google/wiki40b huggingface dataset:
Kylmii Väreitä

רקע והוצאה

כשסיימה להוציא את ששת הסינגלים מתוך אלבום הבכורה שלה, 24K החליטה אוולינה כי היא תוציא שיר חדש אשר לא ייכלל באלבום. לאחר מכן הקליטה בין 2016-2017, את השיר והוא יצא לאור במאי 2017.
השיר נכתב על ידי אוולינה עצמה, והופק על ידי טימו סאריו ומיקו אנטיקאינן.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר מציג את אוולינה בעיר פשוטה, כשלאורכו היא מסתובבת ורוקדת בה. יש קטעים אשר בהם ניתן לראותה עולה על גגות בניינים ונכנסת למבנים שונים. לבסוף נראית אוולינה כשהיא לבד ברחוב מואר וחשוך רוקדת ושרה את השיר כמו בהתחלה.
נכון לספטמבר 2017, מונה הצפיות של הקליפ עולה על למעלה מ-2 מיליון צפיות.
ליאו ברנט (חברה)

היסטוריה

חברת ליאו ברנט בע"מ הוקמה בחמישי באוגוסט 1935 בשיקגו, אילינוי. בשנת 1944 הקימה החברה סניף בניו יורק. בפברואר 1967 העביר ליאו ברנט, מייסד החברה, את כל המניות שברשותו לארגון צדקה. כחודש לאחר מכן השלימה החברה את הרכישה של חברת הפרסום D.P. Brother & Co. בשמיני ביוני 1971 הלך ברנט לעולמו.
בנובמבר 1999 הודיעה ליאו ברנט על מיזוג עם חברת הפרסום דארסי, מאסיוס, בנטון ובולס (D'Arcy Masius Benton & Bowles) לחברה חדשה שנקראה BDM. לאחר זמן קצר שונה שם החברה ל-Bcom3. בשנת 2002 רכשה חברת קבוצת פובליסיס את Bcom3 תמורת 3 מיליארד דולר.

מסעות פרסום בולטים

במהלך השנים יצרה החברה מסעות פרסום ודמויות שנחשבות לאייקונים מוכרים ברחבי העולם. חלק מהדמויות עדיין משמשות את החברות במסעות הפרסום גם בהווה.
בשנת 1954 יצרה החברה את דמותו של איש המרלבורו, כחלק ממסע פרסום עבור חברת הסיגריות פיליפ מוריס. הדמות ליוותה את מסעות הפרסום השונים של החברה במשך 45 שנים ונחשב לאחד ממסעות הפרסום המוצלחים ביותר בכל הזמנים.
בשנת 1961 השיקה החברה מסע פרסום למותג Maytag תחת השם "אמינות". מסע הפהרסום כלל עדויות של לקוחות אמיתיים שהביעו את דעתם על מכשירי החברה. בהמשך הפך מסע הפרסום לתוכנית רדיו בקנדה בה אנשי מקצוע נתנו עצות למאזינים. בשנת 1967 הציגה החברה בטלוויזיה לראשונה את דמותו של Ol' Lonely (הטכנאי הבודד). הדמות הופיעה בפרסומות החברה עד לשנת 2003. דמותמוכרת נוספת שנוצרה בשנת 1961 היא דמותו של "צ'רלי הטונה", דמות המשמשת עד היום בפרסומות לטונה של חברת סטארקיסט. הדמות נוצרה על ידי טום רוג'רס, עובד החברה והיא אחראית גם לביטוי "Sorry Charlie" (סליחה, צ'רלי), שהפך לביטוי שגור בשפה האנגלית.
בשנת 1965 יצר רודולף פרז, קופירייטר בחברה, את דמותו של איש הבצק של פילסברי, דמות המלווה את מוצרי החברה עם היום.

בישראל

הסניף הישראלי הוקם בשנת 2006 לאחר שליאו ברנט רכשה את תמשרד הפרסום גלר-נסיס והקימה את "גלר נסיס-ליאו ברנט". בשנת 2009 לאחר רכישת החברה בידי פובליסיס הפך המשרד הישראלי לחלק מפובליסיס ישראל. בשנת 2013 התאחד המשרד עם משרד רגב-קויצקי ומותג מחדש כ"ליאו ברנט ישראל". בשנת 2018 נבחר הסניף הישראלי לאחד מחמשת הסניפים הטובים בחברה.
יצחק קרייס

קורות חייו

יצחק קרייס נולד בשנת 1965 ברמת גן לזיוה ושמעון קרייס. אמו עבדה שנים רבות במכון הלב בבית החולים תל-השומר, ואביו עבד ככבאי. ב-1983 החל את לימודיו בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית. ב-1990 קיבל את התואר דוקטור לרפואה, והתגייס לצה"ל. בשנים 1995 - 1999 השלים התמחות ברפואה פנימית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר. בנוסף הוא בעל תואר שני במינהל מערכות בריאות (MHA) מאוניברסיטת תל אביב (2005), ותואר שני במינהל ציבורי (MPH) מאוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', מסצ'וסטס (2007).
את דרכו הצבאית החל כקצין רפואה בצנחנים. בשנים 1991 - 1994 שירת כרופא גדודי בגדוד 101 של חטיבת הצנחנים ובהמשך כקצין הרפואה החטיבתי, כולל במהלך מבצע דין וחשבון. עם סיום תפקידו בצנחנים מונה קרייס למפקד קורס קציני רפואה בבית הספר לרפואה צבאית. ב-1999 מונה לקצין הרפואה של עוצבת געש, וב-2001 לראש ענף הרפואה במפקדת קצין הרפואה הראשי. ב-2003 מונה למפקד הרפואה של פיקוד הדרום. בתקופה זו הוביל את המענה הרפואי ללחימה ברצועת עזה והמאמץ הרפואי במהלך תוכנית ההתנתקות. בשנים 2007 - 2011 כיהן כראש מחלקת התכנון באגף התכנון והיה שותף לתכנון ומימוש התוכנית הרב שנתית לבנין כוחו של צה"ל "תפן 2008 - 2012". באוקטובר 2011 מונה לתפקיד קצין רפואה ראשי והועלה לדרגת תת-אלוף. במהלך כהונתו קודמה תוכנית "שומר אחי", פרויקט הדגל של חיל הרפואה, שנועדה להוריד את שיעור התמותה בשדה הקרב, התוכנית יושמה לראשונה במבצע צוק איתן והביאה להפחתת שיעורי התמותה במעל 10%.
לקרייס ניסיון רב בתחום רפואת אסונות וסיוע ההומניטרי. פיקד על יחידת הרפואה במשלחת הסיוע של צה"ל לפליטים האלבנים במקדוניה ב-1999, בשנת 2004 היה מפקד הצוות הרפואי באירוע טאבה, ובשנת 2010 פיקד על בית החולים של חיל הרפואה שהוקם לסיוע לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי. קרייס הוביל את מבצע הסיוע ההומניטרי הרפואי לנפגעי העימות בסוריה שהחל בפברואר 2013 וכן את הוצאת משלחת הסיוע הרפואית לנפגעי סופת הטייפון "האיאן" בפיליפינים בנובמבר 2013. באותה שנה הוענק לו פרס Dr. Jean Mayer Global Citizenship Award כאות להכרה בקריירה עטורת ההישגים שלו בתחום הסיוע ההומניטרי בעתות שלום ומלחמה.
משנת 2011 מרצה קרייס באוניברסיטה העברית בירושלים בתחומי האתיקה ברפואה, מנהיגות ברפואה וכן רפואת אסונות ומשברים. בשנת 2013 מונה כפרופסור עמית בחוג לרפואה צבאית בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. בפברואר 2015 החל התמחות במינהל רפואי אותה מבצע במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, וב-15 באוגוסט 2016 החל לכהן כמנהל המרכז הרפואי.
נשוי לענבל קרייס, מנהלת בתעשייה האווירית שעמדה בראש פרויקט "חץ 3". הם הורים לשלושה ילדים, ומתגוררים בשוהם.
טיסת השוקולד

טיסת השוקולד הוא כינוי נפוץ לאירועים שהתרחשו במהלך טיסת ישראייר מנמל התעופה בן-גוריון לווארנה שבבולגריה, בחודש פברואר 2015, אשר הוסרטו והופצו ברשתות החברתיות.
במהלך הטיסה נוסעת החלה להתווכח עם דייל לגבי חפיסת שוקולד פטורה ממכס שהייתה מעוניינת בה. כאשר לא הייתה מרוצה מתגובת הדייל, החלו היא ומשפחתה להטיח בו קללות וניבולי פה, ובין השאר תהו מדוע הדייל מסרב למכור את השוקולד לנוסעת.
הפצת הסרטון המתעד את הוויכוח בין הנוסעת ומשפחתה לדייל הייתה אירוע שיימינג, שביקש למחות על תופעת הישראלי המכוער והתנהגות ישראלים בחו"ל ולעורר דיון ציבורי בנושא.

פרודיות

תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" הקדישה לאירוע מערכון פרודי.
חברת בזק הכינה פרסומת לספרים הדיגיטליים המוצעים במסגרת שירות הענן שלה כפרודיה על סרטון "טיסת השוקולד", בהשתתפות יוסי ביילין וגיל חובב. דימוים האשכנזי של ביילין וחובב (אם כי חובב אינו אשכנזי), אשר תובעים מהדיילים ספר, מושפע מן הסטריאוטיפ העדתי המזרחי שיוחס בתגובות ובטוקבקים ברשתות החברתיות לדמויות שהוסרטו כגיבורי "טיסת השוקולד", דבר שעורר ביקורת בעיתון "הארץ".
בעונה השנייה של הסדרה צומת מילר, אנאלי נחשפת לראשונה לתופעת השיימינג בישראל. פרודיה ל "טיסת השוקולד".
פאבל קיסליוב

פאבל קיסליוב (ברוסית: Павел Дмитриевич Киселёв) ‏
(8 בינואר 1788 - 14 בנובמבר 1872), גנרל רוסי שהצטיין במלחמות נפולאון, רפורמטור רוסי, מושל נסיכות מולדובה וולאכיה ברבע השני של המאה ה-19, מחבר התקנון האורגני.
פאבל קיסליוב נולד במוסקבה, רוסיה.
במהלך שרותו כמפקד יחידה צבאית באזור דרום רוסיה, רבים ממשתתפי מרד הדקבריסטים שרתו תחת פיקודו. בשנת 1839 הוענק לו תואר רוזן.
היה שר הרכוש הממלכתי הרוסי הראשון מ-1837 עד 1856. בשנת 1856 נשלח לפאריס בתור שגריר. בשנת 1862 עזב את השרות, אך רוב הזמן התגורר מחוץ לרוסיה. הלך לעולמו בפאריס. על השרות המצטיין הוענק לו עיטור אנדריי הקדוש.
אחד הרחובות הראשיים בבוקרשט קרוי על שמו.
גונסאלו רודריגס

קריירת מועדונים

גונסאלו החל את הקריירה בסן לורנסו. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-26 ביולי 2002 במשחק קבוצתו מול רוסריו סנטרל. גונסאלו החליף באותה עונה את הבלמים פבריסיו קולוצ'יני והורסיו אמלי שהובילו את הקבוצה לאליפות עונה קודם לכן. הוא הפך לאחד הבלמים הטובים בליגה והצטיין גם במדי הנבחרת הצעירה. בזכות יכולתו הטובה הוחתם על חוזה בוויאריאל הספרדית.
בעת ששיחק בספרד זומן גונסאלו לנבחרת הבוגרת. לקראת סוף 2005 נפצע בצורה קשה בברכו הימנית ונאלץ להיעדר מהמגרשים לכחצי שנה. הוא התאושש מהפציעה, אך באפריל 2006 נפצע שוב במשחק מול ברצלונה, כאשר סבל מקרע ברצועות הצולבות. בעקבות פציעה זו הושבת גונסאלו ל-3 חודשים. זמן קצר לאחר חזרתו לכושר משחק, באוגוסט 2006, נפצע גונסאלו במהלך אימון בפעם השלישית, שוב ברצועות הצולבות בברכו הימנית. אחרי חצי שנה נוספת מחוץ למגרשים, חזר גונסאלו להרכב הקבוצה.
בסוף עונת 2011/2012 ירד גונסאלו יחד עם ויאריאל לליגה הספרדית השנייה בכדורגל, דבר שסלל את דרכו בקיץ לחתום בשורות פיורנטינה האיטלקית.
ב-10 ביולי 2017 חזר רודריגס לאחר 13 שנה לקבוצת נעוריו סן לורנסו.

נבחרת ארגנטינה

גונסאלו היה שותף לזכייתה של ארגנטינה הצעירה באליפות דרום אמריקה עד גיל 20 ב-2003. הוא היה בהרכב הנבחרת הצעירה אשר סיימה רביעית במונדיאל הנוער באותה שנה. לרשותו שבע הופעות במדי הנבחרת הבוגרת.
באדי גאי

ילדותו

באדי גאי נולד לסאם ולאיזבל גאי. אחד מתוך חמישה אחים במשפחתו.
גאי גדל בלטסוורס שבלואיזיאנה.  בגיל 7 התעניין במוזיקה, והתחיל לנגן בגיטרה בשימוש שני מיתרים שהוא הכין. לאחר מכן קיבל גיטרה אקוסטית שליוותה אותו במשך הקריירה שלו. את הגיטרה תרם בהמשך להיכל התהילה של הרוק אנד רול.

קריירה

בתחילת שנות ה-50, התחיל גאי לנגן לנגן עם להקות בבאטון רוז' (Baton Rouge), עיר הבירה של לואיזינה.
ב-25 בספטמבר 1957 גאי עבר לשיקגו. ההחלטה לעבור לשיקגו נחשבת למכריעה בחייו, משום שבמקום החדש קיבל את השראת המוזיקה והתרבות של הבלוז. גאי קיבל את ההשראה המוזיקלית שלו ממאדי ווטרס וממוזיקאים כגון ג'ון לי הוקר, ליטנין סלים וגיטר סלים.  
בשנת 1958, שני גיטריסטים מהחוף המערבי בשם מג'יק סם ואוטיס ראש החתימו את גאי על חוזה הקלטות. אוטיס ראש אף הפיק את ההופעות של גאי, ועל מנת שיהיה מפורסם יותר, שיבץ הופעות שלו במועדונים פופולריים. בזמן שהופיע במועדון בשם "מועדון 708", גאי פגש את מי שהיה הגיבור שלו, הזמר מאדי ווטרס. ווטרס התרשם מהכשירון המוזקאי של גאי, והשניים אף ניגנו והופיעו ביחד.
גאי הפך לאמן קבוע במועדון 708, ובסופו של דבר גילה אותו המלחין וויל דיקסון. באמצעות דיקסון, הצליח גאי להשיג חוזה כגיטריסט עם חברת "צ'ס רקורדס". בזכות זאת בהמשך גאי זכה להיפגש ולעבוד עם גיבורי המוזיקה ומקורות ההשראה שלו.
את האלבומים הפופולריים ביותר שלו פרסם גאי משנות ה-60 עד שנות ה-80 של המאה ה-20 - תקופה שבמהלכה הוא התמסר לא רק לבלוז אלא גם לרוק אנד רול. אלבום הסולו הראשון שלו - "עזבתי את הבלוז שלי בסן פרנסיסקו" (1967) - היה גם האלבום האחרון שגאי הוציא עם חברת צ'ס רקורדס. לאחר יציאתו של אלבום זה, עזב גאי את חברת צ'ס רקורדס וחתם חוזה הקלטותׁ עם חברת ואנגארד רקורדס. שאיפתו הייתה ליצור ולהפיק עוד מוזיקה, לגוון את להיטיו ולהפיק מוזיקה יצירתית וחדשה. בשנה שלאחר מכן הוציא אלבום נוסף, תחת השם "האיש והבלוז עם ואנגארד". גאי שיתף פעולה עם מומחה המפוחית ג'וניור ולס, ויצר אתו את היצירות הזכורות ביותר שלו עם ואנגארד רקורדס.
הפופולריות של גאי ירדה מעט בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, אך עלתה שוב בשנות ה-90 שבהן יצר שלושה אלבומים זוכי פרס הגראמי.
גאי ממשיך ליצור מוזיקה גם במאה ה-21, ומופיע עם אמנים עכשוויים כמו קרלוס סנטנה וג'ון מאייר. בשנת 2003 הוא הוציא אלבום אקוסטי ובו כלולים שירים האהובים עליו, כשהם מוגשים בגרסאות כיסוי שנוצרו תוך התאמה לסגנונו המוזיקלי.
בשנת 2005 נכנס גאי להיכל התהילה של הרוק אנד רול.

הופעותיו בישראל

גאי הופיע בישראל בקיץ 2016 באמפיתיאטרון קיסריה. להופעה הגיעו עשרות אלפי מעריצים. גאי חזר לישראל להופעה נוספת שהתקיימה בהיכל התרבות בתל אביב  ב-25 באוקטובר 2018 במסגרת מופע תרומה לעמותת "כנפיים של קרמבו".
נבחרת האימפריה הרוסית בכדורגל

היסטוריה

ב-1911 נעשו הניסיונות הראשונים לאגד כמה נבחרות עירוניות לכדי נבחרת לאומית אחת שתייצג את המדינה בטורנירים בינלאומיים. הקבוצה התארגנה לקראת הגעת נבחרת בריטניה בכדורגל שהגיעה לרוסיה תחת השם English Wanderers, והייתה זו הנבחרת הלאומית הזרה הראשונה שהגיעה למדינה. כבסיס לנבחרת הלאומית היוו שחקני סנקט פטרבורג ומוסקבה שהיו היחידות, בעלות ניסיון בהופעות בינלאומיות.
הגעת הנבחרת הבריטית לסנקט פטרבורג סוקרה בהרחבה בעיתונות הרוסית של אותם ימים, שאף לא דנה בניצחון אפשרי אלא בעצם הכבוד לשחק מול נבחרת לאומית כלשהי. באוגוסט 1911 הרוסים הובסו בשלושה משחקים שנערכו (0:14, 0:7, 0:11).
בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סטוקהולם (1912) רוסיה הפסידה במשחק הבכורה לפינלנד 2:1 ולאחר מכן ספגה את התבוסה הגבוה ביותר בתולדותיה - 16:0 לגרמניה. הנבחרת ערכה בשנתיים שלאחר מכן משחקים נוספים מול נבחרות הכדורגל של סקנדינביה אך לא ניצחה. ל-1915 תוכננו משחקים מול גרמניה וצרפת אך מלחמת העולם הראשונה גרמה לביטולם. 
ב-1923 הוקמה נבחרת ברית המועצות שפיפ"א הכירה בה כיורשת ישירה לנבחרת הכדורגל הקיסרית.
מיקי לאון

ביוגרפיה

לאון נולד בבת ים וגדל בהרצליה. בצבא היה לוחם בשייטת 13 וביחידת שמשון ולאחר שנפצע שימש כמדריך טירונים. אחר כך היה ברמן, מתקין כבלים וקצין ביטחון במלון באילת. בגיל 26 הגיע למשחק ולמד ב"סטודיו למשחק ניסן נתיב" (2002-1999).

תיאטרון

בשנת 2002 הצטרף לאון לתיאטרון גשר ושיחק במחזות: "שאריות של אהבה", "העבד", "שושה", "כולם רוצים להוליווד", "מדיאה", "איש הכריות", "שיחות לילה", "גן הדובדבנים", "הלילה השנים עשר", "הבן הבכור", "רומן בעבודה", "הרפר ריגן", "פרימדונה", ״אותלו״, "המנהרה", ״אורסטיאה" ו"רווקים ורווקות״.

קולנוע וטלוויזיה

בשנת 2003 שיחק בסרטו של הבמאי דובר קוסאשווילי "מתנה משמיים". בשנת 2004 שיחק בסדרת הדרמה של HOT "מיכאלה" לצד אלברט אילוז וטלי שרון.
בשנת 2006 שיחק בסרט הדרמה של אורי ברבש "מלח הארץ", בסרטו של ארז לאופר "דילמת הדריין" שם גילם את זאב שינד, בסרטו של אבידע ליבני "הימנית האחרונה של מקס בר" בתפקיד המרכזי של מקס בר, בסרטו של דן וולמן "ידיים קשורות" שם שיחק לצד גילה אלמגור ועידו תדמור. בנוסף, שיחק תפקיד אורח בעונה הראשונה של "פרשת השבוע" ב-HOT.
בשנת 2007 שיחק בסרט "מתוק ומר" בבימויו של דורון בנבנישתי, וכן שיחק תפקיד אורח בסאטירה "הישראלים" בכיכובם של שלישיית מה קשור.
בשנת 2008 שיחק בסרט המלחמה "בית אבי" בתפקיד מינץ, בשביל תפקיד זה, למד לאון מספר חודשים יידיש. דיבב בסרט האנימציה של ארי פולמן "ואלס עם באשיר" .הסרט זכה בפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר, זכה פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, וכן היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. בטלוויזיה, שיחק בסדרת המתח לנוער "דאוס" ששודרה בערוץ הילדים למנויי Yes, שם גילם את נמרוד. שיחק בנוסף בסרט ההוליוודי "אדם בן כלב" בבימויו של פול שרדר וגילם את גולומב. שיחק באחד מהפרקים של קומדיית המצבים המצליחה של ערוץ 2 "החיים זה לא הכל" לצד אבי קושניר וענת וקסמן.
בשנת 2009 שיחק בקומדיה, הספין-אוף של הפיג'מות - "מנדלבאום בלש פרטי" בתפקיד שלמה, "מעורב ירושלמי" בתפקיד מורה למשחק.
בשנת 2010 החל לשחק בסדרת הדרמה "חטופים", בתפקיד יעקב (יקי) זך. באותה השנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "חיים אחרים", בתפקיד שמואל אבידן, גורו וכוריאוגרף לריקוד.
בשנת 2012 שיחק בסדרת הדרמה "אלנבי", המשודרת בערוץ 10, בסדרת הנוער הפופולרית "גאליס" ובסרט נוסף של דובר קוסאשווילי, "רווקה פלוס".
בשנת 2013 השתתף בסדרת הטלוויזיה "בני ערובה" וגילם את אלכס, שכיר חרב חמום מוח הנמנה עם חוליית החוטפים.
בשנת 2015 שיחק בסדרת המתח "כפולים" וגילם את דמותו של איתן קופל, סוכן המוסד לשעבר וראש צוות החקירה מטעם שירות הביטחון הכללי החוקר מספר אזרחים ישראלים במעורבותם בפרשיית ריגול בינלאומית.
בשנת 2016 החל לשחק בסדרות הטלוויזיה "תאג"ד", "מטומטמת" ו"אורי ואלה".
בשנת 2017 שיחק בסרטו של אריק רוטשטיין "אנטנה".
בשנת 2018 שיחק סוכן מוסד בסרט של נטפליקס, "The Angel".
באותה שנה חזר לשחק ב"כפולים" בעונתה השנייה, בגילום דמותו של איתן קופל.
בשנת 2019 שיחק בסדרת הנוער ״נעלמים״ בתפקיד גדעון.

קריירת דיבוב

בשנת 2007 הוא דיבב את ג'קסון ב"כוורת בסרט", עשה קולות רקע ב"מדגסקר 2", דיבב את ג'ק רוסו ואת אלכס רובר בסרט "האי של נים" ועשה דמויות משניות בסרט "טרמפ לירח".
בשנת 2009 דיבב את צ'יף יוניקורן ב"ארתור ונקמתו של מלתזר״ ועשה קולות רקע לסרט "מפלצות נגד חייזרים". בשנת 2011 דיבב בסרט "רנגו" ציפור פצועה וג'דייה. בשנת 2019 דיבב את דמותו של באטמן בסרט "סרט לגו 2: החלק השני".
ברין פורבס

קריירת תיכונים ומכללות

פורבס נולד וגדל בעיר לאנסינג שבמישיגן. בקבוצת הכדורסל של "תיכון סקסטון" בו למד, שיחק פורבס לצד שחקן ה-NBA לעתיד דנזל ולנטיין, וזכה עמה באליפות ליגת התיכונים השנייה של מישיגן בעונות 2011 ו-2012.
בשנת 2012 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של קליבלנד, ולאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת המדינה של מישיגן בה למד ושיחק חברו דנזל ולנטיין. בעונת 2014/2015 קלע 8.5 נקודות בממוצע למשחק עבור קבוצת האוניברסיטה, והעפיל עמה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות. בעונתו האחרונה במישיגן קלע 14.4 נקודות למשחק, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה ב"מחוז ה-Big 10".

קריירה מקצועית

לאחר שלא נבחר כלל בדראפט ה-NBA‏ 2016, שיחק פורבס עבור סן אנטוניו ספרס בליגת הקיץ של ה-NBA, ולאחר מכן זכה לחוזה מובטח בקבוצה הודות ליכולת הטובה שהציג בליגת הקיץ ובמחנה קדם-העונה. לאורך עונתו הראשונה עם הספרס, בה מיעט לקבל דקות משחק, שיחק לסירוגין גם עבור קבוצת הבת של הספרס מליגת הפיתוח – אוסטין ספרס. ב-19 משחקיו עם אוסטין הוביל את קלעי הקבוצה עם ממוצע של 23.4 נקודות למשחק.
בעונת 2017/2018 הפך לשחקן קבוע ברוטציית הקבוצה, לרוב כשחקן ספסל, ובסיומה חתם על הארכת חוזה בסן אנטוניו לשתי עונות נוספות עבור כ-6 מיליון דולר. לקראת עונת 2018/2019 עזב את הקבוצה דני גרין, ופורבס תפס את מקומו כקלע הפותח של הספרס עד לסיום העונה.
קרב פולטבה

רקע

לאחר תבוסה בקרב נרבה פיוטר הגדול הצליח לשקם את צבאו. הוא כבש לרוסים מוצא לים, יסד את סנקט פטרבורג בשנת 1703 והשתלט על מספר ערים בליבוניה. קרל השנים עשר החליט לעזוב את חזית המלחמה בפולין ולחזור לרוסיה הצארית. ב-22 באוגוסט 1707 הצבא השוודי שכלל 44,000 חיילים החל לנוע מזרחה. לאחר חניית חורף שבמהלכה הצבא סבל קשה ממחלות, ביוני 1708 הצבא התחיל להתקדם לכיוון סמולנסק במטרה להגיע למוסקבה. במהלך התקדמות לכיוון מזרח קרל השנים עשר החליט לפנות לאוקראינה. זאת לאור כך שהטמן איוואן מזפה עבר לצד השוודי אך היו לו בעיות פנימיות כי לא כל הקוזאקים תמכו בשינוי זה. בנוסף לכך, הצבא השוודי סבל מהעדר אספקה ותחמושת והיה קטן בכשליש לעומת הכוח שיצא מפולין.
לאחר שלפיוטר הגדול נודע על מהלכי איוואן מזפה הוא החזיר מגלות את הקצין הקוזאקי הפופולרי. כתוצאה מכך, למרות שהכוח הקוזאקי כלל עד כ-40 אלף לוחמים, למחנה של איוואן מזפה הצטרפו רק כ-10,000 לוחמים. עם הזמן היקפם פחת, לקראת קרב פולטבה הם כללו רק כ-2000 וגם אותם השוודים פחדו לשתף בקרב.
ב-30 באפריל 1709 השוודים החלו במצור על פולטבה. הכוח הרוסי המקומי שכלל כ-9,000 חיילים הצליח לעמוד במצור. בקרבות סביב העיר, השוודים איבדו כ-6,000 חיילים.
בסוף מאי הכוח העיקרי של הרוסים בראשות פיוטר הגדול בעצמו הגיע לקרבת העיר והתמקם בגדה השנייה של הנהר. לאחר קבלת החלטה גורלית על כניסה לקרב מכריע, הצבא הרוסי חצה את הנהר והתמקם כ-5 ק"מ דרומית לעיר ובנה מוצבים סביב המחנה. הכוח הרוסי כלל כ-60 אלף חיילים, לעומת כ-37 אלף שהיו לשוודים. בנוסף לכך, לשוודים הייתה נחיתות בכוח האש של התותחים - בידיהם היו רק 4 תותחים, לעומת 73 אצל הרוסים.
ב-17 ביוני קרל השנים עשר נפצע ברגל. כתוצאה מכך הוא העביר את הפיקוד על הכוחות ל-2 הגנרלים שהיחסים ביניהם לא היו טובים. לקרל השנים עשר היה ידוע שרוסים ממתינים להגעת תגבורות ולכן הוא החליט על תחילת הקרב בהקדם.

מהלך הקרב

עם שחר 27 ביוני השוודים התקרבו למוצבים הרוסים. כוח פרשים רוסי בפיקוד אלכסנדר מנשיקוב יצא לכיוון השוודים במטרה לעכב אותם ולתת לכוח העיקרי זמן להתארגנות. לאחר קרבות עזים השוודים הצליחו לכבוש רק 2 מוצבים הרוסים. בינתיים הכוח העיקרי של הרוסים התארגן ומגני המוצבים קיבלו פקודה לסגת. כתוצאה מנסיגת הרוסים וקידום לא מבוקר של חלק מהכוח השוודי, אבד קשר בין הכוח המתקדם לבין עיקר הכוח השוודי. הכוחות השוודים שאבדו את הקשר עם הכוח העיקרי כותרו והובסו.
בשלב זה המפקד השוודי נתן פקודה לכוח העיקרי לפרוץ את הקו של חיל הרגלים הרוסי. תוך כדי ביצוע פקודה, הכוח נכנס לשטח שהיה תחת ירי כבד של התותחים והחל לסגת ליער הסמוך.
לקראת שעה 9 בבוקר החל הקרב עיקרי. כוח רגלי שוודי שכלל כ-4,000 חיילים התחיל במתקפה על הכוח הרוסי של כ-22,000 חיילים. באגף השמאלי לשוודים היו הצלחות ורוסים החלו בנסיגה לא מאורגנת. פיוטר הגדול שם לב למצב ושלח למקום כוח עתודה בפיקודו. הרוסים הצליחו לייצב את המצב. יתרה מכך, השוודים התחילו להתעייף ולא היו בידיהם כוחות עתודה שיכולים לתמוך בכוח הלוחם. מירי תותחים נפגעו אנשים סביב המלך והחלה להתפשט שמועה לא נכונה שהוא בעצמו נהרג. כתוצאה מכך, התחילה פאניקה בין החיילים. בלחץ הרוסים, נסיגה לא מאורגנת הפכה לבריחה של ממש משדה הקרב.
לקראת הערב, כוח פרשים בפיקוד אלכסנדר מנשיקוב כיתר כוח שוודי באזור מעבר של דנייפר וכ-16,000 חיילים נשבו.

השלכות הקרב

לאחר תבוסה קשה, הצבא השוודי לא היה יכול לנהל פעולות התקפיות בשדה הקרב. קרל השנים עשר ואיוואן מזפה נמלטו לאימפריה העות'מאנית. רק לאחר 5 שנים קרל השנים עשר חזר לשוודיה.
במוסקבה הוקם שער ניצחון שהוא נקרא בשם: "השער האדום" לכבוד הניצחון בקרב פולטבה.
תגליות במדבר יהודה (סדרת ספרים)

תגליות במדבר יהודה (באנגלית: Discoveries in the Judaean Desert או בקיצור DJD) היא סדרת הפרסומים הרשמית המונה כיום 40 כרכים, המסכמים את תוכן תגליות מגילות מדבר יהודה. הסדרה פורסמה על ידי הוצאת אוניברסיטת אוקספורד.

פרטים כלליים

צוות החוקרים הבינלאומי המעורב בפרויקט הגיע מצפון אמריקה, ישראל ואירופה. רוב הכרכים נכתבו באנגלית, וכמה כרכים בצרפתית. הכרכים מכסים טקסטים ממגילות מדבר יהודה ובעיקר מממצאי קומראן, וכן ניתוחים של נתונים ארכאולוגיים ומשימות ארכאולוגיות. 
רוב התגליות שנתגלו בשטחי מדינת ישראל עד 1967, לא פורסמו בסדרה זו.

היסטוריה

גל הפרסום הראשון התרחש בין השנים 1955 ו -1982. בתקופה זו פורסם חומר מן הממצאים בקומראן על פני שבעה כרכים. העורך הראשי של חמשת הכרכים הראשונים היה רולאן דה וו. בתקופה שבין 1962 ל -1968 פורסמה הסדרה (לאורך כרכים 3-4), לזמן מוגבל, תחת השם "תגליות במדבר יהודה בירדן". דה וו הוחלף על ידי האב פייר בנו שערך את הכרכים 6 ו -7. תפקידו הסתיים בשנת 1986. הוא הוחלף על ידי ג'ון סטרונגול שערך את כרך 8. 
עבודת עריכה חשובה על המגילות התנ"כיות ביצע יוג'ין אולריך, אשר במשך מספר שנים קיבל על עצמו אחריות מיוחדת למשימה זו. משנת 1985 ואילך עבד אולריך כעורך ראשי של כל הטקסטים המקראיים ממערה 4 בקומראן.
לקראת סוף שנות השמונים התעורר פולמוס בקהילה האקדמית הבינלאומית, סביב הקצב האיטי של הפרסום. רק שמונה כרכים פורסמו בתקופה 1955-1990, והדבר עורר ביקורת מצד חוקרים. ניתנו כמה הסברים לעיכוב בפרסום כמו היעדר מימון וחוקרים, אולם קונספירציות שונות טענו שהחוקרים מנסים להסתיר מידע רגיש הנוגע לדתות היהדות והנצרות.
לאחר תקופה זו לקח על עצמו פרופ' עמנואל טוב מהאוניברסיטה העברית בירושלים את תפקיד העורך ראשי. בהנהגתו של טוב, בתחילת שנות ה-90, צוות המחקר וההוצאה לאור הבינלאומי אורגן מחדש והורחב. הארגון מחדש כלל את תמיכתה של רשות העתיקות של ישראל. תקופה זו הייתה תקופת השיא של פרויקט הפרסום. בשנות ה-20 של המאה ה-20 כלל הצוות הבינלאומי תשעים ושמונה חוקרים. בעשר השנים שקדמו לשנת 2001 הוציאו ד"ר טוב וצוותו 28 כרכים. טוב התפטר כעורך ראשי בשנת 2009. בשנה זו יצא הכרך ה-40 שסיים את פרויקט המחקר.
בועז קופמן

קריירת משחק

קופמן החל לשחק כדורגל במחלקת הילדים של הפועל פתח תקווה והצטרף לקבוצה הבוגרת בשנת 1953, כשהיה בן 18. הפריצה הגדולה שלו הגיעה בעונת 1954/1955, בה כבש 16 שערים וזכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה. במשחק המכריע ששוחק במחזור הסיום, מול הפועל תל אביב באצטדיון באסה, כבש קופמן בנגיחה שער ניצחון שהבטיח את התואר.
עונה לאחר מכן הוא היה הכובש המוביל של הקבוצה, עם 14 שערים, והיכולת הגבוהה שהציג הובילה לזימונו לנבחרת ישראל, שבמדיה הופיע בסופו של דבר שמונה פעמים.
במשחק המפורסם של נבחרת ישראל נגד נבחרת רוסיה ב-31 ביולי 1956 היה זה בועז קופמן ש"בישל" את השער של נחום סטלמך.
בעונת 1956/1957 זכתה הפועל פתח תקווה עם קופמן בגביע המדינה לראשונה בתולדותיה, ובעונת 1958/1959 זכתה שוב באליפות, כשקופמן תורם 13 שערים. אליפות זו הייתה הראשונה ברצף של חמש אליפויות, רצף שלא נשבר עד היום (נכון לשנת 2019), וקופמן היה שותף בכיר בכולן.
בעונת 1966/1968 זכה קופמן בכבוד של כיבוש השער הראשון בתולדות האצטדיון החדש שנבנה בפתח תקווה, לרשת הפועל חיפה בפנדלים, וגם עמד במרכז משחק שנוי במחלוקת מול מכבי שעריים, שפוצץ לאחר שהשופט טען כי הוא בעט בו.
קופמן זוכה מההאשמות בסופו של דבר, לאחר ששחקן שעריים, שהיה זה שבעט בשופט, הסכים להעיד לטובתו בתנאי שהוא לא ישותף במשחק החוזר. בסיום אותה עונה עזב את הפועל פתח תקווה לאחר 15 עונות בשורותיה, ועבר לשחק תקופה קצרה בבית"ר תל אביב. לאחר מכן פרש ממשחק פעיל.

קריירת אימון

קופמן פתח את קריירת האימון שלו בהפועל מחנה יהודה מהליגה השנייה. בעונת 1972/1973 נקלעה הפועל פתח תקווה לסכנת ירידה, ומינתה את קופמן לתפקיד המאמן במקום רחביה רוזנבוים שפוטר, שמונה מחזורים לסיום העונה. השינוי עבד מצוין, והקבוצה השיגה חמישה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו שהשאירו אותה בליגה. הוא המשיך בתפקיד שנתיים נוספות, בהן הגיעה הקבוצה לגמר גביע המדינה אך הפסידה בהארכה להפועל חיפה, ולאחר מכן הוחלף בשחקן עבר אחר של המועדון, אריה רדלר.
רדלר אימן עד לקראת סיום אותה עונה, עונת 1975/1976, ואז התפטר בעקבות סכסוך עם ההנהלה. קופמן חזר לעמדת המאמן והפעם לא הצליח להציל את הקבוצה והיא ירדה לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיה. הוא המשיך בתפקיד גם בעונה הבאה, אך הקבוצה כשלה ולא הצליחה לעלות בחזרה.
לאחר מכן אימן קופמן גם את מכבי שעריים, סקציה נס ציונה, הפועל אשדוד והפועל לוד. בעונת 1981/1982 הגיע לאמן בהפועל פתח תקווה חצי עונה נוספת, שלמעשה כבר הייתה לפרוטוקול מכיוון שהקבוצה ירדה מעשית לליגה השנייה עקב פתיחת עונה איומה. לאחר מכן פרש קופמן מאימון ועבד כמנהל קייטרינג בחברת אל על, שם עבד במקביל לקריירת המשחק והאימון שלו מאז סיום השירות הצבאי שלו.
קופמן נפטר באוגוסט 2016 לאחר מאבק ארוך במחלה קשה. הותיר אחריו אישה, שלושה ילדים ותשעה נכדים.