google/wiki40b huggingface dataset:
מהומה רבה על לא דוור

עלילה

הספר מתחיל בתלייתו של שפריץ פון שתמבור, שניצל ממנה מפני שהרודן של אנך מורפורק, וטינרי רוצה שהוא יהיה מנהל סניף הדואר הכושל של אנך מורפורק. וטינרי מציע לשפריץ שתי אפשרויות: להיתלות, או ללכת לנהל את סניף הדואר. כמובן ששפריץ בוחר באפשרות השנייה. שפריץ מובל לדואר על ידי גולם, שמוצמד אליו למקרה שינסה לברוח. שפריץ מנהל את סניף הדואר לאחר כמה מנהלים לפניו, שמתו במיתות משונות, ופוגש את הדוור המזדקן גרוט, והדוור המתלמד סטנלי ואת אלפי המכתבים המחכים להימסר. לאחר מסירה מקרית של מכתב, סניף הדואר מתחיל לנוע מחדש ושפריץ מנהל את הדואר ביד רמה, אך מנהלי 'העורק', דרך התקשורת הראשית באותו זמן מנסים להפריע לו ככל יכולתם. הספר נגמר בתבוסתו של מנהל העורק חסר המוסר, ובהפיכתו של שפריץ למושיע העיר.
בית ספר לאבירים

עלילת הסדרה

בממלכת אסטוריה שוכן בית ספר קסום לאבירים מתחילים. בין כתליו של המוסד היוקרתי נרקמת ידידות מיוחדת בין ארק, נער שחלם ללמוד בבית הספר מאז היה ילד ומסתנן אליו כעת במרמה וסיארה, נסיכת אסטוריה המסתירה את זהותה האמיתית באמצעות טבעת קסמים.
טירת מיר

היסטוריה

בנייתה של הטירה החלה בסוף המאה ה-15. הטירה נבנתה בסגנון גותי והקמתה הושלמה על ידי הדוכס איליניץ' בתחילתה של המאה ה-16. בסביבות שנת 1568 עברה טירת מיר לידיו של הדוכס הליטאי ממשפחת רדזיוויל, שסיים לבנות את הטירה בסגנון הרנסאנס. שלוש קומות נוספות נבנו בחומות הצפוניות והמזרחיות של הטירה, וחלקה הקדמי קושט ושופץ.
לאחר שננטשה משך קרוב למאה שנים וניזוקה קשות במהלך המלחמות הנפוליאוניות, שוקמה הטירה בסוף המאה ה-18. בשנת 1895 נקנתה על ידי ניקולאי סוויאטופולק-מירסקי, ובנו החל לבנות את הטירה מחדש לפי תוכניתו של האדריכל תאודור בורס. משפחת סוויאטופולק-מירסקי הייתה בעלת הטירה עד לשנת 1939. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה האזור היה תחת ריבונות גרמנית נאצית, והטירה שימשה כגטו לאוכלוסייה היהודית המקומית.

הטירה

אורכו של המבנה הוא 78 מטר, רוחבו 72 מטר והוא משתרע על שטח של 18,750 מ"ר. יחד עם הגנים שסביבו והמבנים הנוספים הכלולים בהכרזה הוא מגיע לשטח כולל של 270 דונם.
חומות הטירה יוצרות מרובע לא משוכלל ובארבע פינותיו ניצבים מגדלי שמירה הנישאים לגובה של חמש קומות ולהם גגות רעפים משופעים. גובה המגדלים נע בין 22 ל-26 מטר. במרכז החזית המערבית, מעל לשער, ניצב מגדל חמישי הנישא לגובה של שש קומות. קומותיהם הנמוכות של כל המגדלים רבועות בעוד שהקומות הגבוהות יותר וגגות הרעפים בנויים בצורת מתומנים. במרכזה של הטירה חצר מרכזית רבועה שאורך כל אחת מצלעותיה הוא 42 מטר. חזיתות המבנה בנויות מלבנים ומסגרות החלונות והדלתות וכן המרפסות מאבן חול. כל גגות הטירה עשויים מרעפים ומגיעים לגובה של 17 מטר.
מזרחית לטירה שוכנת קפלה ובה קבריהם של בני משפחת סוויאטופולק-מירסקי. לקפלה ספינה בודדת, קריפטת קבורה ומגדל פעמונים, והיא עשויה לבנים אדומות ועליה מתנוסס פסיפס גדול של ישו. ארמון מרובע נוסף בן שתי קומות נבנה בסוף המאה ה-19, והוא שוכן בקצהו המזרחי של המתחם. עוד כולל המתחם מספר מבנים נוספים וביניהם קפלה נוספת ובית השומר.
בצידו הצפוני של המתחם ניצבת אנדרטה בצורת אסטלה לזכר יהודי מיר שנרצחו במקום בשואה. גיא ההריגה עצמו מסומן במשטח ריצוף על הקרקע.
Break the Ice

וידאו קליפ

בשל מצבה האישי של בריטני באותה עת, לא צולם קליפ לשיר וזהו הקליפ הראשון של ספירס שמציג אנימציה בסגנון אנימה, אשר בוים על ידי רוברט הולס. בקליפ, ספירס המצוירת נראית בדרכה לנקום בגבר וכמו כן להרוס בניין של אנשי-צמרת שמנסים להשתלט עליה, שנקרא Victory, בו שוכן אותו גבר וכמו כן פס-ייצור של אלפי כפילות שלה במבחנות. בתום הקליפ, ספירס מצליחה לממש את משימה ואכן להשמיד את "כוחות הרשע". רבים ממעריציה פירשו את הכתובית בסוף הקליפ שאומרת "המשך יבוא..." לכך שיהיה המשך לעלילה ובכלל, המשך לקריירה של ספירס. הקליפ שלמעשה מלא ברמזים שתולים ובעלילה שניתן לפרשה במספר דרכים, נחשב כקליפ המשך ללהיט שלה "Toxic", מהאלבום In the Zone. ואכן, קליפ-הקאמבק שלה, "Womanizer", המשיך את הקו הסגנוני של "Toxic" ו- "Break The Ice".

מיקומי שיא

השיר הגיע למקום ה-43 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום ה-15 במצעד הבריטי שם הוא הסינגל הכי פחות מצליח של ספירס. בישראל הגיע השיר למקום הראשון במצעד של רדיוס 100 FM.
הורסט וינטר

חייו

וינטר סיים את לימודיו בבית הספר הגבוהה למוזיקה בברלין עם כינור כמקצוע ראשי וקלרינט כמקצוע משני. בהמשך ניגן בעיקר על קלרינט בתזמורות ריקוד, כמו למשל בתזמורת של האנס רמשטד שם עם הזמן תיפקד גם כסולן ראשי. משנת 1941 הייתה לו תזמורת משלו, שהקליטה בחברת ההקלטות טמפו. צד אחד של התקליטים כלל בדרך כלל מוזיקת ריקודים פשוטה בזמן שבצד השני היה ג'אז שלא תמיד תאם את העדפות הלשכה המוזיקלית של הרייך השלישי. דוגמה לכך אירעה בעת הקלטת השיר "Joseph !Joseph!" (במקור של קומדיאן הרמוניסטס), ששמו שונה ל"Sie will nicht Blumen und nicht Schokolade" (היא לא רוצה פרחים ולא שוקולד) כדי להתאים לדרישות הצנזורה אך בכל זאת נאסר להפצה. 
בין 1943 עד ל-1945 שירת וינטר בורמכט, היה שבוי מלחמה בנורמנדי בכלא אמריקאי ולאחר השיחרור עבר לווינה, שם ב-1946 יסד את "וינר טאנצאורקסטר" (Wiener tanzorchester) וחתם על חוזה הקלטות עם גרהרד מנדלסון. בשנת 1948 הקליט את השיר Und jeztz ist es still (ועכשיו שקט) שנכתב על ידי אריך מדר והולחן על ידי הנס לנג שזכה לאחר מכן להצלחה עולמית דרך הביצועים של נטי האטון  (Blow a Fuse, 1951) וביורק  (It’s Oh So Quiet, 1995).
ב-1960 יצג תחת השם הארי וינטר את אוסטריה באירוויזיון עם השיר "Du hast mich so fasziniert" (את כל כך ריתקת אותי) וסיים במקום השביעי עם 13 נקודות.
הטור של קליפורניה

על המירוץ

המירוץ מוזנק בדרך כלל מסקרמנטו, ובשנותיו הראשונות גם כלל פרולוג קצר. במהלך השנים, מלבד סקרמנטו, המירוץ הוזנק גם מסנטה רוזה, סן דייגו, לונג ביץ', אסקונדידו, נבדה, וסן פרנסיסקו.
ב-2010, תאריך המירוץ הוזז מפברואר למאי, לזמן שחופף לג'ירו ד'איטליה וזו הסיבה שלרוב נעדרים ממנו לא מעט רוכבים בולטים. המרוץ הוא אחד מ38 המירוצים שהם בדרג הוורלד טור, ומשתתפות בו גם רוב הקבוצות מדרג זה, ועוד 5 קבוצות מדרג הפרו-קונטיננטל ובמהדורה האחרונה נכללה גם נבחרת ארצות הברית שהורכבה מרוכבים שנבחרו אליה.
בית הקברות היהודי בוורשה

מבנה

בית הקברות שוכן לצד בתי הקברות הנוספים (לאישים בני דתות אחרות) במתחם בתי הקברות פובונזקי, מבתי הקברות העתיקים והמפורסמים ביותר בוורשה, הנמצאים ברובע וולה שבמערב העיר.
בית הקברות נחלק למספר חלקות: חלקה אורתודוקסית (אשר נחלקת גם היא לחלקת נשים, חלקת גברים וחלקת גניזה), חלקה קונסרבטיבית, חלקת ילדים, חלקה צבאית והחלקה שבה נקברו מתי הגטו.
כיום מכוסים רבים מהקברים ומהקריפטות בצמחייה, לאחר שיהדות פולין, ובכללה יהודי ורשה, הושמדה בשואה. לאחר מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה הפסיק לפעול, שב בית הקברות ונפתח; חלק קטן ממנו עוד פעיל, ומשמש את הקהילה הקטנה של היהודים שנותרו בעיר.
בבית הקברות, שמאז שנות ה-40 הלך והתכסה צמחייה צפופה, קבורים רבים מהמנהיגים ואנשי הרוח של יהדות ורשה, ובהם אדמו"רים כדוגמת רבי יצחק יעקב מביאלא ורבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר מראדזין, אדמו"רי חסידות וורקא וחסידות אמשינוב, האדמו"ר רבי ישראל ממודז'יץ, האדמו"ר ר' דוד בורנשטיין מסוכטשוב ועוד רבים; הרבנים הנצי"ב מוולוז'ין, רבי חיים מבריסק, המהרא"ל צינץ ורבניה הראשיים של ורשה: שלמה זלמן ליפשיץ, חיים דוידזון ודב בר מייזלס; הסופרים אברהם שלום פרידברג, סופרי יידיש כש. אנסקי, י"ל פרץ ויעקב דינזון; יוצר שפת האספרנטו לודוויג זמנהוף; שחקנית התיאטרון אסתר רחל קמינסקה; ההיסטוריון מאיר בלבן וראש היודנראט בגטו ורשה אדם צ'רניאקוב.
בבית הקברות כמה מצבות מעשה ידיו של הפסל היהודי-פולני הנודע אברהם אוסצ'גה, בהן: "מאוזוליאום שלושת הסופרים" (מכונה גם "אוהל פרץ" – קברם של י"ל פרץ, יעקב דינזון וש. אנ-סקי); קברו של זיגמונט ביחובסקי; קברה של פרנצ'ישקה אייגר; קברו של אדולף פרץ; קברו של יוסף איזביצקי; וקברו של הירש דוד נומברג.

היסטוריה

בשנת 1806 פנו פרנסי הקהילה היהודית בוורשה לשלטונות בבקשה לייסד בית קברות עבור האוכלוסייה היהודית. לאחר קבלת האישור מהשלטונות, שניתן באותה שנה, החלה הכנתו של בית הקברות, שניהולו הופקד בידי אנשי חברא קדישא, ולקראת סוף השנה האזרחית הוא נפתח לציבור. הקבורה הרשמית הראשונה, של אדם בשם נחום מסמיאטיץ', נערכה בכ"ה בכסלו ה'תקס"ז (המצבה, שנעשתה קרוב לוודאי בשנת 1807, לא שרדה עד ימינו). טקס הקבורה השני היה של אישה בשם אלקה יונגהוף לבית מולראט, בתו של יהודה ליב מקאליש. במשך שנים רבות נחשב בית הקברות לאליטיסטי, ונקברו בו בעיקר האמידים שבקרב הקהילה.
במהלך השואה נקברו בבית הקברות הרבה מנספי הגטו, חלק גדול מהם בלא מצבה וסימון קבר. כמו כן יהודים רבים מצאו בשטח בית הקברות הרחב מקומות מסתור בהם התגוררו לאורך זמן.
בסוף 2017, העבירה ממשלת פולין החלטה, שבהמשך התקבלה בפרלמנט הפולני ברוב של 416 תומכים מול 4 מתנגדים, להשקיע 100 מיליון זלוטי בשיפוץ בית הקברות. הכסף עובר ל"קרן תרבות ומורשת", שמבצעת את השיפוץ בשיתוף ועד הקהילות היהודיות של פולין.
פולוקס

תכונות

פולוקס הוא ענק כתום בעל מסה של כ-1.8 מסות שמש, שעזב את הסדרה הראשית לאחר תום המימן בליבתו וכעת הוא מתיך הליום לפחמן ולחמצן. רדיוס הכוכב גדול פי 8-9 מרדיוס השמש ועוצמת הארתו היא פי 32 ממנה בתחום הנראה ופי 46 במידה וכוללים אף את התחום התת־האדום. הכוכב צפוי לסיים את חייו כננס לבן בעוד מספר מאות מיליוני שנים.

כוכב לכת

את פולוקס מקיף כוכב לכת ענק גזים דמוי צדק (פולוקס b) עם מסה של כ-2.3 מסות צדק, במרחק של כ-1.7 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-590 יום. קיומו של כוכב הלכת הוסק כבר ב-1993 מתצפיות שהראו תזוזה מחזורית של פולוקס, אך קיומו אושר בוודאות רק ב-2006. פולוקס הוא הכוכב הבהיר ביותר ואחד מהכוכבים הבודדים הנראים בעין וידוע שלהם כוכבי לכת.
כוכב לכת ארצי יוכל לקיים חיים סביב פולוקס רק במסלול המרוחק כ-6 יחידות אסטרונומיות, ובטכנולוגיה הנוכחית קשה להבחין בו.
צניחת חבל הטבור

לידה וגינלית

ניתן לערוך לידה וגינלית במקרים בהם צוואר הרחם בפתיחה מלאה, כשאין דיספרופרוציה בין ראש התינוק לאגן, וכאשר רופא מנוסה קובע שהלידה אפשרית. עם זאת, ניתוח קיסרי יהיה הטיפול המועדף במרבית המקרים.

סיבוכים

סיבוכים לאם כוללים סיבוכים שמקורם בניתוח קיסרי. הסיבוכים לעובר, עם זאת, כוללים תמותה ותחלואה גבוהים מן הממוצע, כתלות במשך הזמן בו נוצר לחץ על חבל הטבור. במידה והלחץ ארך עד 5 דקות, הפרוגנוזה מצוינת, במידה והלחץ על חבל הטבור אירע מעבר ל-5 דקות, הפרוגנוזה טובה פחות ועלולה להסתיים אף במוות.
טקמיני גיטרות

טקמיני גיטרות היא יצרנית גיטרות יפנית שממוקמת למרגלות ההר טקמיני בעיר סקשיטה, יפן. טקמיני מפורסמת בעיקר בגיטרות האקוסטיות המוגברות שלה. החברה נוסדה במאי 1962, ובשנת 1978 הייתה בין הראשונות שייצרו גיטרות אקוסטיות מוגברות, וגם הייתה הראשונה שהציגה לעולם את הקדם-מגבר עם האקוולייזר.

היסטוריה

טקמיני הוקמה כעסק משפחתי קטן בשנת 1962, וייצרה גיטרות בעבודת יד להפצה מקומית בתקופה שבה המוזיקה והנגינה בגיטרה צברו פופולריות ברחבי יפן. בשנת 1968 הצטרף להנהלת החברה מהגר ממוצא אמריקאי בשם מס היראד, ומרגע הצטרפותו החל להגדיר סטנדרטים חדשים וטכניקות יצירה חדשות לעובדי החברה.
בעקבות עליית איכות הגיטרות שיצרה החברה, ובעזרת הקשרים של היראד באמריקה, החלה החברה לראשונה בשנת 1975 לייצא את הגיטרות שלה אל מחוץ ליפן. מאותו הרגע הייתה החברה הצלחה גדולה בארצות הברית, מכיוון שבזכות האיכות הגבוהה של הגיטרות שייצרה שמה היה מפורסם בקרב נגנים בארצות הברית עוד לפני שהתחילה לייצא.

אקוסטיות מוגברות והקדם-מגבר הראשון

בשנת 1978 הייתה טקמיני אחת מהחברות הראשונות בעולם שייצרו גיטרות אקוסטיות מוגברות. גיטרה אקוסטית מוגברת בנויה כך שיש לה תיבת תהודה והיא מתפקדת ככל גיטרה אקוסטית רגילה, אך בנוסף לזאת, הודות למיתרי המתכת שמותקנים בה, פיקאפ שממוקם בתוך גוף הגיטרה יכול לקלוט את תנודות המיתרים, ולשלוח את הצליל המופק מהם אל מערכת הגברה.
הגיטרות האקוסטיות המוגברות של טקמיני היוו מהפכה בתחום, אך השינוי האמיתי שיצרה טקמיני היה בהמצאתה את הקדם-מגבר. הגיטרות האקוסטיות המוגברות אמנם שלחו את הצליל שמופק מהגיטרה אל מערכת הגברה, אבל הוא היה מתכתי וחד מכיוון שהפיקאפ קלט רק את תנודות המיתרים, ולא את כל הצליל מתיבת התהודה. לכן היה צורך ליצור רכיב שינעים את הקול שנשלח אל המגבר.
וכך ב-1988 הציגה טקמיני לעולם את הקדם-מגבר הראשון עם אקוולייזר מובנה. קדם המגבר של טקמיני יכל, בעזרת האקוולייזר שבו, לשנות את הצליל שנשלח אל המגבר כך שיהיה נעים יותר. השינוי בצליל נעשה באמצעות התאמת העוצמה של שלושת הערוצים: בס (צלילים נמוכים), מידל (צלילים בינוניים), וטרבל (צלילים גבוהים). טקמיני יצרה כעת כלי נגינה מקצועי ואיכותי, שכלל איכויות צליל גבוהות, ביחד עם יכולת לנגן עם מערכת הגברה לצורך הופעות.

טקמיני היום

כיום טקמיני היא חברה בקנה מידה עולמי, כשחברת ההפצה שלה היא ESP האמריקאית. הגיטרות של טקמיני מיוצרות כיום בשני קווי ייצור נפרדים: בהונג-קונג ובפלורידה. טקמיני סיפחה אליה בתחילת שנות ה-90 את חברת אוביישן (Ovation) שמייצרת גיטרות אקוסטיות עם גב פלסטי.
היבואניות של גיטרות טקמיני לישראל הן חנויות "מרום" ו"כלי זמר" . נגנים מפורסמים שידועים בשימוש שלהם בגיטרות טקמיני הם ברוס ספרינגסטין, בון ג'ובי, להקת The Eagles ודני סנדרסון.
לסבית קטלנית

לסבית קטלנית הוא פסטיבל קולנוע לסבי ישראלי עצמאי המתקיים מדי שנה החל משנת 2008.

הפסטיבל

את הפסטיבל יזמו הפעילות הגאות ענת ניר ודנה זיו, המארגנות אותו יחד עם מבקרת הקולנוע והפעילה הפמיניסטית ליאור אלפנט, המתפקדת כמנהלת האמנותית של הפסטיבל. לפני הקמת הפסטיבל אורגנו מספר ערבי קולנוע לסבי עצמאיים בהם הוקרנו סרטים שנוצרו על ידי חברות של המארגנות. בעקבות הביקוש הנרחב וההצלחה הגדולה שנחלו אותם ערבים, החליטו מארגנותיו להפיק את הפסטיבל.
פסטיבל לסבית קטלנית הציב לעצמו למטרה לקדם את היצירה הלסבית הנשית על גווניה, ומקרין סרטים קצרים וארוכים במגוון רחב של ז'אנרים, ובמקביל מקיים תערוכת אמנות נשית של יוצרות ואוצרות מתחלפות. למרות זאת, כבר הוצגו בפסטיבל סרטים של נשים סטרייטיות ואף של גבר אחד, אך מרבית הסרטים המוצגים בפסטיבל נוצרו בידי נשים לסביות וביסקסואליות.
בכל שנה נבחרים נושא וכותרת חדשים לפסטיבל המשקפים את אופי הסרטים והיצירות המוצגים בו ומופק סרט לסבי קצר בן דקה עד שתי דקות המשמש כפרומו לפסטיבל. הפסטיבל מתקיים במקומות שונים בישראל, בהם קולנוע רב חן, סינמטק ירושלים, בר האוזן השלישית ועוד.
בשנת 2009 השיקה האוזן השלישית מקבץ DVD תחת הכותרת "לסבית קטלנית 3" המרכז שבעה סרטים לסביים קצרים שהוקרנו בפסטיבל. בשנת 2013 הציע הפסטיבל בשיתוף עם קרן רבינוביץ מענק בסך 6,500 ש"ח לתסריט או סרט לסבי בתהליך עבודה. את הבקשות למענק בחנה ועדת לקטוריות שהורכבה מנשים בלבד.
טירינס

המחקר באתר

היינריך שלימן וויליאם דורפפלד חקרו את האתר החל ב-1876, ובאופן מעמיק יותר בשנים 1884-1885. בחפירת האקרופוליס באתר ציפו החופרים למצוא את שרידי מקדש הרה, ה"היראיון" הידוע שנבנה שם, לפי המסופר בספרות יוון הקלאסית בסוף המאה ה-8 לפנה"ס או בתחילת המאה ה-7 לפנה"ס. אך שלימן ודורפפלד מצאו שם רק ארמון גדול מהתקופה המיקנית, ובו גם כלים מהסגנונות המאוחרים יותר בכחמש מאות עד שבע מאות שנה, מהסגנון הגאומטרי ומהסגנון הארכאי. מאוחר יותר, החל ב-1905 חקר פריקנהאוס את האתר. הוא מצא את ההראיון במקום בו שכן אולם הכס, אך כמעט ולא ניכר הבדל בין השכבות, הרחוקות זו מזו לפי תיאורית תקופת החושך ביוון, בכחמש מאות שנה. האתר נחקר שוב במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20. הממצאים שהתגלו בטירינס מוצגים כיום במוזיאונים הארכולוגיים באתונה ובנַאפְפְּלִיוֹ.

מבנה התל

התל נישא על צוק סלעי מבודד שגובהו 26 מטר בלבד, והוא שוכן בינות לשדות ולפרדסים המקיפים אותו מכל עבר. אורכו כ-300 מטר, רוחבו נע בין 45 ל-100 מטר, והוא משתרע על שטח של 200 דונם. בזכות חומותיה הקיקלופיות האדירות של העיר, כינה אותה הומרוס "טירינס אדירת החומות". רוחבן של החומות הגיע במקומות מסוימים לשמונה מטרים, ואורכן הכולל הגיע ל-1,500 מטר. במספר מקומות הגיע גובה החומה ל-13 מטר. בחלקו הדרומי והגבוה של התל שכן הארמון ואילו חלקו הצפוני שימש כאזור מגורים לחיילים ולמשרתים, כמקום מקלט לאוכלוסייה בעת סכנה, וכמבני שירות ואחסון (9).
הכניסה לתל היא באמצעות כבש צר (1) בצידו המזרחי, המוביל לשער הקבוע במרכזו של מעבר צר (2) שאיפשר לתקוף אויבים אם הצליחו והגיעו אליו. בקצה המעבר ניצבו המחסנים המזרחיים (3) והפרופילאה (4) שהובילה למחסנים הדרומיים מצידה האחד ואל חצר פנימית באורך של 20 מטר וברוחב של 15 מטר הצמודה לה מצפון (5). בחצר זו שכנה ארקדה והיא הובילה אל המגרון (אולם הכס) שמצפון לה (8). אולם הכס היה מעוטר באומנות סטוקו בסגנון כריתים, וכאן הוקם לימים ההראיון (ראו לעיל). בצמוד ממזרח למגארון שכנו דירות השרד (6), ומצפון לארמון השתרע חלקו המנהלי של התל (9). בצידו המערבי של התל מוביל גרם מדרגות שבו 80 מדרגות אל שער מוסתר (7). שער זה אשר הוביל אל המעיינות בצידה הצפוני של החומה המערבית (10), בוצר באופן דומה לשער הראשי בחומה המזרחית.
Hooking

בתכנות, Hooking היא שיטה המשמשת לשינוי ההתנהגות של מערכת ההפעלה, תוכנה או קוד מכונה באמצעות יירוט קריאה לשגרה או הודעה המועברת בין תוכניות. קטע הקוד האחראי ליירוט נקרא Hook. 
hooking משמש למטרות רבות ובהן חיפוש באגים והרחבת אפשרויות השימוש בשגרות קיימות. באמצעות טכניקה זו ניתן ללכוד את המידע העובר בין המקלדת או העכבר למחשב או לזהות קריאה לפונקציות ספרייה כדי לבחון את התנהגותן. ניתן להשתמש בטכניקה זו גם כדי ליצור תוכנות זדוניות. לדוגמה, Rootkit-ים רבים משתמשים בטכניקה זו כדי להתחבא בתוך תהליכים מוכרים כדי להסוות את פעילותם.

שינוי פיסי

ניתן לבצע hooking באמצעות טכניקות של הנדסה לאחור באמצעות שינוי פיסי של קובץ הרצה או ספרייה טרם הפעלת התוכנית. שיטה זו משמשת לרוב כדי ליירט קריאות לשגרות כדי לצפות בפעילותן או להחליף אותן לחלוטין. לדוגמה, באמצעות שימוש ב-Disassembler, ניתן למצוא את נקודת הכניסה של פונקציה הנמצאת במודול. לאחר מכן ניתן לשנות את נקודת הכניסה כדי לטעון פונקציה אחרת או להחליף את הפונקציה הנמצאת במקום זה. שיטה נוספת היא להחליף את טבלת הכתובות של קובץ נטען כך שכאשר הקובץ ינסה לקרוא לשגרה הוא יופנה לכתובת שגויה בזיכרון. ניתן גם לבנות מעטפת שתכיל ספרייה המספקת את כל האפשרויות שסיפקה הספרייה המקורית יחד עם תכונות חדשות או לוגיקה חדשה לפונקציות הישנות.

החלפה בזמן ריצה

מערכות הפעלה ותוכנות אחרות עשויות לספק אמצעים המאפשרים ליירט שגרות בזמן ריצה. אפשרות זו קיימת כאשר לתהליך המיירט יש הרשאות גבוהות מספיק כדי לבצע את הפעולה (למשל הרשאות מנהל מערכת). חלונות לדוגמה, מספקת API להוקים המאפשרים לשנות את ההתנהגות של חלונות ופקדים ולבצע לכידה של פעולות הקשורות לעכבר ולמקלדת. מערכת ההפעלה לינוקס מאפשרת ללכוד ולעבד את תעבורת הרשת העוברת דרך הליבה.
כאשר לא ניתן לבצע לכידה באמצעות מערכת ההפעלה לעיתים ניתן לשנות את הבתים הראשונים של שגרה כך שיפנו את בקרת הזרימה של התוכנית לקוד מוזרק. כאשר המערכת משתמשת בספרייה משותפת, ניתן לשנות את תוכן הספרייה כך שתפנה לשגרות שונות. כך למשל, ניתן לשנות את טבלת פסיקות של מחשב כדי לטפל באירועים שונים המעוררים פסיקה. טכניקות אלה דומות במהותן לשינוי פיסי של הקוד אלא שהן מופעלות לאחר הרצת התוכנית.
ויליאם פרנסיס לינץ'

מסע המחקר לירדן וים המלח

בנובמבר 1847 יצאה המשלחת מניו-יורק בספינה Supply. המשלחת כללה 14 אנשים. בתחילת 1848, הגיעה המשלחת לקונסטנטינופול שם קיבלה פירמן מהסולטאן. משם הפליגה הספינה דרך ביירות ונחתה בחיפה, בגלל התנאים בעיר בחרה המשלחת להתגורר במנזר סטלה מאריס הכרמליתי. המשלחת הביאה אתה שתי סירות שניבנו במיוחד למסע: סירת נחושת ששמה Fanny Mason וסירת ברזל ששמה Fanny Skinner.
במחנה שהקימה, הניפה המשלחת את דגל ארצות הברית, ולדברי לינץ' הייתה זו ככל הנראה הפעם הראשונה שהדגל הונף בארץ ישראל, מחוץ לקונסוליה האמריקנית.
לאחר מכן עברה המשלחת לעכו להמשך התארגנות, והקימה מחנה ליד נחל נעמן. כדי להבטיח את שלומם הם צרפו למשלחתם שייח'ים ערבים, והמשיכו במסעם לטבריה. בדרכם עברו בספוריה, בקעת בית נטופה בטורעאן ובלוביה.
המשלחת הגיעה לטבריה בחודש אפריל, נפגשה עם הרב הראשי של העיר והתאכסנה בביתו של היהודי חיים וייסמן.
בטבריה שכרו סירה נוספת וקראו לה הדוד סם. המשלחת הסופית כללה 16 אמריקנים וכ-30 ערבים שסיפקו להם שירותים. ב-10 באפריל החלה המשלחת במסעה. נקודת היציאה הייתה בין צמח ותל בית ירח. חלק מהמשלחת שט בסירות וחלק צעד במקביל לאורך החוף. המשלחת עסקה תוך כדי צעידה במיפוי חופי הנהר ומדידת כמות המים. לאחר שמונה ימים ב-18 באפריל הגיעה המשלחת לים המלח.
המשלחת שטה לאורך החופים תוך שהיא מודדת את עומק הים ואת קרקעיתו. במסגרת השיט הגיעה לעין פשחה, עינות קנה ועינות סמר, הגיעה למעיינות החמים "קלירוהי" שבואדי זרקא, סיירה בחוף נחל ארנון ולבסוף חנו בעין גדי.
לאחר מכן שטו ללשון ים המלח, שם עלו ליבשה וביקרו בכרכ. לאחר מספר ימים חזרו לים המלח והקיפו את הלשון. ב-26 באפריל 1848 בעת הסיור בלשון, החליט לינץ', לכבד את זכרו של כריסטופר קוסטיגן ביחד עם תומאס הווארד מולינה ולקרוא לכף הצפוני של הלשון על שם קוסטיגן, ולכף הדרומי - על שם מולינה, באומרו "קראתי לקצהו הצפוני 'כף קוסטיגן' ולקצהו הדרומי 'כף מולינה', אות של כבוד לשני האנגלים האמיצים שאיבדו את חייהם כאשר ניסו לחקור את הים הזה".
משלחתו של לינץ' הייתה משלחת המחקר הראשונה שחקרה את האזור הדרומי של ים המלח. הם שטו במעבר הצר ביותר שבין הלשון לחוף מצדה. מעבר זה נקרא לאחר מכן "מצר לינץ'". חלק מחברי המשלחת טיפסו למצדה. המשלחת שטה מחוף לחוף בעוברם בנחל זוהר, נחל בוקק, הר סדום ומקומות נוספים. מדידותיהם בחלק הדרומי הראו שחלק זה של הים רדוד מאד. לאחר מכן חזרה המשלחת לחלקו הצפוני מערבי של ים המלח.
ביום 10 במאי 1848, סיימה המשלחת את עבודתה. לינץ' השאיר בים לזיכרון, מצוף נושא דגל ארצות הברית. המשלחת המשיכה לירושלים דרך מנזר מר סבא, משם המשיכה לאזור יפו.
ב-24 במאי עברה המשלחת דרך הכפר קריית אל-ענב ונקלעה לעימות עם שייח' הכפר, ממשפחת אבו גוש.
בחודש יוני חזרה המשלחת לטבריה. מטבריה המשיכה המשלחת במסע של שבועיים וסיירה באגם החולה מקורות הירדן, הר חרמון, דמשק עמק הליטני ובעל בק. לאחר המסע המאומץ בים המלח, חלו חלק מחברי המשלחת, וסגנו של לינץ' לוטננט דייל נפטר. לינץ' נסע לביירות, שם שכר ספינה שתביאו למלטה, שם פגש בספינה Supply. ב-12 בספטמבר 1848, הפליגה המשלחת חזרה לארצות הברית.

הסקר

במסגרת הסקר נמדד עומקו של הים ונעשו שרטוטים טופוגרפיים של חופיו ונקבע מיקומו הגאוגרפי. בנוסף תועדו הרוחות, זרמי המים שינויי מזג האוויר ומשטר זרמי המים. במסגרת המחקר נכללו גם הנחלים הנשפכים לים המלח. במסגרת זאת נדגמו המים, נבדקו המינרלים הצמחים והפרחים.
Hard coding

בתכנות, hard coding (הארד קודינג; בתרגום מילולי: "תכנות נוקשה") היא הכללה ישירה בקוד המקור או בקובץ ההרצה של התוכנית, של מה שעשוי להחשב (אולי רק בדיעבד), כמה שנכון יותר שיתקבל בצורה של נתוני קלט או דרך קובץ קונפיגורציה; או השימוש בנתונים קבועים מראש, במקום לקבל את הנתונים ממקורות חיצוניים.
Hard coding נחשב ל-anti-pattern - שיטת עבודה הנחשבת כלא יעילה או לא פרודוקטיבית (בניגוד ל-design pattern). שימוש ב-hard coding דורש לשנות את קוד המקור בכל פעם שרוצים לשנות את נתוני הקלט, בעוד שלמשתמש הקצה כנראה יהיה נוח יותר לשנות פרטים מסוג כזה בדרך שונה, מחוץ לתוכנית עצמה.
לעיתים נדרש שימוש ב-hard coding. ייתכן שמתכנת יידרש לשחרר גרסת תוכנה עוד לפני שהספיק לפתח ממשק משתמש דינמי, ואז הוא יוציא גרסת תוכנה שכוללת hard coding. בדרך כלל זהו פתרון זמני לטווח קצר, אבל הוא מאפשר לספק קוד בתנאיי לחץ זמן. מאוחר יותר יבוצע soft-coding, מה שיאפשר למשתמש הקצה להעביר לתוכנה פרמטרים ובכך להשפיע על תוצאות הריצה שלה.

דוגמאות

לדוגמה, במקרה והתוכנית עושה שימוש במחרוזת המציינת את המיקום של קובץ שהתוכנית עושה בו שימוש, ניתן להימנע מ-hard coding של נתיב לקובץ מסוים, על ידי יצירת משתנה בשם filePath, ולאפשר למשתמש לקבוע את הערך שלו על ידי שימוש בחלון "עיון..." (browse for file), המאפשר לו לבחור את הקובץ.
במקרים רבים, ערך hard-coded יחיד, כמו גודל של מערך, עשוי להופיע כמה פעמים בקוד המקור של התוכנית. ערך כזה מכונה "מספר קסם". לעיתים קרובות זה יכול לגרום לבאגים בתוכנה במידה ומשנים חלק מהמופעים של הערך הזה, אבל לא את כולם. באג כזה קשה לאיתור והוא עשוי להשאר בתוכנית לאורך זמן. בעיה דומה יכולה להגרם אם אותו ערך hard-coded משמש כערך עבור יותר מפרמטר אחד. לדוגמה, הגדרה של מערך בגודל 6, ואורך מינימלי של מחרוזת של 6 תוים. מתכנת עשוי בטעות לשנות את כל המופעים של הערך (לעיתים קרובות על ידי שימוש באפשרות "חפש-והחלף" של עורך הטקסט), מבלי לבדוק בקוד כדי לראות מה השימוש שנעשה בכל אחד מהמופעים של הערך. ניתן להימנע משתי השגיאות על ידי שימוש בקבועים (constants), המשייכים שמות לערכים, ואז להשתמש בשמות של הקבועים בכל פעם שעושים שימוש באותו ערך בקוד.
מרגריטה

מקור השם

ישנן גרסאות שונות באשר לזהותה של "אותה מרגרט" על שמה קרוי הקוקטייל. על פי אחת מהן, מדובר בכוכבנית מרג'ורי קינג ("מרגרט"), שבתקופת היובש של שנות ה-30, נהגה לחצות את הגבול מקליפורניה למקסיקו כדי שתוכל ללגום מהקוקטייל.
קרדק

קרדקים היו סוג של חיל רגלים שלחמו בשירות ממלכת פרס האחמנית.

תיאור

אריאנוס מציין שבקרב איסוס השתתפו 30,000 "קרדקים" הוא מציין שהם היו דומים להופליטים רק פחות כבדים. מקורות אחרים לקרב לא מציינים את הקרדקים. קורטיוס רופוס לדוגמה מציין "חיילים רגליים ברברים" שתפקידם לא ברור, ככל הנראה הכוונה לקרדקים. גם קורנליוס נפוס ב-"חיי דטמס" מציין שהמלך ארתחששתא השני השתמש בקרדקים לדיכוי מרד הסטרפים. פוליביוס מציין שהמלך אנטיוכוס השלישי השתמש בקרב רפיח ב-1,000 קרדקים. סטרבון מציין שהם זכו לאימון מסודר והיו בעל כושר גופני גבוה. ניכר שבניגוד לספרברה הם לא גויסו אד הוק והיו חיילים טובים יותר.
הילד על הסלעים

הילד על הסלעים (בצרפתית: Garçon sur les rochers) הוא ציור של אנרי רוסו.

אודות הציור

הילד על הסלעים צויר על ידי רוסו בין השנים 1895 ל-1897.
בהמשך, נרכש הציור על ידי אספן האמנות צ'סטר דייל בשנת 1927. לאחר מכן, בשנת 1963, הורש הציור לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.
הציור קיבל ביקורות טובות ותואר כ"שירה מסתורית" ו"כוח חלומי". על פי הערותיו של ניקולס פיוך על הציור:
"רק ילד יכול להרים את העולם בכזו קלות,
ורק אמן ילדותי עם פשטות וחזון נאיבי יכול להבין את הרוממות ולגרום לנו לראות את העולם כמשהו מציאותי".
במאי 1999, שימש הציור שימש ככריכה של גיליון ה-19 של כתב העת של האיגוד הרפואי האמריקני.
יעקב פרוינד

יעקב (יענקלה) פרוינד (נולד ב-11 באפריל 1949) הוא מחבר ספרי הומור וחידוד, "אמן הלשון העברית" ומכוּנֶה "מחיֵיך השפה העברית". ההומור שלו שייך לסוגה של שעשועי לשון (בדומה לאבשלום קור ויחיאל ספרא).

ביוגרפיה

פרוינד נולד בשנת 1949 בתל אביב. למד הנדסאות אלקטרוניקה. במהלך לימודיו החל להתנסות בעבודה ברדיו כטכנאי, ובשנת 1971 החל לעבוד כטכנאי קול ב"קול ישראל".
פרוינד נתגלה לציבור הרחב כאשר דיווח על מצב התנועה במשך 13 שנה מהמטוס הקל של אל על. את דיווחיו תיבל במשחקי מילים. הוא הוזמן על ידי שדרים שונים להופיע בפינה בתוך משדריהם, ובהמשך קיבל פינות משלו. בשנת 1977 החל לערוך ולהוציא עלון דו-חודשי בשם "רשם-כל" ("עלונצ'יק ההנדסה של רדיו תל אביב"), שממנו הופיעו עשרות גיליונות.
הוא הופיע גם בתוכניות טלוויזיה העוסקות בשעשועי לשון ובתוכניות "מספרי סיפורים". בספריו, המסודרים לפי נושאים שונים, הוא מציג משחקי מילים, לשון נופל על לשון וחידות הגיון.
ב-2006 שודרה ברשת ב' הפינה "לשון ברוטב".
בין השנים 1992–2007 היה חבר הוועדה למילים בשימוש כללי של האקדמיה ללשון העברית. אחת המילים שהציע והוכנסו לשפה העברית ב-1995 היא ""מֵקַר" (מי קר, כמשקל "מחם") ככינוי למתקן קירור מי שתייה (קוּלֶר). 
ב-28 באפריל 2016 פרש פרוינד מקול ישראל לאחר 45 שנים ברדיו.