חזרה בתשובה

ביהדות, חזרה בתשובה היא תהליך בו יהודי משנה את דרכיו ומעמיק את אמונתו הדתית. הכוונה במילה "תשובה" בהקשר זה אינה מענה, אלא שיבה. הביטוי "חזרה בתשובה" נגזר מביטוי רחב יותר המופיע גם בתפילת שמונה עשרה: "והחזירנו בתשובה שלמה לפניך". אף שביהדות על אדם לחזור בתשובה בכל יום, נקבעו ימים המסוגלים יותר לכך, הבולטים בהם עשרת ימי תשובה. בספרות ההלכתית מקובל בהקשר זה גם הביטוי לעשות תשובה.
בציבור החילוני, המשמעות הנפוצה של המונח היא המעבר מאורח חיים חילוני לאורח חיים דתי, אולם בציבור הדתי והחרדי משמש המושג אפילו לתיקון עברות קלות על ידי אדם דתי. לפי התפיסה הדתית, אדם שמשנה את אורח חייו ונהיה דתי יותר, הרי הוא שב למקורותיו או למצבו הטבעי. חלק גדול מהתומכים בחזרה בתשובה מרבים לכנות מעבר זה בשם התחזקות והעוברים אותו מכנים עצמם מתחזקים. תהליך החזרה בתשובה הפוך מזה של יציאה בשאלה, שבו אדם יהודי דתי נעשה חילוני. אלה שעברו את תהליך החזרה בתשובה נקראים בציבור הדתי בעלי תשובה, מונח המופיע כבר בספרות חז"ל, בין השאר בביטוי "מקום שבעלי תשובה עומדין שם צדיקים אינן עומדין שם".

חיי החוזרים בתשובה

החוזר בתשובה לחיים דתיים חווה שינוי קיצוני במערכת המושגים שבתוכה הוא חי, כפי שזו באה לידי ביטוי בהלכות חייו, דפוסי התנהגותו, דרכי החשיבה שלו, הופעתו ודיבורו. האדם דוחה זהות אחת שלו, ויוצר לעצמו זהות אחרת. בכך חש החוזר בתשובה כי הוא חוזר אל שורשיו הרוחניים, האתניים ואפילו הגאוגרפיים. רבים מהחוזרים בתשובה מפחיתים את עיסוקיהם הקודמים, ומקדישים זמן ניכר ללימוד תורה, אשר לעיתים גורר ירידה ברמת החיים מבחינת צריכה כלכלית, אך למרות זאת מדווחים כי חייהם החדשים הפכו מלאי משמעות וסיפוק בהשוואה לחייהם טרם החזרה בתשובה.

הסביבה החילונית

תהליך החזרה בתשובה (כמו לחלופין תהליך של יציאה בשאלה) יוצר לעיתים קרעים במשפחת החוזר בתשובה, במיוחד כאשר אחד מבני הזוג, או בן או בת חוזרים בתשובה, כאשר אחרים במשפחתם אינם מעוניינים ללכת בדרכם. במקרים של חזרה בתשובה של בן זוג, עשוי העימות להגיע עד כדי גירושין בין בני זוג ומאבק על אופי חינוך הילדים אחרי הגירושין. במקרים של חזרת בן או בת בתשובה, נוצר לעיתים נתק בין הילד והוריו. לעיתים ביוזמת ההורים, שמבחינתם הילד "חצה את הקווים".

השתלבות בחברה החרדית

על אף הרטוריקה היהודית הדתית המחשיבה את החוזרים בתשובה, היחס של החברה החרדית האשכנזית (בניגוד לחברה החרדית ספרדית ולחברה הדתית-לאומית) הוא אמביוולנטי. מחד החברה החרדית מתגאה בחוזרים בתשובה, מאידך לא תמיד תקבל אותם כשווים. הסיבה לכך, בדרך כלל, היא כי החוזר בתשובה מגיע מרקע שונה, מושגים ומנטליות אחרים, ותהליך הכרת מושגי החברה החרדית שהיא סגורה ובעלת קודים משלה עלול לארוך שנים רבות. לעיתים החוזרים בתשובה מגיעים ממשפחות קשות יום, ללא אפשרות להתפתח כלכלית או מקצועית, ואולי אף בעלי רקע פלילי ומתנחמים בחזרה בתשובה כעולם המספק להם חיי שלווה, אופציות קידום והתנתקות מהעולם הקודם בו חיו.
בתחום השידוכים, למשל, ניתן לראות אמביוולנטיות זו. לא תמיד ירצו משפחות חרדיות "שורשיות" להשתדך עם ילדי חוזרים בתשובה וקל וחומר עם בעלי תשובה ממש. אחת הסיבות היא כאמור, רקע שונה ומנטליות אחרת, קרובי המשפחה החילוניים של החוזר בתשובה, לעיתים מתוך חשש לגירושים בעתיד, לאור ההיסטוריה החילונית של החוזר בתשובה. נוסף לכך, לא ידוע תמיד על שורשיו של החוזר בתשובה (דבר הנוגע לנישואים אסורים, יהדות וכדומה). בנוגע לבעלי תשובה יש חשש שבעל התשובה גם יחזור בו וישוב לאורח חייו החילוני, דבר שאינו מקובל או קביל באוכלוסיות אלו ועלול לפגוע בעתיד הילדים. ככלל, מעטים הם בעלי התשובה המשתדכים עם חרדים ותופעה זו נובעת בדרך כלל מרצון הדדי של שני הצדדים.
בעבר היה ניסיון לשלב את בעלי התשובה בתוך הקהילות החרדיות הוותיקות. ספרי הלכה ומנהגים אפילו שונו בעקבות תופעת החזרה בתשובה. כך לדוגמה, הוסרו המלצות שלא להתחתן עם מי שאימותיהם לא הקפידו על טהרת המשפחה.]
אולם, למרות הניסיונות פערי המנטליות עמדו לעיתים בעוכרי החוזרים בתשובה. לעיתים קרה שמשפחות שניסו להשתלב בקהילות החרדיות לא הפנימו את קודי ההתנהגות החרדים, דבר שגרם חיכוך בינם לבין הקהילה, שלא תמיד כל חבריה סבלניים. בנוסף לכך, העובדה שחלק מהחוזרים בתשובה שמרו על קשר עם ידידים מהעבר ועם קרובי משפחה לא דתיים חשפה אותם ואת ילדיהם להשפעות זרות. בנוסף לכך, היו טענות מצד חוזרים בתשובה כי מפלים אותם בקבלה למוסדות חינוך בשידוכים ולעיתים אף בקבלה לערים חרדיות.
למרות זאת, ככלל, החוזרים בתשובה נטמעים בחברה החרדית ולא מקימים קהילות נפרדות. אמנם קיימים מקרים בודדים של הקמת קהילות נפרדות לבעלי תשובה. כדוגמת קהילת "שדה צופים" בביתר או קהילת "אביר יעקב" בתל אביב.

מאמצע שנות ה-90 ועד ימינו

החל מאמצע שנות ה-90 חלה עליה במספר החוזרים בתשובה. על–פי סקר שערך מכון "דחף" עבור העיתון "ידיעות אחרונות" בשנת 1997, שהתבסס על מדגם של 2,550 איש מהאוכלוסייה היהודית הבוגרת, נמצא כי בשנים שקדמו לסקר, הצהירו 17 אחוז מהנשאלים כי התקרבו אל הדת והפכו מחילונים או מסורתיים לדתיים או חרדים. במספרים מוחלטים מדובר על כ-210 אלף איש שהצהירו כי התקרבו לדת. מתוכם, הרוב הגדול (80 אחוז) היה בעל השקפות מסורתיות עוד לפני תחילת ההתקרבות, והשתייך בעיקר לדור השני והשלישי של יוצאי ארצות האסלאם.
אחד ההסברים המקובלים לעליה במספר החוזרים בתשובה מקשר אותו לעליה כלל–עולמית במספר המבקשים פתרונות דתיים ומעין-דתיים במסגרות פורמליות יותר (כמו התנועות הפונדמנטליסטיות והאוונגליסטיות) או במסגרות פורמליות פחות (לימוד אופציונלי, מסעות רוחניים, ועוד). אופיינית לשינוי היא עלייתם של פתרונות חזרה בתשובה נוסח אלו של ש"ס, המציעה חזרה לעבר ("להשיב עטרה ליושנה") כהיפוך של הפתרונות הסוציאליסטיים או הציוניים שמבטם כוון לעתיד. הטיעונים של מחזירי התשובה מוצגים כטיעונים לוגיים שחלק נכבד מהאוכלוסייה היהודית-דתית תומכת בהם.
תנועת התשובה מאורגנת כיום על ידי רבנים מקומיים וארציים, ועל–ידי מגוון רחב של מוסדות וארגונים. בין הגופים המשפיעים המעורבים בתנועת התשובה מצויים תנועת ש"ס, חב"ד וברסלב, המגזר הליטאי (עם ארגוני "ערכים" ו"לב לאחים"), וכן "הידברות" וצוהר.
מגזר פעיל נוסף הוא הציונות הדתית. באמצע שנות השבעים לאחר מלחמת יום הכיפורים הוקם מכון מאיר בראשות הרב דב ביגון, שחרת על דגלו להחזיר יהודים למקורות ברוח הרב קוק ולקראת סוף שנות התשעים קמה תנועת מעייני הישועה, בראשותו של אביחי בוארון, שבעקבות תנועת חב"ד עוסקת בהנחת תפילין לעוברים ושבים, חלוקת נרות שבת וחלוקת חומר הסברה מגוון בעקבותיה הוקמו תנועות נוספות כגון: נהורא של ישיבת רמת גן, ראש יהודי והאגף הישראלי של קוממיות.
בתחילת תנופתה של תנועת התשובה היו שני דרשנים בולטים במיוחד, שהשפיעו עליה בצורה מכרעת – הרב אמנון יצחק, העומד בראש "ארגון שופר" והרב ראובן אלבז, ראש מוסדות "אור החיים". שיטות הפעולה של שני רבנים אלה שונות: הרב אמנון יצחק נותן הרצאות מעיר לעיר, נושא דברים בפני קהל, ומפיץ את רעיונותיו באמצעות קלטות (בעבר) ודיסקים והאינטרנט, אך אינו מבסס סביבו קהילת לומדים. הרב ראובן אלבז, לעומתו, עסוק בארגון קהילות לומדים מקומיות "מלמטה". ברקע פעל ארגון נוסף שריכז פעילות עניפה של החזרה בתשובה ושני הרבנים הנ"ל שתפו אתו פעולה, ושמו "ערכים". בשנים האחרונות רבו הארגונים העוסקים בתחום זה; כאשר ארגון "צוהר" מחקה את פעילות הסמינרים של "ערכים" אלא שהוא מתמקד בציבור עממי, וארגון "הידברות" פרץ דרך חדשה כשהחל לשדר בערוץ משלו שדורי טלוויזיה, כשהוא נותן במה הן לאנשי "ערכים" והן לסיפורי "חוזרים בתשובה". כמו כן ישנם מספר ארגונים המייעדים עצמם לציבור אקדמאי. תנועת התשובה עושה שימוש רב באמצעים טכנולוגיים מודרניים כמו ערוצי הקודש, קלטות שמע, קלטות וידאו ותקליטורים.
ארגון "איילת השחר" מפעיל תוכנית "חברותא" ליצירת חברותות טלפוניות של מתנדבים חרדים עם חילונים המעוניינים להרחיב את הידע שלהם בנושאי יהדות. לפי סקר הלמ"ס לשנת 2009, 5.4% מהציבור היהודי הבוגר בישראל מגדירים את עצמם בעלי תשובה.

אובדן דרך/ערכים

ישנם אנשים שמרגישים ריקנות ואובדן דרך. פעמים רבות הם מחפשים משמעות ערכית ומנסים חוויות רוחניות ודתיות שונות, כגון התנסויות בסמי הזיה או בניסיון להגיע לנירוואנה. חלק מהמסעות הרוחניים הללו מסתיימים בחזרה בתשובה.

טראומה

לעיתים בעקבות טראומה כגון מחלה קשה, תאונת דרכים, הלם-קרב, יתמות בגיל צעיר או מחלה קשה של בן משפחה קרוב, אנשים מחפשים תשובה לשאלה "למה זה קרה דווקא לי?". בעולם האתאיסטי אין לכך תשובה, שכן אין אמונה שמשהו קורה "דווקא לי". במצב זה, הדת נותנת מגוון של תשובות ודרכי התמודדות.

פשיעה

פושעים ועבריינים שנתפסים ועומדים לדין ממהרים לחבוש כיפה על הראש. חלקם בכלא גם יחזרו בתשובה, כדרך לניסיון התמודדות וכפרה על חטאיהם. לתחושתם, הדת מאפשרת להם לכפר על עוונות גם אם למעשים שלהם כבר אין כפרה.

חוסר תמיכה משפחתית או חברתית

העולם היהודי האורתודוקסי מספק שלל מסגרות תמיכה פורמליות ובלתי פורמליות, שלא קיימות באופן מובנה בחברה הכללית. מי שאין להם מסגרת משפחתית או חברתית תומכת, שיכולה לסייע להם בין בתלאות היומיום ובין בעתות משבר, יתפתו בקלות יותר לפנות לסיוע של המסגרות האורתודוקסיות ויהפכו לדתיים מתוך הצורך בתמיכה קהילתית.

מערכות יחסים

לעיתים אנשים מושפעים מסביבתם, מחברים או מבני ובנות זוג. למשל אדם חילוני הרוצה להיכנס למערכת יחסים עם אישה דתיה, יחזור בתשובה כדי לרצות את משפחתה או כדי להשכין שלום בית.

קהילת "שדה צופים"

בשנת 1995 נפגש הרב עודד ניצני עם קבוצה של בעלי תשובה כדי לדון במצב הכללי של בעלי התשובה בתוך החברה החרדית. בעקבות הפגישה הזו הוקמה קהילת שדה צופים ועוד מספר גרעינים שידועים היום בשם הכללי "תנועת הקהילות". הרעיון מאחורי ההתארגנויות הללו הוא שבעלי התשובה יפתחו לעצמם מוסדות עצמאיים כמו בתי ספר, בתי כנסת ואפילו מרכזי תעסוקה. כמו כן, מודגשת בארגונים ובקבוצות אלו, היכולת של בעלי התשובה להידבר עם הציבור החילוני בצורה טובה יותר, מאשר חרדים מלידה, וכך להגדיל את ממדי תנועת התשובה. התנועה מקיימת כנס רב משתתפים מדי שנה במושב בית מאיר ובו נואמים בעיקר בעלי תשובה מפורסמים כמו אורי זוהר וכן דיינים, רבנים וראשי ישיבות, כולם בעלי תשובה.

בעלי תשובה נודעים

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: הצגה חלקית ותעמולתית של המידע, תוך הגזמה ב-name dropping.
תהליך של חזרה בתשובה הוא תופעה עתיקה ולאורך הדורות יהודים רבים עברו תהליך זה. הגמרא דורשת את הפסוק "הגבר הוקם על", על דוד המלך שהיה הגבר ש"הקים עולה של תשובה". לפי דרשה זו חטאו של דוד עם בת שבע נועד להורות תשובה לרבים, בכך שכל יחיד יראה שבכל מצב אפשרות לשוב בתשובה. בתלמוד אחד החוזרים בתשובה המפורסמים הוא האמורא ריש לקיש, שהפך לתלמיד חבר של רבי יוחנן. ריש לקיש היה בתחילת דרכו ראש כנופיית שודדים, ובהשפעתו של רבי יוחנן, שאף שידך לו את אחותו, חזר בתשובה ונעשה תלמיד חכם.
אחד המפורסמים שבין החוזרים בתשובה בעת החדשה, הוא הוגה הדעות ד"ר נתן בירנבוים מי שקבע את המונח ציונות ולבסוף נמנה עם מתנגדיה החריפים וחבר לתנועת אגודת ישראל. באותה התקופה חי חוזר בתשובה נוסף שהיה לפעיל פוליטי, העיתונאי, המשורר והסופר ההולנדי ד"ר יעקב ישראל דה האן, שאף היה נשוי לנוצריה ולאחר חזרתו בתשובה נמנה עם חוגי העדה החרדית ואף שימש כנושא דברה עד לרציחתו. מתחום המדע נתפרסם בתקופה ההיא הביולוג מרדכי זאב חבקין ממציא החיסונים לכולירה, כשהוריש את הונו בסך חמישים מיליון דולר לוועד הישיבות. הוגה מפורסם נוסף היה הלל צייטלין.
בישראל, בין הוגי הדעות נודע הרב עדין שטיינזלץ, חתן פרס ישראל ובעל ביאור לתלמוד. הוגי דעות חשובים אחרים הם הפילוסוף פרופ' בני לוי, ד"ר דניאל שליט והרב מנחם פרומן. בצה"ל ידועים הפצ"ר אלוף אביחי מנדלבליט, תא"ל אפי איתם ותא"ל אביחי רונצקי שפרסם ספרי הלכה בנושאי צבא ואף נבחר לשאת במִשׂרַת הרב הצבאי הראשי.
בתחומי דת ומדע נודע הפיזיקאי פרופ' בנימין פיין לאור ספריו "יש מאין", "חוק והשגחה" ו"דלות הכפירה", פרופ' ירמיהו ברנובר בשל הפקתו "מדע - דע מה" וספרו "הדרך חזרה", ופרופ' דורון אאורבך בשל מאמרים שפרסם בנושאי דת ומדע. בתחום המתמטיקה התפרסם פרופ' אליהו ריפס בשל מחקרו על דילוגי אותיות בתורה, מחקר שזכה לתמיכה ממתמטיקאים נוספים שחזרו בתשובה, בהם חתני פרס ישראל למתמטיקה יוסף ברנשטיין ודוד קשדן. בתחום הסוציולוגיה נודע פרופ' אברהם שוורצבאום עקב ספרו "עריסת הבמבוק" המחדד את הביקורת על הגיור שאיננו אורתודוקסי. בתחום הספרות והשירה - נודע חתן פרס נובל שמואל יוסף עגנון, שחזר בתשובה כ-14 שנה לאחר שיצא בשאלה, וחוקרי ספרותו עוסקים בהתבטאות תהליך זה בכתיבתו, וכיום - המשוררים איתמר יעוז קסט ומירון איזקסון. איש היי-טק מפורסם שתומך כלכלית בתנועת התשובה הוא שלמה קליש.
בקרב מנהיגי תנועת התשובה מצויים כצפוי חוזרים בתשובה רבים. כך נמנים בהם הרב אורי זוהר, הרב אמנון יצחק, הרב צבי ענבל, שלום סרברניק, יוסף וליס ואחרים.
בפוליטיקה הישראלית נמנים מספר חוזרים בתשובה בולטים: אפי איתם, שהתקרב לשמירת מצוות בעקבות מלחמת יום הכיפורים, לימים נבחר ליו"ר המפד"ל ואף כיהן כשר בממשלות ישראל. גם יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין והשרים שלמה בניזרי, זאב אלקין ושי פירון הם חוזרים בתשובה. בין הח"כים שחזרו בתשובה נמנים חיים דיין ואורית סטרוק. נפתלי בנט יו"ר הבית היהודי נולד כחילוני וחזר עם משפחתו בתשובה.
גם ברשויות המקומיות בישראל ישנם בעלי תפקידים רבים שהם בעלי תשובה, כך נמנים בהם משה אבוטבול ראש עיריית בית שמש לשעבר, יצחק קשת ר"ע חריש, אלי מירב ראש המועצה הראשון של עמנואל, אריה כהן סגר"ע ראשון לציון, רפאל ברנס סגר"ע בת ים, יפתח מזרחי סגר"ע אילת, קובי לוי חבר עיריית נתניה, אליעזר גרינבוים נכדו של יצחק גרינבוים שהיה לסגר"ע בית שמש מטעם אגודת ישראל, ועוד רבים.
לפרסום רב זכו מספר בדרנים, זמרים, אמנים וספורטאים שחזרו בתשובה, שהמוכרים מביניהם הם: אורי זוהר, מראשי ארגון החינוך החרדי לב לאחים, איקא ישראלי, רותי נבון, איקה זוהר, פופיק ארנון, שולי רנד, אתי אנקרי, שרון רוטר, אהוד בנאי, מאיר בנאי, אביתר בנאי, עופר לוי, עמיר בניון, יהודה ברקן, יהודה סעדו, אריאל זילבר, חנן לדרמן, עירית שלג, נתן רביץ, גילי שושן, לינור אברג'יל, גלית בורג, חמוטל בן זאב, דין דין אביב, בועז מעודה, אופיר שמואלי ודורון שפר. בתחום התקשורת מוכרים: אברהם זיגמן, אדיר זיק, סיון רהב-מאיר, נועה ירון, צבי יחזקאלי ואלונה איינשטיין.