google/wiki40b huggingface dataset:
כתב יד וויניץ'

כתב יד ווֹינִיץ' (באנגלית: Voynich manuscript) הוא ספר מאויר הכתוב בכתב ובשפה לא מזוהים ולא מפוענחים, וייתכן שעושה שימוש בצופן. על פי תיארוך פחמן 14 של הקלף עליו נכתב, הספר נכרך בין השנים 1404 ל-1438 על ידי מחבר שזהותו אינו ידועה, ככל הנראה בתקופת הרנסאנס באיטליה.
כתב היד נקרא על שמו של סוחר ספרים פולני-אמריקני בשם וילפריד וויניץ' שהביא את הספר לעין הציבור. וויניץ' קנה את הספר מאגודת ישו בשנת 1912 בווילה מונדרגונה, הסמוכה לרומא.

גילוי החיבור

כשגילה וויניץ' את כתב היד, המהווה ספר קטן יחסית (18X25 ס"מ) בעל כריכה קשה, היה מקופל בתוכו מכתב שנשלח על ידי הרקטור של אוניברסיטת קארל בפראג לאתנסיוס קירכר בשנת 1665. על פי המכתב, רכש רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ששלט בין השנים 1576–1612, את כתב היד המסתורי תמורת 600 דוקטים. מאחר שכל הניסיונות לקרוא בו עלו בתוהו, פנה הרקטור למלומד ידוע שם על מנת שינסה לפענח את תוכנו. במכתב יש גם רמז למעורבותו האפשרית של רוג'ר בייקון - נזיר פרנציסקני שעסק גם בתחומי המיסטיקה והמדע. מה שאולי פורש את התעלומה כמה מאות שנים לאחור, עד למאה ה-13, התקופה שבה חי בייקון ופעל.
וויניץ' היה בטוח שהחוקרים יוכלו לפתור את סודותיו של כתב היד ויגלו מהי מהות הטקסט המוזר שבתוכו, ואז הוא יוכל למכור אותו במחיר גבוה ולהתעשר, אולם הוא התבדה במהרה. הוא הציע למומחים רבים לנסות לפענח את הספר. פילולוגים ניסו לפענח את הספר באמצעות שיטות לפענוח שפות עתיקות, בוטנאים ניסו לפענח את השפה באמצעות ציורי הצמחים, המופיעים בו, אסטרונומים ניסו לפענח את השפה באמצעות איורי גרמי השמיים המופיעים בו, אולם כולם נכשלו.

תיאור כתב היד

כתב היד של וויניץ' מאויר, ולצד המלל הסתום מופיעים בו איורים ורישומים של תמונות נשים עירומות, איורים בוטניים של צמחים ופרחים שאינם מוכרים, וסמלים אסטרולוגיים. על פי ההערכה, יש בו מאות אלפי סמלים דמויי אותיות שחלקן מזכירות אותיות או ספרות משפות שונות, בהן ספרות ערביות ואותיות רומיות.
על פי ההערכות העדכניות, הספר הכיל במקור 272 דפים המסודרים ב-17 מערכות של גיליונות נייר בני 16 דפים כל אחד. כ-240 דפי קלף נשארו היום, ודילוגים במספור שעל הדפים מעידים על כך שמספר מסוים של דפים היו חסרים כבר כשגילה וויניץ' את הכתב. נראה כי בתקופה מסוימת סודרו מחדש דפי הגיליון בסדר שונה מן הסדר המקורי. קווי המתאר של הטקסט והדמויות צוירו באמצעות עט נוצה, ותוכנם נצבע באמצעות צבעים שעשויים ממינרלים שונים (לעיתים בצורה לא מדויקת) לאחר זמן מה.
הווארד יוז

ביוגרפיה

יוז נולד ביוסטון, טקסס שבארצות הברית. כבר בילדותו הראה עניין רב וכישורים גבוהים במתמטיקה ובמקצועות הנדסיים, ובמיוחד בתחום התעופה.
אביו היה בעל חברת נפט. בשנת 1909 יצר אביו מקדחת נפט בעלת 166 ראשי חיתוך שהצליחה, לראשונה, לחדור סלעים קשים. מקדחה זו, שנרשמה כפטנט על שמו, יצרה מהפכה בתחום קידוח הנפט ברחבי העולם. אביו של יוז נפטר כאשר יוז היה בגיל 18, והווארד יוז ירש את כל הונו ואת חברת הנפט.

קריירה קולנועית

בשנת 1925, בגיל 20, עבר ללוס אנג'לס, בכוונה להפיק סרטים. ב-1927 מימן והפיק את הסרט "Two Arabian Knights", שזכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, לבמאי לואיס מיילסטון. גם סרטיו "The Racket" ‏(1928) ו-"The Front Page" ‏(1931) היו מועמדים לפרס האוסקר.
ב-1930 החל במימון, הפקה ובימוי של סרט המלחמה האפי השאפתני מלאכי הגיהנום . הוצאות הסרט היו גבוהות ביותר יחסית לאותה תקופה. לאחר הוצאות של קרוב ל-2 מיליון דולר, נאלץ הווארד יוז לצלם חלקים גדולים מהסרט בשנית, כדי להוסיף סאונד, מאחר שרצה להצטרף לקולנוע המדבר שהחל באותה תקופה. את השחקנית הראשית, שהייתה בעלת מבטא נורווגי כבד, החליף בג'ין הארלו, אותה בחר מבין שחקניות רבות להן ערך אודישנים. הארלו נחשבה לאחת השחקניות הבלונדיניות ההוליוודיות הראשונות.
הוצאות הסרט הסתכמו ב-3.8 מיליון דולר, והוא הצליח בקופות, עם הכנסות של 8 מיליון דולר ונחשב כיום לקלאסיקה קולנועית. עם זאת, יוז המשיך במימון סרטים שאפתניים: ב-1932 הפיק את הסרט פני צלקת, שעורר עניין ומחלוקת בנושא האלימות הרבה שהוצגה בו; וב-1943 הפיק יוז את האקדוחנים, שהיה סרט הפריצה הגדולה של ג'יין ראסל, ועורר מחלוקת בשל לבושה החושפני.

קריירת תעופה


במקביל לתעשיית הקולנוע, עסק יוז בהטסת מטוסים ובמימון ייצור מטוסים מהמתקדמים בתקופתו והקים את חברת יוז איירקראפט. ב-2 בנובמבר 1947 הטיס הווארד יוז את המטוס הימי הגדול ביותר שנבנה אי פעם, "יוז H-4 הרקולס", בטיסתו היחידה.
ב-1939 הוענקה ליוז מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור הגבוה ביותר באותה עת לאזרחים אמריקאים.

מחלתו ומותו

יוז נודע כסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית, אשר הלכה והחמירה לאורך חייו הבוגרים ובערוב ימיו. ריצ'רד פליישר, במאי הסרט "His Kind of Woman", שיוז שימש בו כמפיק, תיאר בספרו את התעקשותו האובססיבית של יוז על פרטים שוליים בהפקה, ואת התנודות הבלתי צפויות במצבי הרוח שלו. במהלך חייו הבוגרים "נעלם" יוז מהחיים הציבוריים למשך תקופות ארוכות, בהן נטען כי הוא היה חולה ולא יציב נפשית, ספון בביתו, נמנע ממגע עם אנשים וחפצים בידיים חשופות כדי לא לגעת בחיידקים, והיה מכור לקודאין, ואליום ותרופות נוספות.
יוז מת ב-1976 במהלך טיסה ליוסטון, בשל אי ספיקת כליות. גופתו הייתה קשה לזיהוי בשל ציפורניו המגודלות, שערו וזקנו העבות, שלא נגזזו מזה זמן רב, וה-FBI נדרש לטביעת אצבעות שלו על מנת לזהותו. הוא נקבר ביוסטון.

דמותו בתרבות הפופולרית

דמותו של יוז שימשה השראה למספר סרטים. בסרט "The Amazing Howard Hughes" משנת 1977, גילם את דמותו של יוז השחקן טומי לי ג'ונס, ובסרט "מלוין והווארד" משנת 1980, גילם ג'ייסון רוברדס את דמותו. אחד החשובים בסרטים על חייו, "הטייס" בבימוי מרטין סקורסזה מ-2004, היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר וזכה ב-5. סרט זה התמקד בהישגים הראשונים בתעופה ובסרטים שיצר יוז, אותו גילם השחקן לאונרדו דיקפריו, וכן התמקד הסרט בהתנהגותו האובססיבית הקשה. בשנת 2016 יצא סרט נוסף בשם "Rules Don't Apply" ואת יוז גילם השחקן וורן בייטי, הסרט עוסק בסיפור אהבה שנרקם בין שחקנית צעירה ושאפתנית לבין נהגה האישי, העובדים תחת יוז.
דמותו של טוני סטארק בגילומו של רוברט דאוני ג'וניור בסרטי איירון מן מבוססת עליו.
ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן

ילדותו

ארנסט לודוויג נולד ב-25 בנובמבר 1868 בדרמשטדט שהשתייכה לדוכסות הגדולה של הסן, ללודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ולאליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם של אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה וויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בשנת 1873 מת אחיו של ארנסט לודוויג - פרידריך, כתוצאה מדימום פנימי. בשנת 1878 חלו כל בני המשפחה, חוץ מהנסיכה אליזבת, במחלת הדיפטריה, והנסיכה מרי, בת הזקונים של המשפחה, נפטרה בגיל שלוש וחצי בלבד. האם שטיפלה בכל בני משפחתה החולים, הסתירה את דבר מותה של מרי משאר הילדים החולים במשך חודש כמעט. כשהילדים גילו לבסוף היא ניחמה ונישקה אותם, למרות החשש להדבקות. לבסוף חלתה האם ב-7 בדצמבר ומתה שבוע בלבד לאחר מכן, ב-14 בדצמבר 1878.

שלטונו

ב-13 במרץ 1892 מת לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן, וארנסט לודוויג עלה במקומו לשלטון. במהלך מלחמת העולם הראשונה, היה ארנסט לודוויג קצין מטה במטה של וילהלם השני, קיסר גרמניה. ב-9 בנובמבר 1918 נאלץ ארנסט לודוויג לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה.
ב-9 באוקטובר 1937 מת ארנסט לודוויג בעיר לאנגן, וב-16 בנובמבר נקבר בדרמשטדט בהלווייה ממלכתית.
ההנהלה הציונית

ההנהלה הציונית היא הוועד הפועל המצומצם של ההסתדרות הציונית העולמית. תפקידה הוא לקיים את החלטות הקונגרס הציוני והוועד הפועל הציוני, והיא אחראית גם לפעילויות השוטפות של ההסתדרות הציונית העולמית.
בשנת 1920 הוקמה ההנהלה הציונית העולמית, שמילאה עד שנת 1929 את תפקיד הסוכנות היהודית שעל פי כתב המנדט. ההנהלה הציונית פעלה באמצעות מחלקות: המחלקה המדינית, המחלקה לעלייה ולעבודה, המחלקה להתיישבות והמחלקה לחינוך ולבריאות, ופעלה גם באמצעות מוסדותיה הכספיים של ההסתדרות הציונית העולמית.
ההנהלה הציונית הייתה הגוף החשוב ביותר שעמד בראש היישוב בשנות ה-20. היא יצגה את כל המוסדות בא"י כמו ההסתדרות הציונית, קק"ל ועוד. המרכז היה בלונדון שם נקבעו ההחלטות העיקריות בתחומי ההתיישבות, כלכלה, חינוך ועלייה. ההנהלה קיבלה שיתוף פעולה מלא מצד ממשלת בריטניה וגם מצד היישוב היהודי בא"י.
עם הקמת הסוכנות היהודית לארץ ישראל בשנת 1929, הועברו הפעילויות המדיניות של ההנהלה הציונית לסוכנות היהודית.

פעילותה של ההנהלה הציונית במשך השנים

בשנים 1973-1948 התרכזו מחלקות ההנהלה הציונית בעיקר בתחומי פעולה אלה: עידוד העלייה וארגונה וביצועה פעולות הכשרה בישראל של 7,500 צעירים להיות מורים ומדריכי-נוער בקהילותיהם בגולה. הכשרת הצעירים ניתנה להם במוסדות ההכשרה של ההנהלה הציונית: מכון גרינברג, מכון גולד, מכון למדריכי חו"ל ובית-המדרש לתורה. יותר מ-100,000 בני נוער, סטודנטים, מחנכים ופעילים ציוניים מן הגולה השתתפו במפעלי השתלמות ועבודה בישראל, שאורגנו על ידי מחלקות ההנהלה. נשלחו 2,000 מחנכים ישראליים להורות בבתי-ספר ב-24 ארצות, סופקו ספרים חינוכיים ועזרי הוראה ולימוד בשביל חינוכם של יותר מ-300,000 תלמידי בתי-ספר בגולה, נתקיימו פעילויות ציוניות והופצה הסברה על ישראל בפדרציות ציוניות ב-40 ארצות.
מאז 1967 הקימה החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית 70 יישובים ברמת הגולן, בבקעת הירדן, בגוש עציון, בפתחת רפיח (חבל ימית) ובסיני.

לקריאה נוספת

יעל איקן, ההסתדרות הציונית העולמית, ההסתדרות הציונית העולמית, 1996.
רפאל אמיר

רפאל אמיר (1923 - 25 באוקטובר 2015) היה מראשוני השדרנים בקול ישראל. התפרסם ככתב שליווה את כניסת הצנחנים לעיר העתיקה בירושלים במלחמת ששת הימים ותיאר את שחרור הכותל.

ביוגרפיה

בשנות הארבעים, בעודו סטודנט, השתתף בתסכיתים ברדיו המנדטורי קול ירושלים. בשנת 1950 החל את עבודתו בקול ישראל. במשך שנים רבות היה בסגל הכתבים של יומן החדשות. בשנות החמישים ערך את סדרת התוכניות "אבני דרך", שהביאה את סיפוריהם של דמויות ואנשים ממקומות שונים בישראל אשר היה להם חלק בבניית הארץ. היה זה אחד הניסיונות הראשונים של קול ישראל בהפקת תוכנית רדיו המשלבת תעודה ורפורטז'ה עם בידור קליל. התוכניות כללו כתבות שטח וקטעי מוזיקה עברית מן התקופה. אחד השירים שהושמעו בשידור בכורה בתוכנית היה השיר "שיר העגלון" ששר הזמר מישה אפלבוים, ועד מהרה הוא הפך ללהיט ישראלי.
במבצע סיני שידר אמיר מן השטח. לאחר מכן נסע ללונדון, שם שהה ארבע שנים, ובשובו התמנה למזכיר מערכת עתי"ם בירושלים. בשנת 1964 נקרא על ידי חגי פינסקר לשוב לרדיו. במלחמת ששת הימים שובץ ככתב בירושלים. בשנים שלאחר מכן שידר סדרה בת עשרות תוכניות בשם "בית אבא", ובה ראיין אישים שונים בתולדות המדינה שהעלו זכרונות וחוויות ילדות. בשנות השישים הגיש במשך תקופה את הפינה היומית "אור ירוק", ששודרה במשך שלושים שנה רצופות (1962 - 1993; 27 שנים מתוכן היא הוגשה על ידי גדעון הוד).
משה יצחק מטלון

ביוגרפיה

מטלון נולד ביפו, בן למשפחה היהודית הראשונה בעיר. הוא למד במקווה ישראל והיה מראשוני הספרדים שסיימו בית ספר זה. אחר כך למד משפטים ובשנת 1896 פתח משרד לעריכת דין ביפו ונמנה עם עורכי הדין הראשונים בעיר. עסק בפעילות ציבורית והקים את אגודת "מגן", שפעלה להתקרבות בין יהודים לערבים ביפו. אגודה זו פעלה כמעט עד מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1900 התכתב עם הרצל והוזמן כציר לקונגרס הציוני. בשנת 1913 עבר לתל אביב. קנה ב-5,400 פרנקים מגרש בן 100 אמות בתל אביב (לאחר הכרזת העצמאות קנתה ארצות הברית בית זה והוא היווה את השגרירות הראשונה בארץ). 
בשנים 1917-1910 יצאה המשפחה לגלות במצרים ואחרי מלחמת העולם הראשונה השתכנה ביפו. משה מטלון התקרב למאיר דיזנגוף ועזר לו לקנות אדמות לתל אביב, וכך קנה את אזור רחוב המלך ג'ורג', כיכר דיזנגוף, הבימה, רמת אביב ועוד. בשנות ה-20 עבר משה מטלון להתעסק בבנייה ובנה את אזור המרכז המסחרי ולימים נקרא הרחוב על שמו וביתו הוקם בו (בפינת הרצל) ב-1913.
כיהן כחבר אספת הנבחרים הראשונה והשנייה. 
בשנות ה-40 בנה את קריית מטלון בפתח תקווה. 
נקבר בבית עלמין נחלת יצחק בתל אביב.
בניו אליעזר, עמנואל, נתנאל (סרטון במלאת 100 שנים להולדתו) ועוזיאל.
גוסטב פון ורסט

קריירה מוקדמת

פון ורסט נולד ב-19 באפריל 1894 במיינינגן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, למשפחת אצולה ותיקה מוסטפאליה. אביו גוסטב פון ורסט, היה וטרינר מומחה, ולאחר מכן היה פרופסור באוניברסיטת מינכן. בשנת 1912 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט ההוסרים ה-14 (נסיכות הבוחר מהסן ה-2). במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פון ורסט עם חטיבת הפרשים ה-22, שהייתה חלק מדיוויזיית הפרשים ה-3, וב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פון ורסט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1924 הועלה לדרגת ריטמייסטר, וב-1 בפברואר 1934 הועלה לדרגת מיור. באוגוסט 1935 הועלה פון ורסט לדרגת אוברסט לוטננט, ובאוקטובר אותה שנה מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרובאים ה-2. בינואר 1938 מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-2, ובאוגוסט 1938 הועלה לדרגת אוברסט. באוגוסט 1939 מונה פון ורסט למפקד חטיבת הרובאים ה-2, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון ורסט מפקד חטיבת הרובאים ה-2, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין. במהלך המערכה על צרפת לחם פון ורסט עם החטיבה שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2 במסגרת הקורפוס ה-19, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-30 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על יוון לחם פון ורסט עם החטיבה כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2 במסגרת הקורפוס ה-18, ואף השתתף בכיבוש סלוניקי. במאי 1941 מונה פון ורסט למפקד בית הספר לרכיבה בקרמפניץ, וב-1 בספטמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-9 בדצמבר 1941 מונה פון ורסט למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-15, וב-28 במאי 1942 נפצע במהלך הקרבות. ב-25 באוגוסט 1942 חזר פון פרסט לפקד על דיוויזיית הפאנצר ה-15, וב-25 באוגוסט מונה בנוסף למפקד קורפוס אפריקה עד ה-17 בספטמבר. ב-11 בנובמבר 1942 חזר פון ורסט לגרמניה, והועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-28 בפברואר 1943 מונה למפקד ארמיית הפאנצר החמישית, וב-1 במרץ הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. פון ורסט פיקד על הארמייה עד לכניעת כוחות הציר בצפון אפריקה, ב-13 במאי 1943.

לאחר המלחמה

פון ורסט שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר פון ורסט בשטוקהיים עד למותו ב-10 באוקטובר 1975.
שטח אש

שטח אש הוא שטח המוקצה לצבא על ידי המדינה, על מנת שיוכל להתאמן. גודלם של שטחי אש יכול להיות ממטרים ספורים (למטווחי חבלה, למשל) ועד לאלפי קילומטרים רבועים. מכיוון שנעשה ירי של תחמושת חיה בשטחי האש, נאסרת הכניסה לשטחים אלו על כל גורם שאיננו מתואם עם שלטונות הצבא. שטחי אש קטנים לרוב יגודרו, אך שטחי אש גדולים מאוד יסומנו בשלטים בדרכים המובילות אליהם.

שטח אש "יבש"

שטח אש יבש הוא שטח בו מותר לכוחות הצבא לבצע תרגילי תנועה  ולבצע ירי של אמצעים מסוימים מאוד, שהוגדרו לכך מראש כדוגמת זיקוקים ותחמושת חסרת קליע. בעת ירי תותחים למטרות רחוקות יכולים התותחים עצמם להמצא בשטח אש המוגדר כיבש, אך הפגזים חייבים ליפול בשטח אש רטוב או בשטח נתירים (ראו בהמשך).

שטח אש "רטוב"

שטח אש רטוב הוא שטח בו יכולה יחידה לבצע ירי "חי" לפי האמצעים שאושרו בתיק התרגיל ובתיק שטח האש. מטווחים של נשק קל ומטווחים של טנקים מתבצעים בשטחי אש רטובים.

שטח נתירים

שטח נתירים הוא שטח שהוסכם על ידי מספר יחידות כי לכולן מותר לירות (להנתיר) אליו אך לאף אחת אסור להמצא בו.

בישראל

עקב מחסור בשטחי אימונים, מרבית שטחי האש הגדולים של צה"ל ממוקמים במדבר.
המחסור בשטח בישראל, הנובע מגודלה הקטן באופן יחסי, גורם לכך שקיימים שטחים בהם נעשה שימוש לשני ייעודים: לדוגמה, שמורת הנחלים הגדולים משמשת כשטח אש בימות השבוע, אך בשבת מותר לטייל בה, בתיאום עם הצבא. לרוב, גם בימי חול המועד הצבא אינו משתמש בשטח כשטח אש, אך יש לתאם כניסה לשטח עם שלטונות הצבא מראש.
ברמת הגולן קיימת כפילות אחרת: שטחי נתירים הם גם שטחי מרעה ולעיתים נפגעות פרות מירי של תחמושת חיה.

המצב החוקי

תקנה 125 לתקנות ההגנה (שעת חירום) 1945 קובעת:
"שטחים מסוגרים
125. מפקד צבאי רשאי להכריז בצו על שטח או מקום כל-שהם, כי הם שטח מסוגר לצרכיהן של התקנות האלה. כל אדם הנכנס לתוך שטח או מקום כל-שהם או יוצא מתוכם - במשך תקופה כל-שהיא, שבה עומד בתקפו צו כזה ביחס לשטח או למקום ההם - ללא תעודת-היתר בכתב שהוצאה בידי המפקד הצבאי או בשמו - יאשם בעבירה על התקנות האלה."
צו על שטח מסוגר החל על קרקע בבעלות פרטית אינו מפקיע את השטח מידי בעליו אלא רק מתנה את כניסתו אליו בקבלת אישור של המפקד הצבאי, ועל כן המדינה אינה משלמת פיצויים לבעלי קרקע שהוכרזו כשטח מסוגר. עם זאת, הבעלות על הקרקע יכולה להיות שיקול במתן אישור הכניסה, למשל לצורכי עיבוד. 
בשנת 2010 חלו צוי שטח מסוגר על כרבע מכלל המקרקעין במדינת ישראל. בתביעה שהוגשה על ידי בעלי חלקה באזור ראשון לציון עליה חל צו שטח מסוגר הביע השופט יורם דנציגר את עמדתו שהנוהל של אי-פיצוי בעלי קרקע על צו שטח מסוגר חייב להפסק והוא ביקש להקציב לכנסת שנים עשר חודשים לקביעת מנגנון פיצוי. לעומתו, כתב השופט סלים ג'ובראן שכל השימוש בצו שטח מסוגר כדי להגביל באופן קבוע, במשך עשרות שנים, כניסה לשטח לצורכי הצבא, אינו ראוי, אולם משזהו החוק הוא אינו יכול לסייע למערערים ואינו יכול לכפות על המדינה מתן פיצוי. השופטת אילה פרוקצ'יה הצטרפה לעמדת השופט ג'ובראן שאין לעוררים זכות לפיצוי וכך נקבע בעמדת הרוב בניגוד לדעתו של השופט דנציגר.
מחוז ולס

מחוז ולס הוא מחוז במרכז אוסטריה עילית שבאוסטריה המקיף את העיר ולס. שטחו משתרע על 457.66 קמ"ר וב-2001 אוכלוסיית המקום מנתה 63,004 תושבים. במחוז ישנן 24 עיירות.
סופה

סופה היא תופעה במזג האוויר המביאה עימה שינוי קיצוני בתנאים האקלימיים בעת התרחשותה. לרוב כרוכה הסופה במשטר רוחות סוער ובירידת משקעים. בישראל ידועות סופות חול במרחבי המדבר, סופות שלג בפסגות ההרים הגבוהים וסופות גשם בעיצומו של החורף (שמכונות גם סערה). בעולם ידועות סופות כבירות ממדים  הרסניות ביותר, כמו הטורנדו וההוריקן.

היווצרות

סופות נוצרות כאשר מרכז לחץ נמוך מתפתח במערכת לחץ גבוה מקיפה. קומבינציה כזו של כוחות מנוגדים יכולה להוביל ליצירת ענני סופה, כגון קומולונימבוס. אזורי לחץ נמוך מקומיים קטנים יכולים להווצר עקב נסיקת אויר חם מהקרקע אשר מובילים ליצירת מערבולות אויר כגון עלעול חול או נד מים קטן.
Formation

וידאו קליפ

קליפ השיר צולם בניו אורלינס, לואיזיאנה, והוא כולל אזכור של הוריקן קתרינה. הקליפ מתחיל כאשר נראית ביונסה יושבת על ניידת ברחוב מוצף. בין היתר, ניתן לראות בקליפ גבר מחזיק עיתון עם תמונה של מרטין לותר קינג עם כותרת בה רשום "אמת", ניתן לראות ילד שחור רוקד מול שורה של שוטרים, ואף ניתן לראות בקליפ כתב גרפיטי על קיר בו רשום "stop shooting us"- "הפסיקו לירות בנו". כמו כן, גם ביתה של ביונסה, בלו אייבי מופיעה בקליפ בסצנות מעבר. במהלך כל הקליפ מבוצעים ריקודים רבים על ידי ביונסה ורקדניות נוספת הרוקדות ברחוב, בבריכה ריקה ובמסדרון. הווידאו קליפ הועלה לערוץ היוטיוב של ביונסה כסרטון פרטי ונעול.
קליפ השיר גרם למהומות רבות בארצות הברית, כל זה עקב המסר של השיר והקליפ על היחסים הבלתי שוויוניים בין הגזע השחור לבין הגזע הלבן בארצות הברית.
קליפ השיר היה מועמד ל-6 פרסים בטקס הווידאו- קליפים של MTV לשנת 2016 שנערך ב-28 באוגוסט 2016 בניו יורק סיטי. הקליפ זכה בכל שש המועמדויות ביניהם זכה ב״וידאו השנה״.

הקאבר השערורייתי

ב 18 בפברואר 2016 פרסם ג'וני הת'רינגטון מלהקת הרוק Art of Dying קאבר של השיר וזכה לתגובות נזעמות ביותר על כך שגבר לבן מבצע קאבר של אישה שחורה המדבר על זכויות שחורים בארצות הברית.
יואב דונט

ביוגרפיה

יליד העיר אשקלון. כשהיה בן 8 עבר עם משפחתו לגדרה שם גר עד סיום שירותו הצבאי.
אחרי הצבא עבר להתגורר בתל אביב שם הוא גר עד היום.
דונט הוא בוגר סטודיו למשחק ניסן נתיב. הוא זוכה מלגת קרן שרת לשנת 2005 בתחרות מונולוגים, ובקרן "אלי לאון" להצטיינות בתיאטרון "הבימה" (בו הוא משחק משנת 2010).
היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר בשנת 2009 על תפקיד "שמוליק" בסרט "לבנון",וזכה בפרס קיפוד הזהב כשחקן השנה בפרינג' לשנת 2017 על תפקידו בהצגה "ליזלוטה במאי", ובציון לשבח בפסטיבל תאטרונטו 2019 על תפקידו בהצגה "הייתי שם".
נשוי לשחקנית תיאטרון החאן נילי רוגל ואב לשלושה.

קריירה בתיאטרון

דונט השתתף במספר רב של הצגות: בתיאטרון צוותא שיחק במחזה "צינורות". בתיאטרון חיפה שיחק במחזה "סיפור פשוט". בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער בשיתוף עם תיאטרון חיפה שיחק במחזה "הבחורים בדלת ממול". בתיאטרון הסימטה שיחק במחזה "האי". בתיאטרון תמונע שיחק בהצגה "ליזלוטה במאי".
בתיאטרון הבימה שיחק במחזות "אותו הים", "מישהו ימות בסוף", "פוסט טראומה", "כי בנו בחרת", "אם יש גן עדן", "מירל'ה אפרת", "הסוחר מוונציה", "פאניקה", "משפחה עליזה", "פליישר", "Love love love", עושה כרצונו וגבעת חלפון אינה עונה.

קריירה בקולנוע ובטלוויזיה

הופעתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2008, כאשר לוהק לתפקיד אורח בסדרת הדרמה "פרשת השבוע". באותה שנה שיחק בסדרת הדרמה של ערוץ 10 "לאהוב את אנה" בתפקיד דניאל. בשנת 2009 לוהק לתפקיד הראשי בסרט "לבנון".
בשנת 2014 גילם את דמותו של נדב ברנוב בקומדיית המצבים "עממיות". באותה שנה לוהק לשחק בסרט "יונה", בתפקיד רזי. בשנת 2015 גילם את דמותו של איתמר בסדרה "חברות", וכן שיחק בסדרה "כפולים" בשידורי קשת של ערוץ 2 בתפקיד יונתן.
בנוסף שיחק בסדרה "תאג"ד" בדמותו של ידידיה (קלימרו) קצין משטרה צבאית, בסדרה סברי מרנן, שיחק בסרט האיש שבקיר של יבגני רומן, בסרט הקנדי "אינשאללה", בסרט הקצר זוכה פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל "קומיק-קון": "מקום שאינו כאן" של הבמאי דן סחר, בסרט "הורדוס איילנד" של הבמאי נלי גיא.
ולווט סקיי

חיים אישיים

סאנטיר היא ממוצא פולני. בתיכון, סאנטיר התחרתה בענפי ספורט כמו פוטבול, עידוד ועוד.
סעאדת חסן מנטו

ביוגרפיה

סעאדת חסן מנטו נולד בסַמְבְַּרלַה, במחוז לוּדְהִיָאנַה שבפנג'אב, בן לע'ולאם ולסארדר, ממשפחה מוסלמית קשמירית של עורכי דין. גדל באמריטסר. היה קשמירי במוצאו וגאה בשורשיו הקשמיריים ובשרידי התרבות הקשמירית ששימרה משפחתו. במכתב לג'ווהרלל נהרו כתב כי להיות "יפה" היא המשמעות השנייה של להיות "קשמירי".
את השכלתו המוקדמת רכש בבית, ורק בשנת 1921 החל ללמוד, בכיתה ד'. הוא נכשל שלוש פעמים בבחינת הבגרות שלו לפני שעבר אותה. נקודת המפנה הגדולה בחייו התרחשה ב-1933, כשהיה בן 21 ופגש בעבדול בארי אליג (1906–1949), סופר, היסטוריון ומבקר, בארמיטסר. אליג שיכנע אותו לחשוף את כישרונותיו האמיתיים ולקרוא מספרי מחברים רוסיים וצרפתיים.

חייו בלאהור

מנטו ומשפחתו היו בין מיליוני המוסלמים שעזבו את הודו של-ימינו לטובת לאום בעל רוב מוסלמי בפקיסטן. הוא עבר לעיר לאהור; וכשהגיע לעיר ממומביי, חי בקרבת ולצד אינטלקטואלים בולטים כפאיז אחמד פאיז , נאצר כאט'מי , אחמד ראהי  ואחמד נדים קאסמי . כל האישים הללו נהגו לשהות ב"פאק טי האוס" , בית קפה ותה אייקוני בלאהור, שהיה עד לכמה מהוויכוחים הספרותיים הלוהטים ביותר והדיונים הפוליטיים הנלהבים ביותר בשנים 1948–1949. לבית הקפה מקום בזכרונות המכירים את עברה התרבותי והתוסס של לאהור: ""לא הייתה שום השפעה חיצונית, ואנשים היו חולקים את דעותיהם על כל נושא בלי פחד, אפילו בזמן משטרם של הדיקטטורים הצבאיים".

אישומים בניבול פה

מנטו ניצב בפני משפט בשל גסויות בכתיבתו מספר פעמים, הן בהודו והן בפקיסטן: שלוש פעמים בהודו לפני 1947 (בשל "דהואן", "בו" ו"כאלי שלוואר"); ושלוש פעמים בפקיסטן, לאחר 1947 (בשל "ח'ול-דו", "ת'נדה גוסט" ו"אופר ניצ'ה דרמיאן"). הסיבה לכך הייתה סעיף 292 בחוק העונשין ההודי , ובחוק העונשין הפקיסטני  בשנותיה הראשונות של פקיסטן. הוא נקנס במקרה אחד בלבד.

פרסים והוקרה

ב-18 בינואר 2005, יום השנה החמישים למותו, הונצח מנטו על בול דואר פקיסטני. ב-14 באוגוסט 2012, יום העצמאות של פקיסטן, הוענק לסעאדת חסן מנטו, לאחר מותו, פרס נישאן-י אימתיאז  ("מסדר ההצטיינות") על ידי ממשלת פקיסטן.
ניקולאי פטרושב

ביוגרפיה

פטרושב נולד במשפחתו של מלח צבאי. האב, פלטון איגנאטייביץ' פטרושב שירת במלחמת העולם השנייה, בצי הסובייטי, בסוף שנת 1944 סייע לכוחות הימיים בצפון המדינה. אמו, אנטונינה ניקולאייבנה היא כימאית בהשכלתה, במהלך המצור על לנינגרד שירתה כאחות רפואית, לאחר המלחמה עבדה בחברת בנייה.
פטרושב למד בבית הספר תיכון בלנינגרד והיה בן כיתה של בוריס גריזלוב. פטרושב הוסמך כמהנדס ספינות ב-1974 לאחר סיום קורס לימודים במכון לבניית ספינות בלנינגרד (כיום האוניברסיטה הטכנו-ימית הממלכתית של סנקט פטרבורג). 
ב-1974 הצטרף לקג"ב הסובייטי ומאז הוא משרת בשירותי ביטחון המדינה. בשנים 1974-1975, הוא עבר קורסי הכשרה של הקג"ב. ב-1975 החל לעבוד במחלקה לסיכול ריגול של הקג"ב במחוז לנינגרד, כעבור זמן התמנה לראש השירות למאבק בהברחות ושחיתות.
מיוני 1992 עד 1994 כיהן כשר לביטחון המדינה של רפובליקת קרליה בצפון רוסיה. ב-1994, מנהל השירות הפדרלי לסיכול ריגול, סרגיי סטפאשין מינה אותו לראש המינהל לביטחון פנים של שירות הביטחון. לאחר פיטוריו של סטפאשין ב-30 ביוני 1995, פטרושב מונה לתפקיד סגן ראש מחלקת הפיקוח והארגון של שירות הביטחון הפדרלי. במאי-אוגוסט 1998 פטרושב היה ראש מינהל השליטה של האדמיניסטרציה הנשיאותית הרוסית. באוקטובר 1998 פטרושב מונה לסגן מנהל שירות הביטחון הפדרלי וראש מינהל הביטחון הכלכלי.
ב-9 באוגוסט 1999 פטרושב מונה על ידי בוריס ילצין לתפקיד מנהל שירות הביטחון הפדרלי. הוא היה בתפקיד זה במשך 9 שנים. בתקופה זו ברוסיה התרחש מספר גדול יחסית של פעולות טרור והיו קולות שדרשו את החלפתו של פטרושב בתפקיד. למרות הכל הוא הצליח להשאר בתפקיד ואף דיווח על הצלחות רבות בסיכול פעולות טרור ולכידת מתכנני ומבצעי פעולות טרור. בשנת 2001 קודם לדרגת "גנרל ארמייה" - הדרגה ה-2 בסדר הדרגות בצבא רוסי.
בשנת 2003 הוענק לו תואר גיבור הפדרציה הרוסית עבור השירות למען ביטחון המדינה. בנוסף במהלך השירות הוענקו לו עיטורים נוספים.
פטרושב ידוע כחובב כדורעף מושבע, ובשנים 2004–2009 כיהן במקביל גם כנשיא התאחדות הכדורעף הרוסית. 
ב-12 במאי 2008 מינה אותו הנשיא דמיטרי מדבדב לראש מועצת הביטחון, ארגון ייעוץ נשיאותי בתחומי ביטחון לאומי. בתקופת כהונתו של פטרושב בתפקיד, הורחבו סמכויות הארגון באופן משמעותי.
פטרושב נשוי ואב ל-2 בנים.