google/wiki40b huggingface dataset:
רעש ג'ונסון

רעש ג'ונסון (ידוע גם כרעש תרמי או Nyquist noise - "רעש נייקוויסט") הוא רעש חשמלי הנוצר מתנועה אקראית של נושאי מטען חשמלי (בדרך כלל אלקטרונים) במוליך, במצב שיווי משקל תרמודינמי. עוצמת הרעש תלויה בטמפרטורה של המוליך, אך לא תלויה במתח המופעל עליו.
רעש זה הוא בקירוב רעש לבן, כלומר הוא אחיד בתחום רחב של תדירויות. בכל תדירות, המשרעת שלו מתפלגת התפלגות נורמלית בקירוב טוב מאוד, כלומר: צפיפות ההסתברות למאורע של רעש במתח מסוים היא פונקציית גאוס, עם ממוצע של אפס וולט וסטיית תקן התלויה בטמפרטורה ובמאפייני המוליך (כמו ההתנגדות).

היסטוריה

רעש זה נמדד לראשונה במעבדות בל ב-1928 על ידי ג'ון ג'ונסון, שתיאר את ממצאיו להארי נייקוויסט. האחרון סיפק הסבר מדעי לתופעה.
לאורה קסורטאן

ביוגרפיה

קסורטאן נבחרה למיס אוסטרליה 1997 והלכה לייצג את המדינה בתחרות מיס תבל 1997 למתמודדת בעלת ההתנהגות המנומסת, הסימפתית והחיובית ביותר (Miss Congeniality) ומיס עולם 1997 שם עלתה לשלב עשר המובילות. 
מ-2000 ועד 2008 הנחתה את מגזין הטיולים "The Great Outdoors", ב-2006 שימשה כנערת גלגל המזל בגרסה האוסטרלית של התוכנית, ב-2007 הנחתה את תוכנית הטבע "BBC Massive Nature", היא לקחה חלק בסרטון פרסום יעדי הטיסות של חברת התעופה קוואנטס, ב-2009 שימשה כמגישת חדשות בערוץ ספורט של "Fox Sports" הנמצא בבעלות רופרט מרדוק, בנוסף היא הנחתה מספר טקסים בטלוויזיה.
היא לקחה חלק בקמפיין הפוני הורוד של ראלף לורן הבא לקדם מודעות לסרטן השד ובקמפיין של ארגון רווחת בעלי החיים "RSPCA".
איזבלי פונטאנה

שנותיה הראשונות

פונטאנה נולדה בפרנה, קוריטיבה, ברזיל. ב-1996 הגיעה לגמר של תחרות "מראה הדוגמנות עלית" ובשנה שאחרי כן היא עברה מדרום ברזיל למילאנו, איטליה, כדי לפתוח בקריירת דוגמנות.

קריירה

ב-1999 היא דיגמנה לקטלוג לבני-הנשים של ויקטוריה'ס סיקרט. מעט אחר כך, היא חתמה על חוזי דוגמות עם ורסצ'ה, רלף לורן, וולנטינו. מאז 1999 היא דיגמנה לגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, מארי קלייר, Elle, ווג, הארפרס באזאר, נומרו,, i-D, ארנה ורבים אחרים.
פונטאנה הופיעה בתצלומי פנים במודעות פרסומת רבות בכללן לג'ינס ארמאני, שאנל, Colcci, Disritmia, אמפוריו ארמאני, אנריקה מרטינס, הלנה רובינשטיין, הוגו בוס, חוסיין צ'לאיאן, מאסימו דוטי, M. Officer, ניקול פארי, אוסקר דה לה רנטה, פיטר האן, פיליפס, רלף לורן, רבלון, רוברטו קוואלי, Rosa Chá, Saks Fifth Avenue, טומי הילפיגר, טריטון, ולנטינו, ורסצ'ה, ויקטוריה'ס סיקרט, Vivara.
כעת איזבלי מופיעה בפרסומות F/W לורסצ'ה, רוברטו קוואלי, ולנטינו, ו-H&M.
 איזבלי היא הפנים הנוכחיות של בושם Flowerbomb של ויקטור ורולף.
ב-2008 היא הופיעה לראשונה ברשימת 15 הדוגמניות המרוויחות את השכר הגבוה ביותר בעולם שערך המגזין פורבס והגיעה למקום ה-11, עם רווחים של $3 מיליון דולרים.

חייה האישיים

בנעוריה נכחה איזבלי ב-the Church of Jesus Christ of Latter-day Saints במחוז Portão בקוריטיבה. היא נישאה לדוגמן אלווארו ז'אקומוסי אבל הם התגרשו ב-2004. פונטנה התחתנה עם השחקן והדוגמן הנרי קסטלי ב-10 בדצמבר 2005 ובנם, לוקאס, נולד ב-23 באוקטובר 2006 בסאו פאולו. פונטנה וקסטלי נפרדו וכיום הם בתהליכי גירושין.
הר מקלנן (אדמת ויקטוריה)

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי חוקר הארצות הקנדי צ'ארלס רייט, ממשלחת טרה נובה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1913–1910.
ההר נקרא על שמו של פרופסור מקלנן (McLennan), פיזיקאי מאוניברסיטת טורונטו, מטורונטו שבקנדה.

התרסקות המסוק

ב-19 בנובמבר 1969 התרסק על צלע ההר מסוק. בהתרסקות נהרגו הגאולוג תומאס אי. ברג (Thomas E. Berg), והצלם הניו זילנדי ג'רמי סייקס (Jeremy Sykes); סייקס היה הניו זילנדי הראשון שנהרג על אדמת אנטארקטיקה.
דורא

היסטוריה

שמה העתיק של דורא הוא "אדוריים", והיא מוזכרת בתנ"ך (דברי הימים ב' י"א, ט) כאחת הערים שבוצרו על ידי רחבעם. יוחנן הורקנוס לכדה ולחץ את יושביה האדומים להמול (להתגייר). העיר, שבתקופה הרומית בארץ ישראל הייתה ידועה כ"אדורה", שימשה בין השנים 57–47 לפנה"ס כבירת מחוז ("סינדריה") אדום המזרחית. לאחר מכן, סופחה למחוז יהודה הצפוני לה, ואוכלוסייתה הפכה להיות יהודית בעיקר, עד להתפשטות הנצרות באזור בתקופה הביזנטית (סביב סוף המאה ה-4 לספירה).
בעת החדשה מרבית תושבי העיר הם מוסלמים. בתקופה העות'מאנית התקוממו תושבי דורא כנגד איברהים פאשה, שנלחם בשלטון העות'מאני. התקוממות דומה התרחשה גם בתקופת המנדט הבריטי, ובתגובה הבריטים הטילו מצור בן שישה חודשים על העיירה וכן קנסות כבדים.
בינואר 1967 הוכרזה העיירה כרשות מוניציפלית, רק שישה חודשים לפני כיבושה על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. בשנת 1995 עברה השליטה המלאה בדורא לידי הרשות הפלסטינית ("שטח A"), והתמקמו בה משרדי ממשלה ורשויות רבות, כך שעלתה חשיבותה בפוליטיקה ובממשל הפלסטיני. 
בקיץ 2014, במהלך החיפוש אחר שלושת הנערים שנחטפו בגוש עציון, פשט צה"ל על הכפר עם 150 חיילים. בעימותים נהרג מאש צה"ל מוחמד דודין, בן 15.

ספורט

במערב העיירה שוכן האצטדיון הבינלאומי דורא המשמש את הקבוצה המקומית שבאב דורא מליגת העל הפלסטינית.
דורה מאר עם חתול

היסטוריה

הבד, 128.3 על 95.6 ס"מ גודלו, הוא אחד ממספר רב של פורטרטים של דורה מאר שצייר פיקאסו לאורך יחסיהם שנמשכו כמעט כעשור. 
פיקאסו התאהב במאר בת ה-29 כשהיה בן 55 שנים, והם עברו במהרה לגור יחדיו. ציור זה נעשה במהלך שנת 1941, בעת שהנאצים כבשו את צרפת. בשנות ה-40 של המאה ה-20 נרכש הציור על ידי האספנים לי ומארי בלוק משיקגו. הם מכרו את הציור בשנת 1963. לאחר שנה זו לא הוצג עוד הציור, אלא רק בתחילת המאה ה-21.
זינפנדל

זינפנדל (zinfandel או פרימיטיבו) הוא ענב יין ממוצא איטלקי (שם קרוי היין בשם Primitivo di Gioia) או קרואטי (שם היין קרוי בשם Crljenak). הגידול הגיע לארצות הברית עם מהגרים מדרום איטליה באמצע המאה ה-19, ומשמש כיום לייצור יינות אדומים וליינות סמוקים בעלי פופולריות גבוהה בארצות הברית המכונים זינפנדל לבן.
השם זינפנדל מקורו בזיהוי שגוי עם היין האוסטרי Zierfändler ושיבוש קל של השם.
זן הזינפנדל עשיר בסוכר, ולכן היינות המיוצרים ממנו מאופיינים באחוז אלכוהול גבוה יחסית, שיכול להיות גבוה מ-15%. יינות הזינפנדל מאופיינים בטעם בשל, מתוק ופירותי, ובגוף מלא, ולעיתים מכונים "יינות חמים" בשל בשלותם הרבה ואחוז האלכוהול הגבוה.
הזן קשה לגידול, אך הוא נפוץ בצפון קליפורניה, בעמק נאפה ובסונומה. בישראל יש כיום מספר קטן של יקבים שמייצרים יינות מזן הזינפנדל, כגון יקב בנימינה מאזור זכרון יעקב, יקב דלתון מהגליל ויקב סוסון ים מהרי יהודה שמייצרים יין זַנִּי מזינפנדל.
מגדל טרויצקאיה

היסטוריה

המגדל נבנה בין השנים 1495–1499 על פי תכנונו של האדריכל האיטלקי אלוזיו דה מילאנו. 
במהלך השנים כונה המגדל בשמות רבות ובהם: ריזופולז'נסקאיה, זנאמנסקאיה וקרטנאיה. שמו הנוכחי של המגדל ניתן לו בשנת 1658 על שם אכסניית טרויצקאיה (Троицкое подворье) שהייתה ממוקמת בסמוך לו.
גשר טרויצקי מוביל מעל לחפיר המקיף את חומת הקרמלין ומאפשר גישה אל הגשר הגבוה מסביבתו. מגדל קוטאפיה ניצב בקצהו המערבי של הגשר ומגן על הגישה אליו ואל מגדל טרויצקאיה הניצב בקצה המזרחי של הגשר. שתי הקומות התחתונות של המגדל שימשו במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 ככלא. 
בין השנים 1585–1812 ניצב בראש המגדל שעון. 
בשנת 1707, מחשש מפני תקיפה שוודית, הורחבו חרכי הירי שבמגדל על מנת להתאימם ולאפשר ירי תותחים מהמגדל.
בשנת 1935, ביוזמת השלטון הסובייטי הותקן בראש מגדל זה (כמו גם בראש מגדלים אחרים בחומת הקרמלין) כוכב אדום. המגדל הוא הגבוה במגדלי חומת הקרמלין, ועם התקנת הכוכב הגיע גובהו ל-80 מטרים.
כיום משמש המגדל ככניסה הראשית לתיירים המבקרים במתחם הקרמלין. חדריו הפנימיים של המגדל משמשים עתה את התזמורת הנשיאותית.
BJD

בובות BJD (ראשי תיבות באנגלית של Ball-jointed doll) הן בובות העשויות ממפרקים כדוריים. בשימוש העכשווי של המושג, הכוונה היא בדרך-כלל לבובות מתוצרת אסייתית העשויות מפוליאוריתן (פולימר נפוץ המורכב משרשרות של יחידות אורגניות הקשורות בקשרים אוריתניים. חומר זה משמש ליצור מגוון רב של מוצרים). בובות אלו לרוב לא מיועדות לשמש כצעצועים לילדים אלא לאספנים ואמנים, כגון צלמים ומעצבי אופנה.
העיקרון בבניית בובת BJD הוא האפשרות לתת גמישות במפרקים: פרקי ידיים, פלג גוף עליון, ירכיים וברכיים. המפרקים מוחזקים יחד על ידי חוטי גומי המוסתרים בתוך הבובה, אשר נותנים לה את המתח הנכון. הדבר מאפשר לתת לבובה כל תנוחה רצויה.
רוב החברות המייצרות את הבובות, מציעות למזמין לקנות את גוף הבובה ו"לעצב את דמותה": לצבוע אותה, להלביש אותה ולהוסיף לה אביזרים כמו פאה ואיפור.

היסטוריה

ההיסטוריה המודרנית של בובות BJD החלה במערב אירופה בסוף המאה ה-19. מאז ומתחילת המאה ה-20, יצרנים צרפתיים וגרמנים החלו לייצר בובות חרסינה עם מרפקים גמישים, בגודל של 15–100 סנטימטרים. בשנת 1930 החל האמן גרמני האנס בלמר לייצר בובות עם מפרקים ולהשתמש בהן ביצירותיו הסוריאליסטיות. הוא היה הראשון שהשתמש בבובות לאומנות הצילום.
אמנים יפנים אשר הושפעו מיצירותיו של בלמר ומהצעצועים היפנים המסורתיים, החלו לייצר בובות בעלות מרפקים גמישים, המחוברות באמצעות חוטי גומי. בובות אלו, אשר היו יכולות להגיע לגודל של 120 סנטימטרים, לא היו מיועדות למשחק, והן נחשבות לפרטי אספנות יוקרתיים. מחירן של בובות עתיקות שנוצרו על ידי אומנים ידועים, יכול היה להגיע לכמה מאות אלפי דולרים. קהילת אספני הבובות עדיין קיימת ביפן, ואמני הקהילה אף מפיקים חוברות עם התמונות של הבובות שלהם. בובות ה- BJD הושפעו רבות מהבובות היפניות המסורתיות.
בובות BJD החלו להימכר בצורה מסחרית בשנת 1999, כאשר חברת "וולקס" היפנית יצרה סדרה של בובות בשם "Super Dollfie". הבובות הראשונות מסדרה זו היו בגובה 57 סמ', המרפקים שלהן היו מחוברים על ידי כדורים ומוחזקים בעזרת חוט גומי. הן היו עשויות משרף פוליאוריתני. הן היו עשויות בצורה הניתנת לשינוי ולעיצוב, והיו מיועדות בעיקר לבנות. בובות ה-BJD הראשונות היו תחת השפעה חזקה של אסתטיקת האנימה.
בסביבות השנים 2002–2003 החלו חברות קוריאניות לייצר בובות BJD. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו אליהן גם חברות סיניות. הבובות הסיניות הראשונות היו זיופים או מודיפיקציות של בובות יפניות וקוריאניות. לרוב הן היו עשויות מגבס או שרף באיכות נמוכה. החברה הסינית הראשונה שהחלה לייצר בובות מקוריות באיכות גבוהה הייתה חברת "דולזון", שהבובות שלה הופיעו בשוק בשנת 2006. מאז, כמה חברות סיניות נוספות החלו לייצר ולשווק בובות מקוריות משלהן.
וויניליב

תולדות היישוב

וויניליב נזכרת לראשונה בשמה בשנת 1443, ובמחצית המאה ה-16 קיבלה זכויות עיר. בשנת 1676 נערך בסמוך לעיירה קרב גדול בין גייסות הטורקים ובין גייסותיו של יאן סובייסקי.
בחלוקת פולין בשנת 1772 נכלל היישוב בשטחי אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי וויניליב

קהילה יהודית מאורגנת מתועדת בעיירה מסוף המאה ה-17. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעו יהודי העיירה כתוצאה מהכיבוש הרוסי.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי. בשנים אלה נמנו בעיירה 944 יהודים, כשליש מתושביה.
באביב 1942 גירשו הגרמנים את כל יהודי היישוב לסטינסלאבוב, ושם נרצחו באתר ההרג טחנת רודולף.
רודי ון גלדר

תולדות חייו

ון גלדר נולד וחי בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי. כנער היה חובב רדיו וחובב ג'אז. הוא למד להיות אופטומטריסט אך ב-1952 החל לעבוד כעוזר טכנאי קול בחברת בלו נוט. עד מהרה הפך להיות טכנאי קול במשרה מלאה ופתח אולפן הקלטות עצמאי בביתו.
ב-1959 איתר מבנה גדול ב- Englewood Cliffs שבניו ג'רזי. ון גלדר הקים במבנה, שנבנה בהשראת פרנק לויד רייט והיה בעל אקוסטיקה משובחת, את אולפנו. ון גלדר העניק שירותי הקלטה לחברות ואמנים רבים ופיתח שיטות הקלטה שיתאימו לאופי, לגוון ולמנעד הצלילים של כל כלי נגינה. בפרט נרשמת לזכותו הקלטה צלולה, עשירה ובהירה של כל כלי וכלי ותחושת חמימות ובהירות. כל זאת תוך יכולת להתאים עצמו לאמנים שונים.
בין 1953 ו-1967 היה אחראי על כמעט כל ההקלטות של "בלו נוט", אולם מאז סוף שנות השישים גדל מאד היצע טכנאי ואולפני הקול ואולפני ון גלדר התקשו לעמוד בתחרות. עם זאת המשיך ון גלדר לפעול במשך שנים רבות והוציא מחדש הקלטות קלאסיות של חברת פרסטיז' (כיום "קונקורד רקורדס"), בעיקר של קולטריין, תחת המותג "Rudy Van Gelder Remasters".
ניקולו פאגאניני

ביוגרפיה

ניקולו פאגאניני נולד בג'נובה שבאיטליה ב-27 באוקטובר 1782. אביו, שהיה חובב מוזיקה ובעל חנות, לימד אותו לנגן בכינור בגיל 7, ופאגאניני החל להלחין בטרם מלאו לו 8 שנים. בגיל 12 פאגאניני ניגן את הקונצרט הפומבי הראשון שלו. בגיל הנעורים למד ממספר מורים. במהרה הוא התפרסם ברחבי איטליה, אך הוא לא הצליח להתמודד עם הצלחתו והחל לשתות לשוכרה ולהמר. הקריירה של פאגאניני ניצלה בזכות גברת שזהותה לא ידועה שלקחה אותו תחת חסותה באחוזתה, שם הבריא והמשיך ללמוד נגינה בכינור למשך מספר שנים. באותו הזמן, למד גם לנגן בגיטרה. 
בגיל 23 חזר פאגאניני לעסקי המוזיקה, כשהיה המורה למוזיקה של אחותו של נפוליאון בונפרטה. במהרה היה פאגאניני לאגדה בשל שליטתו המופלאה בכינור, ובשנים 1828 – 1834 הוא ניגן מאות קונצרטים בערים הגדולות של אירופה. בשנים אלה הופיע בין השאר בכורה במילנו (1813), וינה (1828) ולונדון ופריז (1831). פאגאניני היה בין המוזיקאים הראשונים, אם לא הראשון שבהם, שהיה לנגן הנודד בין מדינות שונות כאמן בודד, ללא ליווי מוזיקלי. פאגאניני עשה הון רב כמוזיקאי נודד, והצליח למשוך אל עצמו קהל רב. 
במופעיו היה נוהג פאגאניני לנגן אחת מיצירותיו עד סופה על הכינור, לקרוע מיתר אחד ולאחר מכן לנגן שוב את כל היצירה על מספר המיתרים הנותרים עד שניגן יצירה שלמה על מיתר אחד.
בריאותו של פאגאניני הדרדרה כתוצאה מהרעלת כספית. המחלה גרמה לו לאבד את היכולת לנגן בכינור, והוא פרש מנגינה בסביבות שנת 1834. ניקולו פאגאניני נפטר ב-27 במאי 1840 בעיר ניס שבצרפת, ונקבר בפארמה שבאיטליה. פאגאניני פיתח שיטות חדשות של נגינה בכינור והמוזיקה שכתב הייתה מורכבת מאוד. עשרות שנים אחרי מותו כנרים עדיין לא היו מסוגלים לנגן את יצירותיו. הוא השאיר אחריו סדרה של סונאטות, 24 קפריצ'י, שישה קונצ'רטי לכינור, רביעיית מיתרים ויצירות רבות המשלבות נגינה בגיטרה.
נדב שרגאי

חייו

שרגאי נולד בירושלים בשנת 1959, נכד לראש עיריית ירושלים שלמה זלמן שרגאי. את לימודיו התיכוניים עשה בתיכון הימלפרב.
את דרכו העיתונאית החל בעיתון "הצופה" ואחר כך בשבועון הירושלמי "כל העיר". ב-1983 החל לכתוב בעבור העיתון "הארץ", ושימש בין השאר בתפקידי כתב לענייני משטרה, דתות, בתי משפט דתיים והעם היהודי. בשנת 2009 הודיע על פרישתו מ"הארץ", ובהמשך הצטרף ל"ישראל היום".
התחומים המרכזיים שסיקר לאורך השנים, ושבהם התבלט כמומחה ואף פרסם ספרים ומחקרים, היו הסכסוך הדתי-לאומי על ירושלים, וענייני המתנחלים והימין.
שרגאי פרסם מאות רבות של מאמרי דעה, בעלי קו יהודי-לאומי, בעמודי הדעות של "הארץ". בנוסף עסק שנים רבות בכתיבה מגזינית, פרסם תחקירים רבים בנושאים שונים ותיעד את עולמם, השקפתם והווי חייהם של המתנחלים והציבור הדתי, על גווניו השונים.
משנת 2008 משמש שרגאי כחוקר בכיר במסגרת המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, וכן מרצה על ענייני ירושלים.
שרגאי מתגורר בירושלים. הוא נשוי, אב לחמישה ילדים.
יאן טומאש גרוס

קורות חיים

גרוס נולד בוורשה בירת פולין. אמו, חנה שומנסקה (Szumańska), הייתה חברה במחתרת הפולנית (הארמייה קריובה) בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה. אביו, זיגמונט גרוס, היה יהודי וחבר המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (PPS,‏ Polska Partia Socjalistyczna ). אמו סייעה לאביו לשרוד בשואה תוך סיכון חייה, והם נישאו לאחר המלחמה. גרוס למד פיזיקה באוניברסיטת ורשה והשתתף במחאת הסטודנטים של 1968. הוא גורש מהאוניברסיטה, נעצר ונכלא למשך חמישה חודשים. ב-1969 היגר עם הוריו לארצות הברית בזכות היתר הגירה לאנשים ממוצא יהודי שממשלת פולין העניקה באותה תקופה.
בשנת 1975 סיים גרוס את לימודי הדוקטורט שלו בתחום הסוציולוגיה באוניברסיטת ייל, ולימד בייל, באוניברסיטת ניו יורק ובפריז, צרפת. הוא התאזרח בארצות הברית וכעת מלמד באוניברסיטת פרינסטון.

שכנים

מחקרו של גרוס על הטבח בידוובנה יצא לאור בספר "שכנים"  (2001) ועורר תשומת לב רחבה. ספרו דן ברצח היהודים בידי שכניהם הפולנים ביולי 1941, תחת הכיבוש הגרמני. בספרו הביא גרוס את תוצאות מחקרו, לפיו הטבח בוצע על ידי פולנים ולא על ידי גרמנים, כפי שנטען בהשערה שרווחה לפני כן. המחקר הצית ויכוח נרחב בפולין ומחוצה לה, בקהילה האקדמית ובקרב הציבור הרחב.

פחד

מחקרו של גרוס "פחד", על האנטישמיות בפולין אחרי השואה, פורסם בארצות הברית בשנת 2006. בארצות הברית הוא זכה לשבחים, אך בפולין זכה לתגובות מעורבות. ממצאיו לא הופרכו, אך הוטל ספק במשמעותם. למשל, מארק אדלמן, יהודי שהיה ממנהיגי מרד גטו ורשה ולאחר המלחמה המשיך לחיות בפולין, טען שאכן נרצחו יהודים רבים בפולין לאחר המלחמה, אך רבים מהם נרצחו ממניעים פליליים ולא אנטישמיים.

קציר הזהב

ספרו של גרוס "קציר הזהב" (2011) שנכתב עם אשתו, אירנה גרודזינסקה-גרוס (Irena Grudzińska-Gross), עוסק בפולנים ששדדו את רכושם של יהודים שנרצחו בשואה. גם על ספר זה נמתחה ביקורת, בטענה שהוא מייצג היבט אחד בלבד של פעולה פולנית כלפי היהודים בעת הכיבוש הנאצי - ההיבט הפלילי-אנטישמי.
צמיד כושר

צמיד כושר הוא מכשיר אלקטרוני המשמש למעקב אחר מידע הקשור לכושר גופני כגון ספירת צעדים, חישוב כמות הקילומטרים שהולכים, חישוב רמת הפעילות הגופנית הכוללת, חישוב שריפת קלוריות, ובמקרים מסוימים גם פיקוח על קצב פעימות הלב ועל ואיכות השינה. זהו סוג של מחשוב לביש ומסונכרנים, במקרים רבים באופן אלחוטי, עם מחשב או טלפון חכם. המטרה העיקרית של צמיד הכושר היא להגביר את המוטיבציה של המשתמש, ולאפשר לו לשפר את ביצועיו. צמידי כושר הם למעשה גרסאות משודרגות של פדומטרים (מד צעדים).
חלק מצמידי הכושר מסוגלים ליידע את המשתמשים כאשר הם ביצעו מטרות יומיות כמו ללכת מעל ל-10,000 צעדים ביום, או כאשר הם אינם פעילים לאורך זמן רב מדיי, וכמו גם לספק דוחות ותרשימים על הפעילות הגופנית היומית והחודשית.
חלק גדול מההצלחה של צמידי הכושר נובעת מהממד החברתי של שיתוף המידע באמצעות מדיה חברתית והתחרות על השגת תוצאות גבוהות יותר בין בני זוג או קולגות.
אינוקנטיוס האחד עשר

ביוגרפיה

נולד ב-21 במאי 1611 בקומו, לומברדיה שבצפון איטליה למשפחת אצולה בשם בנדטו אודסקלצ'י. אחיו הגדול הקים בנק מצליח. בנדטו עסק בתחילה בלימודים ובגיל 15 עבר לג'נובה על מנת לעזור בעסק המשפחתי שבאותה העת כבר פתח סניפים בנירנברג, מילאנו, קרקוב ורומא. בשנת 1630 הוא שרד מגפה המונית אשר הרגה את אימו.
בשנת 1669 היה בנדטו מועמד בולט לתפקיד האפיפיור לאחר מותו של קלמנס התשיעי, אך נדחה לאחר שהשלטון הצרפתי הטיל וטו על מועמדותו. בשנת 1676 אודסקלצ'י ניסה להתמודד שוב על התפקיד. לואי ה-14, מלך צרפת ניסה פעם נוספת להטיל וטו, אך אישר את המינוי לאחר לחץ ציבורי. אודסקלצ'י נבחר לתפקיד ב-21 בספטמבר 1676 ובחר לעצמו את הכינוי אינוקנטיוס האחד עשר על שם האפיפיור אינוקנטיוס העשירי אשר מינה אותו לקרדינל שנים קודם לכן. הוא הוכתר רשמית לתפקיד ב-4 באוקטובר.
עם כניסתו לתפקיד, אינוקנטיוס ניסה לצמצם את הוצאות מדינת הוותיקן וניסח תקנות מחמירות כנגד נפוטיזם בקרב הקרדינלים. בנוסף על כך, ניסה אינוקנטיוס להעלות את הרמה המוסרית של אנשיו. אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא סגירת את כל התאטראות ברומא שנחשבו לזילות מוסרית. בנוסף על כך, אינוקנטיוס פעל כנגד בתי ההימורים וכתב תקנות מחמירות הקשורות ללבוש הנשים. מדיניותו כלפי היהודים הייתה סלחנית יחסית.
אינוקנטיוס תרם רבות לגירוש האימפריה העות'מאנית מבודפשט והונגריה. קונפליקט מרכזי בתקופות כהונתו של אינוקנטיוס היה סביב מלכותו האבסולוטית של לואי ה-14 ושררה בין השניים מתיחות רבה בנוגע לחלוקת הכוח בין השלטון הצרפתי לבין עליונותה הדתית של הכנסייה. המתיחות החריפה עד כדי כך שלואי כבש את שטח הכנסייה באביניון וכמעט ניתק את צרפת מריבונותה של הכנסייה הקתולית. לאחר מותו של אינוקנטיוס המחלוקות הוסדרו לטובתה של הכנסייה.
בשנת 1689 בריאותו של אינוקנטיוס הידרדרה והוא היה משותק למיטתו החל מיוני. הוא נפטר ב-12 באוגוסט בשעה 22.00 (זמן רומא) ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
גארי ולסקי

ביוגרפיה

ולסקי נולד וגדל בספוקיין שבמדינת וושינגטון. ב-1983 סיים תואר ראשון באוניברסיטת מזרח וושינגטון, במהלך לימודיו באוניברסיטה החליט להצטרף לתוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית. בתחילת 1984 התגייס לצבא. 
שירת כקצין חי"ר בדיוויזיית החי"ר התשיעית, בגדוד השני של רגימנט הריינג'רס ה-75 וכמפקד פלוגה בגדוד החמישי של דיוויזיית החי"ר השמינית שהוצבה בגרמניה המערבית. בתקופת מלחמת המפרץ פיקד על פלוגת הסיור בגדוד המודיעין הצבאי 533 בדיוויזיה המשוריינת השלישית. כמו כן שימש ראש ענף חי"ר בפורט בנינג. 
ולסקי שירת כמפקד הגדוד השני ברגימנט הפרשים החמישי בדיוויזיית הפרשים הראשונה והשתתף במלחמת עיראק. ב-4 באפריל 2004 תפס פיקוד על גזרה בצאדר סיטי שבבגדאד, באותו היום נקלע כוח בפיקודו למארב, נתקע וכותר. ולסקי הוביל כוח הטרוגני שהורכב משני טנקים ו-11 נגמ"שי בראדלי במשימת חילוץ. תחת אש כבדה חבר הכוח למחלקה המכותרת וחילץ את החיילים הפצועים. במהלך הקרבות נהרגו  שמונה חיילים ויותר מ-60 נפצעו, במה שהיה היום העקוב מדם של הדיוויזיה מאז מלחמת וייטנאם וזכה לכינוי "יום ראשון השחור". על פועלו עוטר ולסקי בכוכב הכסף. סיפורו תואר בספרה של העיתונאית מרתה ראדץ "The Long Road Home: A Story of War and Family" וכן בסדרת הטלוויזיה באותו השם, בה גילם אותו השחקן מייקל קלי.
בשנים 2006–2008 שימש סגן ראש מטה קורפוס III בעת שהוצב בעיראק. בשנים 2009–2010 פיקד על החטיבה השלישית בדיוויזיית הפרשים הראשונה. בשנים 2011–2012 שימש סגן מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה וסגן מפקד כוח המשימה המשולב 1 במבצע חירות מתמשכת. בשנים 2012–2014 שירת כדובר הצבא. 
ביוני 2014 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. מכיוון שלא שירת בדיוויזיה בעבר ולא הוביל יחידה מוטסת, הוא עבר לפני כניסתו לתפקיד קורס בבית הספר למתקפה מוטסת, והיה אחד החניכים המבוגרים בתולדות בית הספר. כמפקד הדיוויזיה שימש מפקד הכוח המשותף שנשלח ליבריה לסייע במאמצי בלימת מגפת האבולה במערב אפריקה, ושימש מפקד הכוח המשולב למלחמה בארגון המדינה האסלאמית במפקדה הקדמית בעיראק. 
באפריל 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד קורפוס I של הצבא בבסיס המשותף לואיס-מקורד במדינת וושינגטון.
ולסקי בעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של חיל האוויר ותואר שני בלימודי המזרח הקרוב מאוניברסיטת פרינסטון. הוא נשוי ללי-אן ואב לבן.
אייל גרינברג

ביוגרפיה

אייל גרינברג גדל באריאל. למד שחמט בגיל 6. חבר מועדון כפר סבא. משנת 2015 משחק בשורות המועדון בליגה בלאומית. 

ייצג את ישראל מספר פעמים באליפויות אירופה ובאליפויות העולם לילדים ונוער.
בוכום

היסטוריה

בוכום מתוארכת למאה ה-9, כאשר קארל הגדול הקים חצר מלכותית בצומת של שני מסלולי סחר חשובים, באזור הנמצא כיום בגבולות העיר. 
בוכום מוזכרת לראשונה רשמית בשנת 1041, במסמך אשר נשלח לארכיבישוף של קלן. 
בשנת 1321 העניק הרוזן אנגלברט השני כתב-זכויות לעיר, אך היא נותרה חסרת משמעות עד המאה ה -19, כאשר תעשיות כריית הפחם והפלדה צמחו באזור הרוהר, והובילו לצמיחת האזור כולו. אוכלוסיית בוכום צמחה מ-4,500 איש בשנת 1850 ל-100,000 בשנת 1904.

ספורט

קבוצת הכדורגל בוכום משחקת באצטדיון רוהרשטדיון הממוקם בעיר. הקבוצה הייתה קבוצה קבועה בבונדסליגה לאורך שנים רבות, ונכון לשנת 2018 משחקת בבונדסליגה השנייה. לעיר בוכום קבוצה ידועה נוספת, וטנשייד 09, ששיחקה מספר עונות בבונדסליגה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. הקבוצה מייצגת בעיקר את רובע וטנשייד בבוכום, ומשחקת באצטדיון לורהיידה. נכון לשנת 2018 וטנשייד 09 משחקת בליגה האזורית המערבית, שהיא הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה.
מודל ניתוח עסקאות

מודל ניתוח עסקאות, הידוע בעיקר בראשי התיבות באנגלית TA ‏(Transactional analysis), הוא גישה אינטגרטיבית ונאו-פרוידיאנית לגבי אישיות האדם, תקשורת חברתית ויחסים בין אישיים. המודל נפוץ בתחום הפסיכולוגיה הפופולרית, ומשמש כגישה יישומית בתחומים רבים כגון פסיכותרפיה, הורות, חינוך וניהול.
המודל פותח על ידי אריק ברן, פסיכיאטר אמריקאי ממוצא קנדי, שפרסם אותו בספריו החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. הוא הציג את המודל כתאוריה פנומנולוגית המשלבת מרכיבים מגישותיהם של פסיכואנליטיקאים כגון זיגמונד פרויד ורנה שפיץ, לצד נאו-פסיכואנליטיקאים כגון אריק אריקסון. המודל משלב רעיונות ממספר תאוריות, בהן פסיכואנליזה ופסיכולוגיה הומניסטית, ומתחומי דעת רבים, בהם פסיכולוגיה של האישיות, פסיכולוגיה קוגניטיבית ופסיכולוגיה התפתחותית.

הנחות יסוד

ההנחות הבסיסיות של הגישה הן כי לכל בני האדם יש חשיבות, שוויון וכבוד בסיסי; לכולם יש יכולת חשיבה (למעט אנשים עם פגיעת מוח); אנשים קובעים את הסיפור שלהם ואת גורלם, ולפיכך ההחלטות שהם מקבלים ניתנות לשינוי.
Piano Tiles

משחקיות

במשחק מוצגת טבלה בת ארבע עמודות ומספר שורות, כאשר תאי הטבלה הם בצבע לבן או שחור. לחיצה על תא שחור שקולה ללחיצה על קליד של פסנתר ומובילה להשמעת תו ממנגינה כלשהי. לחיצה על תא לבן משמעו פסילה. ככל שהמשחק מתקדם, קצב ניגון המוזיקה (ירידת שורות הטבלה ונפילתם לתחתית המסך) הולך וגובר משמעותית. המשחק מתחיל עם נעימות ומנגינות פשוטות ועם התקדמות בשלבים השונים מנוגנות יצירות מורכבות יותר. בין הנעימות שמושמעות לשחקן ניתן למנות את "לאליזה" ו"האודה לשמחה".
לשם (יישוב)

לשם היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי במערב השומרון המצוי בשטחה המוניציפלי של ההתנחלות עלי זהב ועל כן נקרא גם "עלי זהב מערב".
היישוב הוקם בשנת 2013 וכיום מתגוררות במקום כ 550 משפחות. היישוב ממוקם על שתי גבעות, שבמרכזן נמצאת חורבת דיר סמען.
הבניה בגבעה המערבית של היישוב  החלה לראשונה בשנת 1999  על ידי איש העסקים הלל מררי ונועדה עבור חסידי חב"ד. 
היישוב המתוכנן אמור היה להקרא אדנים. עם תחילת האינתיפאדה השנייה, החליטו היזמים לפרוש מהמיזם ולכן הבניה הופסקה. שלדים של מספר בתים שבנייתם החלה והופסקה, שימשו כאתר אימונים של יחידות צה"ל ומשטרה (מכונה "חב"ד עילית").
בשנת 2007 רכשה חברת "הרי זהב" שבבעלות איש העסקים זאב אפשטיין זכויות לבניית 700 דירות במקום תמורת 6 מיליון שקלים.
בשנת 2011 החלו עבודות הפיתוח המחודשות בשטח. בפעם זו החל פיתוח צידו המזרחי של היישוב, שלא פותח בשנת 1999, והפיתוח בצד המערבי, שפיתוחו החל כבר אז, חודש בשנת 2012. בשנת 2013 נכנסו לביתן בגבעה המזרחית 70 המשפחות הראשונות.
באוקטובר 2014 נותר היישוב ללא כביש גישה בהתאם להחלטת בג"ץ, אך נפתח כביש גישה חדש העובר בעלי-זהב. בשלב מאוחר יותר נסלל מחדש כביש גישה נפרד.
באוגוסט 2017 נכנסו כ-50 משפחות ראשונות לביתן בגבעה המערבית הנמצאת בתהליך אכלוס.

שירותים

ביישוב בית ספר ממלכתי דתי "אורים" (על שם אורי אורבך), ואולפנה לבנות - המשרתים את תושבי היישובים לשם ועלי זהב.
כמו כן, ביישוב קיימים גני ילדים ומעונות, גני שעשועים, מגרש כדורסל, סניף בני עקיבא, ספרייה, בית מדרש, קופת חולים, מקווה טהרה, ושני מבנים רב תכליתיים המשמשים באופן זמני כבתי כנסת ואולמות אירועים לשימוש התושבים.
שני בתי כנסת הקבע ומרכז מסחרי נמצאים בשלבי פיתוח ובנייה.