google/wiki40b huggingface dataset:
מערת א-נועמאן

היסטוריה

ליוונים הייתה העיר ידועה בשם ערה (Arra). העיר הייתה חלק מהאימפריה הביזנטית במאה החמישית ונכבשה על ידי המוסלמים ב-637. הביזנטים כבשו אותה שוב ב-968 ובסוף המאה ה-11 כבשו אותה הסלג'וקים. במאה ה-11 פעל בעיר הוגה הדעות והמשורר הערבי הנודע אבו אל-עלאא אל-מערי.

טבח מערה

ב-1098, בעת מסע הצלב הראשון, לאחר שהצלבנים בפיקודם של רמון הרביעי, רוזן טולוז ובוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה צרו על אנטיוכיה וכבשו אותה, הם המשיכו בכיוון דרום לעבר מטרתם: כיבוש ירושלים. למרות גודלה הקטן וחוסר חשיבותה של העיר, נודע כיבוש מערה (Marre בכתבים המערביים), או "טבח מערה" כפי שהוא מכונה לעיתים, בהשפעתו הפסיכולוגית על המוסלמים. נראה שהצלבנים, בפיקודו של בוהמון הראשון, נתקלו בקשיים גדולים לכלכל את עצמם וגם פשיטות במרחב הכפרי שמסביב לא הועילו והצבא הצלבני הגיע למצב של רעב קשה ולתת תזונה. נראה שהצלבנים הציעו לעיר להיכנע תמורת הגנה על חיי ורכוש התושבים, אך אלו לא הצליחו להגיע לתמימות דעים ודחו את ההצעה. למרות מצבם התזונתי הצליחו הצלבנים ב-12 בדצמבר לפרוץ את חומות העיר מערה וערכו טבח בתושבי העיר, פעולה שהייתה מקובלת, על פי חוקי המלחמה בהם נהגו, כתגובה לסירוב לכניעה. בטבח נהרגו כ-20,000 נפש. ההיסטוריון הערבי אבן אל-אתיר, נוקב אף במספר של 100 אלף הרוגים, אך מספר זה נחשב מופרז מאוד. בעקבות הרעב בו היו שרויים וחוסר יכולתם למצוא בעיר הכבושה די מזון לכלכלם, אירעו בעקבות הטבח מקרים רבים של אכילת בעלי חיים כולל כלבים ואף קניבליות (אכילת גופות המוסלמים). מקרה זה של קניבליות הפך לאירוע מכונן ביחסי מערב-מזרח ואסלאם-נצרות. הספרות הערבית, שתפסה את מעשה הקניבליות כתוצאה של קנאות דתית עמוקה, השתמשה במשך מאות שנים בדימוי של הצלבנים הקניבלים כדי להדגים את קנאותם הדתית ואת חוסר אנושיותם של הנוצרים ושל עמי המערב.

ימי הביניים והשלטון העות'מאני

ב-1135 נכבשה העיר מידי הצלבנים על ידי זנגי והחלה בה תקופת שגשוג. בסוף המאה ה-12 נבנה המסגד הגדול של העיר - ממנו נותר עד היום המינרט הרבוע, דוגמת מינרט המסגד הגדול של חלב. במאה ה-16, בזמן השלטון העות'מאני, נבנו שני חאני שיירות גדולים בעיר; החאן הגדול וחאן מוראד פאשה.

העת החדשה

ב-1932 נמנו בעיר 5,250 נפש.

התקוממות 2011

ביוני 2011, במהלך ההתקוממות בראשיתה של מלחמת האזרחים בסוריה, דווח כי כוחות צבא סוריה, הכוללים טנקים, כיתרו את העיר במטרה להשליט בה סדר לאחר שלטענתם הותקפו בה מוסדות שלטוניים על ידי גורמי האופוזיציה. כיתור זה בא לאחר שימים ספורים לפני כן, השתלט הצבא על העיר ג'סר א-שורור, שנמצאת באותו מחוז, כ-45 קילומטר מצפון. כמו כן נמסר, כי רבים מתושבי העיר נמלטו ממנה.

ב-8 באוקטובר 2012 החל באזור העיר קרב בן שישה ימים בין הצבא הסורי החופשי ובין צבא סוריה, שבסופו השתלטו המורדים (הצבא הסורי החופשי) על העיר וסביבותיה. בקרב נהרגו כ-100 מאנשי הצבא הסורי החופשי, כ-200 מחיילי הצבא הסורי וכ-60 אזרחים. כמו כן נגרם נזק כבד לעיר.
יהושע לפידות

יהושע משה לפידות (נהגה: לפידעס; תשי"א, 1951 – י"ח באב תשע"ג, 25 ביולי 2013) היה פעיל במאבקי הדת של הציבור החרדי בישראל.

ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים, בנם של נחמן ופסיה לפידות, ניצולי השואה יוצאי פולין. בוגר ישיבת חברון. בשנות ה-70 וה-80 היה פעיל במאבקי הדת של הציבור החרדי, ובהם ניתוחי מתים, חילולי קברים, חילולי שבת, שירות לאומי ומיסיון. כמו כן סייע בהעלאתם וקליטתם הרוחנית של יהודי בוכרה וגאורגיה. חלק ניכר מפעילותו היה חשאי, לרוב במסגרת הארגונים יד לאחים והוועדה הציבורית להגנת כבוד האדם. פעל באופן הדוק עם רפאל סולובייצ'יק. 
בשנות ה-70 נישא לבתו של אברהם רוטשילד מציריך. לאחר נישואיו היגר לשווייץ והתגורר בציריך. בתקופת מגוריו שם  סייע באופן חשאי ליהודי איראן. היה מראשי החברה קדישא של הקהילה האורתודוקסית בציריך. לפרנסתו היה סוכן נסיעות.
בשנת 2012 הנחה את העצרת נגד גיוס בני ישיבות שנערכה על ידי העדה החרדית בכיכר השבת. 
נפטר בציריך ממחלת הסרטן בי"ח באב תשע"ג. למחרת הועלה ארונו לישראל ונקבר בהר המנוחות.
אנטה מרקוביץ'

אנטה מרקוביץ' (Ante Marković; ‏25 בנובמבר 1924 - 28 בנובמבר 2011) היה ראש הממשלה האחרון של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, בשנים 1989 - 1991.

ביוגרפיה

מרקוביץ' היה בוסני-קרואטי. נולד בקונג'יק, שהייתה בזמנו חלק מממלכת יוגוסלביה (ממוקמת כיום בבוסניה והרצגובינה). סיים תואר ראשון במחלקה האלקטרו-טכנית באוניברסיטת זאגרב ב-1954. 
ב-1986 הפך לנשיא השביעי של הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה, שהייתה חלק מיוגוסלביה. הוא סיים את תפקידו ב-1988.
ב-1989 הפך לנשיא יוגוסלביה, לאחר התפטרותו של ברנקו מיקוליץ'. הדבר הביא לציפיות גבוהות של ארצות הברית, שהחשיבה את מרקוביץ' כבן-בריתה ביוגוסלביה. בסוף אותה שנה מרקוביץ' אכן פרסם תוכנית לרפורמה כלכלית שנועדה לייצב את המטבע ולקדם הפרטה, וכן לפתח סחר חופשי מוגבל. בעקבות ביצוע התוכנית נבלמה האינפלציה ביוגוסלביה, ורמת החיים עלתה. לצד זאת, חלה דעיכה במגזר התעשייתי ביוגוסלביה, ומספר חברות ממשלתיות פשטו רגל כשניסו להתחרות בחברות אחרות בתנאי השוק החופשי יחסית שנוצרו; הדבר הביא להתנגדות כלפי מרקוביץ' בקרב יריביו הפוליטיים. ב-1990 חלה ירידה של 7.5 אחוז בתמ"ג, וב-1991 חלה ירידה של 15 אחוז נוספים.
מרקוביץ' היה פופולרי בשל תדמיתו כפוליטיקאי מודרני ומוכוון למדינות המערב, שמעוניין לבצע רפורמות כדי להפוך את יוגוסלביה למדינה מודרנית ודמוקרטית. בנוסף, הוא נמנע ככל האפשר מהמאבקים הפנימיים בקרב חברי המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, או שניסה לשמש כמתווך. לאחר פירוק המפלגה ב-1990, הוא הקים את מפלגת "איגוד כוחות הרפורמה", שתמכה ברפורמות ביוגוסלביה. המהלך התקבל במורת רוח על ידי פוליטיקאים רבים, בהם נשיא יוגוסלביה בוריסב ג'וביץ', שטען כי מרקוביץ' פועל כזרוע של ארצות הברית ופוגע בסוציאליזם ובכלכלת המדינה.
ב-1991 פרשו סלובניה וקרואטיה מיוגוסלביה, ובחודשים האחרונים לכהונתו עסק מרקוביץ' בניסיונות לפשר בין הצדדים הפורשים לבין אלו שדרשו את המשך אחדותה של יוגוסלביה. המאמצים נכשלו, בין השאר בשל התייצבות צבא יוגוסלביה לצידו של סלובודן מילושביץ', נשיא סרביה. בעקבות זאת הודיע מרקוביץ' על התפטרותו בדצמבר 1991, מעט לאחר פרוץ מלחמות יוגוסלביה.
מרקוביץ' לא היה פעיל ציבורית בשנים שלאחר מכן, אם כי שמו עלה ב-1993 כמועמדו של נשיא קרואטיה הראשון פרניו טוג'מן לראש ממשלת קרואטיה; לבסוף קיבל ניקיקה ולנטיץ' את התפקיד. 
מרקוביץ' פנה לקריירה עסקית. בתחילת שנות ה-2000 שימש כיועץ כלכלי לממשלת מקדוניה.
ב-2003 הופיע כעד במשפטו של סלובודן מילושביץ'. הוא העיד על שאיפותיו של מילושביץ' ליצור את "סרביה הגדולה", ועל הסכם שחתם ב-1991 עם טוג'מן לחלק ביניהם את בוסניה והרצגובינה. לאחר מכן התראיין לראשונה מזה 12 שנים בשבועון "גלובוס" בזאגרב.
מרקוביץ' מת ב-2011 לאחר מחלה.
אוסטריה תחתית

חלוקה מינהלית

אוסטריה תחתית מתחלקת לארבעה אזורים: ולדפירטל, מוסטפירטל, אינדוסטריפירטל וויינפירטל. עמק ואכאו שבין הערים מלק וקרמס שבמוסטפירטל, מפורסם בנופיו, תרבותו ויינותיו.
אוסטריה תחתית מחולקת לארבע ערים אוטונומיות, ועשרים ואחד מחוזות באופן רשמי, אך פיזית ישנם 573 מחוזות שונים.
דייגו אנטוניו רייס

קריירה

דייגו אנטוניו רייס נולד במקסיקו סיטי. הוא החל לשחק בנוער של קלוב אמריקה ונחשב לאחת הכישרונות הגדולים בקבוצה. רייס עלה לקבוצה בוגרים של קלוב אמריקה בגיל 17. הוא שיחק בקבוצה במשך 4 עונות וב-1 ביולי 2013 עבר לפורטו תמורת 7 מיליון אירו. 
רייס שותף בנבחרות הצעירות של מקסיקו. במסגרת הנבחרת עד גיל 20 הוא זכה עם מקסיקו בטורניר טולון (2012). במסגרת הנבחרת האולימפית (על גיל 23) הוא זכה בטורניר הכדורגל של המשחקים הפאן-אמריקאיים 2011 וכן במדליית זהב בטורניר הכדורגל באולימפיאדת לונדון (2012).
רייס שיחק במקסיקו החל מקופה אמריקה 2011 שאליה הגיע נבחרת הנוער. בנבחרת הבוגרת הוא החל לשחק ב-2013 והשתתף בגביע הקונפדרציות 2013. הוא נבחר לסגל הנבחרת למונדיאל 2014 ושולב כמחליף במשחק שמינית הגמר בו הודחה מקסיקו.
תומאס הנדריקס

ביוגרפיה

הנדריקס נולד באוהיו ובשנת 1820 עברו הוריו להתגורר באינדיאנה. שניים מדודיו כיהנו בתפקידים פוליטיים - תומאס הנדריקס האב היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וויליאם הנדריקס כיהן כמושל אינדיאנה. הנדריקס למד לימודים קלאסיים בקולג' הנובר וסיים את לימודיו ב-1841. לאחר מכן הוא למד משפטים בפנסילבניה ובשנת 1843 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק בתחום בשלביוויל שבאינדיאנה.
בשנת 1848 נבחר הנדריקס לבית הנבחרים של אינדיאנה ובאותה שנה הוא כיהן כיו"ר בית הנבחרים. בשנת 1851 הוא היה ציר לוועידה החוקתית השנייה של אינדיאנה והיה חבר הוועדה הממונה על חלוקת האזורים המנהליים במדינה והנהלים הכלכליים בנושאי מיסוי. בוועדה זו נקבעה גם מידת הפרדת הרשויות במדינה והנדריקס הביע תמיכה בחיזוק הרשות השופטת וביטול השימוש בחברי מושבעים.
בשנים 1851–1855 כיהן הנדריקס כנציג מחוז מגוריו בבית הנבחרים של ארצות הברית. במהלך תקופה זו הוא עמד בראשות שתי ועדות, אך כשל במערכת הבחירות לכהונה שלישית נוספת. בתום כהונתו הוא מונה למנהל מנהל המקרקעין של ארצות הברית וכיהן בתפקיד בשנים 1855 - 1859. בשנת 1860 הוא כשל בהתמודדות לתפקיד מושל אינדיאנה ולאחר מכן שב לעסוק בעריכת דין באינדיאנפוליס.
הנדריקס נבחר בשנת 1862 לכהן כסנאטור מטעם אינדיאנה. כהונתו נמשכה בין השנים 1863–1869. בשנת 1872 הוא נבחר למושל אינדיאנה וכיהן בתפקיד בין 1873–1877, המושל הראשון מטעם המפלגה הדמוקרטית בצפון ארצות הברית לאחר סיום מלחמת האזרחים האמריקנית. במהלך כהונתו הוא נאלץ להתמודד עם המוסדות הנבחרים במדינה שבהם היה רוב לנציגי המפלגה הרפובליקנית. מרבית הצעות החקיקה שהוצעו מטעמו עוכבו זמן ממושך או נדחו, אך הוא צלח באישור שינוי שיטת הבחירות במדינה ובשינויים לחיזוק הרשות השופטת. במישור הלאומי צבר הנדריקס זכויות רבות בקרב המפלגה הדמוקרטית עקב ביקורתו על ממשלו של הנשיא יוליסס גרנט.
בתום כהונתו כמושל, הנדריקס לא ביקש להתמודד בשנית לתפקיד עקב מועמדותו במפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית (1877). הנדריקס התמודד במפלגה הדמוקרטית לקבלת המועמדות לנשיאות ארצות הברית עוד ב-1868, ולאחר מכן שוב ב-1876. בשנת 1872 הוא הועמד לבחירה ואף קיבל לזכותו את הקולות שהוענקו למועמד הוראס גרילי, שנפטר בסמוך לבחירות, אך המועמד הרפובליקני גרנט ניצח בבחירות. בשנת 1876, לאחר שנבחר סמואל טילדן כמועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, התמודד הנדריקס עמו לתפקיד סגן הנשיא. בשנת 1884 הוא הועמד פעם נוספת לבחירה לתפקיד, לצד המועמד לנשיאות גרובר קליבלנד, וניצח.
הנדריקס כיהן כסגן נשיא ארצות הברית חודשים ספורים בלבד, בין השבעתו במרץ 1885 ועד לפטירתו בנובמבר אותה שנה. הוא נפטר בשנתו במהלך נסיעה לביקור באינדיאנה. תפקיד סגן הנשיא נותר פנוי לאחר מותו ועד לכניסתו לתפקיד של לוי מורטון ב-1889.
אולה טויבונן

קריירת מועדונים

טויובונן נולד בדגרפורס לאב פיני. טויובונן התחיל את הקריירה שלו בקבוצה המקומית, ובעונת 2003 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בעונת 2006 הצטרף לארגריטה, עימה ירד בסיום העונה לליגה השנייה. בסיום השנה נבחר לשחקן הצעיר של השנה בשוודיה.
בתחילת עונת 2007 חתם במאלמה לארבע שנים תמורת 1.1 מיליון דולר, ובכך הפך לשחקן השני היקר בתולדות המועדון. בעונתו הראשונה הבקיע שלושה שערים. בעונת 2008 רשם 14 שערים, 7 בישולים ב-27 משחקי ליגה.
בינואר 2009 טויבונן חתם בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית. ב-24 בינואר 2009 טויבונן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד נאק ברדה. ב-8 בפברואר 2009 הורחק בניצחון 3-5 נגד וולנדם והורחק לשני משחקים. עד לסיום העונה, טויבן הבקיע 6 שערים ב-14 משחקים. ב-8 בנובמבר 2009 הבקיע רביעייה בניצחון 1-5 נגד דן האג.
ב-20 בינואר 2014 חתם בסטאד רן מליגת העל הצרפתית תמורת 2.5 מיליון אירו. ב-28 באוגוסט 2015 הושאל לסנדרלנד מהפרמייר ליג עד לסיום העונה.
ב-4 באוגוסט 2016 חתם בטולוז. ב-31 באוגוסט 2018 חתם במלבורן ויקטורי האוסטרלית.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, טויבונן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של שוודיה ובנוסף הוא מלך שערי הנבחרת הצעירה בכל הזמנים עם 13 שערים. ב-14 בינואר 2007 טויבונן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-0 לונצואלה. ב-29 במאי 2010 טויבונן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-4 נגד בוסניה והרצגובינה.
טויבונן השתתף עם הנבחרת ביורו 2012 ונכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
עלמה דויטשר

ביוגרפיה

עלמה נולדה באוקספורד, והיא בתם של ג'ייני דויטשר (לבית סְטִין), חוקרת ספרות בריטית, והבלשן הישראלי-בריטי גיא דויטשר. לדברי אביה, כבר בגיל שנתיים ידעה לזהות את התווים בפסנתר. ביום הולדתה השלישי קנה לה אביה כינור קטן כצעצוע, והיא ניסתה לנגן עליו במשך ימים ארוכים. בשל כך החליטו הוריה לשכור לה מורה ללימודי הנגינה, ולאחר כשנה כבר ניגנה את הסונאטות של גאורג פרידריך הנדל.
דויטשר מנגנת בפסנתר ובכינור מגיל שלוש, והחלה לחבר מוזיקה כבר בגיל ארבע. היא מתחנכת בחינוך ביתי, ואת הבקרים היא מקדישה לנגינה ולהלחנה. בגיל 6 הלחינה את הסונאטה הראשונה שלה. בגיל 7 חיברה אופרה קצרה המבוססת על הסיפור "מטאטא החלומות" מאת ניל גיימן. האופרה הוגשה לתחרות המנוהלת על ידי האופרה האנגלית הלאומית, וזכתה להערכה רבה. בקונצרט הסיום בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון שהתקיים בישראל באוגוסט 2013, הוצגה האופרה בביצוע ובתרגום בעברית.
דויטשר הופיעה בקונצרטים בממלכה המאוחדת, באיטליה ובגרמניה. היא ניגנה לפני נשיא מדינת ישראל שמעון פרס במשכנו בירושלים, והופיעה במסגרת הקורס לכנרים צעירים בקשת אילון. בינואר 2013 נערך קונצרט מיצירותיה במוזיאון מנדלסון בברלין. באוגוסט 2013 השתתפה בנגינת רביעיית מיתרים מפרי עטה בפסטיבל המוזיקה של קרנס-מונטנה בשווייץ.
ב-2013 כתבה אופרה המבוססת על סיפורה של סינדרלה, שהועלתה ב-2015 בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, ויצא אלבומה הראשון עם שש מיצירותיה.
דויטשר דוברת עברית ואנגלית. היא מתגוררת עם הוריה ואחותה בעיר דורקינג שבמחוז סארי, הממלכה המאוחדת.
טלג'ו (גבינה)

היסטוריה

טלג'ו וגבינות דומות הופיעו כבר בסביבות התקופה הרומית; קיקרו, קאטו הזקן, ופליניוס הזקן מזכירים אותה בכתביהם. הגבינה יוצרה באופן בלעדי בוואל טלג'ו עד שנות 1800 המאוחרות, אז חלק מהייצור עבר למישור לומברדיה בדרום.

ייצור

הייצור מתרחש כל סתיו וחורף. ראשית, החלב המוחמץ מובא למעבדה מחלב עגלים. עורכים את הגבינה על מדפי עץ בתאים, לפעמים במערות בהתאם למסורת, והוא מבשיל בתוך שישה עד עשרה שבועות. הוא נשטף פעם בשבוע עם ספוג מי ים כדי למנוע צמיחת עובש וכדי ליצור קרום כתום או ורוד.
כיום, הגבינה מיוצרת גם מחלב מפוסטר וגם מחלב גולמי במפעלים. גבינות מתוצרת מפעל הן בהירות יותר, ועדינות בטעמן.]

שימוש

את הגבינה אפשר לאכול מגוררת עם סלטים כגון צנוניות או בן-חרדל מצוי (רוקט, ארוגולה), עם תבלינים ועגבניות על ברוסקטה. היא נמסה היטב, ויכולה לשמש בריזוטו או על פולנטה.
הקיפוד והשועל

"הקיפוד והשועל" הוא שמה של מסה מאת ישעיהו ברלין, אשר נכתבה בהתייחס להשקפתו של הסופר הרוסי לב טולסטוי על ההיסטוריה. חיבור זה, אולי המפורסם מבין חיבוריו של ברלין, יצא לאור לראשונה בשנת 1953.

השפעה

הספר שהוצג גם על ידי ברלין עצמו כסוג של בדיחה הפך לספר פופולרי למדי ברבות השנים, והרעיון המוצג בו של קיפודים ושועלים משמש כיום כמושג שגור למדי. בשנים האחרונות נכתבו מספר לא קטן של מאמרים וספרים העושים שימוש בהבחנה זו, בעיקר בתחומי הניהול והחדשנות. הוגה מרכזי שעשה שימוש בהבחנה זו הוא פיליפ טטלוק, שטען כי הסיכוי של "שועל" לחזות התפתחויות בהצלחה גבוה מן הסיכוי של מומחה "קיפוד". בישראל קידם את הרעיון של "חשיבה שועלית", ד"ר צבי לניר בספר "פנקס הכיס של השועל" המתבסס אף הוא על הבחנתו של ברלין.
שלד תוכנה

שלד תוכנה (באנגלית: Software Framework) (מכונה לעיתים ברישול ספריה) הוא מבנה תוכנה המסייע בפיתוח תוכנה ו-'הדבקת' חלקיה השונים לכדי מערכת אחת. המונח שאוב מתחום הנדסת הבניין שבו השלד מתווה את תיחומו של הבניין, ועליו נשענים חלקי הבניין האחרים. שלדי תוכנה משמשים רבות בפיתוח מונחה-עצמים, אך ניתן לפתחם גם בשיטות פרוצדורליות. שלד תוכנה מתווה לרוב סגנון ארכיטקטוני מסוים, והשימוש בו מתבצע באמצעות ממשק תכנות יישומים הבנוי סביב מספר תבניות עיצוב.
סיטיג'ט

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1992 והחלה להפעיל את טיסותיה בינואר 1994 תחת החסות של חברת וירג'ין אטלנטיק. הקו הראשון שהופעל היה בין דבלין לנמל התעופה סיטי בלונדון. בשנת 1997 החלה החברה לטוס בקו תחת שמה הרשמי.
בשנת 1999 לאחר שהחברה החלה לטוס בקו לונדון סיטי-פריז תחת שמה של חברת אייר פראנס, קנתה החברה הצרפתית 25% ממניות החברה, בשלב מאוחר יותר, השלימה אייר פראנס את קנייתה המלאה של החברה, והחברה זוהתה כ"סיטיג'ט בשביל אייר פראנס". בשנת 1997 רכשה אייר פראנס את החברה הבלגית "VLM איירליינס" ומטוסיה נצבעו בצבעי סיטיג'ט למרות שלא בוצע איחוד בפועל בין החברות.
בשנת 2012 פורסם לראשונה כי אייר פראנס מעוניינת למכור את סיטיג'ט, ובשנת 2013 החלה למעשה הפרדת החברה מפעילות אייר פראנס, סיטיג'ט חזרה להפעיל את טיסותיה תחת שמה, ושיתוף הפעולה עם אייר פראנס הפך לשותפות קוד. בשנת 2014 נמכרה החברה למשקיעים גרמניים.
בסוף שנת 2015 רכשה החברה את חברת התעופה הפינית בלו 1 מחברת סקנדינביאן איירליינס, והחברה החלה לבצע טיסות עבור החברה הסקנדינבית במטוסיה של השנייה כחלק משיתוף פעולה נרחב. באותו האופן, רכשה סיטיג'ט בשנת 2016 מסקנדינביאן איירליינס גם את החברה הדנית "קימבר", אשר גם היא מפעילה טיסות עבור החברה הסקנדינבית.
בשנת 2017 פורסם כי החברה מתכננת להפסיק את טיסותיה אשר מבוצעות בשמה ולהתמקד בהפעלת טיסות בעבור חברות אחרות. מהלך זה יצא לפועל בסוף אוקטובר 2018.
בשנת 2018 הודיעה החברה כי בכוונתה להתאחד עם חברת התעופה האזורית הספרדית אייר נוסטרום ובכך ליצור את חברת התעופה האזורית הגדולה באירופה. החברות, אשר שתיהן מפעילות טיסות בעבור חברות אחרות (חכירה רטובה) ימשיכו לפעול כמותגים נפרדים.
גרמין

מימון קבוצות ספורט

ב-2007 החל התאגיד לפעול כמממן קבוצת הכדורגל האנגלית מידלסברו בעסקה בת שנה אחת שנמשכה אחר כך גם לשנה נוספת, לעונה 2009/2008. ב-2008 החלה גרמין להיות המממן הראשי לקבוצת אופניים חדשה, במטרה לקדם את מכירת מוצריה הקשורים לרכיבת אופניים. מנהלה הספורטיבי הראשי של הקבוצה הוא ג'ונת'ן ואוטרס והקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הבכירות בדבוקה המקצוענית של אופני הכביש. נכון לסיום עונת 2011, הקבוצה ממשיכה במימון הקבוצה במשותף עם יצרנית האופניים הקנדית סרוולו.
שמואל פרלמן (עורך)

ד"ר שמואל פרלמן (10 בינואר 1887 – 28 בנובמבר 1958) היה מתרגם ישראלי, עורך העיתונים "הארץ", "העולם", "דואר היום" ועוד. מעורכי הוצאות הספרים "הספר" ו"לִגבולם", במסגרתן ערך ספרים רבים.

ביוגרפיה

נולד במינסק לדב ושרה פרלמן. אמו הייתה בת הרב משה אוקון, ראש ישיבה במינסק. פרלמן הוא מצאצאי הרב יחיאל הלפרין, מחבר "סדר הדורות".
פרלמן למד בחדר ובביתו בהדרכת סבו, ראש הישיבה, ועל-ידו הוסמך לרבנות בגיל צעיר מאוד. כמו כן השלים שיעורים פרטיים בגרמנית, רוסית ולימודים כלליים. בגיל 17 פרסם מאמרי ביקורת בכתבי העת "הדור" ו"השילוח". בעצת עורכי העיתונים יוסף קלוזנר ודוד פרישמן, נסע ללמוד בשווייץ, ובשנת 1911 סיים את לימודיו לתואר דוקטור בפילוסופיה באוניברסיטת ברן. בתקופת היותו סטודנט תרגם לעברית את היצירה "שלומית" של אוסקר ויילד עבור כתב העת "המעורר" בעריכת יוסף חיים ברנר.
ב-1912 התמנה פרלמן למנהל המשרד הראשי בברלין של "ההסתדרות לשפה ולתרבות העברית". ב-1914 היה ממארגני הקונגרס הציוני העולמי בווינה.
במשפט מנדל בייליס שהתקיים בקייב ב-1913, סייע פרלמן בהכנת החומר המדעי להפרכת מומחיותו לכאורה של עד התביעה נגד בייליס, הכומר פראנייטיס. שימש לצד ליאו מוצקין ככתב מטעם העיתונות הגרמנית, ופרסם פרוטוקולים מהמשפט. לאחר סיום המשפט, בו זוכה בייליס, סייע להעלאת בייליס ומשפחתו לארץ ישראל. פרלמן עלה בעצמו לארץ ישראל באפריל 1914.
לאחר הצטרפות האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה ב-1914, גורש פרלמן מהארץ מכיוון שהיה אזרח רוסי. הוא עבר למצרים, שם שימש כמנהל בית הספר העברי לפליטי ארץ ישראל שנוסד באלכסנדריה. 
בסיום המלחמה, ב-1918, שב לארץ ישראל ושימש כעורך העיתון היומי העברי שנוסד אז, "חדשות הארץ", וששינה את שמו ב-1919 ל"הארץ". לצידו כתבו וערכו בעיתון זאב ז'בוטינסקי, אברהם לודויפול, משה סמילנסקי, יעקב פיכמן ועוד. בעקבות שינויים שנערכו בעיתון בסוף שנת 1921, עזב את העיתון ועבר לברלין.
ב-1923 שימש כעורך השבועון "העולם" בברלין. בשנת 1925 עבר לפריז ושם היה מעורכי הוצאת "הספר". הוא ערך ופרסם לצד ז'בוטינסקי את האטלס העברי הראשון, "כל-בו" לתלמידים, ספר לימוד בעברית שכלל נתונים מדעיים וגאוגרפיים (יצא מחדש בשנת 2005), ביוגרפיות של יהודים, מדריכים ומאמרים שונים.
בשנים 1926–1932 שימש דקאן ומרצה בקולג' העברי בבוסטון. ב-1932 חזר לארץ ישראל ושימש כעורך בשבועון "בוסתנאי", עד סגירתו באוקטובר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. ב-1933 ערך את העיתון "דואר היום". מסוף 1935 ערך את העיתון "הבוקר" במשך ששת החודשים הראשונים להקמתו.
ב-1940 ייסד את הוצאת הספרים "לִגבולם", שנועדה ל"כִּנוס מבחר יצירותיהם של יהודים מלשונות נכר", דהיינו הוצאת תרגומים עבריים ליצירות של יהודים (השם הוא אלוזיה לפראזה "וְשָׁבוּ בָנִים לִגְבוּלָם" (ירמיהו לא טז)). במסגרת ההוצאה הוציא עשרה ספרים בעריכתו, מתוכם שני כתבי פרוזה של היינריך היינה שתרגם. עבור תרגום "כנסת הרומנטיקה: דת ופילוסופיה באשכנז" של היינה זכה פרלמן בפרס טשרניחובסקי ב-1944. בשנה זו גם החליף את יהושע חנא רבניצקי, לאחר מותו, כעורך הראשי של הוצאת "דביר".
פרלמן נפטר ב-1958 בתל אביב.
הנרי ראסל (אמרגן)

הנרי ראסל (באנגלית: Henry Russell;‏ 14 בנובמבר 1871–1937) היה אמרגן, מנצח, מנהל אופרה ומורה לשירה יהודי-אנגלי.

חייו

הנרי רונלד ראסל נולד בלונדון. הוא היה בנו של הנרי ראסל, מלחין, פסנתרן וזמר בריטון, אחיו של ההיסטוריון והסופר ויליאם קלארק ראסל ואחיהם למחצה של המנצח לנדון רונלד והכומר האפיסקופאלי הנרי לויד ראסל. לאחר סיום לימודיו באנגליה יצא ללמוד  שירה וניצוח באיטליה.
ראסל החל את הקריירה המוזיקלית שלו כמורה לשירה, תחילה בלונדון ואחר ברומא. לאחר זאת עבד כמנצח בבתי אופרה שונים באיטליה. כמורה לשירה עזר בין השאר לשחקנית אליאונורה דוזה. ב-1904 ייסד את להקת האופרה סן קרלו, במקור השלוחה הנודדת של תיאטרון סן קרלו בנאפולי. הלהקה הייתה עד מהרה למוסד עצמאי ויצאה למסע הופעות בבית האופרה המלכותית,  קובנט גארדן בלונדון בסתיו 1905. ראסל ולהקתו היו אחראים לכל ההצגות בעונת 1905-06 בקובנט גארדו, וראסל היה המנהל ו/או המנצח בכל ההפקות הללו.
אחרי סיום העונה בלונדון, יצאו ראסל ולהקתו לארצות הברית וקבעו את מושבם בבוסטון. משם יצאו מדי שנה, מ-1906 עד 1909, לסיורים ברחבי ארצות הברית, ברפרטואר שכלל בעיקר אופרות איטלקיות, נוסף להופעות בבוסטון. עם פתיחת בית האופרה של בוסטון ב-1909, הייתה הלהקה למעשה לגרעין שממנו צמחה להקת האופרה החדשה של בוסטון, שראסל היה שותף להקמתה עם המיליונר הבוסטוני אבן ג'ורדן הבן. הוא המשיך לנהל את להקת האופרה של בוסטון עד שפשטה את הרגל בשנת 1915.
אחרי סגירת להקת האופרה של בוסטון, החל ראסל לעבוד במטרופוליטן אופרה בניו יורק כמנהל נלווה של הלהקה. בסופו של דבר חזר לאנגליה, שם לקח חלק בניהול הפקות בתיאטרון ולדורף בלונדון. כן ניהל עונת אופרות בתאטר דה שאנס אליזה בפריז.
הנרי ראסל היה נשוי לנינה דנדרייד. הוא מת בלונדון בגיל 65.
גלגלי שיניים אפיציקליים

רכבת גלגלי שיניים אפיציקלית (באנגלית: Epicyclic gearing) היא אחת הקונפיגורציות האפשריות לגלגלי שיניים דיפרנציאליים, והיא מכילה (לפחות) שני גלגלי שיניים המוצבים כך שהמרכז של אחד מהם סובב מסביב למרכז של האחר, וטבעת שיניים חיצונית. במערך כזה, גלגל השיניים בעל המרכז המקובע נקרא גלגל השמש, בעוד גלגל השיניים השני, שסובב סביבו, מכונה גלגל פלנטה. גלגלי השיניים הפלנטריים וגלגל השמש נושקים, כך שהשפות שלהם מתגלגלות ללא החלקה. נקודה על השפה של גלגל הפלנטה יוצרת, כאשר היא נעה, עקום אפיציקלואידי.
גלגלי שיניים אפיציקליים קיבלו את שמם מן היישום המוקדם ביותר שלהם, שהוא מידול התנועות הפלנטריות הנצפות בשמיים. בערך בשנת 500 לפנה"ס, היוונים המציאו את הרעיון של אפיציקלים, הווה אומר מעגלים הסובבים מסביב למעגלים אחרים. בעזרת גרסה מתוחכמת למדי של אפיציקלים, תלמי, בספרו אלמגסט משנת 148 לספירה, היה מסוגל לחזות נתיבים פלנטריים. למנגנון אנטיקיתרה, משנת 80 לפנה"ס, הייתה מערכת גלגלי שיניים כה מורכבת שהייתה מסוגלת אף לקרב את מסלולו האליפטי של הירח בשמיים, ואפילו לדמות את מחזור תשע השנים של הפרצסיה של מסלולו האליפטי (ככל הנראה היוונים מידלו את תנועתו לא כתנועה אליפטית, אלא כתנועה אפיציקלית).
יחזקאל סומך

ביוגרפיה

סומך נולד ב-1927 לאסתר ויעקב בעיראק ועלה לארץ ישראל ב-1935. בתחילת שירותו בצה"ל, נשלח סומך באוגוסט 1948 עם קבוצה של חניכים לבית הספר לטיסה אליקא באורבה שבאיטליה. בפברואר 1950 צורפו חניכי הקורס לחניכים ששבו מקורס טיס בצ'כוסלובקיה לקורס טיס מס' 1 של חיל האוויר. שירת ברמת דוד כטייס קרב, ב-1951 שימש מדריך בקורס מדריכי טיסה, פיקד על שלב ראשוני בבית ספר לטיסה. בספטמבר 1955 מונה למפקד טייסת 110, הייתה זו הטייסת האחרונה בחיל האוויר שעדיין הטיסה מטוסי קרב מוסקיטו. הטייסת הודממה במאי 1956, אך חודש לאחר מכן נקרא סומך להכניס אותה מחדש לכוננות לקראת מבצע קדש. במלחמת סיני פיקד על הטייסת שהשתתפה בגיחות רבות בחזית. בלילה הראשון של הלחימה יצא בעצמו לגיחת סיור בה עשתה הטייסת את טבילת האש שלה במלחמה כשהפציץ שיירה של צבא מצרים בסיני. במהלך המלחמה הוביל סומך מבנה של רביעיית מטוסים להפצצת שארם א-שייח'. לאחר המלחמה קלטה הטייסת בפיקודו את מטוסי הווטור הראשונים בחיל האוויר ועברה לעידן מטוסי הסילון.
במרץ 1960 מונה סומך למפקד בית הספר לטיסה ומילא תפקיד זה עד יולי 1962. ב-1964 מונה למפקד בסיס רמת דוד. הוא יזם את ההקמה מחדש של טייסת 107, כטייסת מטוסי אוראגן. במלחמת ששת הימים פעלו בכנף בפיקודו שלוש טייסות קרב (טייסת 109, טייסת 110 וטייסת 117), וטייסת נוספת הייתה תחת אחריות מנהלית (טייסת 107) שלו. סומך השתתף בעצמו בגיחות מבצעיות במלחמה, בהם תקיפת שדה התעופה דמייר בסוריה ושדה התעופה H-3 בעיראק. לאחר המלחמה, ביולי 1967, סיים את תפקידו ויצא ללימודים. 
במרץ 1969 מונה לראש מחלקת אוויר במפקדת חיל האוויר, תפקיד שהיה למעשה סגן מפקד החיל, ושירת בתפקיד זה במהלך מלחמת ההתשה בה מילא חיל האוויר תפקיד מרכזי. ב-1971 הוחלף על ידי בני פלד ויצא ללימודים, ומשלא מונה למפקד החיל השתחרר משירות הקבע. אחרי מלחמת יום הכיפורים עמד בראש ועדה לבדיקת תפקוד חיל האוויר בחזית הצפון. ב-1978 היה חבר בצוות הבדיקה (יחד עם יונה אפרת ושבתאי לוי) אשר נתמנה לבדוק את תפקוד צה"ל בפיגוע כביש החוף. 
לאחר שחרורו עבד כטייס אזרחי בחברת אל על, וב-1976 מונה לסמנכ"ל המבצעים של החברה אך לאחר מספר חודשים נאלץ להתפטר, בשל התנגדות ועד העובדים בחברה שבתפקיד ניהולי זה ישמש טייס פעיל והוא חזר לעבוד כטייס מהשורה. ב-1984 מונה שוב לסמנכ"ל המבצעים של החברה ושימש בתפקיד זה עד לפרישתו לגמלאות ב-1987.
יחזקאל סומך נפטר באפריל 2008 ונטמן בבית העלמין מורשה ברמת השרון.