google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יימס בראון

ביוגרפיה

נולד ב-3 במאי 1933 בקרוליינה הדרומית שבארצות הברית. אמנם שני הוריו היו שחורים, אך בראון העיד כי ישנו גם קשר סיני במשפחתו. בראון גדל בעוני רב, וכשהיה בן 4 או 5, משפחתו עברה לאוגוסטה, ג'ורג'יה. בשנים שלאחר מכן אמו של בראון עברה לניו יורק כתוצאה מבעיות משפחתיות ובראון נשר מהלימודים בגיל 12. בגיל זה החל ללמוד נגינה בפסנתר ובגיטרה. הוא אף ניהל קריירה קצרה בתור מתאגרף. בגיל 16 הוא הורשע בגניבה ונשלח למרכז מעצר לנוער, שם הקים רביעיית גוספל.
בראון החל את קריירת המוזיקה המקצועית שלו בשנת 1953. תהילתו הייתה בשיאה בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים, כאשר בשנת 1964 כתב את השיר "Out of Sight", שנחשב לשיר הראשון המיוחס לז'אנר הפ'אנק, ומאפייניו הם מקצבי ריקודים מקוטעים ונוכחות בולטת של כלי נשיפה. בשנת 1967 הוציא את הסינגל "Cold Sweat" שהגדיר מחדש את הפ'אנק. לא עוד סוג של רית'ם אנד בלוז עם כלי נשיפה, אלא נוסחה פשוטה יותר ובה אקורד אחד מוביל המשתנה רק פעם אחת במהלך השיר. את השיר כולו מלווה לראשונה נגינת "גיטרה פ'אנקית", בה מנגנים ארבע פעימות אך הפעימה הראשונה מעוכבת בשמינית תיבה. סגנון זה הועתק לאחר מכן לרוב שיריו של בראון ושל רוב אמני הפ'אנק.
למרות מספר בעיות אישיות ומכשולים שונים, הוא המשיך ליצור להיטים עד סוף שנות השמונים.
בשנות השישים והשבעים היה בראון מעורב בפרשות פוליטיות אמריקאיות, בעיקר כתוצאה מפעילותו בשמם של האפרו-אמריקנים, בהקשר זה נכתב השיר "Say It Loud — I'm Black and I'm Proud", שהיה אחד ההימנונים החשובים של מאבקי התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. המסר של השיר השפיע על רבים: "אמור זאת בקול: אני שחור וגאה... המון אנשים חושבים שיש בנו הרבה רשעות, אחרים חושבים שיש בנו הרבה חוצפה. אבל אני אומר שלא נפסיק לזוז עד שנקבל את מה שמגיע לנו... אנחנו דורשים עכשיו הזדמנות לעשות דברים בשביל עצמנו. נמאס לנו לחבוט את הראש בקיר ולעבוד בשביל מישהו אחר. אנחנו אנשים... נעדיף למות על רגלינו מלחיות על ברכינו".
בשנת 1992 זכה בראון בפרס הגראמי עבור מפעל חיים.
הופיע בישראל בחודש פברואר 1987 בסינרמה.

מותו

בראון נפטר בחג המולד (25 בדצמבר) של 2006 כתוצאה מדלקת ריאות בגיל 73. עד מותו המשיך בראון להופיע ועד לפני מספר שנים אף יצר שערוריות שונות החל ממרדף ואיום על שוטר וכלה בהכאת אשתו.
לאחר מותו הובאה אחר כבוד גופתו בכרכרה רתומה לסוסים למועדון "אפולו" בניו יורק שם הופיע לראשונה בשנת 1956 ודרך כוכבו וצלמו הוצג לראווה לבוש במיטב מחלצותיו, אלפים ממעריציו שרו ורקדו מחוץ לאולם על מנת לחלוק לו כבוד אחרון. הלווייתו נערכה בטקס פרטי בן שלוש מאות מוזמנים בעיר מולדתו אוגוסטה, ג'ורג'יה.
מכון סאמיט

מכון סאמיט הוא עמותה שהוקמה לשם טיפול ושיקום פסיכו-סוציאלי בתוך הקהילה למתבגרים ומבוגרים שעברו משבר נפשי.
המכון הוקם בירושלים בשנת 1973, על ידי צבי סטיסקין ודייב שונברון. המכון פועל בשיתוף ובפיקוח משרד הבריאות במסגרת סל שיקום, משרד הרווחה, עיריית ירושלים, המוסד לביטוח לאומי ומשרד הביטחון, הקובעים ומממנים את עלות הטיפול למשתקם.
מאז ינואר 2003 מפעיל מכון סאמיט, במסגרת תוכנית הפרטה של משרד הרווחה, גם את השירות למשפחות אומנה וקלט חירום במחוזות ירושלים והדרום. משפחות האומנה מטפלות בילדים בסיכון, ילדים עם נכות וילדים עם פיגור שכלי.
בשנת 2008 החל המכון להפעיל מרכז הורים למתבגרים בשיתוף עם עיריית ירושלים והמוסד לביטוח לאומי, הנותן מענה טיפולי באמצעות הדרכת הורים או טיפול משפחתי להורים של מתבגרים.
קו קרמן

קו קרמן (Kármán line) הוא שמו של קו דמיוני בגובה של 100 ק"מ מעל פני הים, אשר מסמן את הגבול בין אטמוספירת כדור הארץ לבין החלל החיצון. הגדרה זו מקובלת על הפדרציה האווירונאוטית הבינלאומית או FAI (ראשי תיבות של Fédération Aéronautique Internationale), שהיא הגוף האמון על קביעת מדדים ושיאים בנושאי אוירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה.
על פי ההגדרה, אוירונאוטיקה תחשב לכל סוג של פעילות אווירית עד לגובה של 100 ק"מ מעל פני הים וכל פעילות שמעל גובה זה תיחשב כאסטרונאוטיקה.

עקרונות

שמו של קו קרמן נגזר משמו של תיאודור פון קרמן (Theodore von Kármán) שהיה מהנדס ופיזיקאי הונגרי-אמריקני. קרמן היה הראשון שחישב כי בגבהים שמעל 100 ק"מ מעל פני הים, הופכת האטמוספירה של כדור הארץ לדלילה מדי, כך שלא מתאפשרת פעילות אוירונאוטית, וזאת מכיוון שכלי טיס אשר יפעל בגבהים אלה ידרש לנוע במהירות הגבוהה ממהירות הסיבוב של כדור הארץ על מנת לייצר לעצמו עילוי אוירודינמי מספיק. בנוסף לכך, בגובה זה מתרחשת עלייה משמעותית בטמפרטורה ובהשפעה של קרינת השמש.
האטמוספירה של כדור הארץ אינה מסתיימת באופן מובחן בגובה כלשהו אלא הופכת לדלילה עם העלייה בגובה. אשר על כן קו קרמן הוא למעשה הגדרה שרירותית אשר מסתמכת על הקביעה כי גבול האטמוספירה הוא אותו חלק שבו קיימת צפיפות מספיקה של אויר אשר יכולה לתמוך בעילוי דינמי של כלי טיס באמצעות כנפיו. ככל שהאוויר דליל יותר תידרש תנועה מהירה יותר של כלי הטיס על מנת לייצר כוח עילוי.

הגדרות נוספות

בלשון יום יום ניתן לכנות את קו קרמן כ"גבול החלל" אולם קיימות גם הגדרות תחליפיות למושג. חוקרים שונים מגדירים באופן שונה את גבול האטמוספירה. יש הרואים בתרמוספירה ובאקסוספירה כחלק מן האטמוספירה של כדור הארץ ולא כחלק מן החלל החיצון, ולפיכך קובעים את גבול החלל החיצון בגובה של 10,000 ק"מ מעל פני הים.
בארצות הברית מכנים אסטרונאוט את כל מי שטס בגובה של יותר מ-80 ק"מ מעל פני הים, שהוא בערך הגבול שבין שכבת המזוספירה והתרמוספירה. על פי החוק הבינלאומי, הגבול התחתון של החלל החיצון הוא הגובה המינימלי שבו יכולה חללית לקיים מסלול הקפה סביב כדור הארץ אך לא מגדיר גובה מדויק, למרות שמדובר בערך ב-160 ק"מ מעל פני הים.
Barrett

תהליך ההקלטה

בפברואר 1970, זמן קצר אחרי צאת האלבום הראשון של בארט, The Madcap Laughs, בארט הופיע בתוכנית הרדיו של ג'ון פיל "Top Gear" בליווי ג'רי שירלי (מתופף להקת המבל פיי) ודייוויד גילמור, שם ניגן רק שיר אחד מתוך האלבום החדש, "Terrapin" ועוד ארבעה שירים חדשים. 
יומיים לאחר מכן, החל לעבוד על האלבום החדש באולפני אבי רוד, הפעם עם ריצ'רד רייט ודייוויד גילמור כמפיקים ונגני ליווי.
הסשנים התנהלו ביעילות רבה יותר מאלה של "The Madcap Laughs" - הוקלט הרבה חומר שלא נכלל באלבום, וכנראה ישנם שירים שלא ראו אור מעולם ומשך ההקלטה של האלבום היה קצר משמעותית ממשך ההקלטה של קודמו.
באותה תקופה מצבו הנפשי של בארט היה עדיין בכי רע; ב-6 ביוני 1970 בארט הופיע יחד עם ג'רי שירלי ודייוויד גילמור באולם האולימפיה שבלונדון' בארט בילבל את הקהל וגם את שירלי וגילמור, ובשיר הרביעי הניח את הגיטרה שלו בפתאומיות וירד מהבמה. שירלי וגילמור הם סיימו את השיר - "Gigolo Aunt" במהירות וחתמו את ההופעה היחידה בקריירת הסולו של בארט.
"Barrett" יצא בנובמבר 1970 והתקבל בהרבה פחות עניין מאשר קודמו. בארט אמר בראיון אתו שהתזמון של יציאת האלבום היה גרוע וקרוב מדי לזה של האלבום הקודם ולכן הוא לא נכנס למצעדים.
טוריים

תיאור הסוג

סוג זה מונה כ-30 מיני צמחים עשבוניים, רובם חד-שנתיים ומיעוטם רב-שנתיים. עלי הטוריים לרוב מחולקים, והם בעלי טעם חרדלי המאפיין את כלל משפחת המצליבים.
חמישה ממיני סוג זה מיוצגים בצמחיית ארץ ישראל, והם מאפיינים בתי גידול שונים בחבל הים-תיכוני והמדברי. 
סוג זה מונה כ-30 מינים שתחום תפוצתם הטבעי הוא בצפון אפריקה, באירופה ובמזרח התיכון. מקצת ממיני סוג זה מרחיבים את תפוצתם הטבעית כמינים פולשים בעקבות האדם.

תיאור מורפולוגי

כאמור, סוג זה מונה כ-30 מיני צמחים עשבוניים, רובם חד-שנתיים ומיעוטם רב-שנתיים. עלי הטוריים לרוב מחולקים, והם בעלי טעם חרדלי המאפיין את כלל משפחת המצליבים. 
פרחי הטוריים הם לרוב גדולים ונאים לעין האדם. צבע הפרח משתנה ממין למין – לדוגמה, צהוב, לבן וורוד הם צבעים השכיחים במיני הסוג הזה. הפרי הוא מטיפוס תרמיל מוארך, שבראשו יש מבנה דמוי מקור שבו אין זרעים, בניגוד לשאר גוף התרמיל. הפרי מחולק למגורות, ובמגורות הזרעים ערוכים בזוג טורים מקבילים- תכונה שממנה נגזר שם הסוג בעברית וכמו כן גם שמו הלטיני.
סלאוקיה על החידקל

מקור שמהּ של העיר

סלאוקיה על החידקל קרויה על שמו של סלאוקוס הראשון, מלכהּ הראשון של הממלכה הסלאוקית, שהרחיב יישוב קיים באזור וקבע בו את בירתו, בסביבות 305 לפנה"ס. סלאוקיה על החידקל הייתה החשובה והגדולה ביותר בין כל ערי הממלכה הסלאוקית, וכתוצאה מכך גם בין כל הערים הנושאות את השם "סלאוקיה", למרות שבחלק מהמקרים הוזכרה בשם "סלאוקיה על החידקל", ולא רק "סלאוקיה", משום שהעיר שוכנת על נהר החידקל. שם העיר מופיע בתלמוד כ"סֵלִיק", "סֵלִיקָה" או כ"סֵלִיקוֹס".

הממלכה הסלאוקית

סלאוקיה על החידקל הוקמה בסביבות 305 לפנה"ס על ידי סלאוקוס הראשון, תוך הרחבת יישוב קודם שהיה במקום, וקביעתו כבירת הממלכה הסלאוקית. למרות שעד מהרה, תוך 65 שנים, עברה בירת הממלכה הסלאוקית לאנטיוכיה, סלאוקיה הפכה למרכז חשוב לתרבות ההלניסטית, לסחר ולשלטון הסלאוקי. אוכלוסיית העיר הורכבה מיוונים, סורים ויהודים. הודות למיקומה במפגש של נהר החידקל עם תעלה גדולה, המובילה לנהר פרת, בסלאוקיה עברה תנועה ימית רבה. במהלך המאות ה-3 וה-2 לפנה"ס, סלאוקיה הייתה אחת מהערים ההלניסטיות הגדולות ביותר, דומה בגודלה לאלכסנדריה, וגדולה יותר מאנטיוכיה.

חפירות ארכאולוגיות מצביעות על כך שחומות העיר הקיפו שטח של 5.6 קמ"ר. בהתבסס על גודל זה, אוכלוסיית העיר הוערכה כ-100,000 נפש. אוכלוסיית המטרופולין הוערכה כחצי מיליון נפש.

כתביהם של פוליביוס ושל היסטוריונים אחרים, מצביעים כי האוכלוסייה במקום הורכבה ממקדונים ויוונים, אך גם מבבלים שסלאוקוס הראשון יישב בעיר.

נטישת העיר

בשנת 165, סלאוקיה הובערה על ידי צבאו של המפקד הרומי גאיוס אווידיוס קסיוס, שטען כי באותה העת התגוררו בעיר לפחות 300,000 תושבים. חורבן העיר סימל את סופו של ההליניזם במסופוטמיה. בשנת 197, במהלך מסעו למזרח, הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס מצא את העיר נטושה לחלוטין.
אניס פארקר

ביוגרפיה

אניס פארקר נולדה וגדלה בספרינג בראנץ' שביוסטון לאב שעבד בצלב האדום ולאם מנהלת חשבונות. בשנת 1971, בהיותה בת 15, עברה עם משפחתה לבסיס צבאי אמריקאי שבמנהיים שבמערב גרמניה למשך שנתיים. בגרמניה היא התנדבה בבית חולים, ועבדה בספרייה הצבאית במסגרת ארגון נוער של הצלב האדום. 
בשנת 1978 סיימה את לימודיה לתואר ראשון באנתרופולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת רייס שביוסטון. לפני כניסתה לחיים הציבוריים עבדה פארקר בתעשיית הדלק (נפט וגז) במשך למעלה מ-20 שנה, מהן 18 שנים בחברת האנרגיה מוסבצ'ר (Mosbacher Energy). בנוסף, הייתה שותפה עסקית בחנות ספרים. בשנת 1986 הייתה נשיאת הוועידה הפוליטית של קהילת הלהט"ב ביוסטון. משנת 1995 עד 1997 שימשה כנשיאת המינהל האזרחי בנירטאון יוסטון. פארקר חברה במועצת המנהלים של מוזיאון השואה שביוסטון. פארקר ובת זוגה משנת 1990, קאתי הובארד, מגדלות יחד את שני ילדיהן אשר אימצו.
בבחירות לראשות עיריית יוסטון שנערכו בנובמבר 2009 זכתה פארקר במקום הראשון אך לא זכתה ברוב של הבוחרים. בדצמבר נערך הסיבוב השני שבו התמודדה מול היועץ המשפטי של העיר, ג'ין לוק. היא זכתה בתמיכתם של 53% מהבוחרים, ובכך הייתה ב-2 בינואר 2010 לאישה השנייה בהיסטוריה של העיר הרביעית בגודלה בארצות הברית המכהנת בתפקיד, וראש העיר הראשונה שהיא לסבית מוצהרת בעיר בסדר גודל כזה בארצות הברית.
סיימה את תפקידה בינואר 2016, ובמקומה נבחר הדמוקרט סילבסטר טרנר.
נבחרת ישראל בבייסבול

היסטוריה

הנבחרת החלה את דרכה באופן מקצועני בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובשנת 1995 הצטרפה רשמית לקונפדרציית הבייסבול האירופית (CEB).
הנבחרת השתתפה בטורניר מוקדמות אליפות העולם בבייסבול, הוורלד בייסבול קלאסיק 2013, שהתקיים בספטמבר 2012 ביופיטר, פלורידה. במשחקה הראשון ניצחה הנבחרת את נבחרת דרום אפריקה 7–3. במשחק בין המנצחות ניצחה ישראל את ספרד 4–2. ספרד ניצחה את דרום אפריקה, שניצחה בקרב המפסידות את צרפת ונפגשה עם ישראל במשחק הגמר. במשחק הגמר הפסידה נבחרת ישראל לנבחרת ספרד 7–9 ולא העפילה לאליפות העולם. בטורניר זה השתתפו שניים משחקני הנבחרת ששיחקו בעבר ב-MLB, ליגת הבייסבול הבכירה בארצות הברית, שון גרין (פעמיים במהלך הקריירה שלו נבחר לנבחרת הכוכבים של הליגה) וגייב קפלר.
בשנת 2016 הנבחרת השתתפה בטורניר מוקדמות אליפות העולם בבייסבול, הוורלד בייסבול קלאסיק 2017. בסיבוב הראשון ניצחה את נבחרת בריטניה 5–2. בקרב המנצחות ניצחה את נבחרת ברזיל 1–0 ונפגשה בגמר שוב עם בריטניה, שניצחה את קרב המפסידות ואת ברזיל. נבחרת ישראל ניצחה את בריטניה 9–1 והעפילה לאליפות העולם שנערכה במהלך מרץ 2017. הנבחרת ניצחה בשלושת משחקיה בשלב הראשון, ביניהם את נבחרת הולנד, הנחשבת לנבחרת האירופית הטובה ביותר. בשלב רבע הגמר ניצחה במשחק הראשון את נבחרתה של קובה, מעצמת בייסבול, אשר גם בלי כוכביה הגדולים נחשבת לטובה בהרבה מישראל, והובסה במשחקים הבאים בידי הולנד ויפן וסיימה במקום השישי בעולם.
בשנת 2019 העפילה הנבחרת לראשונה לאליפות אירופה בבייסבול שנערכה בגרמניה וסיימה במקום הרביעי. בשלב הבתים ישראל שובצה בבית א' (הראשון משני הבתים) וסיימה במקום השני מתוך שש לאחר שניצחה את צ'כיה, שוודיה, גרמניה, בריטניה ונכנעה רק להולנד. הנבחרת העפילה לשלב רבע הגמר בו ניצחה 8–2 את צרפת ועלתה לחצי הגמר בו הפסידה 7-6 לאיטליה. הנבחרת ירדה לקרב על מדליית הארד בו התמודדה מול ספרד והפסידה 16-11.
בספטמבר 2019, נבחרת ישראל העפילה לראשונה למשחקים האולימפיים. הנבחרת השתתפה בבית האירופי/אפריקאי בטורניר הקדם-אולימפי שנערך באיטליה בו התחרו שש נבחרות. במשחק הראשון ישראל ניצחה 3-0 את ספרד, במשחק השני היא ניצחה 8-1 את הולנד, במשחק השלישי היא ניצחה 8-2 את איטליה ולאחר הפסד מפתיע לצ'כיה, ניצחה הנבחרת במשחקה האחרון את דרום אפריקה בתוצאה 11-1 וזכתה בכרטיס לאולימפיאדת טוקיו 2020. זו הייתה הפעם השלישית שנבחרת כדור ישראלית מעפילה למשחקים האולימפיים והפעם הראשונה מאז מונטריאול 1976, אז השתתפה נבחרת הכדורגל.
אות הלוחם בנאצים

היסטוריה

באמצע שנות השישים התקיימו דיונים על יצירת אות שיוענק ללוחמים היהודים במלחמת העולם השנייה. עיקר הדיון עסק בשאלה מי יהיה מעניק האות, משרד הביטחון או יד ושם כשארגוני ותיקי מלחמת העולם השנייה צידדו במתן האות על ידי משרד הביטחון מפני שכך יהיה לאות אופי יותר צבאי, בניגוד לאות בעל אופי אזרחי שיוענק על ידי יד ושם.
בשנת 1965 הוחלט על הקמת ועדה לעיצוב האות ונקבע שהוא יחולק על ידי משרד הביטחון. האות נוצר באופן רשמי ב-8 ביוני 1967, וחולק לראשונה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 1967 בטקס ממלכתי בהשתתפות ראש ממשלת ישראל לוי אשכול. ב-9 ביולי 1986 הוענק דגל ישראל עם אות הלוחם בנאצים למוזיאון הלוחמים והפרטיזנים ולמוזיאונים של קיבוץ לוחמי הגטאות וקיבוץ תל יצחק, לציון ארבעים שנה לניצחון על גרמניה הנאצית.
מקבלי אות הלוחם בנאצים זכאים אוטומטית לקבל גם את עיטור לוחמי המדינה, שהחלו לחלק בשנת 1968.
בשנת 2000 נוצרה מדליה שניתנת בנוסף לאות.

עיצוב

צורת המדליה עגולה, וצבעה זהוב. על צד החזית של המדליה שני מגני דוד, אחד בצורת הטלאי הצהוב ועליו ממוקמת חרב, והשני בצורת מגן דוד שעל דגל ישראל ועליו ממוקם ענף עץ זית.
בצד האחורי של המדליה, מופיע סמל מדינת ישראל במרכז ומתחתו הכתובת: לוחם בנאצים -ותיק מלחמת העולם השניה. 
המדליה מחוברת לסרט בד, באמצעו פס אדום עבה ומשני צידו פס לבן אשר עליו פס תכול ובשוליו שני פסים שחורים. צבעי הסרט דומים (מלבד הצבע התכול שנוסף כדי לסמל את ישראל) לצבעי הסרט של העיטור הגרמני הידוע ביותר בזמן מלחמת העולם השנייה, צלב הברזל.
מרתה יעקב

ביוגרפיה

יעקב נולדה וגדלה בברלין, בתם של מינה ני ואדולף יעקב. אמה נפטרה חמישה ימים לאחר לידתה ואביה נפטר שלושה חודשים לאחר הולדתה בגלל שפעת. היא גדלה אצל האחים של אמה בבית מהמעמד הבינוני. בגיל 6 היא הצטרפה למועדון ההתעמלות בר כוכבא ברלין. בגיל ההתבגרות היא שיחקה הוקי וכדוריד במועדון הספורט הברלינאי (Berliner Sport-Club - BSC) ביחד עם לילי חנוך ובשנת 1928 עברה למועדון הספורט בשרלוטנבורג (Sport-Club Charlottenburg - SCC). באותה העת, החלה ללמוד במכללה לחנוך גופני בברלין Deutsche Hochschule für Leibesübungen - DHfL).
באליפות גרמניה באתלטיקה שנערכה בפרנקפורט ב-21 ביולי 1929 זכתה יעקב במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אישי חדש של 38.24 מטר, לפני שיאנית העולם אוגוסט הרגוס. היא החמיצה את שיא העולם של הרגוס ב-15 ס"מ (38.39 מטר). בסוף אותה שנה, היא דורגה במקום חמישי בעולם ושנייה בגרמניה אחרי טילי פליישר (38.25 מטר).
היא זומנה לאמן את נבחרת האתלטיות של בריטניה לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) ובכך הפכה למאמנת הזרה הראשונה של נבחרת האתלטיקה של בריטניה. למרות הישגיה היא לא השתתפה במכביה הראשונה שנערכה באפריל 1932. ב-21 ביוני אותה שנה היא סיימה את לימודיה ובספטמבר אותה שנה במשחקי מכבי שנערכו בלייפציג היא זכתה בשתי מדליות זהב, בהטלת כידון ובזריקת דיסקוס. 
בשנת 1933 היא גורשה מקבוצתה בשל יהדותה. בעצת דודתה היא עזבה ללונדון באפריל 1933, אך התקשתה למצוא עבודה בעלת שכר מלא. באותה שנה היא קבעה מספר שיאים חדשים בדיסקוס והדיפת כדור ברזל. היא השתתפה במשחקי מכבי האירופאים שנערכו בפראג, האתלטית האישה היחידה במשלחת הבריטית של 25 אתלטים וזכתה בשתי מדליות זהב בהטלת כידון ובזריקת דיסקוס.
בשנת 1934 עברה להתגורר בצרפת. מאחר שרמת האתלטיקה של הנשים בצרפת עדיין לא הייתה ברמה בינלאומית, היא הציעה לאמן את הקבוצה לאולימפיאדה, אך לאחר שנודע שהיא יהודייה גרמנייה, היא לא קיבלה את אישור עבודה.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 היא התחרתה עבור נבחרת מכבי גרמניה וזכתה ב-3 מדליות כסף, כולן אחרי האלופה האולימפית ליליאן קופלנד מארצות הברית. בהטלת כידון בתוצאה 31.79 מטר, אחרי קופלנד (36.92 מטר), בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.25 מטר, אחרי קופלנד (12.32 מטר) ולפני סוניה לוין מפולין (11.10 מטר) ובזריקת דיסקוס, אחרי קופלנד (37.38 מטר) 
היא עברה להולנד לתקופה קצרה, על מנת למצוא עבודה ושם פגשה את בעלה ליאו קרץ, מעצב במה ותאורן. על אף המצב הקשה של היהודים בגרמניה, היא המשיכה לבקר בגרמניה ואף השתתפה בתחרויות של מכבי. השלטונות בגרמניה ניסו לברר באמצעותה על שאיפות החרם על המשחקים האולימפיים המיועדים (בברלין 1936) וניסו להשיג מידע על האופן שבו הממסד הבריטי חושב על הגרמנים ועל האולימפיאדה. לכן היא זומנה לחקירה משטרתית ועוד באותה הלילה בסיום החקירה, היא החליטה לברוח מגרמניה ברכבת להולנד דרך בלגיה.
בשנת 1936 היא הצליחה להגר דרום אפריקה בזכות ויזה שבן דודה שכבר התגורר ביוהנסבורג ארגן לה. שם היא התחתנה עם ליאו קרץ וממנו התגרשה לאחר 3 שנים.
באליפות דרום אפריקה שנערכה בשנת 1937 היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון.
בשנת 1940 נישאה יעקב לבעלה השני בארני שור, אותו פגשה ב-1936. הזוג עבר להתגורר בקייפטאון ונולדו להם שתי בנות סנדרה (1942) והייזל (1944). בשנת 1952 ביקרה לראשונה בברלין. כל בני משפחתה, פרט לדודתה שהצליחה להגר לדרום אפריקה ב-1939, נרצחו בשואה.
ב-13 בספטמבר 1976 נפטרה יעקב בקייפטאון.

הנצחה

ב-7 באוגוסט 2014 הוסב שמה של אחת הכיכרות בשרלוטנבורג לכיכר מרתה יעקב.
ברווז טבעתי

מאפיינים

אורכו של הברווז הטבעתי 35–38 ס"מ ומשקלו 190–360 גרם. לזכרים גוף אפור בהיר ומקור כחול ועל עורפם פס שחור עם רקע לבן, המזכיר צורת טבעת ונתן למיו את שמו. החזה צהבהב, הכנפיים אדמוניות ובקצה חומות, הרגליים ורודות והזנב שחור. קולות ברווז זה שקטים ומזכירים מעט קולות חתול. הנקבות לעומת הזכרים חומות בהירות כשקצה הראש כהה והמקור אפור.
הם נחשבים לחלק מתת-משפחת ברווזים מצויים אם כי יכול להיות שהם קרובים לקבוצתה של ברווז הטדורנה. הם קרובי משפחה של ברווז הרעמה וברווז פינץ' האוסטרלים.
המין חי בטבע בארגנטינה ופרגוואי וכן בבוליביה, ברזיל ואורוגוואי. הם חיים ביערות גשם מימיים, בביצות ובקרחות יער וכן בבריכות מבודדות. ברווזים אלה אינם מחליפים את צבע הנוצות במשך השנה.
הארווי בל

הארווי רוס בל (אנגלית: Harvey Ross Ball, ‏10 ביולי 1921 - 12 באפריל 2001) היה מעצב גרפי, שעיצב את דמות הסמיילי הראשון הידוע.

שירות צבאי

בל נולד בווסטר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. לאחר בית הספר התיכון, למד בל באקדמיה מקומית לאמנות, ה-Worcester Art Museum School. בל התגייס לשירות במשמר הלאומי, שם שירת במשך 27 שנים. במהלך מלחמת העולם השנייה היה מוצב בחזית אסיה והאוקיינוס השקט. הוא פרש מתפקידו בשנת 1973 בדרגת בריגדיר גנרל (מקביל לתת-אלוף), ושירת עוד שש שנים בשירות מילואים. במהלך שירותו הצבאי הוענק לו עיטור "כוכב הארד", על תפקודו במהלך קרב אוקינאווה.

ביוגרפיה עסקית

ב-1959 הקים, במקביל לשירותו במשמר הלאומי, משרד פרסום. ב-1963 ביקשה ממנו חברת ביטוח לעצב סיכת דש, על מנת להעלות את מורל העובדים, שהיה נמוך לאחר מיזוג בינה לבין חברה נוספת. בל סיים את עיצוב הסיכה, ה"סמיילי", בפחות מעשר דקות וקיבל על עבודתו שכר של 45 דולר. העיצוב הפך במהירות לפופולרי, הונפק גם ללקוחות החברה והתפשט לכל העולם. בל לא רשם את העיצוב כסימן רשום, ולפיכך העיצוב התפשט בלי שבל (או חברת הביטוח) יתעשרו ממנו.
אדריאן לסטר

ביוגרפיה

לסטר נולד בברמינגהאם שבמרכז אנגליה. הוא בנם של מהגרים מג'מייקה, מוניקה שהייתה מזכירה רפואית ורג'ינלד שהיה מנהל בחברת ניקיון.
הוא למד בבית הספר "ארכיבישוף מסטרסון" ואחר כך במשך שנה למד בקולג' ג'וזף צ'מברלין VI. הוא למד משחק במשך שלוש שנים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.

תיאטרון

ב-1991 זכה לסטר ב"פרס איאן צ'ארלסון" ובפרס "טיים אאוט" על הופעתו בתפקיד רוזלינד במחזה "כטוב בעיניכם" בהפקה של להקת התיאטרון Cheek by Jowl שהשתתפו בה רק גברים. ב-1993 שיחק בתפקיד אנתוני הופ בהפקה של התיאטרון הלאומי למחזמר " הספר השטן מרחוב פליט". עוד הופיע לסטר על הבמה במחזמר "קומפני" עליו זכה בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר, ושיחק בתפקיד הראשי ב"המלט".
ב-2003 גילם לסטר את המלך הנרי החמישי, התפקיד הראשי במחזה "הנרי החמישי" בתיאטרון הלאומי.
ב-2010 הופיע בתפקיד בריק במחזה "חתולה על גג פח לוהט" מאת טנסי ויליאמס בתיאטרון נובלו שבלונדון.
ב-2012 שיחק לסטר בתפקיד שחקן התיאטרון איירה אולדרידג' במחזה "Red Velvet" שכתבה אשתו לוליטה צ'קרבארטי.
בשנת 2013 הופיע לסטר בתפקיד אותלו במחזה באותו שם מאת שייקספיר לצדו של רורי קיניר שגילם את יאגו בתיאטרון הלאומי. שני השחקנים זכו בפרס התיאטרון של איבנינג סטנדרד לשחקן הטוב ביותר על תפקידיהם. בדרך כלל ניתן הפרס לשחקן יחיד, אבל השופטים לא הצליחו לבחור בין השניים.

טלוויזיה

לסטר מוכר מתפקידו כנוכל הגדול מייקל "מיקי בריקס" סטון בסדרת הטלוויזיה "הנוכלים" של ה-BBC, בה השתתף מ-2004 ועד 2012. בעונה הרביעית לא השתתף בסדרה, ובמקומו שיחק אשלי וולטרס. לסטר חזר והופיע בסדרה מהעונה החמישית (2009) והלאה.
בטלוויזיה האמריקאית הופיע לסטר בין השנים 2002 ו-2003 בסיטקום "חברות טובות" בתפקיד אליס, כוכב קולנוע שיוצא עם ג'ואן (בגילומה של טרייסי אליס רוס).
בסוף 2005 שיחק לסטר בתפקיד אורח בסדרת הדרמה המשטרתית "The Ghost Squad" של ערוץ 4 הבריטי. ב-2008 כיכב לסטר בדרמה "Bonekickers" של ה-BBC המתמקדת בקבוצת ארכאולוגים.
עוד בטלוויזיה גילם את מיירור בסדרת הדרמה הבריטית "מרלין".

קולנוע

בסרט הקולנוע של מייק ניקולס משנת 1998 "צבעי השלטון", על פי ספרו של ג'ו קליין, שיחק לסטר את הנרי בורטון, מנהל קמפיין. דמותו מבוססת על ג'ורג' סטפנופולוס. על תפקיד זה היה לסטר מועמד לפרס איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו לשחקן המבטיח ביותר.
לסטר השתתף בסרט "אל תשטו באהבה" של קנת בראנה, עיבוד מודרני למחזה השייקספירי "עמל אהבה לשווא" המתרחש בשנות השלושים של המאה העשרים. הסרט קיבל תגובות פושרות, אך לסטר עצמו היה מועמד על הופעתו בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי.
בסרט "היום שאחרי מחר" שיחק לסטר בתפקיד קטן כסיימון, אחד משלושה החוקרים המרימים כוסית זמן קצר לפני שהם קופאים למוות.
לסטר הצטלם לסצנה בסרט "ספיידרמן 3" משנת 2007 בתפקיד חוקר שסאנדמן מחפש אותו כדי שימצא תרופה לבתו החולה. הוא הופיע באחד מהקדימונים לסרט, אבל הסצנה שבהשתתפותו נחתכה בעריכה מהגרסה הסופית.

עבודות נוספות

ב-2010 השתתף לסטר יחד עם אשתו לוליטה צ'קרבארטי בתוכנית הדוקומנטרית "כשרומיאו פגש את יוליה", בה הם חונכים תלמידים בבתי ספר בקובנטרי המעלים הצגה של "רומיאו ויוליה".
לסטר הקליט את ספר השמע "Alpha Force: Survival" מאת כריס ריאן.

חיים אישיים

לסטר נשוי לשחקנית לוליטה צ'קרבארטי. הם חיים בדרום מזרח לונדון עם בנותיהם לילה וג'זמין.
בשנת 2013 הוענק ללסטר תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתו לתחום הדרמה. ביולי 2013 הוענק לו תואר כבוד מטעם אוניברסיטת ווריק.
פרס הפנטזיה העולמי

קטגוריות

פרסי הפנטזיה העולמית מחולקים ל-10 קטגוריות, לרבות פרסים עבור עבודות כתובות ופרסים עבור מומחים בתחום. הזכאות להיות מועמד מוגדרת באופן רופף: העבודה חייבת להיות מפורסמת בשנה שקדמה, והמומחים המועמדים חייבים להיות בחיים. כל סוגי הפנטזיה מתקבלות, ללא התייחסות לתת-זאנר או הסגנון. אם כי הדיון בסוגיה של האם יצירה מסוימת ניתנת להיכלל בהגדרה של "פנטזיה" נשארת בידיהם של משתתפי הכנס והשופטים בפאנל.
מבין כל הקטגוריות, לאלן דטלאו יש הכי הרבה מועמדויות וזכיות, עם 10 פרסי פנטזיה עולמית מ-42 מועמדויות בעיקר עבור האנתולוגיות שלה. אחריה, הסופר המועמד ביותר הוא טרי ווינדלינג עם 9 זכיות מתוך 30 מועמדויות וסטיבן ג'ונס עם 3 זכיות מתוך 28 מועמדויות. לג'פרי פורד יש מספר הזכיות הגבוה ביותר אחרי אלן דטלאו, 6 זכיות מתוך 14 מועמדויות, והוא בתיקו עם מספר הפרסים הגבוה ביותר עבור רומנים עם סטיבן קינג, 4 לכל אחד.
הפרת הבטחת נישואים

הבטחת נישואים, כלומר הבטחה של אדם להינשא לאדם אחר, היא התחייבות חוזית, ולכן הפרתה חושפת את המפר לתביעת פיצויים.

הפרת הבטחת נישואים כחריג לגרם הפרת חוזה

לפי סעיף 62(ב) לפקודת הנזיקין, לעניין עוולת גרם הפרת חוזה, יחסים הנוצרים על ידי נישואים לא ייחשבו כחוזה, כלומר לצדדים הקשורים בברית נישואים אין הגנה מפני צד שלישי, זר לחוזה, הגורם לאחד מהצדדים להפר חיובים הנובעים מיחסי הנישואים.
הבטחת נישואים אינה מצוינת מפורשות בחריג הנישואים בעוולה, ועל כן הכללתה בו נעשית בדרך של פרשנות. הבטחת נישואים הוכרה בפסיקה הישראלית כחוזה מחייב. לכן, על פניו, אמורה עוולת גרם הפרת חוזה לחול עליה כעל יתר החוזים בעוולה. פירוש שכזה יביא למצב אבסורדי, שבו מעניק החוק הגנה חזקה יותר להבטחת נישואים מאשר לנישואים עצמם. אי לכך, הבטחת הנישואים מפורשת כחלק מהחריג, בדומה לנישואים, על דרך קל וחומר: אם קשר הנישואים נתפס כחוזה חלש מטבעו שאינו ראוי להגנה הנזיקית, לא כל שכן הבטחת הנישואים המהווה תנאי מקדים בלבד לקשר הנישואים ומחייבת עוד פחות.
נדבך נוסף הוא האינטרס הציבורי התומך ביציבותו של קשר הנישואים ולפיו רצוי לאפשר לבני הזוג לצאת מהקשר עוד לפני שיתחתנו. גישה זו בעייתית מכיוון שהיא יוצרת אי-אחידות באשר לפירוש מעמדה של הבטחת הנישואים: בעוד שבמישור החוזי-פנימי בין בני הזוג נחשבת הבטחת נישואין לחוזה, במישור הנזיקי כלפי צדדים חיצוניים לקשר, היא לא זוכה להגנה כיתר החוזים.