עמוס הדר

ילדותו

עמוס הדר נולד בשם עמוס הורביץ בשנת 1923 במושב נהלל. היה הרביעי מבין חמישה ילדיהם של יונה הורביץ ובלה דיין. כילד עבד במשק המשפחתי ולמד בבית הספר בנהלל.

שירותו בהגנה

כנער צעיר התגייס לארגון ההגנה. נשלח לקורס מ"כים בביתן אהרון ושימש כמדריך בהגנה, אך רצה להתנדב לצבא הבריטי. לאחר שנאסר עליו להתגייס, הפך לנוטר.

השירות בבריגדה

ב-1944 כשהוכרז על הקמת הבריגדה היהודית, מתוך כוונה שתיטול חלק אמיתי בחזית מול הגרמנים, החליט להתגייס, וניתנה לו הסכמה לכך. ב-1.11.1944 התגייס ביחד עם עוד שישה חברי נהלל לצבא הבריטי.
הוא התחיל את שירותו בהכשרה בסרפנד (צריפין), ולאחר מכן עברו למצרים לאימוני נשק ושדה.
ב-5 במאי 1945, נחתו באיטליה, חנו בטרוויזיו והצטרפו לבריגדה. התחילו לפגוש בפליטים, והתארגנו יחידות ואנשים שטיפלו בפליטים. הוא המשיך להעלות בסולם הדרגות והיה לקורפורל.
במאי 1946 הצבא הבריטי עמד לשחרר את הבריגדה. מכיוון שהבריגדה עסקה רבות בפעילות עם הפליטים, כולל הבריחה, הגיעו למסקנה שצריך להשאיר חיילים מהבריגדה באירופה למען שלוש מטרות:
1.     טיפול קהילתי טכני במחנות הפליטים
2.     הבריחה – הברחת האנשים לארץ ישראל באוניות המעפילים
3.     הכנת עתודה לצבא בארץ
הדר יועד לעסוק בהדרכה בנשק. המדריכים עסקו גם בחינוך הציוני וגם בהדרכה צבאית. הוא ישב בפולונה, איטליה, למרגלות האלפים, ואימן את הפליטים. שם נתקל לראשונה בארגון הג'וינט (JDC) שכלכל את המחנות, ובכללם את המדריכים.
במחנה פולונה הכיר את בתיה ברקוביץ, בת טרנסילבניה, רומניה, ניצולת אוושויץ, שהייתה חיילת במחנה הפליטים ונשארה כאחראית המטבח במחנה, והם הפכו לזוג.

החזרה לארץ ישראל

ב-1 באפריל 1947 חזר עם בתיה לישראל בעלייה ג', באונייה "מרתון". החזרה הייתה מאיטליה לאוסטריה דרך מרסיי שבצרפת, וממרסיי באונייה לישראל. בעלייה ג' עלו עם סרטיפיקטים, אישורים. הדר חזר בשם של פליט ולא בשמו האמיתי. לבסוף הגיעו לנמל חיפה. לאחר כשלושה חודשים, בל"ג בעומר 1947, התחתנו עמוס ובתיה.

שירות צבאי

הדר מונה לקצין מבלי שעבר קורס קצינים, ובכך נמנה רק עם אחדים שקיבלו דרגות קצונה מבלי לעבור את הקורס. ביום היוולדו של בנו הבכור אבנר, ב-11 במרץ 1948, גויס הדר באופן פעיל כמפקד בחטיבת גולני. הוצב בתחילה בשמרון. לקח חלק בהתקפה על משמר העמק שהתרחשה זמן קצר לאחר מכן.
במלחמת העצמאות השתתף בכל החזיתות בהן התרחשה המלחמה, למעט בכיבוש העיר אילת.
בספטמבר 1956 נסע מטעם הצבא לצרפת ללמוד על טנקים חדשים ולהביאם לישראל. שם עברת את שם משפחתו מהורביץ להדר.
במלחמת ששת הימים לחם ברמת הגולן.
במלחמת יום כיפור, כשהיה בן 50, ולאחר נפילת בנו אבנר, השתתף כמפקד פלוגת טנקים בחזית הגולן. במקביל, בנו אמנון נלחם כשריונר בחזית הדרום.
השתחרר מהצבא בדרגת סגן-אלוף.

הדרכת עולים בנגב

ב-29 באפריל 1954 קרא בן-גוריון, במהלך כנס שהיה בנהלל, לבני המושבים הוותיקים להתנדב ולהדריך את העולים החדשים במושבים שבנגב. רבים מחברי נהלל, וביניהם הדר, לקחו חלק בהתנדבות זו. במסגרת ההתנדבות כיהן הדר מספר חודשים כמנהל תחנת הטרקטורים באימרא, ולאחר מיכן ניהל מתל אביב את ההתארגנות כולה.

שירות ציבורי

ב-1960 כיהן הדר כגזבר האגודה במושב נהלל, ומשנה זו ועד 1973 לסירוגין כיהן בתפקידים שונים בנהלל. בתקופה זו נבנה מכון התערובת, כביש העיגול, צי המכוניות גדל מאוד, נבנה קו השקיה, בית אריזה, והייתה פעילות חברתית וכלכלית נרחבת בנהלל.
בשנת 1964 הלך לרכז את ועדת המשק של תנועת המושבים. בשנה זו היה מאבק קשה על חוק המושבים. באותה תקופה הייתה ועידת הפילוג במפאי, והוקמה "רפ"י", ואז הצטרף הדר לרפ"י.
בשנת 1975 נכנס לכנסת ברשימת תנועת המערך, וכיהן ביחד עם אחיו יגאל הורביץ (הליכוד), ועם בן דודו משה דיין. כיהן בכנסת במשך שתי קדנציות, ובשנת 1981 פרש ולא העמיד עצמו להצבעה חוזרת.
בנובמבר 1981 היה למזכיר תנועת המושבים.

לאחר פרישתו

נשא את בתיה הדר (ברקוביץ), אב לאבנר, שנפל במילוי תפקידו כטייס, ולאמנון, וסב לארבעה נכדים ושלושה נינים.
לאחר פרישתו חזר הדר למשק החקלאי והיה לחקלאי בנהלל.