אופרת סבון

היסטוריה

ישנה סברה כי מקורו של הכינוי "אופרת סבון" בעובדה כי בראשית ימיהן (ובמידה רבה גם היום) שודרו תוכניות אלה בשעות היום כשהן מכוונות לקהל יעד של עקרות בית, ושימשו כפלטפורמה לפרסומות של אבקות כביסה וחומרי ניקוי. ישנה טענה כי על פיה אופרת הסבון הטלוויזיונית הראשונה הייתה פשוט פרסומת ממושכת לסבון.
ראשיתו של הז'אנר ברשתות הרדיו של ארצות הברית בשנות ה-20 של המאה ה-20, אז שודר כתסכית דרמטי בהמשכים, בקול בלבד ללא תמונה. בפרט, בשנת 1950 החל השידור של אופרת הסבון הרדיופונית The Archers של ה-BBC. שידורה נמשך גם כיום (יותר מ-60 שנה) והיא נחשבת לאופרת הסבון הארוכה ביותר.
בתחילת שנות ה-50, עם התפתחות הטלוויזיה והפיכתה למדיום התקשורת והבידור העיקרי בבית האמריקאי, השתכלל הז'אנר לכלול גם תמונה ובהדרגה התפשט ברשתות הטלוויזיה.

מאפיינים

בניגוד לדרמות אחרות, חלק מאופרות הסבון מאופיינות בהיעדר סוף מוגדר לסיפור – העלילה יכולה להימשך לנצח. הסיפור בנוי כפרקים (אפיזודות) העוסקים על פי רוב בחייה של קבוצת אנשים החולקים מקום עבודה, מקום מגורים, קשרי משפחה וכדומה, ומנהלים חיים לכאורה מציאותיים ואפשריים – אך מופרזים דרמטית לעומת המציאות. דרמות אישיות בחייהם של הגיבורים, אהבות, רומנטיקה, בגידות, תככים בין-אישיים ומזימות עסקיות מתרחשים במקביל, מתערבבים ומשתלבים זה בזה. הדמויות על פי רוב שטחיות, נעדרות מורכבות ומוגזמות – הן יפות יותר, עשירות יותר, מפתות יותר ותככניות יותר מאשר בחיים האמיתיים. הרקע, הדמויות וההתרחשויות בנויים במתכוון לגרות את יצר המציצנות של הצופה תוך סיפוקו בבידור קל והשארתו בציפיה דרוכה להמשך ההתפתחויות בפרק הבא.
אופרות סבון מבית היוצר של מדינות אמריקה הלטינית נקראות לפעמים טלנובלה (ספרדית: Telenovela), ובהן, בשונה מאופרת הסבון האופיינית, יש סוף מוגדר.
לעומת סרטי קולנוע, אופרות סבון מופקות לרוב בתקציבים נמוכים משמעותית, בפס יצור סדרתי ועם הקפדה מופחתת על בימוי, משחק ועריכה. מרבית צילומיהם מתבצעים באולפנים עם תפאורות קבועות. שחקנים מתחילים ודוגמנים רבים רואים בליהוקם לאופרת סבון קרש קפיצה לקריירה קולנועית. ישנו תת-ז'אנר של אופרות הסבון, ה"סופרסופ" (Supersoap), המשודר אחת לשבוע, מתקיים על תקציב גדול בהרבה, ונוטה להישען על שחקני טלוויזיה וקולנוע מפורסמים יותר.

סינדרום הגדילה המואצת

תופעה ייחודית לאופרת סבון היא "סינדרום הגדילה המואצת" (SORAS - Soap Opera Rapid Aging Syndrome), הקיים בעיקר באופרות הסבון האמריקניות. הסינדרום מתבטא בהופעת דמויות בסדרה באופן משולל היגיון מבחינה עלילתית וכרונולוגית, מה שמוביל לתוצאה אבסורדית כמו למשל דמות צאצא בן 20 ומעלה לאישה בת 30.
מקור התופעה הוא בצורת התיגמול של תסריטאי אופרות הסבון, שמקבלים תמלוגים על כל דמות שיצרו], גם אחרי שעזבו את הסדרה]. לכן, הגעת תסריטאי ראשי חדש לאופרת סבון, עשויה להיות מלווה בתהלוכה של דמויות חדשות המופיעות על המסך. רובן הגדול יעלמו במהירות כי צופי הסבוניות לא אוהבים בדרך כלל הגדלה ניכרת בכמות הדמויות החדשות, אך חלקן יהיו פופולריות. על ידי הכנסת הדמויות החדשות, דואג התסריטאי הראשי לחיזוק מעמדו ולהכנסה כספית לשארית חיי הסדרה, גם אם יפוטר.]
שיטה אחת ליצור דמות חדשה היא להביא קרוב משפחה אבוד אל העלילה, אבל הצופים תמיד יעדיפו דמות שקשורה בקשרים אמיצים לדמויות החביבות עליהם ממילא. כאן נכנס סינדרום הגדילה המואצת לפעולה. התסריטאי מכניס ילד לזוג דמויות פופולרי ומבטיח בכך תמלוגים על הדמות החדשה. כדי שיספיק להכניס את הדמות החדשה אל הסדרה במהירות, הילד נמצא במשך השנים הראשונות לחייו מחוץ למצלמות. כך, פעם בכמה חודשים, הילד מופיע על המסך למספר סצינות, כשבכל פעם הוא מבוגר בכמה שנים מהפעם האחרונה. הדמויות בדרך כלל מדברות על הילד כדי להסביר לצופים היכן הוא - בדרך כלל הילדים נשלחים לפנימיות יוקרתיות בחו"ל. תוך עשר שנים מהולדת הילד, התסריטאים כבר יכולים להחזיר את הילד לסדרה - אבל בדרך כלל הוא יגיע בגיל גבוה בהרבה ממה שאמור להיות גילו האמיתי. הדמות החדשה נותנת לתסריטאים קרקע פורייה לפיתוח העלילה, ואילו הצופים נוטים לשכוח במהרה את המניפולציה הכרונולוגית.

סבוניות על

סופר-סופ, או סבוניית על (Supersoap) הוא תת-ז'אנר של אופרות הסבון. סבוניות העל התחילו את דרכן בשנות השמונים ויצרו ז'אנר חדש ולא מוכר לצופי הטלוויזיה האמריקאים. במהרה, החלו מדינות נוספות ליצור סבוניות פריים טיים.
סבוניית על תשודר תמיד אחת לשבוע, בפרקים בני שעה. תקציבה יהיה גדול משמעותית מתקציב אופרות הסבון היומיות, המשודרות בארצות הברית בשעות הצהריים. תקציב הפרסום לשעות אלו גדול בהרבה, ותקציב הסדרה עולה בהתאמה.
סבוניות העל מורכבות מעונות, בשונה מאופרות הסבון היומיות. הן אינן משודרות במשך כל השנה, אלא יוצאות להפסקה בקיץ. נתון זה הביא לפרקי סוף עונה דרמטיים במיוחד, בהם הדמויות נמצאות במצבים מסכני חיים, על מנת לגרום לצופה לחזור אל הסדרה בסתיו - ומכאן המונח קליף האנגר (Cliffhanger) - ביטוי מילולי המתאר את גיבור הסבוניה תלוי מצוק - דבר שקרה בכמה וכמה מהסבוניות האלו.
חלק מסבוניות העל שרדו שנים רבות, ביניהם שושלת, דאלאס, בוורלי הילס 90210 ומלרוז פלייס. וחלקן לא הצליחו כלל, ונשכחו.
לקראת סוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, ההבדלים בין סבוניות העל וסדרות הטלוויזיה הדרמטיות הרגילות התעמעמו: סדרות שהתחילו כסדרות דרמה לכל דבר, כמו בוורלי הילס 90210, הפכו לאופרות סבון. גם סדרות רציניות יותר, כמו דוסון קריק או שולחן לחמישה, הפכו דומות לאופרות הסבון יותר ויותר.
כיום אין סבוניות על, אך רבות מתוכניות הדרמה המשודרות בפריים טיים כבר כוללות חלק ממרכיביהן.

טלנובלה

תת סוגה של אופרת סבון בהשראה דרום אמריקנית. בתת-סוגה זו הפרקים יכולים להיות מופקים אחת ליום ולא רק אחת לשבוע או פעמיים בשבוע. אורך טלנובלה ממוצעת נע בין מאה לשלוש מאות פרקים. בטלנובלה יש בדרך כלל דמות ראשית ואובייקט אהבתה. תמיד יהיו לעלילה התחלה, אמצע וסוף. במרבית הטלנובלות, סוף הסדרה יהיה גם פרק החתונה של הזוג.
הטלנובלות פופולריות מאוד במדינות דוברות הספרדית והפורטוגזית באמריקה הלטינית (ולאחרונה גם בטורקיה,בקוריאה הדרומית ובהודו), אך הן מיוצאות למדינות שונות ברחבי העולם למשל ישראל, ספרד, רוסיה. מצב זה יוצר הערצה של כוכבי הטלנובלות וגם של התרבות הלטינו-אמריקאית במקומות שונים בעולם. בנוסף, במדינות כמו ישראל בהן הטלנובלות לא מדובבות נוצרת משיכה לשפות בהן הדמויות מדברות.
לטלנובלות השפעה על הלך המחשבה באמריקה הלטינית. הן משקפות במידה מסוימת את החיים המציאותיים אך גם את הפנטזיה שאינה מושגת במציאות: אשה ענייה ויפהפייה המתנסה באינספור קשיים ובסופו של דבר מצליחה להגיע להצלחה מקצועית וכלכלית, ולבסוף מתחתנת עם אהוב לבה העשיר. ניתן לקרוא לטלנובלות אגדות ילדים שנועדו למבוגרים, והן משמשות לאותם הצרכים. הטלנובלות מנסות לעורר אצל הצופה הזדהות, עצב וצחוק, ובדרך מעבירות לו מסר חברתי או שניים.
מקור הטלנובלות הוא הרומנסה, סוגה ספרותית הדומה להן באופייה.