google/wiki40b huggingface dataset:
מאיר אביטן

מאיר אביטן (נולד בשנת ה-תשכ"ה 1965) הוא איש חינוך העוסק בצמצום פערים חברתיים בפריפריה, עוסק בהגות ספרדית,היה מנהלה הכללי של מכון עזריאלי להעצמה חינוכיתעד מיזוגה בשנת 2018 ברשת בתי הספר דרכא.

ביוגרפיה

מאיר נולד וגדל בעיר באר שבע, כבן למשפחה ברוכת ילדים להורים עולים ממרוקו, אביו, רבי מרדכי אביטן שימש כרב ושו"ב במרוקו ובעיר באר שבע. מאיר סיים את לימודיו התיכוניים בעיר באר שבע, והוא בוגר ישיבת ההסדר שעלבים. בעל תעודת הוראה, תואר ראשון ושני מנהל חינוכי, תואר ראשון בתנ"ך ובמחשבת היהדות, מוסמך לרב על ידי הרבנות הראשית לישראל, סופר סת"ם ובוגר המדרשה לגרפיקה וציור ת"א. 
 נשוי לרחל ואב ליונית (דיבון) ומתנאל.

חינוך

את דרכו כאיש חינוך החל מאיר כמנהל פנימייה לנוער בסיכון בתל אביב. היה שותף בעמותת אביב התורה להעמקת הזהות היהודית בבתי הספר בתל אביב. במשך שנים עסק בהוראה ובחינוך בבתי ספר יסודיים בדרום תל אביב עם נוער בסיכוי, שימש  כמחנך, רב בית ספר ומורה בתיכון אמי"ת רננים ברעננה. בהמשך שימש בתפקידים שונים במערכת החינוך הפורמלית - כסגן מנהל, כמדריך מחוזי במורשת- מחוז תל אביב, מדריך מחוזי לרבני בתי ספר, כמפקח, כמרצה במכללות להכשרת הוראה. במשך מספר שנים שימש כסגן מנהל פיתוח סגלי הוראה–פסג"ה בבני ברק ועסק בפיתוח עזרי הוראה ביהדות. ברשת אמי"ת שימש כראש תחום יהדות, חבר במועצה הרוחנית של הרשת וערך את כתב העת של הרשת ב"מחשבה תחילה". משמש כאחד מן הרבנים בקהילת ברכי נפשי בגני תקווה.
עסק בכתיבת תוכניות לימודים במגזר הממלכתי-דתי, פיתח עזרי הוראה ופיתוחים דיגיטליים למערכת החינוך. מרצה, יועץ וכותב בתחום החינוך, מסורת, מנהגים ויהדות.
בשנת 2004 גויס על ידי קרן עזריאלי להקים ולנהל את מכון עזריאלי להעצמה חינוכית –תוכנית לצמצום פערים לימודיים וחברתיים בחטיבות הביניים, בפריפריה הגיאו-חברתית. התוכנית מיועדת לתלמידים בעלי הישגים נמוכים המאפשרת שינוי מסלול מחדש של התלמיד, ומלווה את התלמיד בשלוש שנות לימודיו בחטיבת הביניים ובשלושה מעגלים לימודי, חברתי והורים. נכון ל-2017, התוכנית פעלה ב-27 ערים בישראל, 90 בתי ספר ועם כ-4500 תלמידים.

יהדות של חוויה

מאיר פועל להנגשת היהדות הן במגזר הדתי והן במגזר הלא הדתי בדרך, ראיית התורה כתורת חיים ולא כטקסט לימודי בלבד, במהלך השנים פיתח עזרי הוראה בתחומי היהדות לבתי הספר הדתיים וכן לבתי הספר הממלכתיים במסגרת מרכז מחשבת בצלאל בבני ברק, שימש כיועץ בתחום לארגונים, פיתח במסגרת רשת אמי"ת וכן פיתוחים דיגיטליים שהפיק כחלק מהנחייתו לבוגרי תואר ראשון במחשבים בהגשת עבודת הגמר באוניברסיטת בר-אילן.

הזהות הספרדית

הרקע לפעילותו הוא החינוך היהודי במסגרת בתי הספר של הציונות הדתית, שפעל על פי זרם אחד, מובילי החינוך בדורות הראשונים של מדינת ישראל התעלמו ברובם מהתרבות של היהדות הספרדית. עולם המושגים הרוחני של המחנכים  בישיבה התיכונית היה רחוק מעולמו של התלמיד הספרדי. התלמיד הספרדי התחנך על בסיס תפיסת עולם אחת אשכנזית. אביטן סבר שאת המחיר שילמה הציונות הדתית שאיבדה קהל המזדהה עם אותה תפיסת עולם. אביטן סובר כי גישות אלו  שנותרו בקרן זווית מתמודדות עם ההיבט הדתי, האמוני והחברתי התובעות מכל אדם לא רק התייחסות לקיום המצוות האישיות אלא גם יחס לחברה ולקהילה. חכמי מרוקו שימרו תורה ייחודית ותפיסות שיכולות לשמש כאבן יסוד להמשך פיתוח תורתם וחידושם במדינת ישראל.
מאיר כתב מאמרים עבור מקור ראשון ולכתב העת "במחשבה תחילה" שהיה עורכו במשך עשור ועוד. הוא חיבר ספר זיכרון לאביו "אור מרדכי" העוסק בתורת אביו וכן ספר בשם "זכות אבות" הכולל מאמרים שונים בתחום זה.
קרב בסיאטל

עלילה

הסרט מתרחש בסיאטל, וושינגטון. הסרט מתמקד בקבוצת מפגינים נגד ארגון הסחר העולמי ב-1999 במשך חמישה ימים. ההפגנה שמתחילה כרגועה הופכת לסוערת.
הוהנצולרן-הייגרלוך

היסטוריה

בשנת 1576 מת קרל הראשון, רוזן הוהנצולרן, ונחלתו חולקה בין שלושת בניו; אייטל פרידריך הרביעי, רוזן הוהנצולרן ירש את הוהנצולרן-הכינגן, קרל השני, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן ירש את הוהנצולרן-זיגמרינגן, וכריסטוף, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ירש את הוהנצולרן-הייגרלוך. בשנת 1634 מת קרל, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ללא ילדים, ונחלתו עברה להוהנצולרן-זיגמרינגן.
בשנת 1681 הוקמה הוהנצולרן-הייגרלוך מחדש על ידי פרנץ אנטון, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך - בנו של מיינהרד הראשון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן, והיא התקיימה שוב עד למותו של פרנץ כריסטוף אנטון, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך בשנת 1767.
מעבדות קספרסקי

Securelist.com

חברת קספרסקי עומדת מאחורי פורטל אינטרנט לאבטחת מחשבים בשם Securelist.com שמטרתו ליידע את הציבור בנושאי אבטחה באינטרנט ואודות איומים חדשים שנחשפו כגון רושעות, אירועי האקינג ועוד. האתר מאפשר גישה לאנציקלופדיית הוירוסים המספקת נתונים אודות הסוגים השונים של הרושעות.
חנן אזולאי

קריירה ככדורגלן

אזולאי, אחיהם של הכדורגלנים חיים, מאיר, עודד ושלמה אזולאי, היה בעל הקריירה הארוכה והמוצלחת במשפחה. את הקריירה התחיל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים ועלה לקבוצת הבוגרים בשנת 1975 בגיל 16 בלבד בעידודו של המאמן מישל פורטל. אזולאי שיחק בעיקר בעמדת הבלם, אך שיחק גם כמגן וכקשר.
בעונת 1975/1976 היה שותף לתואר הראשון של הקבוצה, גביע המדינה, ולאחר מכן זכה להניף כקפטן הקבוצה שלושה גביעים נוספים בין השנים 1982–1989. אזולאי שימש קפטן הקבוצה במשך כשבע עונות.
לזכותו של אזולאי 5 הופעות במדי נבחת ישראל, כולן במסגרת משחקי ידידות בין השנים 1984–1986.
בתום עונת 1989/1990 נפצע אזולאי בברכו וקרע את הרצועה הצולבת, והוא פרש ממשחק פעיל בגיל 32.
לאזולאי 41 שערי ליגה ב-396 הופעות במדי בית"ר ירושלים, והוא מדורג במקום השני אחרי אורי מלמיליאן בטבלת שיאני ההופעות של המועדון בכל הזמנים.

לאחר הפרישה

לאחר פרישתו עבר אזולאי להתגורר במושב תומר שבבקעת הירדן, ופתח ביישוב בית ספר לכדורגל שניהל. במקביל הקים גם מטע תמרים במושב.
בין השנים 1997–2000 אימן חנן את קבוצת הנוער של הפועל בית שאן ובסיום הקדנציה חזר לבית"ר ירושלים שם אימן את קבוצת הנוער בעונת 2000/2001.
בקיץ 2001 מונה לעוזרו של יוסי מזרחי בקבוצה הבוגרת ובאמצע העונה עזבו שניהם את המועדון. בעונת 2002/2003 כיהן כמנהל מחלקת הנוער של בית"ר ובמהלך אותה עונה מונה למאמנה הזמני של הקבוצה הבוגרת לאחר פיטוריו של אלי כהן. בסיום העונה שב אזולאי לנהל את מחלקת הנוער עד יוני 2006, עת מונה למאמן נבחרת נערים ב' של ישראל.
לאחר כהונה של שנתיים עזב את הנבחרת והצטרף להפועל באר שבע כעוזרו של המאמן גיא לוי ומנהל מחלקת הנוער של המועדון. לאחר פיטוריו של גיא לוי עבר אזולאי לתפקיד עוזר המאמן של יוסי מזרחי במועדון ספורט אשדוד, ובקיץ 2010 המשיך כעוזרו במכבי תל אביב, אך לאחר שמזרחי פוטר במהלך העונה מונה אזולאי למנהל מחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד.
בקיץ 2011 חזר לבית"ר ירושלים, אימן במחלקת הנוער בתפקידים שונים, וכן היה עוזר המאמן של יובל נעים ולאחר שפוטר היה ממלא מקומו משחקים ספורים. בקיץ 2014 חזר למועדון ספורט אשדוד ושימש כמנהל המקצועי של מחלקת הנוער לעונה נוספת.
בקיץ 2016 מונה למנהל מחלקת הנוער של מכבי שעריים, ושנה לאחר מכן מונה למאמן הפועל בקעת הירדן מליגה א' דרום. ב-2018 חזר אזולאי לנהל את מחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, וב-22 בספטמבר 2019 סיים את תפקידו במועדון.
הבלש פוטילין

עלילה

הדמות הראשית היא הבלש איוואן דמיטרייביץ' פוטילין, לשעבר מפקד משטרת הבילוש בסנקט פטרבורג. לאחר פרישתו הוא כותב ספר על שירותו במשטרה ונזכר במקרים המעניינים ביותר מחוויותיו בשירות. בכל סיפור של פוטילין יש סיפור אמיתי של פשע מסתורי. במהלך החקירות ישנם טוויסטים רבים, חידות, צירופי מקרים וסקרנות מיסטיים והפתרון הסופי תמיד שנון ובלתי צפוי.
בית הכנסת בימבול

המבנה

בית הכנסת הספרדי בימבול נחנך ב-1896 במרכז השכונה היהודית. לצידו שכן בית מרחץ ובו מקווה, ובסמוך אליו בית הספר היהודי. המבנה היה בן 2 קומות והכיל מקום לכמה מאות מתפללים. הקומה השנייה שימשה לעזרת נשים. ב-1948 נמכר מבנה בית הכנסת לצבא בולגריה ושימש מחסן תחמושת עבור יח' ברית ורשה. ב-1971 רכשה עיריית ימבול את המבנה ושיכנה בו גלריה לאמנות. בחפירה ארכאולוגית שבוצעה במקום, נתגלו מתחת למבנה הקיים שרידי בית כנסת קדום. החפירה כוסתה והשרידים לא נחקרו מסיבות תקציביות.
באס (ראפר)

ביוגרפיה

נולד בפריז להורים סודאנים, ובגיל שמונה עברה משפחתו לעיר ניו יורק.
ב-2011 הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, "Quarter Water Raised Vol. 1". המיקסטייפ השני שלו, שיצא בשנת 2013, נקרא "Quarter Water Raised Vol. 2". באותה שנה שר בשיר "New York Times" של ג'יי קול לצד פיפטי סנט, וכן בשיר "Hells Kitchen" של די. ג'יי. חאלד, מתוך אלבומו "Suffering from Success". השתתף באלבום האוסף של דרימוויל "Revenge of the Dreamers". שבועיים לפני צאת אלבום הבכורה שלו, "Last Winter", הוציא EP בשם "Two Weeks Notice".
"Last Winter" יצא ב-29 באפריל 2014 בחברות התקליטים דרימוויל ואינטרסקופ רקורדס. בשבוע הראשון לצאתו הגיע למקום ה-103 בבילבורד 200, ומכר 3,601 עותקים. לאחר יציאת האלבום, החל באס בסיבוב הופעות ארצי הנושא את שם האלבום. לאחריו השתתף בסיבוב הופעות בינלאומי לצד אב-סול.
אלבומו השני, "Too High to Riot", יצא לאור ב-4 במרץ 2016, ומכיל הופעות אורח של ג'יי קול, קוז וכן של The Hics. בשבוע הראשון לצאתו מכר 10,965 עותקים, והגיע למקום ה-49 במצעד בילבורד 200. לקידום האלבום השתתף בסיבוב ופעות לצד קוז ו-EarthGang, שכלל 26 ערים בצפון אמריקה ו-10 ערים באירופה.
האלבום השלישי של באס, "Milky Way", פורסם ב-24 באוגוסט 2018. קדמו לו הסינגלים "Boca Raton" בשיתוף ASAP Ferg ו-"Tribe" בהשתתפות ג'יי קול. בשבוע הראשון לצאתו, מכר האלבום 13,150 עותקים, והגיע למקום ה-35 במצעד הבילבורד. כדי לקדם את האלבום יצא באס במסע הופעות של 43 ערים, שהסתיים בפברואר 2019.

שיתופי פעולה

באס יוצר שירים עם אמנים נוספים לעיתים קרובות, את רוב שיתופי הפעולה שלו הוא יצר עם ג'יי קול ועם J.I.D.
בעברו יצר הרבה שירים גם עם Cozz, אך בזמן האחרון יצר פחות שירים עימו.
עם ג'יי קול יצר באס את השיר הכי מוכר שלו בשם "Tribe" שאף הופיע במשחק הכדורגל FIFA 19, בתור שיר רקע.
דאסו מיסטר

המיסטר בחיל האוויר הישראלי

בשנת 1955 רכשה מצרים מטוסי סילון חדישים מצ'כוסלובקיה בעסקת נשק גדולה ובכך הופר מאזן הכוח האווירי בין ישראל ומצרים כאשר לחיל האוויר המצרי 200 מטוסי סילון ולחיל האוויר הישראלי 50 בלבד. החשש הישראלי גבר לנוכח יתרון האיכות של המטוסים שנרכשו מדגם מיג 15 ו-מיג 17 שהיו עדיפים על האוראגן והגלוסטר מטאור.
בנסיון להעמיד מענה ראוי לרכש החדש ביקשה ישראל מצרפת לרכוש מטוסי סילון חדישים מדגם מיסטר IVA. צרפת התנגדה למכירת מטוסים אלה והציעה במקומם מכירת מטוסי מיסטר II. במרץ 1956 בעקבות התקדמות ביחסי ישראל-צרפת, הסכימה לבסוף צרפת למכור לישראל 12 מטוסי מיסטר IVA בשל אינטרסים צרפתיים במזרח התיכון ורצון שלהם לחזק את ישראל. מטוסים אלה נחתו בישראל ב 11 באפריל לאחר חניית ביניים לתדלוק באיטליה. באותה השנה נחתמו עסקות נוספות לרכישת מטוסי מיסטר ובסך הכל סופקו באותה השנה 61 מטוסי מיסטר. מטוס המיסטר האחרון היה מותאם לצילום והגיע ארצה, מוטס על ידי דני שפירא, סמוך מאד לפתיחת מבצע קדש.
מטוסי המיסטר של חיל האוויר הישראלי לקחו חלק משמעותי במבצע קדש שהתרחש ב-1956 כמטוסי יירוט. ב-30 באוקטובר נשלחו מיסטרים לחפות על הכח הקרקעי במיתלה וכנגדו הוזנקו כ-20 מטוסי קרב מצריים. בקרב הופל מטוס מיג אחד ואחרים נפגעו אך לא נפלו. למחרת, ב-31 באוקטובר, זוג מטוסי מיסטר נתקלו ברביעיית מטוסי ומפייר מצריים והפילו את כולם בקרב אוויר. ב-2 בנובמבר נשלחו מיסטרים למשימות תקיפה. אחד המטוסים שהוטס על ידי בני פלד נפגע באש נ"מ והוא נטש בעזרת כסא מפלט בדרום סיני בסמוך לשארם א-שייח' הסתתר במדבר ולאחר מכן חולץ בשלום על ידי טייס פייפר. הייתה זו הנטישה הראשונה בעזרת כיסא מפלט בחיל האוויר. ב-3 בנובמבר נשלחו שתי רביעיות למשימת סיוע באזור שארם א-שייח, המטוסים הטביעו ספינה מצרית קטנה ותקפו בטעות את אניית המלחמה הבריטית "קריין".
במלחמת ששת הימים תקפו המיסטרים בכל הגזרות מגוון רב של מטרות, החל מתקיפת בסיסי חיל האוויר של מצרים, ירדן, סוריה ועיראק (מבצע מוקד) ועד לתקיפת כוחות שריון על הקרקע ומטרות נוספות במשך המלחמה.
רוב מטוסי המיסטר הוצאו משימוש בפברואר 1971. חלקם המשיכו לשרת עוד מספר שנים בודדות בתפקידים שונים עד שהוחלפו באופן סופי  במטוסי סופר מיסטר וסקייהוק.
עמיקם גורביץ'

ביוגרפיה

עמיקם גורביץ' נולד ב-1929 בתל אביב, בנם של יצחק גורביץ', איש העלייה הרביעית, מורה ומנהל בית ספר, ונחמה גורביץ', מורה לפסנתר. למד בעירו בבית החינוך לילדי עובדים, בבית הספר לדוגמה ובתיכון חדש. מנעוריו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר" ומגויס לגדנ"ע של "ההגנה". בשנת 1946 החל ללמוד בבית הספר החקלאי כדורי. במלחמת העצמאות התנדב עם בני כיתתו לפלמ"ח, לפלוגה ד' של הגדוד הראשון בחטיבת יפתח. השתתף בקרב משמר העמק ובקרבות בגליל העליון. בני מחזורו התאחדו עם הכשרת מעוז. בהפוגה הראשונה ובמבצע דני הוצב כרץ-אופנוען במטה הפלמ"ח בתל אביב, וביולי 1948 נמנה עם הכיתה המייסדת של הגדוד העשירי (המשוריין) של חטיבת הראל, שפעל בחזית ירושלים. בסוף שנת 1948 נשלח לאירופה מטעם המוסד לעלייה ב' ושימש כקצין אלחוט באוניית העולים "עצמאות", בעשר הפלגות שבה הובאו ניצולי השואה לישראל.
בשנת 1950 החל ללמוד לתואר בוגר במדעי הרוח והחברה באוניברסיטה העברית בירושלים ולהשתלם באקדמיה למוזיקה. באותה שנה התקבל ל"קול ישראל" כקריין, כמגיש וכעורך תוכניות רדיו.
היה פעיל בהסתדרות הסטודנטים וערך את עיתונה. ניהל את תא מפ"ם של הסטודנטים, ובראשית 1953 מונה לשומר ראשו של משה סנה בעת הקרע במפ"ם סביב היחס למשפטי פראג. באותה שנה ערך את השבועון "שמאל", ביטאון השמאל הסוציאליסטי שבהנהגת סנה.
ב-1956 עבר ללמוד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב וסיים בתואר בוגר. מ-1970 למד לתואר בוגר בלשון עברית באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן למד לתואר מוסמך באוניברסיטה העברית. בשנות ה-80 כיהן כראש המחלקה ללימודי תעודה בעריכה לשונית ובתרבות הדיבור בירושלים.
בשנת 1958 כיהן כמנהל המחלקה לתפקידים מיוחדים בוועדת העשור לישראל. במסגרת זו ארגן והנחה את חידון התנ"ך הראשון. יזם וארגן מופעים רבים. מאז שנות ה-60 ועד 2008 קרא גורביץ את ה"יזכור" ופסוקי תנ"ך בטקס הדלקת המשואות שנערך בערב יום העצמאות בהר הרצל. ב-2009, בטקס הראשון שבו הוחלף, הוא השתתף כאחד משנים-עשר מדליקי המשואות.
בשנת 1961 נמנה עם הצוות המייסד של בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי", ולימד בו "תרבות הלשון העברית" עד לפרישתו ב-1994.
היה מבכירי הקריינים שהקריאו את "פרקי היום בתנ"ך" בשידורי "קול ישראל" במסגרת המדור להווי ומסורת יהודית. הוא הנחה טקסים לאומיים רבים.
בראשית שנות ה-60 ייסד את הוצאת הספרים "עמיקם". בהוצאה, שפעלה בעיקר בשנות ה-60 וה-70, ראו אור עשרות ספרים, בהם המחזות "ילדי הצל" לבן-ציון תומר, "טורא" ליוסף בר-יוסף, "הנסיכה האמריקאית" לנסים אלוני, "פונדק הרוחות" לידידו נתן אלתרמן, "העונה הבוערת" לאהרן מגד, קובץ השירים "מילים למנגינות" לחיים חפר, הספרים "איך לעשות מה" ו"לזכור ולשכוח" לדן בן אמוץ, "עלילות שוא" מאת הקריקטוריסט דוש, "אדם בן כלב" ליורם קניוק, "לאור היום ובמחשך" לירוחם כהן, ספרות אירופית מתורגמת וספרים בנושאים פוליטיים.
גורביץ' התגורר בתל אביב.
בשנת תשס"ו-2006 הוענק לו התואר יקיר תל אביב.
בנו, איתי גורביץ', הוא עיתונאי ועורך, ובתו נירית גורביץ' היא עורכת התרבות של "גלובס".
גורביץ' נפטר ב-19 ביולי 2018.
קיווי (עוף)

מאפיינים

גודלו של הקיווי כגודל תרנגול הבית וצבעו חום. הוא בעל ראש וצוואר קטנים ומקור דק וארוך במיוחד. הקיווי הוא העוף היחידי שנחיריו נמצאים בקצה המקור כשמסביבו שערות ארוכות. נוצותיו הרכות של הקיווי דומות יותר לפרווה של מכרסמים מאשר לנוצותיהם של העופות. הקיווי הוא בעל רגליים וטפרים חזקים המאפשרים לו יכולת תקיפה ויכולת התגוננות מפני אויבים. בניגוד לשאר העופות הקיווי ניחן בחוש ריח מפותח במיוחד וגם בחוש שמיעה מפותח.
הקיווי הוא עוף מונוגמי (מזדווג עם בן־זוג יחיד) שפעיל בעיקר בשעות הלילה. הוא נחשב לבעל־חיים ביישן וקנאי לטריטוריה שלו. הוא מתגורר בתוך שוחות אותן הוא חופר בקרקע וניזון מחרקים ותולעים.
הקיווי מטיל את הביצה הגדולה ביותר ביחס לגודל גופו מבין כל העופות. תקופת התפתחות הביצה בגוף נקבת הקיווי נמשכת חודש ימים, במהלך תקופה זו אין הנקבה יכולה לאכול מכיוון שהביצה תופסת בהדרגה את רוב חלל גופה, ולכן היא אוגרת שומן במהלך החודשים שקודמים לשלב ההפריה. במהלך תקופת התפתחות הביצה הנקבה מכניסה את בטנה למים על מנת להקל על כובד המשקל שנלווה לה. משקלה של הביצה כחצי קילוגרם ולאחר הטלתה הזכר ממלא תפקיד משמעותי בתהליך הדגירה שנמשך כ־12 שבועות. האפרוח זהה בצורתו לבוגר ולאחר בקיעתו נוטשים הוריו את הקן.
הקיווי נחשב לציפור הלאומית של ניו זילנד, הוא אחד מסמליה המוכרים ביותר ומופיע על הדולר הניו זילנדי. תושביה של ניו זילנד נקראים לעיתים קיווים (kiwis), כינוי שהודבק להם על ידי החיילים האוסטרלים במלחמת העולם הראשונה. פרי הקיווי וכן משחת הנעליים המפורסמת נקראים על שם עוף זה.
כמו עופות רבים בניו זילנד, נמצא הקיווי בסכנת הכחדה. בעבר חל פיחות במספרם כתוצאה מכריתת יערות על ידי האדם, אך כיום האיום העיקרי על חיי הקיווי הוא מינים פולשים של יונקים טורפים.
ברטולומאו קמפניולי

חייו

נולד בצ'נטו למשפחת סוחרים. התחיל ללמוד כינור בבולוניה ובמודנה אצל פאולו גואסטרובה (Paolo Guastarobba), תלמידו של ג'וזפה טרטיני.
לאחר מכן חזר לצ'נטו לנגן בתזמורות המקומיות שבאזור, וב-1768 שב ללמוד אצל גואסטרובה וטרטיני בפדובה.
בשנות העשרים לחייו למד בפירנצה עם הכנר פייטרו נרדיני וניגן בתיאטרו דלה פרגולה, ולאחר מכן בתיאטרון ארג'נטינה.
ב-1776 מונה לקאפלמייסטר בחצר הנסיך-בישוף של פרייזינג , נסיכות קטנה באזור בוואריה של היום. במהלך השנים הבאות הופיע רבות ברחבי מרכז וצפון אירופה.
ב-1779 עזב למשרה אצל הדוכס האחרון מדוכסות קורלנד וסמיגליה, וב-1783 הפך לחבר באקדמיה המלכותית למוזיקה של שוודיה.
ב-1797 כתב ספר מתודה לכינור (Metodo per Violino) בסגנון המשלב בארוק וקלאסיקה. באותה שנה התמנה לקונצרטמייסטר בתזמורת הגוונדהאוס של לייפציג, עד לפרשיתו ב-1818.
במהלך שהותו בלייפציג, נפגש קמפניולי עם אישים נודעים באותה תקופה, כגון לואי שפור ו-רודולף קרויצר. שפור העיד עליו ביומנו:"המתודה שלו אמנם כתובה באופן מסורתי, אבל נגינתו טהורה ובעלת שלמות"
לקראת שנות חייו האחרונות התרכז בקידום הקריירה של שתי בנותיו הזמרות, אלברטינה וג'יאנטה. נפטר ב-1827 בנוישטרליץ.
פטריק סטאר

מקור השם

פטריק הוא כוכב ים. משם לקוח שם משפחתו ״כוכב״  אך בכמה פרקים הוזכר השם לאונרד פטריק. השם קרוי על שם סבו, שהיה ראש העיר של אצת הים.
ויליאם טראוטמן

חייו

טראוטמן נולד להורים ממוצא גרמני בניו זילנד, והעביר את שנות ילדותו באירופה. עד 1890. טראוטמן סולק מעבודתו במסגרת התמחות במבשלת שיכר, עקב פעילותו הגוברת בחוגי פועלים ורדיקלים. באותה שנה עבר טראוטמן לארצות הברית והצטרף לאיגוד המבשלות האמריקאי. טראוטמן הפך במהרה לדמות בולטת ומובילה בסניף של איגוד המבשלות במילווקי, ואף היה לכותב ועורך של עיתון איגוד המבשלות בגרמנית ברואר צייטונג (Brauer Zeitung). לאחר 15 שנה בארגון, טראוטמן סולק מארגון המבשלות עקב השתתפותו בכנס המייסד של איגוד פועלי התעשייה של העולם ב-1905 (שכן ארגון המבשלות היה שייך לפדרציית העבודה האמריקאית (AFL) - גוף מתחרה ב-IWW אשר האמין באיגודי מקצוע ייעודיים בלבד, בניגוד לקריאת ה-IWW להקמת איגוד אחד גדול לכלל העובדים). בין השנים 1912-1905 עסק טראוטמן בעיקר בארגון קבוצות פועלים וצירופם ל-IWW. ב-1912 עזב טראוטמן את ה-IWW עקב ויכוחים אידאולוגיים עם קבוצה מחברי ההנהגה לגבי אופי הפעילות שהארגון צריך לקדם. טראוטמן, יחד עם דה ליאון ודבס היו בעד פעולה פוליטית משמעותית לרבות השתתפות בבחירות לסנאט לבית הנבחרים ולנשיאות ארצות הברית, בעוד חברי הסיעה המנוגדת להם (שכללה אישים דוגמת ביל הייווד ופרנק ליטל, היו בעד פעולה ישירה כגון שביתות וחבלה על-מנת לשפר את תנאי העבודה של הפועלים. בסוף הדיונים, כאשר התחוור שסיעתו של הייווד ניצחה, עזבו טראוטמן וחבריו את הארגון והקימו ארגון מתחרה שנודע כ"IWW של דטרויט" או "ה-IWW הצהוב". כמו כן, מוכרת הטענה כי עזיבתו של טראוטמן הייתה על רקע מחלוקת על השימוש בכספים, שגויסו כדי לעזור לשובתים בשביתת הטקסטיל של לורנס.]
מותו של דה ליאון ב-1914 פגע רבות ב-IWW הצהוב, יחד עם משפטי הראווה כנגד הנהגת ה-IWW כחלק מההפחדה האדומה (מדיניות אנטי-קומוניסטית שהתבטאה בחקיקה פדרלית נגד איגודים מקצועיים והתארגנויות על רקע אידאולוגי) של 1917–1924, ה-IWW הצהוב התפרק סופית ב-1925. טראוטמן המשיך לעסוק מעט בכתיבה אידאולוגית וכתיבת רומנים. ב-1922 פרסם רומן בשם "מהומה", אשר מתאר את מאורעות שביתת עובדי הפלדה למכוניות במקי רוקס מ-1912.
מרקיון

מרקיון (ביוונית: Μαρκίων) היה תאולוג נוצרי שחי כנראה בין השנים 110–160, נודה מהכנסייה הנוצרית ונחשב למייסד הזרם הקרוי על שמו, מרקיוניזם.
מרקיון נולד בעיר סינופה (Sinope) שבאסיה הקטנה, כנראה בנו של הבישוף המקומי, לפי דברי היפוליטוס מרומא . לאחר שנכנס לעימותים עם השלטונות הכנסייתים המקומיים בנושאים דתיים הוא נודה על ידי אביו הבישוף באשמת פיתוי בתולה (יש אומרים שמדובר במטאפורה והבתולה היא הכנסייה). מרקיון, המתואר על ידי טרטוליאנוס כבעל ספינות עשיר, עבר לרומא, שם נפגש בשנת 140 עם גנוסטי בשם קרדון (Cerdon) ותחת השפעת רעיונותיו ניסח את תורתו המיוחדת.
מרקיון הבדיל בין הברית הישנה ובין הברית החדשה וטען שהן נוצרו על ידי אלים שונים. אלוהי ישראל בורא העולם היה אל אכזרי, הפכפך ונחות, אשר ברא את העולם ויצר את הגשמיות ותאוות הבשר. לעומת זאת, האל הטוב היה האל הרוחני והזר שאמנם אין לו מגע חומרי עם העולם, אך בחסדיו הביא לעולם את ישו כדי שיושיע את המאמינים מהעולם הזה. בעקבות הפרדה זו, כפר מרקיון בברית הישנה ובכל המוטיבים היהודיים שהשתרשו בנצרות. לטענת מרקיון, הייתה גם השפעה חריפה של מקורות יהודיים על הכתבים הנוצריים, ולכן המייצגים הטהורים ביותר של תורתו של ישו היו רק חלק מהברית החדשה: הבשורה על פי לוקאס (אותה ערך מחדש) ועשר האגרות הראשונות של פאולוס.
ההתנגדות הנוצרית למרקיון הייתה כה עזה עד שכונה "בנו של השטן". הוא נודה סופית מהכנסייה בשנת 144. מרקיון כתב ספר בשם "אנטיתזות" (Antitheses). הספר עצמו אבד וכל הידוע לנו היום עליו מגיע מכתביהם של מתנגדיו ובראשם טרטוליאנוס שכתב את החיבור "נגד מרקיון" (Adversus Marcionem).
שמואל ברקאי (ברקוביץ)

שמואל ברקאי (ברקוביץ; 1900 – 20 ביולי 1983) היה מפקד ההגנה בתל אביב בשנים 1941–1944 ומנהל "בנק ישראל-אמריקה לפיתוח התעשייה" של בנק הפועלים.

ביוגרפיה

ברקאי נולד בעיירה אובודיבקה בפלך פודוליה שבאוקראינה. להוריו, יצחק (נרצח בפוגרום בטרוסטיאנץ ב-1919) וציפורה פייגה ברקוביץ (לבית משה לייב ליפשיץ), נולדו 6 ילדים: נחום (נרצח עם משפחתו על ידי הנאצים), זאב (נרצח עם אביו), יהודית ברקאית ( שחקנית בתיאטרון האהל), בלה, מרים ושמואל.
בשנת 1913, בהיותו נער, עלה ברקאי לבדו לארץ ישראל כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה. במשך מלחמת העולם הראשונה הוא למד בגימנסיה ובאפריל 1917 עם גירוש תושבי תל אביב על ידי אחמד ג'מאל פאשה, עברה הגימנסיה למושבה שפיה ואיתה כ-90 תלמידים בודדים שהגיעו לבדם לארץ ישראל. כשסיים את לימודיו ב-1918, התנדב שמואל ברקאי לגדודים העבריים.
לאחר מאורעות 1921 היה ברקאי בין מניחי היסוד לארגון ההגנה בתל אביב. בין 1925 ל-1936 שימש ברקאי מחסנאי נשק ואחראי סליקים בתל אביב. החל מ-1929 היה חבר המפקדה בתל אביב והחל מ-1933 היה סגנו של אלימלך זליקוביץ ("אבנר"), מפקד ההגנה של תל אביב ובנותיה (בת ים, חולון, מקווה ישראל ובן שמן). בין 1941 ל-1944 היה מפקד ההגנה של תל אביב ובנותיה. במלחמת העצמאות שימש ברקאי כסגן-אלוף בממשל הצבאי בגליל.
במקביל להתנדבותו בארגון ההגנה היה ברקאי בין ראשוני עובדיו של בנק הפועלים שהחל את פעילותו ב-1921. במשך הזמן עלה בדרגות, שימש כסגן מנהל הסניף המרכזי (1954–1966), חבר מועצת המנהלים של הבנק והחל מ-1958 מנהל בנק ישראל-אמריקה לפיתוח התעשייה, אשר הוקם כחברת בת של בנק הפועלים. כמו כן  הוא היה חבר ועדה בחברות כלכליות  שונות ובמשרד הביטחון.
ברקאי נמנה עם מייסדי שכונת אפקה צפונית לירקון, שכונה שנבנתה על ידי מפקדי ההגנה בתל אביב ב-1955. (על שמו רחוב באפקה בו שוכן בית הלוחם). בין השנים 1966–1973  שימש שמואל ברקאי כיושב ראש ארגון ההגנה הארצי ובין השנים 1973–1983 כיושב ראש ארגון חברי ההגנה בתל אביב. ב-1981 קיבל ברקאי את אות יקיר תל אביב. נפטר בשנת 1983.
שמואל ברקאי נישא לרינה לבית ניק (1922-1996), מנהלת אגף קצבאות ילדים בביטוח לאומי, ולהם נולדו ארבעה ילדים: צחי (שנפל ב-1966 בעת מילוי תפקידו בקורס קצינים), רזי, עידית ואורית.
ממייסדי לשכת "בצלאל", נשיא הלשכה בשנת 1952-1951.
אילן הייטנר

ביוגרפיה

הייטנר נולד ברמת השרון לאם מורה לאנגלית ולאב שהיה מנכ"ל חברת תדיראן. למד כלכלה באוניברסיטת תל אביב. ב-1998 נתקל בקשיים רבים בפרסום ספרו הראשון, "חוכמת הבייגלה", כאשר לא מצא הוצאת ספרים שתהיה מוכנה להדפיסו.  לבסוף השקיע כספים והדפיס את הספר עצמאית. רק לאחר שמכר 10,000 עותקים, הסכימה הוצאת הספרים "מודן" להפיץ את הספר.
לאחר הצלחת הספר עבר הייטנר לניו יורק, שם לקח קורסים בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, התמקצע בתחום וחזר לישראל עם תסריט הקולנוע של "חוכמת הבייגלה", שאותו הפיק וביים בעצמו ב-2002 בתקציב דל.
בשנת 2000 כתב ספר ילדים בשם "אמא היפו, איפה את?", וב-2004 יצא לאור ספרו השלישי, "מלך החומוס ומלכת האמבטיה".
סרטו השני של הייטנר, "ברונו מאוהב", הופק ב-2005 עבור פרויקט "סרטים מכאן", פרויקט סרטי המקור של חברת הוט.
ב-2008, יצא ספרו הרביעי "קציצות", ב-2011 יצא ספרו "האידיוט המושלם" וב-2015 "האיש שלא רצה להיות קטן". ב-2018 ראה אור ספרו "7,250". 
הייטנר נשוי ואב לארבעה. ב-2018 סיפר בראיון ל-ynet, על כך שהוא ואשתו מתחזקים מבחינת יהדות.