google/wiki40b huggingface dataset:
שבתאי קלמנוביץ'

ביוגרפיה

שבתאי קלמנוביץ' נולד להורים יהודים בקובנה שבברית המועצות (כיום בליטא). למד הנדסת כימיה וגויס לצבא האדום בתום לימודיו. בעקבות הפיכתם של הוריו למסורבי עלייה, הציע לו הקג"ב לשמש כסוכן בתמורה לקבל אישורי הגירה מברית המועצות. הוא נאות להצעה ועלה עם משפחתו לישראל ב-1971.
משהגיע קלמנוביץ' לישראל השתלב בפעילות במחלקה לעולים של מפלגת העבודה. כך התאפשר לו להשיג מידע על פעילות לשכת הקשר ליהודי ברית המועצות, נתיב. גם כשפרש ממפלגת העבודה המשיך במגוון פעילויות פוליטיות ועסקיות. בין השאר היה יד ימינו ועוזרו הפרלמנטרי של שמואל פלאטו שרון, שנבחר לכנסת ב-1977.
באותה תקופה, התעשר מעסקים שונים, לאו דווקא כאלו הקשורים למלאכת הריגול. קלמנוביץ' הצליח לרקום קשרים עם דמויות פוליטיות באפריקה, והיטיב עם עצמו ועם מקורביו. התמחותו הייתה בעסקאות חליפין בין ברית המועצות לבין ארצות אפריקה.
קלמנוביץ' הסכים לסייע לשב"כ ולמסור מידע על המתרחש מאחורי מסך הברזל, אולם השב"כ לא ידע שבו בזמן מוסר המסייע שלהם מידע לסובייטים.
באמצע שנות ה-80, החלו עסקיו לקרוס. הוא נעצר מחוץ לישראל באשמות כלכליות שונות. באותה תקופה, הגיע מידע לשירות הביטחון הכללי מאיש קג"ב שערק לארצות הברית על שיתוף פעולה לא כשר שלו עם ברית המועצות.
בסוף 1987 קלמנוביץ' נעצר, נחקר והודה. הוא הורשע במגעים עם סוכן זר על סמך הודאתו, שכן לא היו ראיות רבות לאשמה. הוא נידון לתשע שנות מאסר, אך שוחרר אחרי חמש שנים וחצי, בשל תלונותיו על מצב בריאות רופף, וגם בזכות העובדה שעשה שימוש בקשריו כדי לסייע לרון ארד, בזמן שזה היה מוחזק בידי ארגון אמל.
בשנת 1999 זכה לאות הוקרה מנשיא ליטא, על זכיית קבוצת הכדורסל שמימן, ז'לגיריס קובנה, באליפות היורוליג.
במהלך שנות האלפיים, הגיע קלמנוביץ' לרמלה ושימש בתחילה כספונסר של קבוצת אליצור רמלה, ולאחר תקופה מסוימת עבר להחזיק בבעלות על הקבוצה. כמו כן, כיהן קלמנוביץ' כנשיא קבוצת הנשים של ספרטק מוסקבה.
בתחילת 2008 הופיע בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "פעם בחיים" המשודרת בלוויין כמארחן של השחקנית מיטל דוהן והדוגמנית ומגישת הטלוויזיה, מורן אטיאס, בעולם האלפיון העליון ברוסיה.
בשנים האחרונות לחייו התגורר במוסקבה והיה איש עסקים אמיד. ב-2 בנובמבר 2009 קלמנוביץ' נורה למוות במרכז מוסקבה על ידי אלמונים שפתחו באש מנשק אוטומטי בעת שהיה במכוניתו. הוא נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
היה נשוי שלוש פעמים. מרעייתו הראשונה, טטיאנה, נולדה הבת ליאת. מרעייתו השנייה, אנסטסיה, נולדה הבת דניאלה ומרעייתו השלישית, אנה ארחיפובה, נולדו שני בנים.
מיראז' (סדרת מטוסים)

מיראז' (מצרפתית: Mirage - חזיון תעתועים) היא סדרת מטוסים צבאיים על-קוליים מתוצרת חברת דאסו תעופה הצרפתית. בסדרה פותחו מטוסי קרב, מטוסי תקיפה ומפציצים. 
תכנון מטוסי הסדרה החל בשנות ה-50 של המאה ה-20 והם יוצרו בצרפת ובמדינות נוספות במגוון דגמים ופיתוחים. ייצור מטוסים בסדרה נמשך עד שנת 2007 . 
אחד ממטוסי הסדרה, מיראז' 3, היה בין מטוסי הקרב המוצלחים והנפוצים ביותר מאז ומעולם. המטוס נמכר לחילות אוויר רבים ברחבי העולם תוך שהוא מיוצר במשך למעלה מעשור. ישנם חילות אוויר המשתמשים בדגם זה כמטוס קו ראשון גם כיום, ובהם חילות האוויר של ארגנטינה, צ'ילה, קונגו, מצרים, גבון, לוב, פקיסטן ופרו. בישראל היה מטוס זה בשנות ה-60 של המאה ה-20 מטוס הקרב העיקרי של חיל האוויר הישראלי.
וילמינה פלמינג

ביוגרפיה

וילמינה סטיבנס נולדה בעיר, דנדי, שבסקוטלנד ב-15 במאי 1857, להורים רוברט סטיבנס, חרט וגילדר (מי שעסק בציפוי בזהב) במקצועו, ומרי ווקר. היא נישאה לג'יימס אור פלמינג, רואה חשבון אלמן בעיר הולדתה, ב-26 במאי 1877. וילמינה הייתה מורה בדנדי. בגיל 21 היא עברה לבוסטון עם בעלה ונכנסה להיריון. 
אחרי שהיא ובנה ננטשו על ידי ג'יימס, היא עבדה כעוזרת בית בביתו של פרופסור אדוארד צ'ארלס פיקרינג, שניהל את מצפה הכוכבים באוניברסיטת הרווארד. פיקרינג היה מתוסכל מרמת העבודה של עוזריו במצפה; על פי האגדה, הוא נודע בכך שהכריז שעוזרת הבית שלו יכולה לעשות עבודה טובה יותר.

עיסוק באסטרונומיה

בשנת 1881, פיקרינג העסיק את פלמינג בתפקיד פקידותי במצפה כחלק מצוות נשים שכונה "מחשבות הרווארד". במהלך עבודתה שם, היא יזמה ועזרה ליישם מערכת של הקצאת אות לשם הכוכב בהתאם לכמות המימן שנצפתה בספקטרום שלהם. כוכבים המסווגים באות A היו העשירים ביותר במימן, אלה שסומנו באות B היו הבאים בסולם, וכן הלאה. מאוחר יותר, אנני ג'אמפ קאנון שיפרה את שיטת הסיווג הזו והציגה שיטה חדשה, פשוטה יותר המבוססת על טמפרטורה.
פלמינג תרמה לקטלוגם של כוכבים שפורסמו במסגרת קטלוג הנרי דרייפר. בתשע שנים של עבודה, היא קטלגה יותר מ-10,000 כוכבים. במהלך עבודתה, היא גילתה 59 ערפיליות גזים, מעל 310 כוכבים משתנים, ו-10 נובות. בשנת 1907, פלמינג פרסמה רשימה של 222 כוכבים משתנים שהיא גילתה בעצמה.
בשנת 1888 גילתה פלמינג את ערפילית ראש הסוס על צלחת הרווארד B2312 (שיטת צילום על צלחות זכוכית שקדמה לצילום בעזרת פילם), ותיארה את הערפילית הבהירה (ערפילית פליטה שקיבלה מאוחר יותר את השם IC 434) כבעלת שקע חצי עגול מדרום לאלניטק. אחיו של אדוארד פיקרינג, ויליאם הנרי פיקרינג, שהיה זה שיצר את אותו התצלום, העלה השערה שהכתם היה חומר אפל שהסתיר חלק מאותה ערפילית. כל הכתבות הבאות והספרים מתעלמים מתרומתם של פלמינג ויליאם פיקרינג, מפני שהיוצר של קטלוג האינדקס הראשון, ג'ון דרייר, הסיר את שמה של פלמינג מרשימת האובייקטים שגילתה במסגרת עבודתה בהרווארד, וייחס את כל אותם גילויים לשם "פיקרינג" (שנתפס על ידי הקוראים כמעט תמיד כאדוארד פיקרינג, מנהל מצפה מכללת הרווארד). עד ליציאתו של קטלוג האינדקס השני על ידי דרייר בשנת 1908, פלמינג ואחרים בהרווארד היו מפורסמים מספיק כדי לקבל את הקרדיט הנאות על התגליות שהגיעו מאוחר יותר, אך לא עבור IC 434 וערפילית ראש הסוס, אחת התצפיות המוקדמות בחייה.
פלמינג הייתה ממונה על עשרות נשים ששכר פיקרינג כדי לבצע סיווגים מתמטיים, ולערוך את הפרסומים של המצפה. בשנת 1899 מונתה פלמינג לאוצרת תמונות האסטרונומיה בהרווארד. בשנת 1906, היא התקבלה כחברה של כבוד באגודה האסטרונומית המלכותית של לונדון, והייתה האישה האמריקנית הראשונה שנבחרה לאגודה המדעית הזו. זמן קצר לאחר מכן, היא מונתה לעמיתה של כבוד בפקולטה לאסטרונומיה במכללת וולסלי. זמן קצר לפני מותה, האגודה האסטרונומית של מקסיקו זיכתה אותה במדליית גואדלופה אלמנדארו על גילוי כוכבים חדשים. 
פלמינג פרסמה שני ספרים: "מחקר הצילום של כוכבים משתנים" (1907), ו"ספקטרום ובהירויות צילום של כוכבים באזורים הסטנדרטיים" (1911).
היא נפטרה בשנת 1911, בגיל 54, בבוסטון, מדלקת ריאות.
מכתש הירח "פלמינג" נקרא, החל משנת 1970, על שמה ועל שמו של אלכסנדר פלמינג (אין ביניהם קירבה משפחתית קרובה).
גלקסיית רועה דובים הננסית I

מאפיינים

גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-26 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-1,650 שנות אור. בהירותה המוחלטת היא מדרגה 6.3- ששקולה לעוצמת הארה של פחות מ-30,000 פעמים עוצמת ההארה של השמש, כלומר קיימים כוכבים שעוצמת ההארה שלהם גדולה מזו של הגלקסיה. מסתה של הגלקסיה אינה ידועה במדויק, אך המסה של הכוכבים שבה היא נמוכה מאוד ומוערכת בכ-29,000 מסות שמש בלבד. ממדידת מהירות התנועה של הכוכבים בגלקסיה נראה שבדומה לגלקסיות האחרות מסוגה, רוב המסה של הגלקסיה היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע, ומסתה הכוללת היא לפחות פי 28 מהמסה הנראית.
לואי להב

ביוגרפיה

להב נולד בבוליביה ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1962. שירת בצוות הווי חטיבת הצנחנים ביחד עם דודו זכאי, אברהם זיגמן, אורי שבח ואסתי קוסוביצקי. לאחר שהשתחרר נישא לצרויה, אף היא חברת הלהקה והשניים נסעו לארצות הברית. שם עבד להב כטכנאי קול והקלטות (1972–1975). בתקופה זו עבד בהפקות של מספר מוזיקאים אמריקאים ידועים, ואף השתתף בהפקת האלבומים הראשונים של ברוס ספרינגסטין.
ב-1975 חזר לישראל והשתתף בהפקת שירים של דורי בן-זאב, אריק איינשטיין, ג'וזי כץ, שמוליק קראוס ודני ליטני. עבודתו החשובה והבולטת באותה שנה הייתה הפקת האלבום "סוף עונת התפוזים" של להקת תמוז. אלבום זה נחשב על ידי רבים לציון דרך בתולדות המוזיקה הישראלית, ותרומתו של לואי להב לעיצוב הצליל של האלבום מוכרת. עם זאת, הגישה הטוטלית של להב גרמה להתנגדות מצדו של חבר הלהקה אריאל זילבר, מה שבסופו של דבר הוביל לפירוק תמוז.
בעקבות ההצלחה של "סוף עונת התפוזים" הפך לואי להב לאחד השמות הבולטים במוזיקה הישראלית. בשנים הבאות הוא הפיק מופעים ואלבומים בהם של להקת כוורת, יגאל בשן, שלום חנוך, להקת חמסין, תיסלם, אסתר שמיר. חלק מהפרויקטים רשמו הצלחה, אולם במקרים אחדים הגישה הטוטלית גרמה לחיכוכים עם האומנים. כמו כן בחלק מהאלבומים נרשמו מקרים של כישלונות מסחריים, למשל האלבום "חתונה לבנה" של שלום חנוך, כנראה בעקבות הסאונד המאסיבי שלהב ניסה להכניס ושהקהל הישראלי לא היה רגיל לשמוע.
החל ב-1984 נדמה היה שחל שינוי בצליל האופייני ללואי להב, עם צליל פחות מאסיבי ויותר נינוח, עדיין עם ניחוח של רוק אך מחובר לסגנונות אחרים. צליל זה זכה להצלחה רבה בקרב הקהל הישראלי, בייחוד בעבודתו של להב עם דויד ברוזה ושלמה ארצי. עם זאת, בעבודתו עם גידי גוב על האלבום "דרך ארץ" הפיק להב צליל מאסיבי. צליל זה ביחד עם השירה הצרודה, שינה את תדמיתו הרכה של גוב, וזכה להצלחה מפתיעה.
בשנים הבאות הפיק להב אלבומים ומופעים מצליחים רבים, המשיך לעבוד עם דויד ברוזה ושלמה ארצי, וכן עם אמנים רבים נוספים, כשלומית אהרון.
בתחילת שנות התשעים נכנס להב לשותפות באולפן מאסטרינג בניהולו של טלי כץ, לימים הבעלים של Masterone.
בשנות האלפיים עבד עם יהודה פוליקר, קרן פלס, דנה ברגר, גיל כהן, איתי פרל ועוד.
בשנת 2010 הצטרף להפקת תוכנית הבידור המוזיקלית כוכב נולד בעונתה השמינית. להב הדריך את המתמודדים בעבודה על הגשת השירים.
בשנת 2011 הפיק להב את אלבום הבכורה של נתן גושן.
בשנת 2012 הפיק את האלבום, "אושר", של הזמרת דיאנה גולבי.
להב מתגורר בתל אביב ונשוי לפסי, ולהם ארבעה ילדים.
זיכיון (ממשל)

זיכיון הוא מענק של זכויות, קרקעות או רכוש, מידי ממשלה, רשות מקומית, תאגיד, יחיד, או כל גוף משפטי אחר. 
שירותים ציבוריים שונים כגון אספקת מים יכולים להיות מופעלים בזיכיון. במקרה של זיכיון המוענק מהממשלה, מדובר בהסכם לפיו חברה פרטית מקבלת את הזכות הבלעדית לפעול, לתחזק ולבצע השקעות במתקן ציבורי (כגון הפרטת מים), לפרק זמן מסוים. צורות אחרות של חוזים בין גופים ציבוריים ופרטיים יכולים להיות חוזי חכירה וניהול. במקרה של חכירה מעניק בעל הקניין לחוכר זכויות מסוימות בתמורה לדמי חכירה. במקרה של חוזה ניהול, המפעיל אוסף את ההכנסות מטעם הממשלה ומקבל  תשלום מסוים שסוכם מראש. 
מענק מקרקעין או רכוש מידי הממשלה עשוי להיות תמורת שירותים או לשימוש או מטרה מסוימת. זיכיון עשוי לכלול את הזכות להשתמש בתשתית קיימת לשימוש ייעודי.
במגזר הפרטי, בעל הזיכיון – הזכיין – משלם בדרך כלל סכום קבוע או אחוז מהכנסותיו לבעל הישות שהעבירה לו את הזיכיון.
יוצא דופן

יוצא דופן בהלכה הוא כינוי תלמודי לניתוח המוכר כיום בשם 'ניתוח קיסרי' שמטרתו הוצאת העובר והשליה מהאם, דרך דופן הרחם, ולא כפי הדרך הרגילה בלידה נרתיקית, ומכאן שמו התלמודי "יוצא דופן".
ישנם מספר חילוקי דינים הן לגבי הוולד והן לגבי האישה שמשתנים בין לידה רגילה לבין לידת 'יוצא דופן'. לדוגמה, להלכה תינוק 'יוצא דופן' אין לערוך לו את טקס הברית מילה בשבת, אף אם היא חלה ביום השמיני ללידתו, בניגוד לברית מילה של תינוק מלידה רגילה שדוחה שבת.

השימוש בניתוח לדעת ההלכה

לגבי הסיבות לעריכת הניתוח, מיעוט פוסקי ההלכה מתנגדים לעריכת ניתוח קיסרי למעט מקרים של מצגים חולניים של העובר או אי התאמה בין גודל האגן לראש העובר. הטעמים להתנגדותם זהים לטעמים להתנגדותם לעריכת זירוז לידה, המפורטים בערך לידה. עם זאת, רוב הפוסקים מעניקים את סמכות ההחלטה בנושא לשיקול הדעת הרפואי.

המונח 'יוצא דופן'

כיום רגילים לכנות דבר חריג או שונה במילים 'יוצא דופן'. מקור המונח הוא בביטוי התלמודי, המתאר לידה שאינה רגילה 'חריגה', מכאן נתגלגל הביטוי לשאר הדברים שהם חריגים.
TheBlaze

TheBlaze (נקראה בעבר GBTV - ‏Glenn Beck TV) היא רשת טלוויזיה שמרנית בארצות הברית שהוקמה על ידי גלן בק. לרשת שני מרכזים, אחד בלאס קולינאס, טקסס והשני בניו יורק.
החדשות משודרות בערוצי כבלים מקומיים בכל רחבי ארצות הברית, בערוץ לוויין 212, ב-SkyAngel וכן זמינה לצופים משאר העולם דרך שירותי טלוויזיה באינטרנט.
נכון ל-30 בדצמבר 2014, TheBlaze היה נגיש דרך כ-100 ספקי טלוויזיה כאשר 11 מהם נמצאים ברשימת 25 הטובים בארצות הברית.
ונישיאן

המבנה

מבנה המלון ואתר הנופש תוכנן בידי משרד האדריכלים סטובינס. הוא מתנשא לגובה 145 מטרים וכולל 40 קומות. במלון 4,049 סוויטות, 4,059 חדרים, ושטח הקזינו שלו 11,000 מ"ר. המלון ממוקם בין מלון הראז למלון הפאלאזיו בצד המזרחי של הסטריפ, במקום בו היה מלון סאנדס הישן. 
בשנת 1988 רכש שלדון אדלסון את מלון סאנדס הממוקם בחלק המזרחי של הסטריפ בלאס וגאס. בשנת 1996 נהרס המלון הישן, ובנית המלון החדש החלה באפריל 1997. שנתיים מאוחר יותר במאי 1999 נפתח המלון לאחר השקעה של 1.5 מיליארד דולר. המלון נבנה בהשראת העיר ונציה ומבניה המיוחדים כגון גשר ריאלטו, כיכר סן מרקו, ומגדל הפעמונים, וכולל בשטחו החיצוני והפנימי גם מעברי מים בהן נעות גונדולות ממונעות המופעלות בידי גונדולרים מזמרים. בתוך מבנה המלון הוקמו שטחים המדמים את אוירת כיכרות השוק ובהם הותקנו אף שמיים מלאכותיים.
בשטח המלון ממוקמים, בנוסף לכל שירותי המלונאות הנופש והקזינו המקובלים, גם שני סניפים של מוזיאונים עולמיים ידועים: מאדאם טוסו וגוגנהיים ארמיטז'.

היסטוריה

ב-26 בנובמבר 1996, שמונה שנים אחרי ששלדון אדלסון רכש את האתר, נהרס מלון סאנדס כדי לפנות דרכו למלון קזינו.
המלון נפתח ב-3 במאי 1999 עם הפרחת יונים לבנות באוויר, קול רעמי תופים וגונדוליירים מזמרים, עם השחקנית סופיה לורן שהצטרפה ליושב ראש הוונציאן שלדון אדלסון בהשקת גונדולה. הוא נבנה בתקציב של $1.5 מיליארד דולר, והיה אחד מאתרי הנופש היקרים ביותר מסוגו בזמן הקמתו.
ליזי דורון

ליזי דורון (נולדה ב-1953) היא סופרת ישראלית.

ביוגרפיה

דורון נולדה בתל אביב בשם עליזה אליזבת רוז'ה, בת יחידה לזוג הורים ניצולי שואה. היא גדלה בשכונת ביצרון והתייתמה מאביה בהיותה בת שמונה. בהיותה בת 18 עברה להתגורר ברמת הגולן, ועבדה בגידול מנגו ורעיית צאן. בשל מעברה זה ניתקה אימה את הקשר עימה. בעקבות מלחמת יום כיפור בה שירתה כמש"קית נפגעים עזבה דורון את רמת הגולן, החלה לפעול בתנועת ד"ש.
דורון למדה סוציולוגיה וקרימינולוגיה במסגרת לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, ובלשנות באוניברסיטת תל אביב.
דורון נשואה לרואה החשבון ואיש העסקים דני דורון, ולהם שני ילדים. 
ספריה של דורון זכו להצלחה רבה בשווייץ ובגרמניה, תורגמו לגרמנית, צרפתית, איטלקית ורוסית ונמכרו בלמעלה מ-40,000 עותקים. בשנת 2008 נבחרה דורון על ידי עיתון ווג הצרפתי כאחת משבעת הסופרים הישראלים המשפיעים ביותר.
ספרה "למה לא באת לפני המלחמה" עובד בדרזדן שבגרמניה להצגה.
בשנת 2003 זכתה דורון בפרס בוכמן הניתן מטעם ארגון יד ושם, ובשנת 2007 זכתה דורון בפרס ז'נט שוקן על מכלול יצירותיה. ספרה "התחלה של משהו יפה", נבחר בשנת 2007 על ידי העיתון השווייצרי "נויה ציריכר צייטונג" לאחד מ-30 הספרים הטובים של אותה שנה. זכתה בפרס ויצ"ו איטליה לספרות יהודית לשנת 2009. זכתה בפרס קוגל לספרות בשנת 2011.
מתיאס גרינוואלד

תולדות חייו

רק מעט ידוע על חייו של גרינוואלד, ועוד פחות מזה ידוע בוודאות. רוב החוקרים מסכימים כי נולד בוירצבורג ונקרא מאתיס נייטארט (Mathis Neithart) או גוטהארט (Gothar(d)t) או נאיתארדט (Neithardt). השם גרינוואלד יסודו בטעות בזיהוי של היסטוריון האמנות יואכים פון זאנדארט, בספרו Teutschen Akademie‏ (1675). איש אינו יודע היכן רכש את הכשרתו כצייר. השערה אפשרית אחת היא כי למד בקולמר אצל מרטין שונגאואר, שהקומפוזיציה במקצת מתחריטיו מזכירה חלק מציורי הצליבה של גרינוולד. התיעוד הברור הראשון לקיומו נמצא ב-1500 או 1501 כמאתיס דר מאלר בזליגנשטאדט אם מיין או כמאתיס מאשאפנבורג. מניחים כי כאן התגורר לפחות עד 1521, כשהוא יוצא את זליגנשטאדט לביצוע עבודות מוזמנות.
היצירה הראשונה אותה מייחסים בוודאות לגרינוואלד היא "הלעג לישו" מ-1503 (בפינקוטק הישן במינכן). ביצירה ניכרת השפעת תחריטי האפוקליפסה של דורר (מהשנים 1496-98) והשפעת הרנסאנס האיטלקי, אך גם כמה מהמאפיינים הבולטים של יצירותיו המאוחרות, כמו עיוותי הצורה המכוונים, הבד המתבדר כדי להעניק תחושה של תנועה והצבעים הזוהרים.
ב-1511 חכר יאקוב הלר את שירותיו של גרינוואלד כדי ליצור ארבעה ציורי שליחים בגריזיי (מונוכרום) לכנפי ציור מזבח שביצע דירר (מזבח הלר ב-Historisches Museum בפרנקפורט). ביצירות אלו ניכרת בשלותו של גרינוולד, ומופיעים בה המאפיינים הבולטים במזבח אייזנהיים, כמו השער הארוך והמתנפנף וכפות הידיים הגדולות והמעוותות.
בין השנים 1510 ל-1525 הוא שימש כצייר חצר וכארכיטקט בחבל הריין וכן כמהנדס הידראולי לשני ארכיבישופים של מיינץ. הוא עזב את משרתו כנראה על רקע מלחמת האיכרים, או לותרניזם. גרינוואלד מת, ככל הנראה, באוגוסט 1528.

יצירותיו

רק יצירות בעלות גוון דתי שרדו מכלל עבודתיו של גרינוואלד, המפורסמת שבהן היא המזבח באייזנהיים, אשר הושלמה בשנת 1515 והמוצגת היום לציבור במוזיאון אונטרלינדן (בצרפתית: Musée d'Unterlinden) בעיר קולמר בצרפת. היצירה מורכבת מ-10 תמונות שונות על פני שנים-עשר לוחות. על המזבח הראשי מופיעה בלוח המרכזי צליבת ישו, תחתיה קבורתו ובשתי הכנפיים מופיעים אנטוניוס הקדוש וסבסטיאנוס הקדוש. הלוח המרכזי של ציור המזבח השני מוקדש למריה וישו התינוק, לצד מלאכים מנגנים, בתחתית מתוארת שוב קבורת ישו, ושני הלוחות הצדדיים מתארים את תחיית ישו ואת הבשורה למרים. בציור המזבח השלישי תופסים את החלק המרכזי ואת החלק התחתי פסלי עץ של ניקולא דה אגנו (שנוצרו, ככל הנראה, כעשרים שנה לפני ציור המזבח), כשבלוחות הצדדיים מופיעים ציור של אנטוניוס הקדוש המבקר את פאולוס הנזיר במדבר, ואת פיתויו של אנטוניוס הקדוש.
שאר יצירותיו של גרינוואלד שמורות בגרמניה, להוציא שתי יצירות קטנות המתארות את צליבת ישו, האחת בוושינגטון והשנייה בבזל. גרינוואלד התבקש לצייר ארבעה מלאכים, בציור מונוכרום, בשולי יצירת מזבח של דירר בכנסיית הלר שבפרנקפורט. יצירתו של דירר הושמדה בשריפה ואולם ציוריו של גרינוואלד שרדו. יצירות מזבח נוספות של גרינוואלד מצויות בקארלסרוהה, ובמוזיאון האוגוסטין. במינכן מצויה יצירתו הגדולה ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה ומאוריציוס הקדוש שנוצרה כנראה בין השנים 1521-1524 והייתה כנראה חלק מיצירת מזבח גדולה עוד יותר. סך הכל שרדו ארבעה מציוריו המתארים את צליבת ישו, כולם מלאי יראה וקדרות. יצירותיו ידועות בזכות הבעתן הדרמטית, צבעיהן מלאי החיות והאור הנשקף מהן.
זאפורוז'ץ

היסטוריה

הזאפורוז'ץ הייתה המכונית הזולה ביותר, ולכן הזמינה ביותר לרכישה בברית המועצות. עם זאת, הייתה עמידה וקשוחה דייה לעמוד בתנאי הדרכים המשובשות. מראה הגמלוני הקנה לה מספר כינויי חיבה וגנאי : "זאפור" שהוא קיצור של שם המכונית, אך גם המילה הרוסית לעצירות - בשל בעיות ההתנעה המרובות, "גבנון" ו"אוזניים גדולות" בשל כונסי האוויר הצדדיים לקירור המנוע האחורי.
בדומה לחיפושית ולטראבנט הגרמניות, מכונית הזאפורוז'ץ תוכננה להיות "מכונית עממית". היא תוכננה ונבנתה החל משנת 1958 במפעלי ЗАЗ, ראשי תיבות של Запорожский Автомобильный Завод ברוסית, או Запорізький Автомобілебудівельний Завод באוקראינית ("מפעל המכוניות של זאפורוז'יה") בעיר זאפורוז'יה (אוקראינית: Запоріжжя) באוקראינה. דגמים שונים של המכונית יוצרו עד שנת 1994.
הזאפוֹרוֹזֶ'ץ מזכיר במידת מה את דגם הפרינץ של NSU במנועו האחורי ובמראהו, אך המכוניות אינן חולקות כל חלק משותף.
המפעל ЗАЗ קיים גם כיום, אך מייצר את דגם ה"טאבריה" (Та́врия), שהוא בעל קירור מים והנעה קדמית, בעוד הזאפורוז'ץ היה בעל קירור אוויר ומנוע אחורי.
גולן פולק

ביוגרפיה

פולק התחיל את דרכו אצל המאמן אורן בן ארצי. הוא התחרה לראשונה בתחרות בינלאומית באליפות אירופה לקדטים (עד גיל 17) שנערכה במישקולץ בשנת 2006. הוא התחרה אז בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג, וסיים במקום החמישי. בשנת 2007 שחזר הישג זה באליפות אירופה לקדטים שנערכה בוולטה, הפעם בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג. כן זכה באותה שנה במדליית ארד בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בבלגרד.
בשנת 2008 החל להתחרות גם בתחרויות בוגרים, בקטגוריית המשקל הנוכחית שלו - עד 66 ק"ג. באליפות ישראל שנערכה באותה שנה זכה במדליית הארד. בשנת 2009 זכה במדליית הזהב במכביה, ובהמשך השנה סיים במקום החמישי באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בפריז, וכן זכה לראשונה באליפות ישראל, והוא בן 18 בלבד.
בשנת 2010 סיים במקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בסמוקוב. באליפות ישראל שנערכה בשנת 2011 התחרה בקטגוריית המשקל של עד 73 ק"ג, וזכה במדליית הארד. במהלך התקופה שלאחר מכן רשם מספר הישגים בתחרויות בסבב גביע העולם: מדליית זהב בטאלין (יוני 2011), מדליית ארד בטביליסי (ינואר 2012), מדליית כסף במדריד (יוני 2012) ומדליית ארד בליסבון (יוני 2012).
ועדת החריגים של היחידה לספורט הישגי המליצה לאפשר את השתתפותו של פולק באולימפיאדת לונדון (2012), אף שלא השיג את הקריטריון האולימפי הישראלי המחמיר. במשחקים האולימפיים הפסיד פולק בסיבוב הראשון לצרפתי דויד לרוז.
לאחר המשחקים האולימפיים התחרה באליפות ישראל, שוב בקטגוריית המשקל של עד 73 ק"ג, וזכה במדליית הכסף, לאחר שהפסיד בגמר לוואדים גושין. בהמשך, שב להתחרות בקטגוריית המשקל של עד 66 ק"ג בתחרויות הגראנד-פרי. במסגרת זו, זכה בראשית 2013 במדליית ארד בדיסלדורף ובמדליית כסף בסמסון. באליפות אירופה שנערכה באותה שנה בבודפשט, הודח בסיבוב השני. פולק רשם את הישג השיא שלו בבוגרים כאשר זכה במדליית הארד בטורניר המאסטרס שנערך ברוסיה.
בדצמבר 2014 זכה במדליית כסף בתחרות הגרנד סלאם בטוקיו.
באוגוסט 2015 זכה במדליית ארד באליפות העולם בג'ודו שנערכה באסטנה שבקזחסטן כאשר בדרך גבר על המדורג ראשון בעולם במשקלו.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הודח בסיבוב הראשון. ב-19 באוקטובר 2018, לאחר פציעות רבות במהלך הקריירה, הודיע פולק על פרישה מג'ודו בגיל 27. 
כיום גולן פולק מאמן ילדים ונוער ברחבי הארץ ביחד עם מאמנים נוספים
פנחס מאירי

ביוגרפיה

מאירי נולד בפוניבז' שבליטא לאביו נפתלי הרץ ולאמו ציפורה. בילדותו למד בחדר, ולאחר מכן בישיבות בערים קיידאן ודווינסק. ב-1882 נשא לאישה את שרה ליפשיץ.
ב-1882 קנה אביו אדמות בפתח תקווה ושלח אותו למקום לפניו. ב-1883 עלה לארץ עם קבוצת "הביליסטוקאים" והתיישב במושבה יהודיה שהקימו מתיישבי פתח תקווה שנמלטו מפני הקדחת. אנשי יהודיה הלכו כל יום שעתיים לפתח תקווה כדי לעבוד את האדמה.
מספר שנים לאחר מכן הרב אריה פרומקין התיישב באחוזת לחמן בפתח תקווה, משך אחריו עוד אנשים והקים ישיבה ותלמודי תורה במקום. אל הרב פרומקין הצטרף מאירי כתלמיד, מורה ופועל.
ב-1885 ביקר קלונימוס זאב ויסוצקי בארץ והתעניין במצב המושבה פתח תקווה. אנשי יהודיה רצו לשכנעו שאין אפשרות להקים יישוב על אדמות פתח תקווה כדי שיקבלו כספים להמשך המצב הנוכחי - עבודה במרחק שעתיים מהבית. לשם כך גייסו אנשי יהודיה את מאירי לשרת את ויסוצקי במהלך ביקורו בארץ ולשכנעו בכך במהלך ביקורו. לשליחות זו התנגד מאוד הרב פרומקין שהאמין בכך שהמושבה צריכה להיות באדמות פתח תקווה עצמן. לאחר שהסתיימה המחלוקת בהחלטה שהמושבה תהיה בפתח תקווה הסכים הרב פרומקין לשליחות, ומאירי יצא לשרת את ויסוצקי. על עבודה זו סירב מאירי לקבל תשלום, וויסוצקי מינהו למקשר בין המושבה פתח תקווה לבין הנהלת ארגון חובבי ציון בארץ.
מאוחר יותר הצטרף מאירי לעשרים ושמונה האיכרים שקיבלו תמיכה מהברון רוטשילד בפתח תקווה, והיה חבר בוועד "העשרים ושמונה". עם הזמן הקים מאירי משק גדול ומגוון והחזיר את ההלוואות לפקידות הברון במושבה.
מאירי השתתף בהגנה על פתח תקווה ונלחם פעמים רבות באומץ לב עם פורעים ערבים מהכפרים ג'לג'וליה ופג'ה שבסביבה. ב-1898 התנפלו פורעים ערבים על של מאירי בדרך מזכרון יעקב לפתח תקווה מדרום לג'לג'וליה, ופצעו אותו פצעים קשים. מאירי נאלץ לנסוע לאירופה כדי לעשות ניתוחים וחריץ נשאר בראשו עד סוף ימיו.
מאירי נבחר מספר פעמים לוועד המושבה פתח תקווה, וכיהן כראש הוועד בין השנים 1922–1928 (בשנים 1914–1918 הוועד היה מועצה מקומית).
מאירי נפטר ב-15 בדצמבר 1937 בפתח תקווה. על שמו של מאירי נקרא רחוב בפתח תקווה.
נובי בצ'יי

היסטוריה

במהלך המאה ה-9 הוקם במקום מנזר בנדיקטיני. בשלהי המאה ה-11, עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה מתועד לראשונה ישוב במקום. ב-1551 נכבש היישוב על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה נובי בצ'יי לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור הבאנאט ובכללו העיר נובי בצ'יי נותר בחזקת הגרמנים. בשלהי 1944 שוחררה העיר על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה נובי בצ'יי בשטחי סרביה.

הקהילה היהודית

יהודים הגיעו לנובי בצ'יי ככל הנראה בראשית המאה ה-19 וב-1828 הוקם במקום בית עלמין. ב-1839 נמנו בעיר 154 יהודים. ב-1865 הוקם בית הכנסת של הקהילה. ב-1910 התגוררו בנובי בצ'יי 228 יהודים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נרשמה בנובי בצ'יי פעילות ציונית והוקמו סניף של ההסתדרות הציונית ביוגוסלביה וארגוני נוער וכן הופץ עיתון קהילתי בהונגרית. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בנובי בצ'יי 204 יהודים.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר בּאוֹדְרָה (סרבית: Beodra) אשר אוחד לאחר מלחמת העולם השנייה לשטחי הכפר נוֹבוֹ מִילוֹשֶבוֹ. קהילה נוסדה שם במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1880 הוקם בית כנסת. הקהילה חרבה בשואה. ב-1941 נהרס מבנה בית הכנסת.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוחל ברדיפת יהודים. נערכו אקציות בעיר ובכפרי הסביבה ובהן נעצרו מרבית התושבים היהודים. הם רוכזו בבית הכנסת בנובי בצ'יי ומשם גורשו לבלגרד ולפנצ'בו. שם מצאו חלקם את מותם והשאר גורשו אל מחנות ההשמדה ונרצחו שם. הקהילה לא חידשה את פעילותה וב-1961 התגוררו בנובי בצ'יי שלושה יהודים. ב-1947 נהרס מבנה בית הכנסת.
סטליניזם

סטליניזם (ברוסית - сталинизм), על שם שליט ברית המועצות יוסיף סטלין, הוא הכינוי של המשטר הפוליטי, הכלכלי והרעיוני שהנהיג סטלין בברית המועצות, וכן של משטרים דומים שקמו במדינות קומוניסטיות נוספות, לרוב במזרח אירופה.

רקע

לאחר פטירת לנין, מנהיג מהפכת אוקטובר ברוסיה ומייסד ברית המועצות, ב-1924, החל סטלין להשתלט בהדרגה על מוקדי כוח במפלגה ובמדינה, עד שהפך לשליט ברית המועצות בפועל. זאת למרות שלנין מתח עליו ביקורת חריפה, ואף טען בצוואתו שיש למצוא דרך "להדיח את סטלין מהתפקיד" (של מזכ"ל המפלגה).
סטלין האמין ב"סוציאליזם בארץ אחת" לעת עתה, קרי ריכוז המאמצים בביסוס ברית המועצות בתור שלטון קומוניסטי. זאת בניגוד בולט לעמדת לנין, שהנהיג מדיניות של 'מהפכה (קומוניסטית) בינלאומית' בתור יעד מרכזי.
השימוש במונח "סטיליניזם" גבר בשנות השלושים, למרות שסטאלין בעצמו התייחס לכך כמשבח יתר על המידה וכתורם לפולחן אישיות.

ביקורת

סטלין כינה את גישתו בפשטות 'קומוניזם', אם כי כיום רבים נוטים להפריד בין גישתו לבין סוציאליזם, בעיקר בקרב סוציאליסטים.
שתי הטענות שנשמעות בעד ההפרדה הזו, הן היעדר הדמוקרטיה - מעמד הפועלים, הפרולטריון, לא באמת שלט; ונטען שבפועל, שהתפתחו מעמדות בברית המועצות תחת מנהיגותו של סטלין. נטען גם כי אנשי המנגנון המפלגתי (לא רק הבכירים) ומקורביהם, נהנו ממגוון הטבות וזכויות-יתר, שרוב העם לא היה שותף להם.
בנוסף להיעדר הדמוקרטיה, סטלין הפעיל משטרה חשאית גדולה, שרבים - מהשמאל והימין כאחד - רואים בעיקר ככלי לקדם פוליטית את עצמו, ולא ככלי לקידום המהפכה או להגנה על ערכי הקומוניזם.