google/wiki40b huggingface dataset:
קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר

קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר (בגרמנית: KSHG - Katholische Studierenden- und Hochschulgemeinde Münster) היא קהילת הסטודנטים השייכת לדיוקסיה של מינסטר שבגרמניה. בראש הקהילה עומד איש דת, אך הקהילה מתנהלת בצורה דמוקרטית. ההחלטות עוברות בוועד הקהילה אשר מונה 25 חברים. 18 מהם סטודנטים אשר ממלאים את תפקידם בהתנדבות ו-7 עובדי כנסייה.
הצוות מונה מספר תאולוגים, בהם כומר נוסף, מוזיקאים, כלכלנים ועובדים סוציאלים.
הקהילת מתכנסת לתפילות בשתי הכנסיות שלה. בתחילת כל סמסטר ובסופו נערכת תפילה בקתדרלה של מינסטר, אליה מגיעים כ-1000 סטודנטים.
בקהילה חוגי עבודה רבים כגון "כלכלה וחברה" או "מדע ואמונה".
ועד הקהילה מארגן לסטודנטים אירועים, הרצאות ומופעים, וכן מסיבות ענק לקהל הסטודנטים. בנוסף, מארגן הוועד טיולים, שאמורים להכיל תוכנית למודית או בעלת נטייה דתית-רוחנית. היעדים האחרונים היו ישראל וגאנה, שתי מדינות איתן מקיימת הכנסייה קשרים הדוקים.
אחת ממטרותיה של הקהילה היא להוות אוזן קשבת לסטודנטים הזרים ולתמוך בהם כספית ונפשית.

הקשר עם ישראל

לקהילה קשרים הדוקים עם ארץ ישראל והיהדות. חזן העיר מינסטר הוא אורח קבע בחוג הבין-דתי של הקהילה. במסעותיה לארץ הקודש מנסה הקהילה להישאר במגע עם ועד הסטודנטים של המכללה בראשון לציון, העיר התאומה של מינסטר.
ה-KSHG היא אחת מקהילות הסטודנטים הגדולות ביותר בגרמניה וכפי הנראה מהמאורגנות והממומנות ביותר. היא מחפשת את הקשר עם ישראל ומהווה כתובת חשובה לסטודנטים ישראלים בגרמניה או ישראלים שמחפשים את הקשר הגרמני.
ארי לשם כבוד

דוגמאות בולטות

היטלר העניק לכלל העם היפני את התואר, שכן היפנים נלחמו לצידם כחלק ממדינות הציר. כמו כן, המופתי אמין אל-חוסייני, מנהיג הערבים בא"י בתקופת המנדט הוכרז כ"ארי לשם כבוד".
אדם נוסף אשר קיבל את התואר היה אמיל מוריס, ממייסדי יחידות האס אס ומראשוני המפלגה הנאצית. אבי סבו של מוריס היה יהודי, לכן הוא לא נחשב ליהודי על פי חוקי הגזע, אך קרבת המשפחה היהודית לא אפשרה לו להמשיך ולהיות חלק משורות האס אס. במכתב סודי מ-1935, היטלר, שהיה מיודד עם מוריס, הכריז עליו כ-"ארי לשם כבוד" ועל מנת שיוכל להמשיך ולשרת בארגון.
ואקיטה

תיאור

זהו המין הקטן ביותר מסדרת הלווייתנאים, והוא מצוי רק בקצהו הצפוני של מפרץ קליפורניה. לואקיטה יש טבעות כהות מסביב לעיניים, כתמים על השפתיים ופס ארוך מסנפירי הגב עד הפה. צבעו של גבה אפור כהה, שהופך לכמעט לבן בבטנן. צבעה של הוואקיטה מתבהר עם התבגרותה. הנקבות גדולות מעט מהזכרים – אורכן מגיע לכ-140 ס"מ בעוד שאורכם של הזכרים הוא כ-134 ס"מ.

התנהגות

הוואקיטות משתמשות בצלילים מתדר גבוה כדי לתקשר ביניהן וכדי לנווט בים, בדומה לשאר מיני הלווייתנאים. הן חמקניות מאוד, ולרוב נמנעות ממפגש עם סירות ובני אדם. הואקיטות עולות לפני המים לפרקי זמן קצרים כדי לנשום וחוזרות מיד אל מתחת למים, ולכן קשה לתפוס אותן בסביבתן הטבעית. הן מתבודדות יחסית ללוויתנאים אחרים, ולרוב נמצאות לבד או בקבוצות של 2–3 פרטים; אם כי לעיתים ניתן לראות קבוצות של 8–10 פרטים.

מחזור חיים ורבייה

לא ידוע הרבה על מחזור החיים של הוואקיטה, ובין השאר חסרים נתונים על גיל ההתבגרות המינית, תוחלת החיים והדינמיקה החברתית שלהן. רוב ההערכות בנושא מבוססות על מינים אחרים של לוויתנאים הדומים לואקיטה.
הדעה הרווחת היא כי שתוחלת חייהן היא כ-20 שנים בתנאים אידיאליים וכי ההתבגרות המינית שלהן לוקחת בין 3 ל-6 שנים. ההזדווגות מתרחשת בסוף האביב או תחילת הקיץ, והריונן נמשך בין 10 ל-11 חודשים. הנקבות מניקות את הולד במשך 6–8 חודשים.

סכנת הכחדה ומאמצי השימור

הוואקיטה נמצאת בסכנת הכחדה חמורה לפי הרשימה האדומה של ארגון IUCN. בשנת 2019 היו רק 10 פרטים חיים, כאשר בשנת 2005 היו כ-300. מצב חמור זה הביא את ארגון אונסק"ו להכריז על אתר המורשת העולמית במפרץ מקסיקו כאתר בסיכון. הסכנות העיקריות שלהם הם דיג לא חוקי של דג הטוטואבה באמצעות רשתות גדולות, בהן נתקעות הואקיטות. מאמצי שימור מובלים על ידי ממשלות מקסיקו, ארצות הברית וקנדה.
יחסי מיקרונזיה–סין

היסטוריה

מיקרונזיה מכירה ברפובליקה העממית של סין והיא אחת ממדינות מעטות ושחלקן המעצמות של אזור האוקיינוס השקט (אוסטרליה, ניו זילנד וכו') שעשו כן. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-11 בספטמבר 1989. נשיא המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה השני ג'ון האגלגאם ביקר ברפובליקה העממית של סין, בבירה בייג'ינג לראשונה בשנת 1990.
בשנת 1990 פתחה הרפובליקה העממית של סין שגרירות בפליקיר, בירת בירת מיקרונזיה. בשנת 1991 נשלח השגריר הסיני הראשון לשגרירות. בשנת 2007 פתחה מיקרונזיה שגרירות בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. צעד שנחשב חריג, שכן, מיקרונזיה מחזיקה ארבע שגרירויות בלבד ברחבי העולם.
דאנלופ

דאנלופ (אנגלית: Dunlop), הוא מותג בינלאומי המשמש מספר חברות מתחומים שונים, בעיקר בייצור צמיגים וציוד לספורטאים.
חברת דאנלופ המקורית נוסדה בממלכה המאוחדת ב-1889 כדי לייצר צמיגי אופניים על פי הפטנט של הממציא הסקוטי ג'ון בויד דאנלופ, שהגה את רעיון הצמיג המתנפח. החל משנות ה-20 של המאה ה-20 התרחבה החברה לתחומי ייצור נוספים לאחר רכישה של חברות אחרות. בין התחומים היו ביגוד, הנעלה ותעשיית התעופה. כניסת החברה להפקת צמג (לטקס) הובילה לעיסוק בתחומים נוספים כמחבטי טניס וכדורי גולף. רוב שנותיה נקראה החברה בשם Dunlop Rubber.

צמיגים

בשנת 1984 נקלעה החברה לקשיים והחלה בתהליך מכירה ופירוק. החטיבה האמריקנית הופרדה לחברה עצמאית, תחת בעלות הנהלתה. ב-1985 נמכרה דאנלופ לחברה הבריטית BTR שמכרה את עסקי הצמיגים לחברת סומיטומו היפנית שצמחה בעצמה מתוך חברה בת של דאנלופ ביפן. סומיטומו רכשה את החברה האמריקנית שנה לאחר מכן. מיזם משותף בין חברת גודייר האמריקנית לסומיטומו אחראי מאז 1999 על ייצור רוב צמיגי דאנלופ בארצות הברית, אירופה ויפן, ומספר חברות נוספות ממשיכות לייצר צמיגים תחת שם זה לשווקים מקומיים אחרים. גודייר מחזיקה ב-75 אחוז מהבעלות ועסקי החברה המשותפת מנוהלים בארצות הברית. החברה מייצרת צמיגים למכוניות ספורט, למכוניות מרוץ, לאוטובוסים ולמשאיות.

ספורט

ייצור מוצרי הספורט נחלק מאז 1985 בין כמה יצרנים המחלקים ביניהם את השוק האמריקני, האירופי, דרום-מזרח אסיה ושווקים מקומיים נוספים. חברת SRI Sports הנמצאת בבעלות חברת הגומי היפנית סומיטומו אחראית לייצור בדרום-מזרח אסיה ובמיזם משותף לייצור עבור השוק האמריקני. המוצרים העיקריים של SRI קשורים לטניס וגולף, בהם נעשה שימוש בגומי.
תחת מותג דאנלופ מיוצר ביגוד וציוד לספורטאים כגון: חולצות ספורט, נעלי ספורט, נעלי טניס, כדורי טניס, מחבטי בייסבול, מחבטי גולף, מחבטי טניס, נעליים לרכיבה על סקייטבורד, כדורי סל, צמיגים לאופניים, חולצות פולו לטניסאים, נעלי כדורסל ומכשירי ספורט.
סוטייסקה ניקשיץ' (כדורסל)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1948 תחת השם "סוטייסקה ניקשיץ'". מאז החליפה את שמה מספר פעמים ("מלאדוסט", "ק.ק. ניקשיץ'", "פרטיזן ניקשיץ'"). בהמשך השתתפה בליגה היוגוסלבית/סרבית. ובליגה המונטנגרית שהוקמה בשנת 2006, לאחר פירוקה של המדינה המשותפת של סרביה ומונטנגרו. בסיום עונת 2008/09 הקבוצה הייתה על סף פירוק בליגה השלישית. לאחר התערבות של עיריית ניקשיץ', החל המועדון לטפס בחזרה לליגה הבכירה. בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. מאז נאבקת הקבוצה באופן קבוע בפלייאוף העליון על תארים. 
בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע המונטנגרי לאחר שניצחה בגמר את קבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה 55-64. החל מעונת 2014/15 משתתפת הקבוצה ביורוהולד.
הקבוצה מארחת ב"ספורט סנטר" בעיר, המכיל 3,000 מקומות ישיבה.
קונרד בהמר

חייו

בהמר נולד בברלין. המוזיקה שלו משקפת את השקפתו הפוליטית המרקסיסטית, הבאה לביטוי מפורש ברבים מכתביו משלהי שנות ה-60 ומשנות ה-70 של המאה ה-20. כחבר מטעם עצמו באסכולת דרמשטדט (בהמר 1987), למד הלחנה בקלן, אצל קרלהיינץ שטוקהאוזן וגוטפריד מיכאל קניג, ופילוסופיה, סוציולוגיה ומוזיקולוגיה באוניברסיטת קלן, שהעניקה לו תואר דוקטור בשנת 1966. אחרי קבלת הדוקטורט, השתקע באמסטרדם, שם עבד עד 1968 במכון לתורת הצליל (סונולוגיה) באוניברסיטת אוטרכט. בשנת 1972 התמנה לפרופסור לתולדות המוזיקה ולתאוריית המוזיקה בקונסרבטוריון המלכותי בהאג.
ביצירותיו עשה בהמר שימוש אופייני בארגון סריאלי או מונטאז', לעיתים עם יסודות של ג'אז ומוזיקת רוק (למשל באופרה שלו "דוקטור פאוסטוס" וב"אפוקליפסיס קום פיגוריס" האלקטרונית). ביצירות אחרות, כגון Canciones del camino ("שירי הדרך") ו-Lied uit de verte ("שיר ממרחקים"), משמשים שירים מרקסיסטיים כחומר הבסיסי.
ב-2001 פנה פסטיבל הולנד אל בהמר בהזמנת יצירה ללהקת הרוק "נוער צלילי" (Sonic Youth), שהופיעה בה במהלך הפסטיבל באמסטרדם.
לוצאסקו לוצאסקי

חייו

לוצאסקי נולד ומת בפרארה וסביר להניח, שחי שם כל חייו. כילד למד אצל צ'יפריאנו דה רורה, וכבוגר שירת כנגן העוגב בחצר הדוכס אלפונסו השני, שם חיבר את רוב יצירותיו.
לוצאסקי חיבר שבעה ספרי מדריגלים לחמישה קולות, ביניהם המדריגלים המפורסמים לשירה בליווי כלי, לסופרן אחד, שניים ושלושה סופרנים משנת 1601. שלא ככותבי מדריגלים רבים מתקופתו, כלל קו סופרן מעוטר מאוד, כשצפה מראש כמה מן התמורות העתידות לבוא בראשית תקופת הבארוק. עוד מאפיין ייחודי ליצירותיו של לוצאסקי הוא שילובם של תפקידי ליווי כתובים לכלי מקלדת. 
לוצאסקי היה מנצח ומנהל ה"קונצ'רטו דלה דונה", מקהלת הנשים המפורסמת, וחיבר מדריגלים לזמרות, כולל המדריגלים שלו משנת 1601. עבודתו עם הנשים הווירטואוזיות הללו היוותה מן הסתם השראה לקווים הווקליים עתירי הקישוטים שכתב. 
אף כי עיקר פרסומו היה כמחבר מדריגלים, לוצאסקי היה גם נגן עוגב ומורה מוכשר (הוא היה מורו של ג'ירולאמו פרסקובלדי).
הוא ייצג נאמנה את סגנון המדריגל האיטלקי המאוחר, יחד עם ג'ובאני פלסטרינה, ז'אק דה ורט, פיליפה דה מונטה, לאסוס, מארנציו, ג'זואלדו ואחרים. נוסף למדריגלים, חיבר גם מוזיקת קודש (הוא הוציא לאור אוסף מוטטים לחמישה קולות בשנת 1598).
ז'אן-בטיסט פיגאל

חייו

למרות שלא הצליח לזכות בפרס רומא, לאחר מאמצים רבים התקבל ללימודים באקדמיה המלכותית לאומנות והפך לפסל פופולרי. פסליו המוקדמים לא זכו להתקבל בצורה רחבה, אולם הוא פרץ לתודעה עם פסלו העירום של וולטר משנת 1776 (במקור עבור המכון של צרפת, נרכש על ידי הלובר ב-1962), ופסליו הוצגו במקומות רבים. בין השאר ניתן למנות את עבודתו בארמון סנסוסי שבפוטסדאם. ניתן לשייכו לתקופת המעבר בין הבארוק והניאו קלאסיציזם. העבודה המוקדמת ביותר שלו הידועה כיום היא מ-1744 (ה-"Mercure rattachant ses talonnières") והאחרונה מ-1784 (ה-"Fillette à l'oiseau et à la pomme", שניהם בלובר).
שמו מוכר בזכות כיכר בפריז הנושאת את שמו - כיכר פיגאל והרובע שסביבה, שם שכן בית המלאכה שלו. הרובע ידוע כאזור מועד לזנות ואנשי בוהמה.
פרשת סיסטו

פרשת סיסטו (בגרמנית: Sixtus-Affäre) הוא הכינוי שניתן לניסיון של קרל הראשון, קיסר אוסטריה להוציא את האימפריה האוסטרו-הונגרית ממלחמת העולם הראשונה באמצעות כריתת הסכם שלום עם מדינות ההסכמה. הפרשה קרויה על שמו של סיסטו, נסיך בורבון-פארמה - גיסו של הקיסר, אשר תיווך בינו לבין מדינות ההסכמה.

רקע

ב-28 ביוני 1914 נרצחו ביריות בעיר סרייבו פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ואשתו סופיה, דוכסית הוהנברג. הפרשה הובילה למשבר יולי, אשר במהלכו שלחה האימפריה האוסטרו-הונגרית אולטימטום תקיף לממלכת סרביה, ומשזה לא נענה, פתחה אוסטריה במלחמה כנגד סרביה. כך פרצה מלחמת העולם הראשונה. עד מהרה הצטרפו האימפריה הרוסית, צרפת, בריטניה, בלגיה ואיטליה למלחמה לצד סרביה, והקיסרות הגרמנית, בולגריה והאימפריה העות'מאנית לצד אוסטריה. באביב 1917 התקרבה המלחמה לשנתה הרביעית, ואוסטריה כבר מאסה בה. קרל הראשון, קיסר אוסטריה החליט לחתור לשלום נפרד עם מדינות ההסכמה.

המגעים

הקיסרית זיטה כתבה מכתב לאחיה סיסטו, נסיך בורבון-פארמה אשר שרת כקצין בצבא הבלגי, והזמינה אותו לבוא לבקר בחשאי בווינה. אמם, מריה אנטוניה, העבירה את המכתב לידיו באופן אישי. קרל גם הוא יצר קשר עם סיסטו דרך שווייץ הנייטרלית. בהסכמת הצרפתים והבריטים, סיסטו הגיע לווינה עם תנאים מוכנים מראש. מדינות ההסכמה סירבו לנהל משא ומתן על הסכם שלום נפרד עם אוסטריה, אלא דרשו הסכם גם עם גרמניה. צרפת דרשה לקבל חזרה את אלזס ולורן מידי גרמניה, את שיקום עצמאותה של בלגיה, וכן דרשה שהאימפריה העות'מאנית תמסור את קונסטנטינופול לידי האימפריה הרוסית. לקרל לא היו בעיות עם תנאים אלו, שלא נגעו ישירות לאימפריה שלו, והוא שלח מסר סודי ובלתי רשמי לנשיא צרפת, אשר בו הוא מודיע על הסכמה עקרונית לשלוש נקודות אלו. קרל הבטיח להשתמש "בכל האמצעים ובכל ההשפעה האישית שלי". אולם גרמניה סרבה לנהל משא ומתן על אלזס-לורן, ולנוכח הצלחות מעצמות המרכז בחזית המזרחית וההתמוטטות הצפויה של רוסיה, סרבה בכלל לדבר על הסכם שלום. סיסטו המשיך במאמציו, ואף פגש את ראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג' בלונדון. לויד ג'ורג' הסכים להגיע להסכם נפרד עם אוסטריה, אולם עמדו לו למכשול מפקדי הצבא הבריטי אשר סירבו להסכים לכך.

סיום המגעים

באפריל 1918 נחתם הסכם ברסט-ליטובסק, אשר סיים את הלחימה בחזית המזרחית. בעקבות כך, נשא שר החוץ האוסטרו-הונגרי, הרוזן צ'רנין נאום בו הוקיע את ראש ממשלת צרפת ז'ורז' קלמנסו כגורם האחרון העומד בפני השלום באירופה. קלמנסו זעם, ופרסם את מכתביו של קרל אליו ואת מאמציו להגיע להסכם שלום מאחורי גבם של הגרמנים. אלו האחרונים זעמו, ואף התעוררו חששות לפלישה גרמנית לאוסטריה. צ'רנין טען שהדרך היחידה להציל את המצב תהיה התפטרות של קרל, אולם קרל סירב וצ'רנין הוא זה שהתפטר. קרל שלח הודעה לווילהלם השני, קיסר גרמניה בו הודיע לו כי סיסטו לא הוסמך להציג את המכתב ואת הצעות השלום, וכי אוסטריה מעולם לא שקלה להסכים להפקעת אלזס-לורן ובלגיה מידי גרמניה. הגרמנים הסכימו לסלוח, אולם דרשו מעורבות יתר של אוסטריה במלחמה.
רות זוטא

רות זוטא הוא מדרש אגדה קצר למגילת רות. השם 'זוטא' ניתן לו כדי להבחינו מהמדרש המכונה רות רבה הארוך יותר.
החיבור יצא לאור בפעם הראשונה בידי שלמה בובר בשנת תרנ"ד על פי כתב יד פרמה (ושוב נדפס בספרו "מדרש זוטא". מהדורה אלקטרונית של החיבור קיימת במאגרים של האקדמיה ללשון העברית והיא מבוססת ברובה על כתב יד מהגניזה הקהירית ובמקומות החסרים ההשלמות הן על פי כתבי יד פרמה. יש הבדלים לא מעטים בין מהדורת בובר ובין מהדורת האקדמיה. עד כה, לא יצא לאור מהדורה מדעית של החיבור. מקצת מן החיבור התפרסם גם בידי שמחה אסף על פי כתב יד נוסף.
אלינאייר

פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה טיסות עונתיות לנמל התעופה בן-גוריון מקוס, הרקליון וסלוניקי. הטיסות מופעלות על ידי מטוסי האיירבוס של החברה.
הפדרציה הבינלאומית לשיכון ותכנון אורבני

הפדרציה הבינלאומית לשיכון ותכנון אורבני (IFHP) היא ארגון בינלאומי של אנשי מקצוע המייצגים את התחום הרחב של דיור ותכנון אורבני. הפדרציה הפועלת בחסות האומות המאוחדות מארגנת מגוון רחב של פעילויות ויוצרת הזדמנויות לחילופים בינלאומיים של ידע וניסיון בתחום המקצועי של תכנון עירוני. בין פעילויות אלה, האירוע הבולט ביותר הוא הקונגרס השנתי שהפדרציה מקיימת לנושא אקטואלי מסוים.

היסטוריה

הפדרציה נוסדה בשנת 1913 על ידי מתכנן הערים האנגלי אבנעזר הווארד. הווארד היה הוגה רעיון "עיר גנים" שהתבטא בשילוב של דיור ותפיסה תכנונית ירוקה שנועדה לפתור את הבעיות של ערי מטרופולין הרחבות אי פעם וליצירת תנאי חיים טובים יותר לאנשים. הווארד הקים העיר וגם את האגודה הבריטית לתכנון ארצי בשנת 1899 כדי לקדם את האידיאלים של רעיון "עיר גנים".הקמת הפדרציה עם העיקרון של חילופים בינלאומיים של ידע וניסיון שהייתה צעד משמעותי קידמו עבורו התמקצעות בתכנון ושיפור הקידום של דיור ותכנון ושיפור הרמה הכללית של המקצוע ומאז התרחב לכלול מגוון כמעט בלתי מוגבל של נושאי דיור ותכנון.
עמנואלה טרויזן סמי

ביוגרפיה

נולדה ב-1947 בוונציה. בשנת 1970 סיימה את לימודיה באוניברסיטת קאפוסקרי בוונציה בשפות וציוויליזציות אורינטליות. בשנת 1971 החלה לשמש כמרצה באוניברסיטה, ובשנת 2001 מונתה לפרופסור ללימודי יהדות בעת החדשה במוסד. 
היא שימשה כמרצה אורחת במוסדות הבאים: המוסד הלאומי לשפות ולציוויליזציה אוריינטלית (Institut national des langues et civilisations orientales) בפריז, בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (School of Oriental and African Studies) בלונדון, קולג' אוניברסיטת לונדון, באוניברסיטת וינסקונסון-מילווקי (University of Wisconsin–Milwaukee), באוניברסיטה האוטונומית של מדריד (Autonomous University of Madrid) ובאוניברסיטת אוקספורד. בשנת 2002 הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1991 נבחרה נשיאת האגודה למדעי יהדות אתיופיה (International Society for the Study of Ethiopian Jewry) והחל משנת 2004 משמשת כסגן-נשיאת האגודה.
אלקטרופורזה אלכסונית

אלקטרופורזה אלכסונית (באנגלית :diagonal electrophoresis ) היא סוג של אלקטרופורזה המאפשרת בידוד וריצוף פפטידים המכילים קשרים דיסולפידיים. אלקטרופורזה מוגדרת כתנועה של חלקיקים המפוזרים באופן יחסי בנוזל, תחת השפעה של שדה חשמלי. החלקיקים ינועו במהירויות שונות, בהתאם למטענם וליכולת הדיפוזיה שלהם בנוזל. באלקטרופורזה אלכסונית נחתכים הפפטידים ללא פירוק קשרים דיסולפידיים ומורצים בציר אחד, ולאחרי כן נחתכים גם הקשרים הדיסולפידיים והפפטידים מורצים בציר השני, ובצורה זו ניתן לזהות פפטידים שקשורים בקשר דיסולפידי.

מבוא

כדי להבין מבנה תלת ממדי של חלבון מסוים יש קודם לדעת את הרצף של חומצות האמינו המרכיבות אותו, או את המבנה הראשוני. הרצף הראשוני קובע את המבנה השלישוני של החלבון ועל מנת להשלים את הבנת מבנה החלבון, יש לקבוע את מיקומם של הקשרים הדיסולפידיים המקוריים על החלבון במבנהו התלת ממדי. קשרים אלה מייצבים ותורמים למבנה חשוב זה. ניתן להשיג מידע על הקשרים הדיסולפידיים באמצעות אלקטרופורזה אלכסונית, שיטה באמצעותה ניתן לבודד ולרצף פפטידים המכילים קשרים כאלה.

שיטת העבודה

ראשית חותכים את החלבון בתנאים אשר בהם לא מתפרקים הקשרים הדיסולפידיים. תערובת הפפטידים מוספת לקצה אחד של דף נייר ונותנים להם לנוע בצורה אופקית בתוך הנוזל. בסיום התהליך הדף נחשף לאדים של חומצה פרפורמית אשר מפרקת קשרים דיסולפידיים והופכת אותם על ידי חמצונם לשיירים של חומצה ציסטאית. פפטידים אשר היו קשורים בקשרים דיסולפידיים במקור, עכשיו חופשיים ויותר חומציים בגלל היווצרות הקבוצה החומצית שעליהם.
תערובת זו עוברת אלקטרופורזה שוב ובאותם התנאים, אך הפעם בצורה אנכית. הקצב ויכולת התנועה של הפפטידים אשר לא היו קשורים בקישרי דיסולפיד לא ישתנו. לכן הם יהיו מסודרים בקו ישר אלכסוני בתום התהליך. בניגוד אליהם הפפטידים אשר נוצרו אחרי פירוק הקשרים הדיסולפידיים, אלה המכילים חומצה ציסטאית, ינועו בדרך כלל באופן שונה מאשר היו נעים אילו היו מחוברים לפפטיד נוסף בקשר דיסולפידי. כתוצאה מכך הם לא יהיו על האלכסון. את הפפטידים אשר חרגו מהאלכסון ניתן לבודד, לרצף ולמצוא את המיקום של קשרי הדיסולפיד בהם.
רוברטו השני, דוכס פארמה

ביוגרפיה

רוברטו נולד ב-7 באוגוסט 1909 בבאדן, לאליא, נסיך בורבון-פארמה ולמריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ואיזבלה, נסיכת קרוי. הוא היה בן דודם של בוריס השלישי, מלך בולגריה, ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה ואנה, מלכת רומניה. בשנת 1950 מת דודו ג'וזפה, דוכס פארמה, ואביו ירש את תאריו. בשנת 1959 מת אביו, ורוברטו ירש את תאריו והפך לטוען לכתר דוכסות פארמה. ב-25 בנובמבר 1974 מת רוברטו בווינה, ומכיוון שלא היו לו ילדים ירש דודו סאווריו, נסיך בורבון-פארמה את תאריו.
טורי היגינסון

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
טורי נולדה באונטריו, קנדה.

סרטים בהם השתתפה

בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה "תולדות האהבה" של הבמאי ראדו מיכאיליאנו.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
Only Want You

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי אמילי וורן, אלי טמפוסי, אנדרו וואט, לואי בל וקארל רוזן. במקור, הוקלט השיר על ידי ריטה אורה לבדה, אך בהמשך הוחלט להקליט את השיר מחדש ביחד עם הראפר ריקרדו ולנטין. הגרסה עם הראפר יצאה כסינגל מתוך האלבום.
עבור הגרסה עם ריקרדו ולנטין יצאה עטיפה מיוחדת.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ריטה אורה ב-7 במרץ 2019. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את אורה מדברת בטלפון. בהמשך, היא נכנסת למסעדה שם היא פוגשת את ריקרדו ולנטין.
לאורכו של הקליפ ניתן לראות צלמי פפראצי רודפים אחרי אורה.
התנועה הירוקה באיראן

התנועה הירוקה באיראן (בפרסית: جنبش سبز ایران) הוא שמה של התנועה שקמה לאחר הבחירות לנשיאות איראן בשנת 2009, על מנת להפיל את שלטונו של מחמוד אחמדינז'אד. הצבע הירוק היה צבעו של הקמפיין של מיר-חוסיין מוסאווי, אך לאחר הבחירות הצבע הפך לצבע המאחד את אחדותם ותקוותיהם של אלו שבקשו את ביטול תוצאות הבחירות.
מיר-חוסיין מוסאווי, מוחמד ח'אתמי ומהדי כרובי היו המנהיגים של התנועה.
ההתרחשויות בעוצמה שקרתה כתוצאה מהתנועה הירוקה היו חסרות תקדים בהיקפן, לפחות מאז המהפכה האיראנית ב-1979.

איפה הקול שלי?

איפה הקול שלי? (פרסית: رای من کجاست؟) היה המוטו ששימש את אנשי התנועה בהפגנות. הממשלה האיראנית, שנשלטה בידי מחמוד אחמדינז'אד פרסמה תוצאות שלפיהן אחמדינז'אד לקח שני שלישים מהקולות, אך תומכי מוסאווי וכרובי, מועמדי האופוזיציה המתונה האשימו את הממשלה בזיוף הקולות. המפגינים נגד אחמדינז'אד צעקו באנגלית "Where is my vote?” בכמויות שלא נראו מאז  המהפכה האיראנית, במאמץ להשיג תשומת לב בינלאומית.
על אף שהממשלה האיראנית אסרה כל התאגדות של תומכי האופוזיציה בטהראן וברחבי איראן כולה, האטה את תעבורת האינטרנט, וצינזרה כלי תקשורת של האופוזיציה. אלפי איראנים צעקו את הססמא הזו תוך הפרת חוקי הרפובליקה והתעמתות עם עוצמתו של השלטון האיראני. מנהיגים ואנשי תקשורת מרחבי העולם, במיוחד מארצות הברית, טענו כי יכול להיות שהזעם מאחורי הססמא הזו יכול אפילו להצית מהפכה חדשה.
המומינים - כוכב השביט: הסרט

העלילה

העלילה מספרת על עמק המומינים, שבה חיים יצורים ששמם המומינים, בדרך מגיע מר מושקר המצביע על אסון שכוכב שביט עומד ליפול על העמק ויחריב אותו, אז מומינטרול, מאי הקטנה, וסניף עוזבים את עמק המומינים למצפה כוכבים ישן, בדרך הם פוגשים לראשונה את סנופקין השואל אותם אם יש להם קפה טחון, הוא מספר להם שרק המדענים יודעים על כוכב השביט, לאחר שהם שואלים את המדען הראשון על הכוכב הם מגיעים למדען השני שמספר להם על השביט שהוא בגודל של פיל ענק, הוא אמר להם שהם צריכים לחזור שלושה ימים לעמק לפני שהשביט יפול, בדרך הם פוגשים את הסנורקים סנורק וסנורקה שכמעט נאכלו על אמבסטורה (צמח אוכל חרקים) ואת מר המיולין שאוסף בולים ואז מחכים להם מומינאבא ומומינאמא וכולם יוצאים למערה כדי להתגונן מהשביט, לאחר שהשביט לא פגע בעמק הים חוזר לעמק המומינים וכולם מרוצים ומאושרים.
חברה ציבורית

חברה ציבורית היא חברה שהציעה את מניותיה לציבור והן נסחרות בבורסה לניירות ערך.

חברה ציבורית בישראל

בהתאם לסעיף 1 לחוק החברות, חברה ציבורית היא "חברה שמניותיה רשומות למסחר בבורסה או שהוצעו לציבור על פי תשקיף ומוחזקות בידי הציבור". לעיתים נקראת חברה ציבורית גם בשם "חברה נסחרת". 
חברה ציבורית היא גם תאגיד מדווח מכוח חוק ניירות ערך, ולכן היא מפוקחת על ידי רשות ניירות ערך וכן חלות עליה חובות דיווח המבוצעות באמצעות מערכת המגנא (מערכת גילוי נאות) של רשות ניירות-ערך. 
חובות הדיווח כוללות שלושה סוגים עיקריים של דיווחים: דוח תקופתי המוגש פעם בשנה; דוח רבעוני המוגש פעם בשלושה חודשים; ודוח מיידי המוגש בהתאם לאירוע מהותי שהתרחש בחברה.
לרוב, בחברה ציבורית ישנם בעלי מניות המחזיקים חלק ניכר ממניות החברה או חלק המקנה להם שליטה (בעלי שליטה), וכל שאר המניות מפוזרת בקרב הציבור. מצב זה יוצר כוח משמעותי לבעלי השליטה אשר מאפשר להם פעמים רבות ליצור רוב מוחלט או יחסי באסיפות הכלליות. בנוסף, הם ממנים את הדירקטורים ומציעים את מינויים של הדירקטורים החיצוניים ולכן גם בקרב חברי הדירקטוריון יש להם יתרון. לרוב, בעלי המניות מן הציבור אינם נוכחים באסיפות הכלליות, ולכן אף אם מספרם רב, הרי שכוחם מצומצם: הם מפוזרים, מתחלפים מדי יום, ואדישים בנוגע לאופן ניהול החברה ("אדישות רציונלית"). לרוב, מסתכם עניינים של בעלי המניות מן הציבור בחברות ציבוריות, בתשואה על המניה בטווחים קצרים ולאו דווקא באופן ניהול החברה הציבורית בטווח הארוך. מצב זה מותיר כאמור, כר נרחב לפעולה של בעלי השליטה.
חלקת המעפילים בהר הרצל

חלקת קבר אחים לחללי "סלבדור"

ב-31 באוגוסט 1964 הובאו עצמותיהם של מעפילי האוניה סלבדור למנוחת עולמים בישראל ביוזמת ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית ואיחוד עולי בולגריה בישראל, והוטמנו לראשונה בחלקה מיוחדת בהר הרצל בירושלים. 
בחלקה נטמנו בקבר אחים 230 חללים שלא זוהו ולא הוקמו להם מצבות אישיות. בסמוך אל החלקה נמצאים שלטי זיכרון ובהם כתובים שמות החללים וסיפורה של האונייה.

חלקת קברי חללי "אגוז"

בחודש דצמבר 1992, בעקבות התחממות היחסים בין ישראל לבין מרוקו, הסכים המלך חסן השני כי עצמות נספי הספינה אגוז יובאו ממרוקו לישראל. לאחר מבצע סודי להעלאת עצמותיהם, שנקרא "איילת השחר", נטמנו הנספים בטקס ממלכתי בהר הרצל.
בחלקה נקברו 22 מחללי אגוז. בסמוך אליהם נמצאים שלטי הנצחה לזכר 22 חלליה האחרים, שטבעו וגופותיהם לא נמצאו מעולם.
ויליאם מקסוול

ויליאם סאת'רלנד מקסוול (אנגלית William Sutherland Maxwell; ‏14 בנובמבר 1874–1952) היה אדריכל קנדי ובן האמונה הבהאית. הוא נודע במיוחד כמי שתכנן את כיפת הבאב במרכז הבהאי העולמי בחיפה, וכן נמנה עם קבוצת "ידי האמונה" הבהאית.
מקסוול נולד במונטריאול שבקנדה ולמד אדריכלות בבוסטון ובפריז. הוא היה מעורב בהקמתם ובחידושם של מספר מבנים ידועים ברחבי קנדה, ובהם הפרלמנט של ססקצ'ואן ושאטו פרונטנאק בקוויבק סיטי. מקסוול התוודע לדת הבהאית בעת שהותו בפריז, והיה לבהאי ב-1909, לאחר שפגש את עבדול בהאא, מנהיג התנועה באותה עת. ביתו של מקסוול היה למרכז פעילות בהאית בקנדה, ומקסוול אף אירח את עבדול בהאא בעת ביקורו במונטריאול ב-1912. ב-1937 נישאה בתו של מקסוול לשוגי אפנדי, מנהיג הדת הבהאית באותה עת, ולאחר מות אשתו ב-1939 עקר מקסוול לחיפה. בעת שהותו בעיר תכנן את מקדש הבאב, שהוקם החל בשנת 1948. לאות תודה על מלאכתו זו ועל תרומתו לאמונה הבהאית בכלל, מינה אותו שוגי אפנדי ב-24 בדצמבר 1951 כחבר בקבוצת "ידי האמונה" הבהאית. מקסוול נפטר ב-1952 ושערו הדרומי של מקדש הבאב קרוי על שמו. ביתו במונטריאול הוכרז כמקדש והוא נחשב למבנה הקדוש ביותר לבהאים בקנדה.