה ב"סטודיו קופפרברג" לעיצוב טקסטיל בחולון. ב-1979 הציג תערוכת יחיד ראשונה בגלריה של דליה מרוז. 
אשכול השתתף כאיש אפקטים מיוחדים בשתי הפקות בינלאומיות שצולמו בישראל - סרטו של סמואל פולר "האדומה הגדולה ה-1" (1980), וסידרת הטלוויזיה "מצדה" (1981). כמו כן, השתתף כאיש אביזרים בסרטו של אבי נשר "דיזנגוף 99". 
אשכול למד טכניקות מתקדמות של ציור בשמן וטמפרה בהדרכת הצייר העולה מרוסיה לב שטיימן, וב-1980 השתתף בתערוכה קבוצתית של תלמידיו בבית תיאטרון הבימה בתל אביב. בשנים 1980–1984 התמחה אצל ויקטור הוניגמן, מאייר שעלה לישראל מפרו בשנות השבעים, באיור לפרסום במכחול אויר, תוך יישום שיטת הרישום הפיגורטיבי של אנדרו לומיס,
ואייר בין היתר את אלבומו של המוזיקאי אריק רודיך "סאטאללה".
לצד לימודיו הפורמליים, רכש אשכול את רוב ידיעותיו והכשרתו בכוחות עצמו, והוא מציג את עצמו כאוטודידקט.
בשנים 1981–1984 לימד אשכול ציור בחוגים של מועצת הפועלים בגבעתיים, ובבית הספר "בוסתן" בנתניה, בניהולו של צבי מרין.
ב-1986 עבר אשכול ללוס אנג'לס, קליפורניה שם עבד כצייר ופסל כאשר בין יצירותיו ציור ריאליסטי ענק של משה ועשרת הדיברות ופסל של טרוייני במרכז הוליווד, אשכול גם למד בכוחות עצמו גרפיקה, ואנימציה ממוחשבת בתלת מימד.
ב-1994 היה אשכול בין הראשונים שהעלו אתרי אמנות לאינטרנט  ב-"Earthlink", והתמחה בפיתוח גרפיקה ותכנות לאתרים.
ב-1995 התקבל כאנימטור בתלת מימד ל-"The Post Group" בהוליווד, שם עשה פרויקטים באנימציה לפרסי האמי, דיסני, מוטורולה, קרייזלר, אוניברסיטת סירקיוז ועוד.
ב-1996 החל אשכול  לעשות דמויות בתלת מימד למשחקים ופרסומות. בין היתר בנה בתלת מימד את אחת הדמויות האהובות בפרסומות טלוויזיה בארצות הברית, בובת פילסברי (Pillsbury Doughboy) ב-"TSI Motion Capture Studio" בטרזנה. הוא הכין את הגרפיקה בתלת מימד לגלובוס הזהב בסטודיו "Complete Post" בהוליווד, עבור חברת ההפקות של דיק קלארק. ב-1997 הכין אשכול את דמותו של ברוס וויליס למשחק הווידאו "אפוקליפסה" בפלייסטיישן, בסטודיו "House Of Moves" בוניס, עבור סוני ואקטיוויז'ן. 
בשנת 2000 חזר אשכול לישראל. ב-2001 הקים בתל אביב סטודיו להפקות אנימציה עצמאיות בשם Real-3d animation studio. בין עבודותיו - "בובות פראמטריות" עבור Optitex ופרסומת באנימציה ל- דור-אלון. בשנים 2002–2005 לימד אנימציה תלת מימד בבית הספר לעיצוב אסכולה-מימד. ב-2009 העביר את הסטודיו למנשנגלדבך, גרמניה, שם הוא ממשיך בהפקת סרטי אנימציה בתלת מימד.
אבי ישראלי

אבי ישראלי (נולד ב-1953) הוא רופא פנימאי ומנכ"ל משרד הבריאות לשעבר. משמש מנהל מחלקת מדיניות מינהל וכלכלת בריאות במרכז הרפואי הדסה.

ביוגרפיה

ישראלי סיים ב-1978 לימודי רפואה בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה ברפואה פנימית ובניהול רפואי. הוא מוסמך בבריאות הציבור מהאוניברסיטה העברית ומוסמך במנהל עסקים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. משנת 1996 מכהן כפרופסור מינהל וכלכלה רפואית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
מונה לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות בשנת 2003 על ידי שר הבריאות, דני נוה. קודם למינויו זה מילא ישראלי את תפקיד מנהל המחלקה למינהל בריאות וכלכלת בריאות בבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ועוד קודם לכן כיהן בתפקיד מנכ"ל המרכז הרפואי הדסה. כן כיהן כיו"ר הוועדה להרחבת סל הבריאות. פרש מתפקיד מנכ"ל המשרד בשנת 2009.
מכהן כיושב ראש חברת הביומד "בריינסטורם".
לילית נגר

ביוגרפיה

לילית נגר נולדה בארץ ישראל ב-22 באוגוסט 1935, בשכונת נווה צדק שבתל אביב. בינקותה משפחתה עברה למצרים ושבה לישראל בשנת 1950, כאשר הייתה בת 15. שירה המוקלט הראשון של נגר הפך ללהיט כשהייתה בת 17. את השם "לילית נגר" הציע לה הפזמונאי אברהם ברושי.
בשנות ה-50 כיכבה לילית נגר בשירי עמנואל זמיר, כמו "דבקה רפיח" ("לי יומי ולי לילי"), ולצידם ביצעה גם להיטים לועזיים שתורגמו לעברית ("לימון לימונרו", "אל תיקח הכל ללב").
בשנת 1954 ביצעה את השיר "צל עץ תמר", אשר יצא כתקליט בהפקת חברת התקליטים "מקולית".
נגר זכתה במקום השלישי בפסטיבל הזמר והפזמון 1960 עם השיר "ערב חג" שתורגם מערבית, אותו שרה יחד עם ג'ו עמר. היא זכתה פעמיים במקום הראשון בפסטיבל הזמר המזרחי בין השנים 1970 ל-1976, עם השירים "המלאך הטוב יופיע", ו"זמר בודד הוא הלב" המוכר בשם "עוד יום יבוא" שזכה לחידוש מספר שנים מאוחר יותר על ידי זוהר ארגוב והיה לאחד הלהיטים הראשונים שלו בתקליט "אלינור". נגר שיחקה גם בתיאטרון בית ליסין. בשנת 1970 נגר הוציאה אלבום שנקרא "השטיח המעופף" - כשם תוכנית הטלוויזיה שלה.
נגר שיחקה לצד ז'אק כהן בהצגות הבידור: "תפוס כפי יכולתך" (1972) ו "בעלי במילואים" (1974), בהפקת תיאטרון הזמן.
נגר השתתפה בתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות, והנחתה תוכניות אירוח ותוכניות ילדים בטלוויזיה. בין השאר שיחקה בסרטים "בדרנית בחצות" (1977) ו"סופו של מילטון לוי" (1981), ובסדרות הטלוויזיה "עאדל וסמירה" ביחד עם ז'אק כהן (בתחילת שנות השבעים, בערבית), "השטיח המעופף" (במהלך שנות השבעים, בערבית) ו"וידאו וחצי" (בערבית), "מישל עזרא ספרא ובניו" (1983) ו"השיר שלנו".
בשנת 2008 הופיעה כמנחה וכזמרת באירוע "בית בקהיר, בוסתן באלכסנדריה" במסגרת פסטיבל מספרי סיפורים.
בשנת 1959 נישאה לזוזו מוסא, אך הזוג התגרש.
בקול ישראל הכירה את יעקב חזמה, שהיה מנהל השידורים בערבית, ונישאה לו והם היו נשואים עד למותו ב-1983. לזוג שתי בנות, אחת מהן היא השחקנית-זמרת סיגי חזמה.
תאוריה

תֵּאוֹרְיָה היא חשיבה רציונלית שמייצרת כללים והפשטות, או התוצר של חשיבה כזו. במדע, תאוריה היא מערך שלם ושיטתי של רעיונות המתאר ומסביר תופעה מסוימת או קבוצת תופעות בעלות קשר. תאוריה מכילה, הרבה פעמים, הגדרות בסיסיות, מספר חוקי טבע בסיסיים והגדרה של שיטה לגזור מחוקים אלה קביעות והסברים רבים על התופעות הנחקרות. ככול שתאוריה מתאימה יותר למסקנות העולות מניסויים ומתצפיות, כך היא אמינה יותר ולרוב גם שימושית יותר.
תאוריות קיימות בכל ענפי המדע. דוגמאות: בפיזיקה - תורת היחסות הכללית והתאוריה הקינטית של הגזים, בביולוגיה - האבולוציה ותורת התא, בגאולוגיה - טקטוניקת הלוחות ובפסיכולוגיה - הפסיכואנליזה.
המילה תורה מתארת לעיתים תאוריה אחת ולעיתים מקבץ של תאוריות בעלות נושא משותף. דוגמאות: תורת הכבידה, תורת הספרות או תורת האישיות.
בשפת היומיום הפכה משמעותה של המילה "תאוריה" למה שנקרא בשפה המדעית "השערה" (היפותזה) - הסבר לתופעה מסוימת שטרם נוסה ואושש.

מוצא המילה

תאוריה (מיוונית: theoria - חקירה - מן theorein - להתבונן),
המילה "Theoria" מתייחסת ל:
"הרהור, השערה, דברים שמסתכלים עליהם" מהמילה היוונית theorein, "לשקול, לערוך השערות, להתבונן", מ theoros "צופה", מ thea"מבט" + horan "לראות". זה מייצג מצב של "צופה" או "משקיף". גם המילה היוונית Theoria וגם הלטינית contemplatio בעיקר מתייחסות להתבוננות בדברים גם בעיניים הפיזיות או ב"עיני התבונה". בהתחשב במסורות פילוסופיות ותאולוגיות המונח היה בשימוש אצל היוונים הקדומים בהתייחסות לחוויה או צפייה ואז תובנה דרך התודעה שנקראת נוס nous ( שכלתני, תבונתי, הגיוני) או "העין של הנפש" (מתי, 6:22–34 ברית חדשה), תובנה של מהות וישות (Noesis).
ג'ולס טראמפ

קורות חייו

טראמפ נולד בשנת 1945 בדרום אפריקה, לוויליאם (ווילי) וסיליה טראמפ. בשנות ה-60 הביאו התנאים בדרום אפריקה את המשפחה להגר להולנד. לאחר זמן, עברה המשפחה להתגורר בארצות הברית, תחילה בניו יורק ולאחר מכן במיאמי.

פעילות עסקית

טראמפ מנהל את עסקיו בשותפות עם אחיו, אדי. פעילותם החלה בהולנד, שם התפרנסו מעסקאות נדל"ן קטנות. כיום מחזיקים האחים ב"קבוצת טראמפ", שעשתה את הונה בעסקי נדל"ן, קמעונאות והייטק. בבעלות הקבוצה, בין השאר, שלושה אתרי דירות נופש יוקרתיות במיאמי, וסניף מנהטן של סוכנות הדוגמנות "עלית". אשתו של טראמפ, סטפני, פעילה אף היא בקבוצה. בשנים 2001 עד 2003 הייתה קבוצת טראמפ בעלת השליטה בחברת ההשקעות הישראלית "גמול". מאז ספטמבר 2008, הקבוצה היא בעלת השליטה בחברת TRI ‏(Trans Resources Inc) האמריקאית, אשר נוסדה על ידי אריה גנגר, ובאמצעותה היא מחזיקה בשליטה בחברת "חיפה כימיקלים".
טראמפ מרבה לתרום לישראל, בעיקר לארגון בית איזי שפירא הפועל למען קידום איכות חיים וזכויות של ילדים עם צרכים מיוחדים ובני משפחותיהם. מתקני בית איזי שפירא ברעננה שוכנים ב"קמפוס ווילי וסיליה טראמפ", שנקרא על שם הוריו של טראמפ.
טראמפ נפגש בשנת 2017 עם אנשים המקורבים לבנימין נתניהו, בהם מנכ"ל משרד ראש הממשלה אלי גרונר, השר איוב קרא, וראש לשכת ראש הממשלה יואב הורוביץ. הנושא העיקרי בפגישות היה משבר האמוניה והאפשרות לסגור את מכל האמוניה במפרץ חיפה. לדברי ראש עיריית חיפה, יונה יהב, לאחר פגישות אלו החלה מעורבות ראש הממשלה בסוגיה בנטייה להשאיר את המכל בחיפה, בניגוד להחלטת הממשלה מ-2013 לפיה יועבר מכל האמוניה לנגב.
שורשי העשב

שורשי העשב (באנגלית: The Grass Roots) הייתה להקת רוק אמריקאית שמקורה בלוס אנג'לס ופעלה בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
הלהקה הוקמה ב-1965 על ידי מחברי הלהיטים פי. אף. סלואן וסטיב ברי שביקשו לשיר שירי פולק רוק אך מבלי להזדהות בשמותיהם. הלהיט הראשון שהשניים הקליטו היה Where Were You When I Needed You שהושמע ברדיו בלוס אנג'לס. כתוצאה מההשמעות התחיל ביקוש ללהקה, אך להקה זו למעשה לא הייתה קיימת לפיכך, פי. אף. סלואן ניסה לגייס חברים נוספים ללהקה שירכיבו את שורשי העשב. הוא מצא בסן פרנסיסקו את להקת The Bedouins. לאחר שהקליטו כשורשי העשב את השיר Mr. Jones ‏(Ballad of a thin man) של בוב דילן שלא הצליח, ניתקו חברי הלהקה את הקשר וחזרו לעירם.
במהלך שנת 1966 שורשי העשב למעשה לא התקיימה. לקראת סוף השנה הגיע לחברת התקליטים דמו של להקת The 13th Floor מלוס אנג'לס שכללה את וורן אנטנר, קריד בראטון, רוב גריל וריק קונס. חברי הלהקה גויסו והפכו להיות שורשי העשב. הלהיט הראשון שהקליטו, היה להיט איטלקי של להקה אנגלית בשם "הרוקס" - Let’s live for today שהגיע לעשרת הגדולים במצעד האמריקאי. לאחר שני להיטים מלודיים שזכו להצלחה בינונית, הקליטו שורשי העשב להיט רוק אוריינטלי בשם Feelings שלא הצליח. פי. אף. סלואן פירק את השותפות עם סטיב ברי ועזב לניו יורק. שורשי העשב בהפקת סטיב ברי חזרו לסגנון המוכר עם הלהיט המצליח ביותר שלהם Midnight confessions שהגיע למקום החמישי. בשנים הבאות המשיכו חברי הלהקה להוציא סינגלים שמדי פעם הגיעו לעשרים הגדולים, אבל החל משנת 1972 דעכו ובשנת 1975 התפרקו.
ליגת העל הסינית בכדורגל

היסטוריה

הליגה התחילה את פעילותה ב-1994 כליגת כדורגל מקצוענית עם 12 קבוצות ונקראה "הג'יא ליגה".
בשנת 2004 הוקמה "הסופר ליג הסינית" והג'יא ליגה (ששימשה אז כליגה הראשונה) הפכה לליגה השנייה.

מבנה

האלופה בסוף כל עונה מעפילה לליגת האלופות האסיאתית, השתיים שאחריה משתתפות בשלב הבתים, ובעוד ששתי הקבוצות האחרונות יורדות לג'יא ליגה השנייה ואת מקומם תופסות שתי הקבוצות הראשונות מליגת המשנה.

שחקנים זרים

כדורגלנים זרים רבים משחקים בליגה הסינית ומקבלים משכורות גבוהות מאוד, ביחס לנהוג בליגות ספורט אחרות בסין. זרים רבים מסרביה, ברזיל, הונדורס, פורטוגל, ישראל ואמריקה הלטינית הוחתמו בליגה הסינית הן כמאמנים והן כשחקנים, על אף שישנה מגבלה על מספר הזרים שמותר לשתף במשחק, שעומדת כיום על ארבעה שחקנים. 
במהלך השנים נקבעו תקנות שונות המגבילות את מספרם של השחקנים הזרים היכולים לשחק בכל קבוצה. עם הקמת של הליגה, בשנת 1994, הוגבל מספר הזרים לשלושה. בשנת 2001 הוגדלה מכסת הזרים לארבעה, אך רק שלושה זרים הורשו לשחק בו זמנית. בנוסף, נקבע איסור על שחקנים זרים לשחק בעמדת השוער. בשנת 2004 הוחמרו ההגבלות על מספרם של זרים - מספר הזרים המקסימלי הוגבל לשלושה, כאשר מקסימום שני זרים הורשו לשחק בו בזמן. לאחר שלוש שנים הוחזר מספר הזרים המקסימלי לארבעה, כאשר רק שלושה יכולים לשחק בכל זמן נתון. בנוסף, שחקנים מהונג קונג, מקאו וטאיפיי הסינית לא נחשבו כזרים, למעט שוערים.
בשנת 2009 נקבע שבנוסף לארבעת הזרים כל קבוצה יכולה לצרף שחקן נוסף מאחת מהמדינות החברות בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). שחקן ממדינות ה-AFC הורשה לשחק בנוסף למכסת שלושת הזרים שנקבעה. בשנת 2017 בוטלה התקנה האחרונה וההגבלה של שלושה זרים חלה גם על שחקני ה-AFC.
עבדאללה אל-עקל

ביוגרפיה

אל-עקל נולד וגדל ביפו. הוא החל להשתתף בתפקידי משנה קטנים בקולנוע ובטלוויזיה כבר כשהיה בן 7. בין היתר, גילם תפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה "מילואים" (2005), "עבודה ערבית" (2010) ו"חטופים" (2011), בסרט הטלוויזיה "חצי טון ברונזה" (2010) ובסרטי הקולנוע "זרים" (2007), "לבנון" (2009), "מיראל" (2010), "עוד אני הולך" (2010), "בקבוק בים של עזה" (2011), "הדילרים" (2012) ו"רוק בקסבה" (2012).
בשנת 2011 גילם לראשונה תפקיד ראשי בסרט קולנוע, "דוד וכמאל". על תפקידו בסרט זה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע שנערך בבראשוב שברומניה בשנת 2012.
בשנת 2013 גילם תפקיד ראשי בסרט נוסף, "להישאר בחיים", לצדו של סטיבן דורף.
כשל הסתברות קודמת

כשל הסתברות קודמת, המכונה גם הזנחת הסתברות קודמת או כשל שיעור-הבסיס, הוא כשל לוגי המתרחש כאשר נתונים ספציפיים משמשים  לקבלה או דחיה של השערה (הסקה סטטיסטית),  תוך הזנחת ממצאים סטטיסטיים ביחס להסתברות (המכונים גם הסתברות פריורית או base rate).

מחלות נפוצות באוכלוסיה

נדמיין ביצוע של בדיקה רפואית למחלה על קבוצה של 1000 נבדקים, שמתוכם 40% חולים במחלה. נניח כי לבדיקה יש הסתברות של 5% לתוצאה חיובית שגויה, בעוד ההסתברות לאי-זיהוי המחלה היא אפס. התוחלת של תוצאות הבדיקה היא 430 נבדקים שיזוהו כחולים (400 חולים באמת, ועוד 30 שהם 5% מתוך 600 הנבדקים הבריאים), ו-570 נבדקים שיזוהו כבריאים. במצב זה, אדם שקיבל תוצאה חיובית יכול להניח שהוא אכן חולה בוודאות של מעל 93% (⁴⁰⁰⁄₄₀₀₊₃₀).

מחלות נדירות באוכלוסיה

נניח עתה כי אותה בדיקה בדיוק נערכת על קבוצה אחרת של 1000 נבדקים, שבה רק 2% חולים במחלה. התוחלת של התוצאות היא עתה 69 נבדקים שיזוהו כחולים (20 חולים באמת, ועוד 49 שהם 5% מתוך 980 הנבדקים הבריאים), ו-931 נבדקים שיזוהו כבריאים. במצב זה, אם אדם קיבל תוצאה חיובית, ההסתברות שהוא אכן חולה היא 29% בלבד (²⁰⁄₂₀₊₄₉). תוצאה זו עשויה להיראות לא הגיונית (עד כדי הגדרתה כפרדוקס) לנוכח הנתון שהבדיקה מדויקת ב-95% מהמקרים, ועל כן אנשים רבים יתעלמו מהאפשרות של תוצאת שווא ויסיקו שהם חולים.
ההשלכה האפשרית של כשל ההסתברות הקודמת היא שרופאים המנוסים בטיפול באוכלוסיות בסיכון גבוה עלולים להניח שמטופל שנמצא חיובי הוא אכן חולה, גם אם הוא שייך לקבוצה בסיכון נמוך, ולא לבצע בדיקות נוספות (כנדרש במקרה זה) אלא לדווח על מחלה ולהתחיל בטיפול, שעשוי להזיק למטופל.

מחקר פסיכולוגי

בניסוי, התבקשו הנבדקים להעריך את ממוצע הציונים של סטודנטים היפותטיים. כאשר ניתנו להם נתונים סטטיסטיים רלוונטיים של ממוצע ציונים, נטו הנבדקים להתעלם מהם אם ניתן להם מידע תיאורי אודות הסטודנט, אף אם המידע החדש לא היה קשור כלל לביצועים הלימודיים שלו. ממצא זה שימש כדי לטעון כי ראיונות הם חלק לא נחוץ בהליך הקבלה של תלמידים למכללות, משום שהממצאים האמפיריים מראים כי המראיינים אינם מזהים מועמדים בעלי פוטנציאל להצליח בלימודים טוב יותר מאשר הסטטיסטיקה הבסיסית.
הפסיכולוגים דניאל כהנמן ועמוס טברסקי ניסו להסביר ממצא זה במונחים של היוריסטיקת ייצוגיות: לטענתם, הערכות של סבירות או סיבתיות מבוססות במקרים רבים על השאלה עד כמה תופעה אחת מייצגת תופעה אחרת, או קטגוריה.
ריצ'רד ניסבט טען כי הטיות ייחוס כמו טעות הייחוס הבסיסית הם מקרים של כשל כזה: אנשים עושים שימוש חסר ב"נתוני הקונסנזוס" (ההסתברות הפריורית) ביחס לאופן התנהגותם של אחרים במצבים דומים ומעדיפים במקומם ייחוס נטייתי, כלומר הנחה שהתנהגות ספציפית של אדם אחר נובעת מנטיה פנימית שלו ולא מהמצב הרגעי.
קובי ריכטר

ביוגרפיה

ריכטר גדל בקיבוץ רמת יוחנן, האח האמצעי מבין שלושה ילדיהם של קלמן, יליד אוקראינה שהיה מסגר ומירה, ילידת אוסטריה שהייתה רפתנית. כנער הצטיין בשחייה ועד לגיוסו היה חבר בנבחרת ישראל. באמצע שנות השישים, במהלך מחקרו לספר "ילדי החלום" ראיין הפסיכולוג הנודע ברונו בטלהיים בני נוער בקיבוץ רמת יוחנן. ריכטר היה אחד המרואיינים ובתשובה לשאלה "מה תרצה לעשות כשתהיה גדול?" ענה "ארצה להיות טייס ומדען". התשובה הייתה הוכחה מבחינת בטלהיים לכך שילדי החממה הקיבוצית הם ילדים שתפישת המציאות שלהם לקויה.

שירות צבאי

בצה"ל שירת במשך 22 שנים כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי. את קורס הטיס סיים ביולי 1966 והוצב כטייס אוראגן בטייסת 107. במלחמת ששת הימים השתתף בתקיפת שדה התעופה באל עריש במבצע מוקד. במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים שירת כטייס מיראז' 3 בטייסת 117. בתקופת שירותו בטייסת השתתף בקרבות אוויר רבים ובהם קרב אוויר נגד טייסים סוביטיים והפיל 11.5 מטוסים ומסוקים.

קריירה עסקית

לאחר שיחרורו מונה למנהל הפיתוח של חברת אורבוט, חברה שייסד יחד עם אחיו יוחאי ושותפים נוספים עוד ב-1983. החברה שעסקה בייצור מערכות בדיקה של רכיבים אלקטרונים, רשמה הפסדים גבוהים וב-1992 התמזגה עם מתחרתה העיקרית אופטרוטק לחברה אחת בשם אורבוטק. לאחר המיזוג סיים ריכטר את תפקידו בחברה. ב-1992 הקים עם רעייתו יהודית שתי חברות ביוטכנולוגיה: מדקון ומדינול.
מדקון פיתחה תוכנה לניהול מידע רפואי. בשנת 1999 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2005 נמכרה השליטה בחברה לחברה אמריקאית, לפי שווי של 105 מיליון דולר. תמורת חלקם בחברה קיבלו בני הזוג ריכטר כ-30 מיליון דולר, ומדינול, בה משמש כיו"ר ומנהל טכנולוגיה ראשי.
את חברת מדינול הקימו בני הזוג ריכטר עם גרגורי פנחסיק, עולה חדש מאוקראינה, שהציג בפניו פטנט לייצור תומכן - קפיץ מתכת המושתל בכלי דם לתמיכה בהם. מדינול פיתחה וייצרה תומכנים לשימוש קרדיולוגים, תחת המותג "ניר" על שם ניר פורז, חברו של יורם, בנם של יהודית וקובי. את השיווק למוצרים עשתה בוסטון סיינטיפיק, החברה זכתה להצלחה רבה והכנסותיה הסתכמו במאות מיליוני דולרים מדי שנה. לאחר סכסוך ממושך עם בוסטון סיינטיפיק, שהסתיים בשנת 2005, שילמה זו 750 מיליון דולר למדינול בגין הפרת הזכויות על הפטנט. 
במהלך השנים היה מעורב ריכטר במיזמים רבים נוספים, הוא ניהל את קרן ההון סיכון הציבורית מרתון אותה הקים ב-1993 והשקיע בחברת QXL שנמכרה ב-1.9 מיליארד דולר ובחברות הזנק אחרות.
ב-2006 הקימו בני הזוג ריכטר את חברת מיקרוטק שמפתחת מכשיר לשחרור מבוקר של תרופות באמצעות אנרגיית אולטרסאונד וב-2007 את וולב מדיקל העוסקת בפיתוח שסתומים המושתלים בהליך זעיר פולשני, שתיהן בבעלותם המלאה.
ריכטר היה גם בעל המניות הפרטי הגדול בחברת אורבוטק. במרץ 2018 נמכרה אורבוטק לחברת לחברת KLA-Tencor האמריקאית, וריכטר קיבל תמורת חלקו כ-180 מיליון דולר.

פעילות ציבורית

ריכטר הוא אחד המממנים המובילים של נבחרת ישראל בכדורעף נשים (פרויקט זלינגר).
בין השנים 2019-2016 כיהן כיו"ר תנועת "דרכנו".
ביוני 2019 נמנה עם מייסדי ישראל דמוקרטית, מפלגתו של אהוד ברק לקראת הבחירות לכנסת ה-22. ברשימה המאוחדת של המחנה הדמוקרטי הוצב במקום 22.

משפחתו

את אשתו יהודית, שמנהלת את חברת מדינול, הכיר בזמן ששירתה כקצינת ח"ן בבסיס רמת דוד בו שירת אף הוא. לזוג שלושה ילדים והם מתגוררים בארסוף. אחיו הבכור יוחאי שירת גם הוא כטייס קרב בחיל האוויר ולאחר מכן כשותפו לעסקים של ריכטר.
M72

היסטוריה

הצביר התגלה על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, עוזרו של שארל מסיה, בלילה בין ה-29 וה-30 באוגוסט 1780 ומסיה עצמו צפה בו ב-4 באוקטובר באותה שנה וצרף אותו לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית עמומה ללא כוכבים מעל הצוואר של הגדי, דומה ל-M71. בשנת 1783 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M72 וזיהה שזהו צביר כוכבים וציין שהצליח להבחין ב-150 מהם. בתצפית מאוחרת יותר בשנת 1810 הוא ציין שצורתו של הצביר עגולה ושמרכזו צפוף בהרבה משוליו. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1825 וציין שכוכבי הצביר חלשים מאוד וקשים להפרדה מאור הרקע של הצביר.
בהירותו של הצביר היא מדרגה 9.3 וגודלו הזוויתי כ-6.6 דקות קשת, כך שהוא עמום וקטן וקשה להבחין בו בלי טלסקופ. על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 14, יש צורך בטלסקופ מקצועי. קשה לאתר את M72 בשל עמימותו, הוא נמצא כ-3.5 מעלות מדרום לכוכב μ (מו) בדלי, כ-3.3 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב ε (אפסילון) בדלי וכ-4 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב ν (נו) בדלי. כ-1.3 מעלות ממזרח ל-M72 נמצא האסטריזם M73 וערפילית שבתאי (NGC 7009) נמצאת מעט פחות מ-3 מעלות מצפון-מזרח לו.

מאפייני הצביר

אף על פי ש-M72 הוא אחד הצבירים העמומים והקטנים בקטלוג מסיה, הוא למעשה גדול ובהיר ורק בשל המרחק הגדול אליו, כ-55,400 שנות אור, הוא אינו מרשים. מסתו מוערכת בכ-168,000 מסות שמש, קוטרו כ-106 שנות אור והוא מאיר בעוצמה של פי 54,000 מהשמש. זוהו בו עד היום כ-50 כוכבים משתנים, רובם מסוג משתני RR בנבל שמאפשרים להעריך את מרחקו. צפיפותו אינה גבוהה במיוחד, חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של יותר מ-14 שנות אור. הספקטרום של אורו מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי F7. ממדידת ההסחה לאדום של אורו נראה שהוא נע במהירות גבוהה יחסית של כ-345 קילומטר בשנייה בכיוון מערכת השמש.
רני לאקשמיבאי

קורות חייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
במאי 1842 נישאה לאקשמיבאי למהארג'ה של ג'האנסי (נמצאת כ-210 ק"מ דרומית לאגרה), ראג'ה גנגדהאר ניווקר (Gangadhar Newalkar). לאחר נישואיה נקראה לאקשמיבאי כהוקרה לאל ההודי לקשמי ובהתאם למסורות. ב-1851 נולד בנה הבכור דמודר ראו, שנפטר לאחר מספר חודשים. לפני מותו של המארג'ה, אימצו בן שנקרא על שמו של הבן שנפטר.
דברה ראפין

ביוגרפיה

ראפין נולדה בלוס אנג'לס לשחקנית הקולנוע היהודייה טרודי מארשל ולמסעדן פיליפ גורדן ראפין. התפרסמה לראשונה ב-1976 בסין, בסרט הטלוויזיה "Nightmare in Badham County", שזכה שם להצלחה; בעקבות ההצלחה היא הייתה לשחקנית המערבית הראשונה שיצאה למסע השקה של סרט בסין. בארצות הברית היא התפרסמה לראשונה במותחן האימה "אלוהים אמר לי".
בשנת 1980 שיחקה ראפין לצידה של דיאן ליין בהפקתו של בעלה, המפיק מייקל וינר, "סומכת על האהבה". הופעתה זכתה לתגובות מעורבות, ובעקבותיה הייתה ראפין מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, ומנגד גם לפרס ראזי לשחקנית הגרועה ביותר.
ב-1985 הופיעה לצידו צ'ארלס ברונסון בסרט הפשע של מנחם גולן ויורם גלובוס, "משאלת מוות 3", בתפקיד עורכת הדין הפלילית קת'רין דייוויס. התפרסמה בנוסף ב-1991 במותחן האימה הקנדי "שלטון המוח 2: הסדר החדש", ובסוף שנות ה-90 בסדרת הדרמה "הרקיע השביעי", בתור ג'ולי הסטינגס, אחותו של הדמות הראשית, הכומר אריק קאמדן.
ראפין הייתה נשואה במשך למעלה מ-30 שנה למפיק ולמוציא לאור מייקל וינר. הזוג פרסם ביחד ספרים מוקלטים, והם היו הבעלים של חברה מסחרית. בעקבות קשיים כלכליים נאלצו בני הזוג למכור את החברה בשנת 1997. הם הקימו מחדש חברת הפצה אחרת, אולם זו פשטה את הרגל בשל תביעה על סך למעלה משני מיליון דולרים שהוגשה על ידי המוציא לאור אוטו פנזלר. בני הזוג התגרשו ב-2005.
נפטרה מלוקמיה בלוס אנג'לס ב-21 בנובמבר 2012.