google/wiki40b huggingface dataset:
אוטמרסום

היסטוריה

בשנת 770 לערך נבנתה באוטמרסום אחת הכנסיות הראשונות באזור טוונטה. בחודש נובמבר 917 נפטר באוטמרסום הבישוף של אוטרכט. בשנת 1000 לערך אוטמרסום הייתה אחת הקהילות הגדולות באזור טוונטה.
בשנת 1325 קיבלה אוטמרסום זכויות של עיר. העיר הפכה למבצר עם תעלת מגן המקיפה אותה וסוללות עפר. במאה ה-16 נכבשה אוטמרסום בידי הספרים בעת המרד ההולנדי, אולם בשנת 1597 כבש אותה מאוריץ, נסיך אורנז'. בקיר הכנסייה העתיקה במקום עדיין ניתן לראות כדור תותח מן המרד שהטיל על העיר.
עד לשנת 2001 שמרה אוטמרסום על עצמאות שלטונית ואז הפכה לחלק מן הרשות האזורית דינקל-לנד.

יהודי אוטמרסום

באוטמרסום התקיימה קהילה יהודית קטנה לאורך מאות בשנים, עד לשנת 1943, אז נשלחו 11 יהודי העיר למחנה הריכוז ראוונסבריק ומשם למחנה ההשמדה אושוויץ, רק אחד מהם ניצל. בעיר פעל בית כנסת ואבן פינה המוצגת לזכר הקהילה בעיר נושאת את הכתובת: "בשנת ק' באו שעריו בתורה". אם כתובת זו מדויקת הרי שבית הכנסת נוסד בשנת 1340. במאה ה-17 אוטמרסום הייתה מן הערים הבודדות בהולנד בה יהודים הורשו לרכוש בתים, בסוף המאה ה-17 הותר לשוחט להתיישב בעיר.
גראולינג

גראולינג (מאנגלית: Growling - "נהמה", נקראים גם Death grunts) במטאל הוא סוג של ביצוע ווקאלי, אשר מהותו השמעת קולות נמוכים, גסים, מגרגרים ובלתי מלודיים, מעין "נהמות" או "שאגות".
הסגנון העיקרי אשר מתאפיין בגראולינג הוא דת' מטאל, אשר הגראולינג הוא המאפיין העיקרי שלו, המבדיל אותו מיתר סגנונות המטאל; והוא עומד בניגוד גמור לשירה המלודית המאפיינת את המטאל המסורתי. סגנונות אחרים המשתמשים בגרואלינג הם דום-דת', בלק מטאל, דום-גותי ומטאל גותי.

מאפיינים

שירה בסגנון הגראולינג מתאפיינת בקולות נמוכים, הנשמעים כמו גירגור גרוני. למעשה, הגראולינג לא בא מהגרון, אלא מהסרעפת, אחרת הוא עלול לגרום לפגיעות במיתרי הקול. זמרים מסוימים שרים במתכוון באופן חסר פשר, ואילו אחרים שרים באופן המאפשר את הבנת המילים. חלק מסולני הגראולינג המוערכים ביותר מסוגלים להפיק קולות בהמיים, אשר בקושי מזוהים כאנושיים.

היסטוריה

תחילתו של הגראולינג היא בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20, עם לידת הדת' מטאל בארצות הברית. לא ניתן להצביע על אדם מסוים אשר המציא את השיטה, סביר להניח כי אנשים רבים פיתחו אותה בהדרגה. חלוצי הגראולינג היו סולני להקות הדת' הראשונות: מורביד אנג'ל, דייסייד ועוד. הגראולינג עומד בניגוד גמור לשירה המלודית בקולות גבוהים, אשר מאפיינת את המטאל עד לתקופה זו.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נולד בנורווגיה סגנון הבלק מטאל, אשר מאופיין אף הוא בביצוע ווקאלי בלתי מלודי בעליל; אך ביצוע זה, אשר מהותו צרחות וצווחות בקולות גבוהים יחסית, לרוב אינו נחשב לגראולינג ממש. במהלך שנות התשעים, עם ההתפתחות המואצת של סגנונות המטאל והיווצרותם של סגנונות מטאל מודרניים, כגון דום מטאל ומטאל גותי, הגראולינג חדר גם לסגנונות אלה, אם כי לרוב בתוספת לשירה המלודית ולא במקומה. שיטה ווקאלית נפוצה בסגנונות אלה היא שיטת "היפה והחיה" - שירה נשית עדינה בקול גבוה (לעיתים, שירה אופראית) לצד גראולינג גס ונמוך, המבוצע על ידי זמר גבר, כמו למשל אצל הלהקות טריסטניה וסירניה מנורווגיה, ואפיקה ו-After Forever ההולנדיות או אצל להקת הדום-הגותי Draconian, ובשימוש מצומצם יותר, אצל נייטוויש הפיניים.
למרות תפוצתו הרבה של הדת' מטאל ולמרות חדירת הגראולינג גם לסגנונות מטאל אחרים, רוב סולני המטאל מבצעים שירה "נקייה" (מלודית).

ביקורת

בעוד רבים בקהילת המטאל מעריצים את שאגות הגראולינג ורואים בהן סוג של אמנות, אחרים רואים בשיטה זו עיוות והרס של המטאל ושל מורשת בת עשרות שנים של שירה מלודית ברמה גבוהה.
Death Cab for Cutie

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

שנים מוקדמות (1997-2004)

דת' קאב פור קיוטי החלה כפרויקט סולו של בן גיבארד, אשר הוציא לאור  קלטת בשם "You Can Play These Songs with Chords" אשר הצליחה באפן מפתיע וגיבארד החליט להרחיב את הפרויקט ללהקה. הוא גייס את כריס ואלה (שלקח חלק בהקלטת הקלטת) בתור נגן גיטרה, את ניק האמר בתור נגן בס ואת ניית'ן גוד לתפקיד המתופף. הלהקה הוקמה רשמית באוניברסיטת מערב וושינגטון, ומילות השירים הראשונים כללו אזכורים למקומות באזור, דבר אשר השפיע על התפתחות הלהקה. רבים מהשירים הראשונים של הלהקה הוקלטו במרתף ביתו של גיבארד.
הרביעייה הוציאה לאור את ה-LP Something About Airplanes ב-18 באוגוסט 1998. האלבום קיבל תגובות אוהדות בסצנת המוזיקה העצמאית ובשנת 2000 הוציאה לאור הלהקה את אלבומה השני We Have the Facts and We're Voting Yes. ניית'ן גוד עזב את הלהקה במהלך הפקת אלבום זה והחלף על ידי ג'ייסון טולזדורף-לרסון. הוא לא לקח חלק בהקלטות האלבום (נגינתו של גוד הושארה בשתי רצועות ובכל שאר השירים באלבום גיבארד הוקלט מתופף), אך השתתף בשני סיבובי הופעות. מאוחר יותר הוחלף על ידי מייקל שור שהופיע לראשונה ב Forbidden Love EP ששוחרר ב-24 באוקטובר 2000. ב-2001 שוחרר LP נוסף בשם The Photo Album. מהדורה מיוחדת של אלבום זה כללה 3 רצועות בונוס, שמאוחר יותר שוחררו בנפרד בתור EP בשם The Stability.
ב-2003 שוב הוחלף המתופף, מייקל שור, בג'ייסון מקגר. מקדר ניגן באלבום הבא של הלהקה "Transatlanticism" ששוחרר באוקטובר 2003. רצועות מאלבום זה הופיעו בפסקולים של הסדרות The O.C, עמוק באדמה, CSI: מיאמי וכן בכמה סרטים. באביב 2004 הוציאה לאור הלהקה EP הופעה חיה בשם "John Byrd" על שם טכנאי הסאונד שלהם.

חתימה ב-Atlantic

הלהקה יצרה קשר עם לייבלים גדולים לסירוגין כמה שנים, אך רק לאחר ש-Transatlanticism הוכח כמצליח הוחלט להתחיל לדבר עם הלייבלים על עסקה פוטנציאלית. מאחר שכבר השיגו הצלחה ראויה לציון, הם יכלו לחפש את הלייבל שיתן להם כמה שיותר חופש יצירתי. לפי המנהל שלהם, הם דיברו כמעט עם כולם, ולבסוף חתמו ב-Atlantic.
קופוסט

היסטוריה

היישוב נזכר לראשונה בכתובים בשנת 1059]. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,399 יהודים.
בעיירה פעלו בתי דפוס עבריים, ובהם בית הדפוס של רבי ישראל יפה ("המדפיס מקופוסט"), שבו נדפסו ספרי חסידות. בבית הדפוס שלו ראתה אור בשנת 1815, המהדורה הראשונה של הספר "שבחי הבעל שם טוב". לישראל יפה הייתה מעורבות אישית לא רק בהדפסתו של ספר זה אלא גם בעריכתו. פעילות הדפוס העברי בעיירה נפסקה בשנת 1837.
בשנת 1866 נוסדה בעיירה חסידות קאפוסט, בידי יהודה לייב שניאורסון (המהרי"ל מקופוסט), והמשיך את דרכו בנו, שלמה זלמן שניאורסון, שכיהן בקופוסט במשך 34 שנים, עד לפטירתו בשנת 1900. 
בשנת 1812 חצו את הדנייפר ליד קופוסט חייליו של הגנרל הרוסי מיכאיל קוטוזוב ברדיפתם אחרי צבאו הנסוג של נפוליאון.
ב-11 ביולי 1941 חצו את הדנייפר ליד קופוסט חייליו של קורפוס 18 מקבוצת הפאנצר השנייה בפיקודו של הגנרל הגרמני היינץ גודריאן, בדרכם לקרב סמולנסק, וגרמו נזק רב לעיירה. ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את כ-250 היהודים שלא הספיקו להימלט ממנה בגטו שהוקם בבית חרושת סמוך. ב-14 בינואר 1942 רצחו הגרמנים את כל יושבי הגטו, וערכו מצוד קפדני אחר מעט היהודים שהצליחו להימלט מהאקציה. ב-27 ביוני 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום במסגרת מבצע בגרטיון.
מילידי העיירה: דוד רמז, ממנהיגי היישוב; ואלכסנדר לוקשנקו, נשיא בלארוס הנוכחי (משנת 1994).
אדוארד לורנץ

חייו

לורנץ נולד בקונטיקט, למד מתמטיקה בדארטמות' קולג' ובאוניברסיטת הרווארד, וקיבל תואר דוקטור במטאורולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. 
התעניינותו של לורנץ בכאוס החלה במקרה דרך מחקריו על חיזוי מזג אוויר ב-1961. לורנץ השתמש במחשב בסיסי שעליו הריץ סימולציה של תנאי אקלים. הוא רצה לראות שוב כמה נתונים שראה קודם, ועל מנת לחסוך זמן הוא הזין נתונים שהתקבלו באמצע תהליך של סימולציה קודמת.
להפתעתו, המחשב חזה כעת מזג אוויר שונה לחלוטין. לורנץ הבין שהשינוי נובע מכך שהנתונים החדשים שהשתמש בהם היו בעלי 3 ספרות לאחר הנקודה, ואילו המחשב הקודם עבד עם 5 ספרות לאחר הנקודה. השינוי הזה קטן מאוד, ובאותו זמן היה קונצנזוס מדעי ששינוי כזה לא יכול להשפיע כלל. אך לורנץ גילה ששינויים קטנים בתנאים ההתחלתיים יכולים להביא לשינויים גדולים בסופו של דבר.
לורנץ אף הגדיר את המונח "אפקט הפרפר". בעבודה מדעית שהגיש לאקדמיה למדעים של ניו-יורק בשנת 1963, כתב כי "מטאורולוג אחד העיר כי אם התאוריה נכונה, נפנוף אחד של כנפי שחף עשוי לשנות את מהלך מזג האוויר לנצח". באזכורים מאוחרים יותר העדיף לורנץ להשתמש ב"פרפר", שנשמע דרמטי יותר מ"שחף".
לורנץ נפטר ב-16 באפריל 2008 בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.
בית בורבון

מקורותיו של בית בורבון

עד לאמצע המאה ה-13 היו בני בורבון משפחת אצולה מעוטת חשיבות בקרב האצולה הצרפתית הבכירה. בשנת 1268, עם נישואיה של בת המשפחה ביאטריס מבורגונדי לרובר, רוזן קלרמון, בנו השישי של מלך צרפת לואי התשיעי, החלה המשפחה צוברת מעמד של משפחה חשובה המקורבת לשלטון. בנם של ביאטריס ורובר, לואי, קיבל בשנת 1327 את התואר דוכס בורבון. בני המשפחה, שהוסיפו להחזיק בתואר דוכס בורבון, התערו במהלך השנים עם משפחות אצולה צרפתיות אחרות, ביניהן דוכסות ונדום. ענף בורבון-ונדום של המשפחה הניב את ראשון בניה להיות מלך, דבר אשר התרחש בשנת 1555 במדינת נווארה, ולאחר מכן גם בצרפת, עם עלייתו של אנרי הרביעי (אנרי דה בורבון) לכס המלכות. מלכות בית בורבון בצרפת נמשכה ברצף עד לשנת 1793, השנה בה הוצא להורג לואי ה-16. בשנת 1814 חודשה מלכות בית בורבון בצרפת עם הגליתו של נפוליאון ועלייתו לשלטון של לואי ה-18 אשר ביצע את הרסטורציה לשלטון המשפחה במדינה. השליט הצרפתי האחרון לבית בורבון היה שארל העשירי אשר התפטר מתפקידו בשנת 1830.
צאצאיו של הענף הצרפתי לבית בורבון הגיעו עם השנים למלוך גם במדינות אחרות באירופה. פליפה החמישי החל את מלכות בית בורבון בספרד, מלכות אשר נמשכה בין השנים 1808-1700, 1868-1813, 1931-1875. מלכה הנוכחי של ספרד אף הוא צאצא של שושלת בורבון אשר מלכותה בספרד נתחדשה בשנת 1975 עם סיומה של הרודנות של פרנקו. מהענף הספרדי של המשפחה התפצלה גם שושלות מלכים בסיציליה, בנפולי, בפארמה ובלוקסמבורג.
מהנדסים ללא גבולות

"מהנדסים ללא גבולות" (בצרפתית: Ingénieurs Sans Frontières - ISF) הוא כינוי לארגונים קהילתיים שלא למטרת רווח שעוסקים במיזמים הנדסיים בינלאומיים. רוב העיסוק כיום מופנה כלפי שיפור אורח חייהם של אזרחי מדינות עולם שלישי באפריקה ובאסיה.
הארגונים נוסדים במדינות מתועשות שונות והם עצמאיים ובלתי תלויים זה בזה. אולם המדיניות הרווחת בכולם היא מתן נקודות זכות אקדמאיות לסטודנטים המתחייבים לפרויקט.

היסטוריה

הקבוצה הראשונה של מהנדסים ללא גבולות נוסדה ב-1982 בצרפת על ידי פיליפ מאהרר (Philippe Mahrer) והורכבה מסטודנטים להנדסה בכל רחבי צרפת. כיום ישנם כ-900 חברים בארגון הצרפתי, המגיעים מ-80 בתי ספר להנדסה.
בנובמבר 2002 הוקם הארגון הבינלאומי EWB-I (קיצור של International) על ידי ברנרד אמדיי, פרופסור להנדסה אזרחית, לאחר שהקים את הסניף האמריקאי (EWB-USA) שנתיים קודם לכן. מטרת הארגון הבינלאומי היא לקשר בין כל ארגוני "מהנדסים ללא גבולות" ברחבי העולם.

הסניף בישראל

הארגון החל פעילותו בישראל בשנת 2008 ביוזמת ד"ר ורד בלאס מי שהייתה פעילה מרכזית ויו"ר סניף הארגון באוניברסיטת UCSB ועומדת בראש העמותה הישראלית של הארגון מיום הקמתו ועד עתה. העמותה נשענת על פלטפורמת המוסדות האקדמאים בצורה פרויקטאלית. תחילה הוקם סניף ראשון בטכניון בחיפה ואחר כך הוקמו סניפים נוספים באוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה לחקלאות ברחובות ואוניברסיטת תל אביב. הפעילות הישראלית של הארגון יוצאת אל הפועל בפרויקטים בינלאומיים, שת"פ אזורי העמותה נשענת על פלטפורמת המוסדות האקדמאים בצורה פרויקטאלית כמנוף לשינוי בישראל.
א-שרק אל-אווסט

אמינות

כמו עיתונים נוספים היוצאים לאור בלונדון, נחשב "א-שרק אל-אווסט" כעיתון אמין ונקי מצנזורה באופן יחסי.] עורך העיתון, טארק חמיד, סיפר כי כתבי העיתון חשופים לאיומים ברצח, וכי גורמים המקורבים לשליטי מדינות ערב רואים בכתבי העיתון "כופרים" שמשחירים את שמם ופוגעים במעמדם.] בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק נאסרה הפצת העיתון במדינה. 
עם זאת, פרופ' אייל זיסר טוען כי "בעולם הערבי אין עיתון מהימן, נקי-כפיים וחסר-אג'נדה דוגמת ה'ניו יורק טיימס'". ב-2006 פרסמה מונא טחאווי, כתבת העיתון שפוטרה ממשרתה, מאמר בו טענה כי "א-שרק אל-אווסט" אינו ליברלי כפי שהוא מתיימר להיות, והוא נמנע מפרסום ביקורת על השלטון הסעודי ובעלי בריתו. בנוסף, טענה טחאווי כי מידע שיכול להביך את שליטי מדינות ערב מתפרסם רק בגרסה האנגלית של אתר האינטרנט, אך לא בגרסה הערבית. בתגובה, פרסם העורך חמיד מאמר חריף שבו כינה את דבריה "שקר מוחלט", וטען כי העיתון לא מושפע מלחצים חיצוניים ונותן מקום גם לביקורת על שליטי ערב. לדבריו, "איננו טוענים שאנו מביאים את האמת במלואה או מחזיקים בה באופן מלא, אבל כמו שאמר בן בראדלי, עורכו לשעבר של ה'וושינגטון פוסט', אנו מנסים להגיע לאמת קרוב ככל האפשר".
רוק קלאסי

הרוק הקלאסי (אנגלית: Classic Rock) הוא הזרם המרכזי של הרוק, אשר ממנו התפצלו שאר סגנונות הרוק. אם נדמה את מוזיקת הרוק לעץ, אז הרי שהרוק הקלאסי הוא החלק התחתון של הגזע, בעוד שאר סוגי הרוק הם ענפים. מקורו של הרוק הקלאסי הוא ברוק'נרול בארצות הברית ובאנגליה בשנות השישים.

מאפיינים

הרוק הקלאסי אינו סגנון אחיד. המעברים מרוק'נרול לרוק קלאסי בשנות השישים ומרוק קלאסי לרוק כבד בשנות השבעים הדרגתיים, על כן, הגבולות בין סגנונות אלה הם דקים וסובייקטיביים, אך קיימים. למרות זאת, ניתן לעמוד על כמה מאפיינים ברורים, המאחדים את כל להקות הרוק הקלאסיות: כל להקות הרוק הקלאסיות מבססות את המוזיקה שלהן על הרוק'נרול, תוך בקיאות בטכניקת הנגינה בגיטרה חשמלית של הבלוז. עם זאת, להקות הרוק אינן מסתפקות בניגון פשוט של מקצבי רוק'נרול, אלא מפתחות את המוזיקה לכיוונים יותר מלודיים וכבדים. בעוד הרוק'נרול מולחן לפי תבנית מדויקת, הרוק נחשב למוזיקה ש"באה מהלב", על כן הוא מגוון יותר.
בריאן ג'וזפסון

השכלה ופעילות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נולד בקרדיף שבוויילס להורים יהודים, מימי (לבית וייסברד) ואברהם ג'וזפסון.
ב-1957 החל ללמוד בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. במהלך לימודיו, חזה את "אפקט ג'וזפסון", בו אלקטרונים מסוגלים לעבור מחסום. על גילוי זה קיבל פרס נובל לפיזיקה ב-1973, ביחד עם איוואר גיאוור ולאו אסאקי.
המציא את ההתקן המוכר בשם "צומת ג'וזפסון".
לאחרונה עסק בפיזיקה של חומר מעובה ובפאראפסיכולוגיה.
בית אנה פרנק

המבנה

המבנה המשמש את המוזיאון נבנה בשנת 1635 על ידי דירק ואן דלפט (Dirk van Delft). חלקו הקדמי של המבנה, הפונה לתעלה, נבנה מחדש בשנת 1739; במסגרת השיפוץ נהרס החלק האחורי של המבנה, ונבנה המבנה האחורי הקיים עד ימינו. במקורו היה המבנה בית מגורים פרטי, ובהמשך הפך למבנה עסק שבו אוחסנו סחורות. בחזית היו דלתות רחבות אשר אפשרו הכנסת סוסים לאורווה אשר מוקמה בקומה הראשונה. בראשית המאה ה-20 שימש המבנה כבית חרושת לייצור כלי בית, ובשנת 1930 שימש כמפעל לייצור חלקי פסנתרים. המפעל פינה את המבנה בשנת 1939. ב-1 בדצמבר 1940, אביה של אנה, אוטו פרנק, העביר אל המבנה את משרדי החברה בה עבד. בקומה התחתונה אוחסנו הסחורות הארוזות, ובמרכז הקומה היו מטחנות התבלינים. בקומה הראשונה היו משרדי עובדי החברה, ובחלקו האחורי של המבנה נמצאה אחת משתי קומות המסתור, אשר הכניסה אליו הייתה מאחורי ארון תיוק במשרדים הממוקמים בקומה השלישית. 
לאחר שנתפסה משפחת פרנק, רכוש המבנה הולאם על ידי הממשלה הגרמנית ונשלח לגרמניה. בפ ווסקאול ומיפ חיס אשר סייעו להחביא את משפחת פרנק, החביאו חלק מחפציהם האישיים ובהם יומנה של אנה פרנק.

המוזיאון

זמן קצר לאחר פרסום הספר החלו רבים לבוא לבניין ולבקר באתר המסתור. בשנת 1955 החליטה בעלת הנכס להרוס את כל גוש הבניינים בו ממוקם המבנה על מנת להקים במקום מפעל. החלטה זו הביאה למחאה ציבורית רבה. העיתון Het Vrije Volk קרא ב-23 בנובמבר 1955 להפוך את המבנה למבנה לשימור, ומפגינים התייצבו מדי יום מול המבנה ומנעו בגופם את הריסתו.
ב-3 במאי 1957 הקימו אוטו פרנק ויוהנס קליימן את קרן אנה פרנק שמטרתה לאסוף כסף על מנת לרכוש את המבנה ולשמרו. באוקטובר באותה שנה, בשל הלחץ הציבורי וחרם צרכנים, החליטה החברה אשר בבעלותה המבנה לתרום אותו לקרן. בכספי הקרן נרכש המבנה הסמוך על מנת להקים מבנה כניסה למוזיאון. יתר מבני גוש הבניינים נהרסו כמתוכנן. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1960. כ-9,000 מבקרים ביקרו במוזיאון בשנת קיומו הראשונה, וכעבור עשור ביקרו במוזיאון כ-20,000 מבקרים מדי שנה. המבנה שופץ על מנת להתאימו למספר המבקרים ההולך וגדל בשנת 1970 ובשנית בשנת 1999. 
ב-28 בספטמבר 1999, בתום השיפוץ השני, נחנך המוזיאון בנוכחותה של ביאטריקס, מלכת הולנד, ונכון לשנת 2007 ביקרו בו למעלה ממיליון מבקרים.
המוזיאון מציג את המבנה המקורי המשוחזר, לרבות חדרי המחבוא, וכן תערוכה בנושא השואה ובנושא סובלנות. עוד מוצגים תרגומים שונים של יומנה של אנה פרנק, וכן פרס האוסקר בו זכתה שלי וינטרס על תפקידה כפטרונלה ואן דאן בסרט "יומנה של אנה פרנק".
תאומים (קבוצת כוכבים)

כוכבים חשובים

α בתאומים (קסטור) נראה ככוכב כחול-לבן עם בהירות מדרגה 1.6 במרחק של כ-50 שנות אור. טלסקופ קטן מאפשר להבחין שמדובר במערכת בת שלושה כוכבים, שניים מהם כחולים-לבנים עם בהירות מדרגות 2.0 ו-2.8, ואליהם נלווה ננס אדום עם בהירות מדרגה 9. ניתוח ספקטרוסקופי של הכוכבים מגלה שכל אחד משלושת הכוכבים הוא כוכב זוגי בעצמו, כך שמדובר למעשה במערכת בת שישה כוכבים.
β בתאומים (פולוקס) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה. זהו ענק כתום עם בהירות מדרגה 1.1 במרחק של 34 שנות אור. לכוכב יש כוכב לכת עם מאסה של יותר מפעמיים המאסה של צדק, המקיף אותו אחת ל-590 ימים. זהו אחד הכוכבים הנראים לעין היחידים שידוע שיש להם כוכבי לכת.
γ בתאומים (אלהנה) הוא כוכב כחול במרחק של כ-105 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 1.9. ניתוח ספקטרוסקופי מראה על קיומו של בן זוג, בו לא ניתן להבחין באופן ישיר.
ε בתאומים (מבסוטה) הוא על-ענק צהוב במרחק של כ-900 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 3. טלסקופ קטן מאפשר להבחין בבן זוג עם בהירות מדרגה 9.
η בתאומים הוא ענק אדום במרחק של כ-350 שנות אור. בהירותו משתנה באופן סדיר למחצה מדי 234 ימים בין דרגות בהירות 3.1 ל-3.9.
ζ בתאומים הוא על-ענק צהוב מסוג משתנה קפאידי שדרגת בהירותו נעה בין 3.7 ל-4.2 במחזוריות של 10.2 ימים. הוא נמצא במרחק של כ-1200 שנות אור.

גרמי שמיים מעניינים אחרים

M35 הוא צביר פתוח שמכיל כ-100 כוכבים. ניתן לראותו עם משקפת אך הוא מרשים במיוחד בטלסקופ.
NGC2392 היא ערפילית פלנטרית סמוך לכוכב δ בתאומים שמכונה "ערפילית האסקימוסי" או "ערפילית הליצן". בגלל המראה שלה בהגדלה חזקה ובצילום ארוך חשיפה. הבהירות הנראית שלה היא מדרגה 10.
האגן דאז

היסטוריה

בשנת 1961 פתחו בני הזוג רובן ורוז מאטוס, יהודים ממוצא פולני, חנות גלידה בשם האגן דאז בברונקס שבניו יורק. תחילה הציעו שלושה טעמים בלבד: וניל, שוקולד וקפה. בתוך מספר שנים  הפכה האגן דאז לרשת גלידריות הפרוסה לאורכה ולרוחבה של ארצות הברית ובעוד 54 מדינות אחרות, ואף החלה למכור את תוצרתה במרכולים.
בשנת 1983 נמכרה האגן דאז לחברת פילסברי שהיא חברה בת של ג'נרל מילז. בארצות הברית ובקנדה מיוצרות הגלידות על ידי שותפות בין פילסברי לבין תאגיד המזון הבינלאומי נסטלה.

שם המותג

שם המותג האגן דאז הוא דוגמה מוצלחת לאשליית המיתוג הזר (foreign branding). מייסדי החברה ביקשו לתת למוצרים חזות סקנדינבית על ידי המצאת שם בעל סממנים לשוניים המרמזים על מוצא סקנדינבי. המאפיינים המיוחדים שנועדו לייצר את הזיקה הנדרשת בעיני הצרכן האמריקני הם שלושה: האומלאוט מעל האות השנייה בשם (ä), הכפלת ה-a, וצירוף האותיות zs. כדי לחזק את הרושם, התווית המקורית של האגן דאז כללה את קווי המתאר של מפת דנמרק. למרבה האירוניה, בדנית לא קיים אף אחד מן המאפיינים הלשוניים שפורטו לעיל, ובאף אחת מן השפות הסקנדינביות לא מקובלים הצירופים äa ו-zs (אף ש-a בודדת עם אומלאוט קיימת בשוודית ובפינית, והצירוף aa ללא אומלאוט מקובל בפינית). בנוסף, אף על פי שלהאגן דאז סניפים במדינות רבות, אף לא אחד מהם נמצא בסקנדינביה. שתי המילים המרכיבות את שם המותג הן חסרות כל משמעות בכל שפה. המילה הראשונה קרובה לשם Hagen, שהוא שם משפחה מוכר בדנמרק, בנורווגיה ובגרמניה, שם פרטי גרמני ושם עיירה בגרמניה. הצירוף zs במילה השנייה מקובל אך ורק בשפה ההונגרית אך אין בשפה זו כל משמעות למילה Dazs.
בשנת 1980 ייסד ריצ'רד סמית את החברה Frusen Glädjé, שייצרה אף היא גלידות פרימיום לשוק האמריקני והתחרתה בהאגן דאז. החברה חיקתה את הרעיון של יצירת זיקה לסקנדינביה באמצעות שם המותג, אם כי במקרה זה הייתה לשם משמעות בשוודית (עונג קפוא).

האגן דאז בישראל

גלידות האגן דאז נמכרות במרכולים במכלים של פיינט. עד שנת 1998 הייתה זכיינית דומינו'ס פיצה בישראל, "אומני מותגי מזון", שנוהלה על ידי אורי יוגב, גם זכיינית האגן דאז ומכרה את הגלידות גם באמצעות רשת הפיצריות. ב-1998 עבר הזיכיון לפילסברי ישראל, אולם בשנת 2003 נחתם הסכם חדש למכירת מוצרי האגן דאז על ידי דומינו'ס פיצה, ובהמשך באמצעות רשת פיצה האט.
בסוף שנת 2007 הוכנסו גלידות האגן דאז לתפריט הקינוחים של רשת בתי הקפה קפה ג'ו. כיום המותג מיובא ומופץ על ידי חברת ג'נרל מילס ישראל.
סיגברט השני, מלך אסקס

סיגברט השני המכונה סיגברט הטוב או סיגברט המבורך (באנגלית: Sigeberht II או Sigeberht Bonus או Sigeberht Sanctus) היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 653 עד 660 או 661.
סיגברט עלה לשלטון לאחר מות קרובו, המלך סיגברט הקטן.
על אף שממלכת אסקס החלה בתהליכים של התנצרות בתקופת מלכותו של סאברט, בניו סאווד וסיקסרד אשר מלכו אחריו שבו לדתם הקלטית הפגנית, וקודמו של סיגברט השני, סיגברט הקטן המשיך באמונתם זו. על פי ספרו של בדה ונרביליס "היסטוריה הכנסייתית" (Historia Ecclesiastica) היה זה סיגברט השני אשר החל את ההמרה המחודשת לנצרות של ממלכת אסקס.

משפחתו של סיגברט

לא ברור מה קשרו המשפחתי של סיגברט השני לקודמו. בדה, בספרו, אינו שופך אור על קשרי המשפחה. כתב היד מהמאה התשיעית שנכתב על ידי אופה (Offa) עליו הסתמכו כתבי היד של ויליאם ממאלמסבורי ("דברי ימי המלכים" (ה"גסטה רגום" - Gesta regum) ושל ג'ון מווסטר ("דברי הימים של דברי הימים" - Chronicon ex Chronicis) סותרים זה את זה.
ההיסטוריונית ברברה יורק, בספרה "The Kingdom of the East Saxons" מציעה כי סיגברט השני היה בנו של סאוורד ואביו של סיגהרה.

ההמרה לנצרות של הממלכה

בספרו, בדה מספר כי סיגברט עלה לשלטון ופעל כמלך אסקס בתמיכת ידידו ובן בריתו, אוסוויו, מלך נורת'מבריה. בדה מציין כי סיגברט נהג לבקר את אוסוויו לעיתים קרובות, והושפע ממנו רבות. אוסוויו פעל באותה עת להקים ברית כנגד פנדה, מלך מרסיה.
היה זה אוסוויו ששכנע את סיגברט להמיר את דתו לנצרות, והוא הוטבל על ידי ההגמון פינאן מלינדיספארן, ככל הנראה בשנת 653 או 654.
ביוזמתו של אוסוויו, נשלחו מיסיונים נוצריים לנצר את אזור מזרח אנגליה, שבראשם קד הקדוש.

הרצחו של סיגברט השני

בדה מציין כי סיגברט, בעקבות התנצרותו, החל לפעול לפי האידיאלים הנוצריים, וטען שיש לפעול לפיהם ולסלוח לאויביו. בדה מציין כי התנהגות זו הביאה להרצחו זמן קצר לאחר מכן על ידי שני בני עמו אשר כעסו על כך שהמלך סלח לאויביו. בדה מספר כי קד, שהיה להגמון באותה עת, החרים את אחד האחים שנישא בנישואים לא נוצריים, ואסר על הנוצרים לאכול בביתו. המלך, שטען שיש לסלוח לכל אחד, על פי ציוויו של ישו הנוצרי, הסכים לאכול בביתו, ובכך הפר את הוראתו של הבישוף. בשל חטא זה ניבא קד כי המלך ירצח בבית זה. בדה מציין כי המלך בהרצחו הפך לקדוש נוצרי כי על אף שחטא, עשה זאת תוך קיום מצוותו של ישו. 
לאחר מותו של סיגברט עלה לשלטון סוויתהלם. ההיסטוריונית ברברה יורק בספריה Kings and Kingdoms of Early Anglo-Saxon England ו- The Kingdom of the East Saxons מציינת כי ככל הנראה סוויתהלם היה אחראי למזימת הרצחו של המלך במטרה לרשת אותו (וייתכן שהוא ואחיו סווית'פרית' היו האחים אותם מתאר בדה).
תאריך הרצח המדויק אינו ידוע, אולם בספרו של דייוויד קירבי, The Earliest English Kings, הרצח אירע קודם לשנת 664 - שנת מותו של סוויתהלם.
הפרויקט של רביבו

היסטוריה והווה

ההרכב הוקם בידי המלחין והמעבד המוזיקלי רביב (רביבו) בן מנחם בתחילת שנת 2012 ונקרא על-שמו. יחד עם בן-מנחם, חברים בהרכב גם אחיו, ניר בן מנחם, ואלירן צור. ההרכב הוציא אלבום בכורה בשם "מה נותר מאלה", הכולל מחרוזות בנות 6 שירים כל אחת. המחרוזות באלבום הבכורה כוללות גרסאות כיסוי לשירים מז'אנר המוזיקה המזרחית שהתפרסמו בשנות ה-70 וה-80. גרסאות הכיסוי שבאלבום הן לשירים של זמרים מהזמר המזרחי כדוגמת ניסן כהן-מלמד, חיים משה, דקלון, משה גיאת ואבנר גדסי, לצד שירים של משוררים כדוגמת חיים נחמן ביאליק ושאול טשרניחובסקי וזמרים כדוגמת צביקה פיק ויהורם גאון. האלבום זכה למעמד של אלבום זהב לאחר שנמכר בלמעלה מ-30,000 עותקים. עטיפת האלבום צולמה בכרם התימנים בתל אביב כמחווה לזמרים מזרחיים רבים שנולדו וגדלו במקום.
הקליפים לשירים שבאלבום צולמו בסגנון של מפגש חברתי, כאשר משתתפים בהם חברי ההרכב יחד עם רבים מחבריהם, הקליפים זכו למיליוני צפיות באתר יוטיוב. שירי האלבום, הבנויים כמחרוזות ארוכות יחסית למקובל ברדיו, נתקלו בתחילה בקושי מצד תחנות הרדיו שסירבו להשמיעם.  ההרכב קיים הופעות רבות ברחבי ישראל והעולם, לרבות בהאנגר 11 בתל אביב, בירושלים וברחובות. בהופעות של ההרכב נוהגים להשתתף זמרים אורחים מהזמר המזרחי כדוגמת חיים משה, אבנר גדסי וליאור פרחי.
ב-10 במרץ 2013 יצא "התחלה חדשה", האלבום השני של "הפרויקט של רביבו". שיר הנושא "התחלה חדשה" לקוח מהסרט "קומפוט נעליים" משנת 1985, וכולל שיתופי פעולה עם אומנים ותיקים וגדולי הזמר המזרחי: חיים משה, אלי לוזון, יואב יצחק וציון גולן. הפרויקט של רביבו הגיע למקום השני בקטגוריית החיפושים החמים במנוע החיפוש גוגל בישראל לשנת 2012.
ב-19 בינואר 2014 יצא האלבום השלישי של "הפרויקט של רביבו" - "חם בלב", עם מחרוזות שקטות של קלאסיקות ים תיכוניות וישראליות אהובות. האלבום כלל את המחרוזות "אמא", "הנשמה", "שורשים", "נע ונד", "שבויה באהבה", "תני לי את הלב", "מן הקולות" ורצועת בונוס - השיר "התחלה חדשה" בגרסה אקוסטית.    
ב-9 בספטמבר 2014 יצא האלבום הרביעי "המופע בבריכת הסולטן".
ב-23 בדצמבר 2014 יצא האלבום  החמישי "שידע כל העולם" והוא מחולק לשירים קיצביים ושקטים. ובו 18 שירים (נערך על ידי ע.א.מ.)
ב-2 ביולי 2015 יצא האלבום השישי שנקרא "זהר" שהורכב כולו משירים של זוהר ארגוב, לאחר צאת האלבום הופיעו באמפי קיסריה לראשונה. 
ב-10 באפריל 2016 יצא האלבום השביעי של "הפרויקט של רביבו" - "חי ומאושר" ובו 11 שירים.
ב-4 באפריל 2017 יצא האלבום השמיני "אמונה" ובו 10 שירי מסורת.
ב-13 בנובמבר 2017 לרגל חגיגות 5 שנים, הוציאו "הפרויקט של רביבו" אלבום אוסף כפול וחגיגי בשם "מסע בזמן".
באוגוסט 2019 הוציא ההרכב את מחרוזת "עד סוף הקיץ" שכללה חידושים ל"אצלי הכל בסדר" (מקור: בועז שערבי), "עד סוף הקיץ" (מקור: אלי מגן), 
"אין מדינה לאהבה" (מקור: צביקה פיק), "שרונה" (מקור: אבנר גדסי) ו"אנשים יש בעולם" מתוך הסרט "נורית".
בית הכנסת בקרלובץ

היסטוריה

הקהילה היהודית של קרלובץ נוסדה בשנת 1852. בית הכנסת בקרלובץ נבנה על ידי פיליפ ריינר, ראש הקהילה המקומית באותה תקופה, שנהג לכנות עצמו "פטריוט קרואטי בן דת משה" כנהוג בקהילות רבות באירופה במאה ה-19.
בית הכנסת נבנה בשנת 1870 בשילוב של סגנון נאו-רנסאנס וסגנון גותי עם חמישה חלונות רוזטה בחזית הבניין כסמל לחמישה חומשי תורה. חזית בית הכנסת פנתה לכיוון מזרח, כלומר לכיוון ארץ ישראל. בתוך בית הכנסת היה עוגב. הוא הוקדש בשנת 1871.
בזמן מלחמת העולם השנייה והשואה הוסב בית הכנסת למחסן, וכך שרד. לאחר המלחמה, בסביבות שנת 1960, הוחרב המבנה על ידי המשטר הקומוניסטי של יוגוסלביה.