חטיפת נחשון וקסמן

ביוגרפיה

נחשון וקסמן נולד בירושלים, ליהודה ואסתר וקסמן, בן שלישי מתוך שבעה אחים. הוא למד ברשת חורב מבית הספר היסודי ועד לישיבה התיכונית, ובמקביל השתתף כחניך וכמדריך בתנועת הנוער "עזרא" סניף רמות. בצעירותו גם התנדב וקסמן במסגרת הנוער של מגן דוד אדום בתחנת ירושלים.
באוגוסט 1993 התגייס לחטיבת גולני ושובץ בפלנ"ט גולני, הוכשר כלוחם, והשתתף בלחימה ברצועת הביטחון בדרום לבנון. הוא תכנן ללמוד רפואה עם שחרורו מהשירות הצבאי.

החטיפה ופעולת החילוץ שנכשלה

ב-9 באוקטובר 1994 המתין וקסמן בצומת הטייסים שליד יהוד לטרמפ שייקח אותו לבית של ידידה שלו ברמלה. הוא עלה למכונית ובה ארבעה מחבלים מארגון חמאס, אשר התחפשו למתנחלים יהודים. המחבלים לקחו את וקסמן לביר נבאלא שמצפון לירושלים כבן ערובה. למחרת יום חטיפתו העבירו החוטפים לרצועת עזה קלטת וידאו שבה צולם וקסמן כשאקדח מוצמד לרקתו, מבקש מראש הממשלה יצחק רבין שישחרר את השייח' אחמד יאסין ועוד 200 אסירים ביטחוניים. לפי המסר שהעביר וקסמן, אם לא תיכנע ישראל לדרישה, יוציאו אותו להורג ביום שישי בשעה 20:00.
הקלטת הופצה ברצועת עזה במטרה להקשות על צה"ל באיתור מיקומו האמיתי של וקסמן, ואכן גורמי המודיעין השקיעו מאמצים לאתרו ברצועה ללא הצלחה ובכך התבזבז זמן יקר בניהול האירוע. רק ביום שישי, 14 באוקטובר 1994, איתר השב"כ את הבית שבו הוחזק וקסמן, בביר נבאלא, לאחר שנתפס נהג המכונית שבאמצעותה נערכה החטיפה. בעמדת הפיקוד שהו בעת הפעולה הרמטכ"ל, אהוד ברק, סגנו, אמנון ליפקין-שחק, ראש אמ"ן, אורי שגיא, אלוף פיקוד המרכז אילן בירן, ראש השב"כ, כרמי גילון, ומפקד אוגדת איו"ש, שאול מופז אשר פיקד על המבצע. בעקבות המידע המודיעיני שהשיגו אנשי השב"כ בחקירת הנהג, הוצגו למופז שתי תוכניות פריצה לבית המחבלים, האחת של הימ"מ והאחרת של סיירת מטכ"ל. העובדה שמפקד הימ"מ שהה באותה עת בחו"ל הביאה את מופז, בעברו סגן מפקד סיירת מטכ"ל, לבחור בזו שהציעו לוחמי סיירת מטכ"ל .
בשעה 19:00, עם רדת החשיכה, הגיע כוח החילוץ של סיירת מטכ"ל, בפיקודם של שחר ארגמן, מפקד היחידה, ורס"ן מיכאל כפרי, וצוותי הלוחמים בפיקודם של סרן ניר פורז, סרן ליאור לוטן וניצן אלון, לווילה שבפאתי הכפר.
במהלך שהות הסיירת במקום נצפה אחד ממשתפי הפעולה עם החוטפים כשהוא נכנס לבית ויוצא כעבור כעשרים דקות. לאחר יציאתו נעצר משתף הפעולה, נחקר ומסר שוקסמן מוחזק בחיים. בשלב זה הוחלט לתת לסיירת מטכ"ל את הפקודה לפרוץ אל הבית.
הכוח התפצל לשלושה צוותים שפרצו, כל אחד מכיוון שונה, במהירות לבית תוך ניצול גורם ההפתעה. על פי ספרו של ראש השב"כ דאז כרמי גילון, "שב"כ בין הקרעים", עקב שימוש במטען חלש מדי לפריצת דלתות הברזל של הבית, התעכבה הפריצה לחדר שבו הוחזק וקסמן, בקומה השנייה של הבניין. מיד כשנשמע הפיצוץ בדלת ירה אחד המחבלים שבעה כדורים בוקסמן, אחד בראשו ושישה בחזהו, והרג אותו. או אז פרצו לחדר לוחמי היחידה, ובראשם לוטן, והרגו את שלושת המחבלים.
במהלך המבצע נהרג ניר פורז כאשר אחד המחבלים ירה לעבר הכוח הפורץ. שבעה חיילים נוספים נפצעו במהלך הפריצה. לסרן ניר פורז ולסרן ליאור לוטן הוענק צל"ש הרמטכ"ל על חלקם בפעולה זו.

לאחר מותו

לאחר מותו של וקסמן הגישה משפחתו תביעה בארצות הברית (וקסמן היה אזרח ארצות הברית, מאחר שאמו אסתר נולדה בניו יורק ועלתה לארץ בסוף שנות ה-60) נגד שלטונות איראן בטענה לאחריותם לפעולות חמאס וזכתה בשנת 2009 בפיצויי נזיקין בגובה של 25 מיליון דולר אמריקאי.
בעקבות ניסיון החילוץ שנכשל, הופקו בצה"ל לקחים, שהובילו, בין היתר, להקמת מדור 'מדרון מושלג' ב-1995. מדור זה יועד להכשיר לוחמים בפריצה חמה וקרה, ובהמשך המדור הפך לפלוגה מבצעית ביחידת יהל"ם של חיל ההנדסה הקרבית.
לזכרו של נחשון הוקם בית נחשון המהווה כיום את מרכז הפעילות של עמותת שלוה המסייעת לבעלי מוגבלות.
ב-2 באוקטובר 2010 הוקרן בערוץ 2 סרטם של לוי זיני ואייל בלחסן "נחשון וקסמן - הספירה לאחור" העוסק בפרשת החטיפה וניסיון החילוץ.
ב-אפריל 2010 שוחרר זיאד נג'יב, הפלסטיני שבביתו הוחזק וקסמן. נג'יב שהה בירדן בעת החטיפה, היה מבוקש ונעצר כאשר ניסה לשוב לכפרו.