google/wiki40b huggingface dataset:
סקסארד

מיקומה

סקסארד נמצאת בנקודת המפגש בין גבעות טרנסדנוביה למישור ההונגרי הגדול.

היסטוריה

העיר מוזכרת בפעם הראשונה בשנת 1015. בלה הראשון מלך הונגריה ייסד את המנזר הבנדיקטי של העיר ב-1061.
בתקופת מלכותו של המלך מתיאש, סקסארד הייתה נחלתו של הבישוף יאנוש, שקשר קשר נגד המלך. כתגובה, המלך נתן הוראה להרוס את המצודה של העיר.
ב-1485, סקסארד כבר הוכרה כעיר שדה חשובה ונערכו בה 5 ירידים בשנה, אך בתקופת השלטון הטורקי היא נפגעה קשה וגם המנזר נהרס.
במאה ה-18 העיר קבלה תואר מושב מחוז וגם את סמלה. למרות השרפה בשנת 1794, שפגעה בה קשות, העיר המשיכה להתפתח. במהלך המאה ה-19 נבנו בה בנייני הציבור הראשיים: בית העירייה, בית מועצת המחוז, בית חולים ומספר כנסיות. 
באמצע המאה ה-19 מספר התושבים הגיע ל-14,000.
ב-30 באוקטובר 1994 קיבלה סקסארד את תוארה הנוחכי כבירת מחוז טולנה.

עד מלחמת העולם ה-2

היהודים הראשונים שהגיעו לסקסארד במחצית הראשונה של המאה ה-19 היו סוחרים ובעלי מלאכה. בנוסף, היו גם בעלי מקצועות חופשיים כרופאים, עורכי דין, פקידים ובעלי רכוש. רוב היהודים, היו במצב כלכלי טוב וחלקם היו חלק מן המעמד הגבוה בעיר.
במהפכת 1848 רבים מהצעירים היהודים התנדבו לצבאו של לאיוש קושוט ושלושה רופאים יהודים אף טפלו בפצועים בחזית במסירות גדולה. 
הצלחת היהודים הגבירה את האנטישמיות בקרב אנשי הכנסייה והאצולה המרוששת, והם ניצלו כל הזדמנות לפגוע ביהודים. בשנת 1882 במהלך משפט עלילת הדם של טיסאסלר, הם יצאו בהסתה פרועה נגד היהודים ודרשו לבטל את חוק האמנציפציה ליהודים. ההמון המוסת בזז את חנויות היהודים והשקט חזר על כנו רק לאחר שכל הנאשמים במשפט עלילת הדם זוכו. 
הקהילה היהודית התארגנה בשנת 1848. בעקבות הקרע ביהדות הונגריה ב-1869, הקהילה הצטרפה לזרם הנאולוגי. בית הכנסת הגדול נפתח ב-1890.
בית הספר היהודי נוסד ב-1853, ושפת הלימוד בו הייתה גרמנית, בהתאם להוראות המפקח על החינוך של השלטונות האוסטרים. ב-1884, לאחר שמספר התלמידים גדל, נבנה בית ספר גדול יותר ושפת הלימוד שונתה להונגרית, וגם הוחלפו ספרי הלימוד.
נישואי התערובת שהיו בקהילה התקבלו בסובלנות יחסית וגם יהודים שהמירו את דתם לא ניתקו לגמרי את הקשר עם הקהילה. במלחמת העולם הראשונה כ-50 צעירים יהודים התגייסו לצבא. 16 מהם נפלו בחזיתות השונות ושמותיהם חקוקים על לוח זיכרון בבית הכנסת של הקהילה.
ב-1919 פרץ גל אנטשמי בעיר ובפוגרום שביצעה כנופיה אנטישמית שנכנסה לעיר נהרגו 6 יהודים ו-20 נפצעו.

בתקופת השואה

הרישום והגיוס לשירות העבודה במחוז טולנה החל ב-1940 בסקסארד. כל הגברים היהודים עד גיל 45 נלקחו לעבודות כפייה. עד לשנת 1942 הועסקו עובדי הכפייה בסלילת כבישים בסביבת העיר, אך לאחר מכן הם נלקחו בקרונות סגורים לעבודות ביצורים בשדות המוקשים שבחזית האוקראינית. המפקדים שלהם קבלו הוראה סודית לא רשמית שאין להחזירם להונגריה ורבים מהם נרצחו בצורה אכזרית.
עם כניסת הגרמנים להונגריה באביב 1944, סקסארד הייתה עיר המחוז היחידה בהונגריה שבה היהודים לא הוכנסו לגטו. יהודים שעבדו עם נוצרים בעלי השפעה כמעט והצליחו למנוע את גירושם של יהודי סקסארד אך פעיל אנטשמי בשם אנדרה לאסלו הביא לבסוף לגירושם לגטאות בערים סמוכות שבהם רוכזו היהודים לפני שילוחם הסופי למחנות ההשמדה ביולי 1944.
שיופוק

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה במסמך ההקמה של כנסיית טיהאן מ-1055.
ב-1552 כבשו העות'מאנים את העיר ובנו בה נמל מבוצר.
עם השלמת "מסילת הברזל הדרומית" בשנת 1861 קושרה שיופוק לבודפשט והחלה להתפתח כמרכז אזורי, בשנת 1863 הוכשר נמל בחופה החולי והשטוח של העיירה. לקראת סוף המאה ה-19 החלה העיר למשוך תיירות פנים ופותחו בה שירותי תיירות, בתי מלון, חופים מוסדרים וכדומה. עקב היותה עיירת הקיט הקרובה והנגישה ביותר לבודפשט מבין יישובי אגם בלטון, היא מושכת קהל נופשים גדול בעונות הרחצה.
ב-1950 סופחו לעיר יישובים סמוכים והיא הפכה לעיר נפה.
ליד העיר נמצא מוצא התעלה המלאכותית שיו (Sió) המנקזת את עודפי מי הבלטון לדנובה.
מכ"ם גל רציף

מכ"ם גל-רציף (מאנגלית: Continuous-wave radar או בקיצור: CW radar) הוא מכ"ם המשדר גל רציף בתדר קבוע וקולט את ההחזרים מהעצמים בהם הגל פוגע. המכ"ם הוא מכ"ם דופלר, הווה אומר שבאמצעות חישוב ההסטה בתדר של הגל החוזר, המכ"ם יכול להעריך את מהירות העצמים בהתאם לאפקט דופלר. ההסטה בתדר גם מסייעת למכ"ם לסנן את הרעש הנוצר כתוצאה מהחזרים של עצמים קבועים (תווי שטח, אדמה וכן הלאה) ולהתמקד אך ורק בהחזרים מהעצמים הנעים.

יתרונות וחסרונות

היתרון המשמעותי ביותר במכ"ם גל-רציף על מכ"ם פולסים סטנדרטי הוא הפשטות שבתהליך הייצור שכן אין צורך באוסילטור שיחליף בין המשדר למקלט ואין צורך בחישוב הפולסים. כתוצאה מהשידור הרציף גם אין להם מגבלות של טווח מינימלי ומקסימלי כפי שיש למכ"ם פולסים, הנובע מזמן הפולס המשודר וזמן ההמתנה להחזרים. 
החסרונות הבולטים במכ"ם גל-רציף הם חוסר היכולת להבחין בעצמים נייחים בשל סינון התדר של השידור העצמי במקלט עצמו וחוסר היכולת לחשב את הטווח של העצם הנע בשל היעדר פרמטר הזמן מרגע השידור עד לרגע הקליטה. מכ"ם גל רציף מאופנן תדר (FMCW) הוא שיפור של מכ"ם גל-רציף המאפשר גם את חישוב מרחק העצם על ידי שידור רציף של תדר מאופנן.
בנדייראנטס

הבנדייראנטס  (פורטוגזית: Bandeirantes‏, bandeira הוא דגל) הוא שמם של חברי משלחות (בנדיירס) שחקרו את מרחבי ברזיל במאה השבע עשרה בחפשם עבדים, זהב, ויהלומים. הם התקדמו לאורך הנהרות עד לריו דה לה פלטה ונהר האמאזונס. במסגרת פעילותם הקימו כמה מושבות הקיימות עד ימינו.
המשלחות נקראו "בנדיירס" או "אנטרדאס". אלו האחרונים היו משלחות ממלכתיות ורשמיות, בעוד שהבנדיירס מומנו בידי גורמים עסקיים באופן פרטי.
משלחות הבנדיירס העיקריות יצאו מסאו פאולו ובזכותן סופחו לברזיל שטחים גדולים של פנים היבשת, וגבולה של ברזיל הורחב הרבה מעבר לקו הגבול שנקבע בחוזה טורדסיאס שהסדיר את התביעות הטריטוריאליות הספרדיות והפורטוגליות. בין השטחים שצורפו לברזיל בזכות הבנדיראס נמנות מדינות המחוז גויאס, מאטו גרוסו, חלק גדול ממינאס ז'ראיס, ריו גרנדה דו סול, פרנה וסנטה קטרינה. בזכות הישגים אלה זוכים הבנדיירס עד היום לכבוד והערכה בברזיל. האנדרטה המרשימה ביותר לפועלם היא ה"מונומנטו אאוס בנדיראנטס" של הפסל הצרפתי ויקטור ברשרה הניצב בפארק איבירפוארה בסאו פאולו ומציג את ההרכב המגוון של משלוח הבנדיראס מאירופאים, ילידים ושחורים.
בשל כוונתם לשעבד את ילידי היבשת לעבדות, היו הבנדייראנטס במאבק מתמיד עם הישועים, אשר ארגנו את הילידים בקומונות, העניקו להם השכלה אירופית ופרשו עליהם את חסותם.
השתתפות במשלחות הבנדייראנטס הייתה מסוכנת מאוד, רבים מחבריהן לא שבו מן המשימה, חלקם נפלו קורבן לילידים, את האחרים הכריעו מחלות והכשות נחש. הם נהגו להצטייד במאניוק, תירס, שעועית, ובשר מיובש. המשלחות נתמכו בידי עבדים, ונמשכו תקופות זמן ממושכות.
הבנדיירס חדרו למעמקי הג'ונגלים, על פי רוב בכך שהתקדמו לאורך נחלים ונהרות או שעקבו אחר שבילי הילידים. כך למשל שימש אותם הריו טיאטה כדי להגיע אל פנים היבשת ואל סאו פאולו. המשלחות חצו את כל רחבי ברזיל: הבנדייראנטה אנטוניו רפוסו טווארס הגיע מסאו פאולו לאמאזונס, פרנאו דיאס פאיס וחתנו בורבה גאטו הגיעו למינאס ז'ראיס של היום והקימו שם מושבות רבות, ברטולומאו בואנו דה סילבה ("אניאנגוארה") גילה זהב בגויאס של היום.
יעקב אפטר

קורות חייו

יעקב אפטר נולד ב-1894 בקישינב שבבסרביה, רוסיה, בנו של יהושע שלום, חזן. למד בחדר ובישיבה, וכבר בגיל צעיר הצטרף לתנועה הציונית והיה פעיל בצעירי ציון. ב-20 באוגוסט 1913 עלה לארץ ישראל (לקראת סוף תקופת העלייה השנייה), הצטרף לתנועת "הפועל הצעיר" ונשלח לעבוד בחקלאות בחוות בן שמן. בשנת 1915 הצטרף לחלוצי דגניה שם שהה עד 1919. לדבריו, המשקפים את רוח החלוציות של התקופה, "דמעותיי העומדות להתפרץ מעיני מעידות שאינני רודף אחרי פראזות, כי אם מרגיש אנוכי שאלמלא תקוות האומה, לולא חובותינו לעמנו לא היינו צריכים לחיות חיים מוגבלים כאלה בפינה פראית בעולם – בארץ-ישראל".
תוך פעילותו החלוצית החל אפטר גם את פעילותו הציבורית. ב-1914 נבחר לחבר מרכז מפלגת "הפועל הצעיר" (שהתאחדה ב-1919 עם תנועת פועלי ציון) ושימש בתפקיד מספר שנים. השתתף מטעם התנועה כציר במספר קונגרסים ציוניים.
ב-1915 החל לנהל את הוצאת העיתון "הפועל הצעיר".
ב-1916, בעת מלחמת העולם הראשונה, מונה לעמוד בראש הוועדה הסניטרית של יפו להדברת במחלת הכולרה שהחלה להתפשט בארץ.
ב-1917 ניהל את קופת החולים של הסתדרות פועלי יהודה, קופת חולים של הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה, לפני כן היה מזכיר הקופה ומנהל הסניף ביפו, ואחר כך גם את קופת החולים של "הפועל הצעיר". ביחד עם אברהם הרצפלד היו עושים סיורי ביקורת בין כל ריכוזי הפועלים כדי לארגן את כל הסיוע הרפואי הנדרש. אפטר היה הולך ברגל מיפו לפתח תקווה ומבקר בדרך בריכוזי הפועלים, בודק את מצב בריאותם ומחלק להם כינין למניעת קדחת.
ב-1917 מונה כחבר הנהלת המרכז החקלאי, שבו פעל עד 1923.
ב-1920 השתתף ביסוד ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל וקופת חולים כללית והיה חבר הוועד הפועל והמזכירות שלה. באותה שנה נבחר גם לאספת הנבחרים והוועד הלאומי.
ב-1925 נבחר למועצת עיריית תל אביב.
ב-1930 היה בין מייסדי המשביר המרכזי, ושימש כמנהלו במשך 38 שנה.
בנוסף, שימש כחבר הנהלה במספר ארגונים נוספים כמו המרכז החקלאי, בנק הפועלים, מפא"י ועוד.
יעקב היה נשוי לאלזה פלטואר ולזוג בן ובת. היה מוותיקי שכונת הפועלים אז"ר בתל אביב.
הוא נפטר ב-1968, בגיל 74, והובא לקבורה בבית הקברות נחלת יצחק.
בוזון כיול

בוזוני כיול הם חלקיקים מקבוצת הבוזונים המתנהגים כנושאי כוחות היסוד. לפי תורת השדות הקוונטית, חלקיקים אלמנטריים מפעילים כוחות האחד על השני על ידי החלפת בוזוני כיול.
על־פי המודל הסטנדרטי, קיימים שלושה סוגים של בוזוני כיול, המשויכים לכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק והכוח הגרעיני החלש. פוטונים הם בוזוני הכיול של הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החלש מועבר באמצעות בוזוני W ו-Z, ונושאי הכוח הגרעיני החזק הם הגלואונים. בגלל הכליאה, גלואונים אינם יכולים להמצא לבדם, ועל־כן מתקבלים כדורי גלואונים מסיביים במקום, או מזונים, המורכבים כל אחד מקווארק ואנטי קווארק.
קיימת השערה כי קיים סוג רביעי של בוזון כיול, גרביטון, הנושא את כח הכבידה. ואולם התצפית בו קשה מאד, ועצם קיומו לא הוכח ניסיונית.
השדה הקוונטי המתאים לבוזון כיול נקרא שדה כיול, ותכונותיו נקבעות לפי תורת הכיול המתאימה.
סיף (כוכב)

תכונות

סיף הוא על-ענק כחול, מסוג ספקטרלי B1, הפולט קרינה בעוצמה גדולה פי 65,000 מעוצמת ההארה של השמש, בדומה לעוצמת ההארה של ריג'ל הסמוך אליו. גם המרחק של סיף ממערכת השמש דומה למרחקו של ריג'ל, כ-700 שנות אור. לעומת זה בהירותו הנראית היא מדרגה 2.06, כלומר כשביעית מבהירותו הנראית של ריג'ל. ההבדל בבהירות הנראית נובע מכך שלסיף טמפרטורה גבוהה פי 2 - כ-26,000 מעלות קלווין, כך שלמעלה מ-90% מהקרינה שלו נפלטת בתחום העל-סגול לעומת שליש בלבד מקרינתו של ריג'ל.
אף על פי שכוכבים המסווגים כעל-ענקים לא אמורים להתיך מימן להליום אלא להיות בשלב התכת הליום ליסודות כבדים יותר, טמפרטורה גבוהה כמו של סיף מאפיינת היתוך יציב של מימן, כך שנראה שהכוכב עדיין לא סיים את תהליך הפיכתו לעל-ענק והוא צפוי לגדול עוד מעבר לרדיוסו הנוכחי של כ-11 פעמים רדיוס השמש.
מסתו של סיף מוערכת ב-15–17 מסות שמש, כך שהוא צפוי להפוך לעל-ענק אדום ולסיים את חייו בסופרנובה.
קתרין שפרד

ביוגרפיה

בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 הופיעה שפרד בקומדיות של רדיו 4 של ה-BBC, בתפקיד דייזי בסיטקום "Think the Unthinkable" לצדם של מרקוס בריגסטוק ודייוויד מיטשל, ובתוכנית המערכונים "Concrete Cow" של ג'יימס קארי יחד עם רוברט וב.
בטלוויזיה גילמה שפרד את הדמות אפריל בסיטקום "פיפ שואו". היא הופיעה בפרק אחד בעונה השנייה בשנת 2004, וחזרה לשחק ב-2015 בעונה התשיעית של הסדרה.
שפרד שיחקה בתפקיד אורח בפרק "The Dinner Party" בסדרה "צוות איי טי".
ב-2013 הקליטה שפרד ספר שמע "Blue Sky Thinking" מאת בן לואיס.
ב-2018 כיכבה בתפקיד הראשי בסיטקום "סאלי לנצח" של HBO וסקיי אטלנטיק.
ב-2019 הופיעה בסרט הקומדיה הקצר "Sorry" לצדה של לולי אדפופי.
נילי דרורי

ביוגרפיה

דרורי גדלה במושב מגשימים.

1974

במשחקי אסיה שנערכו בטהראן, איראן בשנת 1974 זכתה דרורי במדליית ארד בתחרות הקבוצתית ברומח, ביחד עם חברי נבחרת ישראל, ענבר גיא, נורית כרמי, ואורלי שרייבר, אחרי הנבחרת של איראן שזכתה במדליית הזהב והנבחרת של יפן שזכתה במדליית הכסף.

אולימפיאדת מונטריאול

באולימפיאדת מונטריאול (1976) הייתה דרורי הספורטאית הצעירה ביותר במשלחת הישראלית, בת 15 שנים ו-351 ימים והנציגה היחידה מישראל בסיף. בתחרות רומח אישי היא סיימה במקום 34 בתחרות. בסיבוב הראשון היא ניצחה ב-2 קרבות, בין היתר את מי שעתידה לזכות במדליית הכסף, מריה קונסולטה קולינו מאיטליה (5 - 1) והפסידה ב-3 קרבות (14 - 19), בסיבוב השני היא ניצחה בקרב אחד והפסידה ב-4 קרבות (8 - 24).

1979

בתחרויות הסיף של כינוס הפועל ה-11 שנערכו בעכו במאי 1979, זכתה דרורי במדליית זהב ברומח אישי, לאחר ניצחון בקרב הגמר 5 -4 על קוליאטי מקנדה.

1980

באליפות העולם בסיף עד גיל 20 שנערכה בוונציה, איטליה באפריל 1980 זכתה דרורי במקום שישי.
ב-18 בספטמבר אותה שנה היא הודיעה על פרישה מסיף תחרותי, אך בהמשך היא חזרה בה מהפרישה.

אולימפיאדת לוס אנג'לס

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה דרורי בתחרות רומח אישי במקום 17. בסיבוב הראשון היא ניצחה ב-3 קרבות והפסידה ב-3 קרבות (23 - 22), בסיבוב רבע הגמר היא ניצחה ב-3 קרבות והפסידה בקרב אחד (17 - 16), בין היתר היא ניצחה את סבין בישוף מגרמניה (5 - 3) שסיימה במקום שביעי בתחרות האישית וזכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית ושנה לאחר מכן זכתה באליפות העולם בשתי מדליות, זהב בקבוצתי וכסף באישי ובסיבוב חצי הגמר היא ניצחה בקרב אחד והפסידה ב-4 קרבות (16 - 21).

חייה האישיים

דרורי נישאה בשנת 1985 למאמן הטורקי של ישראל וגרמניה, ממט קאראמט. לזוג שתי בנות והם מתגוררים בטורקיה. בתם הבכורה, מרב קאראמט, הייתה חברה בנבחרת טורקיה בסיף. בתם השנייה, אירם קאראמט , ייצגה את טורקיה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לראשונה מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) וסיימה במקום 27.
מלחמת מנע

מלחמת מנע החלטה מדינית על פעולה צבאית נרחבת שנועדה למנוע ממדינת אויב לתקוף ראשונה במלחמה מתוכננת מצדה. היוזמה למלחמת מנע נובעת מן האמונה שההתנגשות עם האויב היא בלתי נמנעת והסיכון הכרוך בדחיית ההתנגשות גדול מהסיכון הכרוך במלחמה מיידית.
על מדינה היוצאת למלחמת מנע יש להביא בחשבון את הקושי להצדיק את המלחמה בפני הקהילה הבינלאומית ואף בפני אזרחיה, שכן הסכנה שהניעה אותה לצאת למלחמה אינה מיידית ועל כן היא עלולה להצטייר כמדינה תוקפנית ללא עילה למלחמה.
מלחמת ששת הימים ביוני 1967 נחשבת דוגמה מובהקת למלחמת מנע. גיוס ותמרוני הצבא המצרי היוו איום מתמיד על מדינת ישראל. מדינת ישראל נאלצה לגייס בפעם השנייה באותה השנה את צבא המילואים ולגרום נזק אדיר למשק הישראלי על מנת להיות מוכנים למתקפה מצרית אם תבוא. ביוני 1967 בחרו קברניטיה של מדינת ישראל במלחמת מנע על מנת לסיים מצב איום מתמיד זה.
הצד הטקטי של ההחלטה הפוליטית על מלחמת מנע היא מכה מקדימה במסגרתה עוברת הלחימה לשטח האויב.
גדנ"ע צלילה

מיונים לקראת הפעילות

לפני ההצטרפות לגדנ"ע על המעוניינים לעבור מיונים, במטרה לסנן את המועמדים שאינם מתאימים איכותית או רפואית.
בשלב המיונים הראשון לגדנ"ע בביתן חיל הים בשכונת בת גלים שבחיפה מוצגת היחידה ומתקיימים מבחנים פסיכוטכניים בדרגות שונות, בדומה למבחנים בצו הראשון. מי שנמצא מתאים ליחידה מוזמן ליום מיונים נוסף במרכז הרפואה הימי (מר"י), שם הוא עובר סדרת בדיקות.

הפעילות

אלה שמילאו את כל הדרישות יקבלו הודעה מספר ימים לאחר מכן, ויוזמנו לגדנ"ע צלילה שנערך בחופש הגדול שבין כיתה י"א לי"ב. גדנ"ע הצלילה עצמו אורך חמישה ימים, והוא נערך בבסיס השייטת בעתלית. המוזמנים נדרשים לשלם סכום סמלי של כ-500 ש"ח עבור השתתפותם בגדנ"ע (הרוב מסובסד על ידי הצבא).
בגדנ"ע מתחלקים המשתתפים לקבוצות בנות 12 איש, כל אחת בראשות לוחם שייטת במילואים. הקבוצות עוברות כל יום שיעורי תאוריה בנושאי הצלילה וסיכוניה, שבסופם תיבחנה במבחן תאורטי על החומר הנלמד, וכן צלילה מעשית לרמה של "כוכב 1" (צלילה לעומק של עד 20 מטר). חניכים שהגיעו לגדנ"ע עם "כוכב 1" יצוותו יחד ויעברו קורס של "כוכב 2" (צלילה בעומק 24-30 מטר) בבריכה ובים. בין שאר הפעילויות, נערכים למלש"בים היכרות עם כלי הנשק שאיתם עובדת היחידה (תצוגת אמל"ח), שיט בסירת המנוע המבצעית מורנה, שיחה עם מפקד פלגת ההדרכה ביחידה, הצגת תרגיל הסתערות יבש (ללא אש) לעבר מטרה יבשתית ולאחר מכן שיחה עם לוחמי היחידה שהציגו את התרגיל.
בסוף הגדנ"ע מקבלים החניכים תעודת הסמכה ויומן צלילה שבו מפורטות כל הצלילות שביצעו בנוסף לחתימת המדריך, על מנת שיוכלו לגשת למכון צלילה אזרחי ולהנפיק רישיון צלילה בינלאומי על שמם.

לאחר הגדנ"ע צלילה

בסופו של הגדנ"ע, מי שעומד בכל התנאים עובר לשלב האחרון במיונים ליחידה שהוא הגיבוש לשייטת 13, וזאת בלי צורך לעבור יום סיירות או ימי גיבושים אחרים, אך עדיין יוכל להשתתף בהם. מי שעובר את הגיבוש היחידתי, יוכל להתגייס לשייטת.
רוח החוקים

התאוריה החוקתית

בבואו לסווג מערכות פוליטיות, מונטסקייה מגדיר שלושה סוגים עיקריים: רפובליקני, מונרכי, ודספוטי (עריץ או רודני). כפי שהוא מגדיר אותן, מערכות רפובליקניות נבדלות זו מזו במידת הרחבתן את זכויות האזרח - אלה המרחיבות באופן יחסי מכונות רפובליקות דמוקרטיות, בעוד שאלה המגבילות אותן ומגדירות אותן באופן מצומצם יותר מכונות רפובליקות אריסטוקרטיות. ההבחנה בין אריסטוקרטיה ועריצות נשענת על השאלה אם קיימת מערכת חוקים שביכולתה לרסן את סמכותו של השליט: אם כן, המשטר נחשב אריסטוקרטי, ואם לאו, נחשב כעריצות.

אקלים, תרבות וחברה

תרומה עיקרית נוספת של "(על) רוח החוקים" הייתה בתחום של סוציולוגיה פוליטית, אשר מונטסקייה נחשב לעיתים למייסדה. עיקר המסה, למעשה, עוסק בשאלה כיצד גאוגרפיה ואקלים יוצרות אינטראקציה עם תרבויות מסוימות לייצור הרוח של עמים.
רות מושכל

ביוגרפיה

רות מושכל (לבית חדש) נולדה והתחנכה בחיפה, נצר למשפחת סלונים, דור שמיני בישראל. מושכל למדה בבית הספר בית חינוך א' בחיפה, ובמהלך לימודיה התיכוניים שימשה גם מדריכה בתנועת הנוער המחנות העולים. עם סיום לימודיה בבית המדרש למורות וגננות בחיפה, התגייסה לצה"ל בשנת 1955. לאחר השירות הצבאי, שכלל שנה בקבע בפיקוד צפון, למדה חינוך וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1961 התגייסה שוב לצה”ל בדרגת סרן, וכיהנה בתפקידי קצינת ח”ן שונים בפיקוד המרכז, לרבות קצינת ח"ן ביחידה, קצינת ח"ן מרחבית, עוזרת לקצינת ח"ן ראשית. בשנת 1969 מונתה לקצינת ח”ן פיקודית בפיקוד המרכז, בדרגת סגן אלוף.
ביוני 1973 מונתה על ידי הרמטכ"ל דוד אלעזר (דדו) לתפקיד קצינת ח"ן ראשית בדרגת אלוף-משנה. והחליפה בתפקיד זה את אל"ם דבורה תומר. רות מושכל פיקדה על חיל הנשים בימי מלחמת יום הכיפורים, במסגרתה התמודדו חיילות צה"ל עם אתגרים שטרם היו כמותם. במהלך המלחמה פשטו שמועות על נפילת חיילות ישראליות בשבי המצרי והסורי. הדבר עורר דאגה רבתי. רות הופיעה בפני התקשורת המקומית והעולמית והודיעה חד-משמעית: אין חיילות נעדרות או שבויות.
לאור חלקן המשמעותי של החיילות בהגנה על הארץ היא פעלה כדי להסיר חסמים שמנעו מנשים למצות את הפוטנציאל שלהן במהלך השירות הצבאי. לצד ניסיונותיה לקדם חיילות לתפקידים הראויים להן פעלה גם לגיוסן של בנות משכבות חלשות ושילובן בצבא.
בשנת 1975 סיימה את תפקידה ופרשה מצה"ל. לאחר פרישתה, השלימה תואר שני בחינוך באוניברסיטת בר-אילן. בהמשך כיהנה כחברת מועצת העיר חולון. בנוסף, שימשה בתפקידים שונים בארגונים של ידידי ישראל בארצות הברית.
מושכל נפטרה בשנת 2015 לאחר התמודדות עם מחלה ממושכת. בצה"ל נקראה בשם ה"פורמלי" רות, אף ששמה הרשמי בתעודת הלידה, אותו העניקו הוריה, היה רותי. מושכל הותירה אחריה בעל, צבי מושכל, ששימש בתפקידים רבים בתחום הפיננסי, ביניהם הגזבר הארצי במשביר המרכזי ושליח בנק הפועלים בארצות הברית, ומקים הסניף בעיר פילדלפיה; בת ושני בנים.
בדידותם של המספרים הראשוניים

העלילה

הרומן מתאר את תקופת הילדות והחיים הבוגרים של הילד מתיה והילדה אליצ'ה. שניהם נחשפו למצבים טראומתיים (שונים) כשהיו בני 8. אליצ'ה נושאת צלקות פיזיות של תאונת סקי מחרידה שבה כמעט נהרגה. מתיה נושא צלקות רגשיות בשל אובדן אחותו התאומה, בעלת פיגור שכלי, לאחר שנטש אותה לבדה בפארק כדי להשתתף במסיבת יום הולדת של חבר. טראומות אלו מתבטאות מאוחר יותר בחייהם כאשר אליצ'ה הופכת לאנורקסית, ומתיה חותך את עצמו. בבית הספר שניהם אאוטסיידרים, דומים מאד למספרים ראשוניים בכך שהמספרים הראשוניים הם אאוטסיידרים מיתר המספרים. אליצ'ה ומתיה הבודדים מתיידדים אחד עם השני ויוצרים מערכת יחסים מיוחדת - קרובה מאד, אך לעולם לא רומנטית. מערכת היחסים ביניהם מושווית למספרים ראשוניים תאומים: תמיד ביחד, אך לעולם לא נוגעים האחד בשני. כשמתיה, המתמטיקאי המחונן, זוכה במלגה מכובדת באוניברסיטה בגרמניה הרחוקה נדמה שמערכת היחסים ביניהם מוצתה. כעבור מספר שנים, כאשר אליצ'ה רואה אישה שעשויה להיות אחותו האובדת של מתיה, השניים שבים ומתאחדים. למרות אהבתם הברורה האחד לשני, הם אינם מסוגלים להביע את רגשותיהם.
סרבט ז'נבה

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1890, כמועדון מוביל באזור הדובר צרפתית בשווייץ, כאשר זכה ב-17 אליפויות שווייץ וב-7 גביעים שווייצרים. סרבט ז'נבה זכתה גם בשנת 1908 בגביע הטורניר הבינלאומי של עיתונות הספורט, שהיה אחד מן תחרויות הכדורגל הבינלאומיות הראשונות במשחק. בשנת 1930, סרבט הייתה חלק מן הקבוצות שייסדו את גביע האומות, הטורניר שקדם לליגת האלופות של היום.
תחת אימונם המשותף של אומברטו ברבריס וקלוד אנדריי, המועדון זכה בכל התחרויות בהן השתתף בעונת 1978/1979, מלבד גביע אירופה למחזיקות גביע בו הודחו ברבע הגמר על ידי פורטונה דיסלדורף, הפיינליסטית של אותה השנה. סרבט ז'נבה, הייתה הקבוצה היחידה שנשארה בליגה הבכירה בשווייץ, מאז שנוסדה הליגה, עד שירדה לליגת המשנה בפעם הראשונה בתולדותיה.
בסוף עונת 2010/2011 עלתה הקבוצה לליגת העל השווייצרית.
בסוף עונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום האחרון וירדה לליגה השווייצרית השנייה. שתי עונות מאוחר יותר בעונת 2014/2015 הקבוצה רשמה את ירידת הליגה השלישית בתולדותיה, כשירדה ליגה נוספת לליגה השווייצרית השלישית, אך לאחר עונה אחת בלבד, היא שבה לליגה השנייה.
בסיום עונת 2018/2019 זכתה הקבוצה באליפות הליגה השנייה בשווייץ ועלתה בחזרה לליגה הבכירה.
המועדון משחק באצטדיון סטאד דה ז'נב, אשר מכיל 30,084 מקומות ישיבה. האצטדיון נבנה בשנת 2003, ואירח במהלך טורניר יורו 2008 שלושה משחקים משלב הבתים.

פשיטת רגל

ב-4 בפברואר 2005, החברה העיקרית ששלטה במועדון הכריזה על פשיטת רגל. המועדון נקלע לחובות בסך של 10 מיליון פרנקים שווייצרים, ובנוסף שחקני הקבוצה לא קיבלו את משכורתם מאז חודש נובמבר 2004. בעקבות כך, המועדון הוכרח למכור את מרבית שחקניו ולשחרר מספר נוסף של שחקנים. כתוצאה מפשיטת הרגל, קבוצת הנוער של סרבט ז'נבה קיבלה את שם המועדון, והפכה להיות קבוצתו הרשמית בפועל, בעונת 2005/2006, הקבוצה הצעירה המחודשת של המועדון הצליחה להעפיל לליגה השווייצרית השנייה.
מחבר XLR

מחבר ה-XLR הוא מחבר חשמלי המיועד לרוב, לאפליקציות מקצועיות של אודיו ווידאו ובדרך כלל למיקרופונים. במערכות שמע ביתיות נעשה שימוש במחבר RCA להעברת הסיגנל החשמלי וגם על ידי מחברי PL למיקרופונים ביתיים ולאפליקציות מחשב.

המחבר ידוע גם בשם "מחבר קנון (Canon)" הנגזר משמו של מייצר המחבר "James H.Cannon" אשר ייסד את חברת "Cannon Electric" הנמצאת בלוס אנג'לס והיום היא חלק מ-ITT Corporation.

משמעות ראשי התיבות של המחבר מרמזות על סדרת מחברי "Canon X" אשר מצוידים ב"בריח נעילה - Latch" ו"בבידוד גומי - Rubber".

יש הטוענים שראשי התיבות מרמזים על "סיכוך - X", "שמאל - L", "ימין - R" אולם למחבר זה יכולים להיות יותר משלושה פיני חיבור.

מחברים אלו נכנסו לשימוש במקום מחברי DIN היותר מיושנים.

סוגי מחברים

המחבר הנפוץ ביותר הוא ה-XLR3 המשמש כמחבר התקני לסיגנל אודיו מאוזן במיקרופונים וציוד אודיו ברמה גבוהה. המחבר היה בשימוש גם באפליקציות MIDI בחלק מהסינתיסייזרים. מחבר ה- XLR4 משמש לאפליקציות תקשורת, חיבורי זרם ישר למצלמות וציוד קולנוע מקצועי וציוד תאורה. מחבר ה- XLR5 הוא המחבר התקני לציוד תאורה דיגיטלי ואמצעי תקשורת. מחבר ה-XLR6 משמש גם לאמצעי תקשורת.
ישנם סוגים רבים אחרים עם כמות פינים שונה. שני הסוגים הבולטים כיום מיוצרים על ידי חברת ITT Canon. מחבר ה-'Power Cannon שנקרא גם XLR-LNE אשר היה מצויד בפינים עטופים ובידוד אדום היה מיועד לחיבור חשמלי ראשי אבל הוחלף על ידי מחבר IEC ולאחרונה על ידי מחבר PowerCon המיוצר על ידי חברת Neutrik.
למחבר הקנון לרמקולים היה בידוד כחול או לבן (תלוי אם המחבר היה זכר או נקבה) והיה מיועד לחיבור רמקולים למגבר. היה זמן שבו נעשה שימוש במחברי XLR3 בצורה נרחבת משום שהמחבר הציג צורת חיבור אמינה. כבל החיבור היה מורכב משני מחברי "XLR - זכר" משני הצדדים כאשר פין חיבור מס' 2 או 3 היה "חם", תלוי ביצרן, ופין חיבור מס' 1 היה תמיד חיבור הארקה. שימוש בשיטה זו כיום הוא מסוכן לציוד אבל עדיין ניתן לראות שימוש בשיטה זו בייחוד בציוד ישן יותר. לדוגמה, לחלק מהרמקולים יש חיבור "XLR - זכר" כחיבור כניסה. שיטה זו הוחלפה על ידי מחבר Speakon של חברת Neutrik.
מחבר ה-"XLR - נקבה" מעוצב בצורה כזו שפין חיבור ההארקה מס' 1 מתחבר ראשון לפני חיבור שאר הפינים כאשר מוכנס מחבר "XLR - זכר". על ידי חיבור ההארקה לפני שאר החיבורים מתאפשר חיבור וניתוק המחברים ללא רעשים נוספים כפי שלמשל קורה בדרך כלל עם מחבר RCA.
באפליקציות תאורה נעשה שימוש נרחב במחבר XLR בעל חמישה פינים. למרות שנעשה שימוש רק בשלושה פינים מתוך החמישה, עיצוב המחבר מאפשר הרחבה לאפשרויות נוספות בכל הקשור לתפעול תאורה וגם מונע בלבול בין מחבר ה- XLR3 הנפוץ המיועד לאודיו. לרוע המזל, אין כל כך הבדל מבחינת איכות הסיגנל במחברי XLR בעלי חמישה פינים ולכן רבים מיצרני אפליקציות תאורה ל-DJ ואירועים עדיין משתמשים במחברי XLR בעלי שלושה פינים כסטנדרט.