google/wiki40b huggingface dataset:
מונפאלקונה

גאוגרפיה

מונפאלקונה היא היישוב החמישי בגודל אוכלוסייתו במחוז. יחד עם היישובים השכנים היא מהווה אזור אורבני של כ-50,000 תושבים. העיירה שוכנת בין גבעות קרסו (Carso) לבין הים האדריאטי והיא הנמל הצפוני ביותר בים התיכון.

היסטוריה

בתקופות הפרהיסטוריות האזור של מונפאלקונה היה מאוכלס בכמה כפרים מבוצרים שנקראו קאסטליירי (Castellieri). לאחר תקופות השלטון של האוסטרוגותים, הביזנטים, הלומברדים והפרנקים, הייתה מונפאלקונה בשליטתה של הפטריארכיה של אקוויליה עד שנת 967. הוונציאנים כבשו אותה ב-1420 לאחר מצור של שלושה ימים ושלטו בה עד 1511, כאשר היא נפלה לידי הצרפתים. כאשר היא נכבשה מחדש על ידי הוונציאנים היא הוחרבה על ידי כוחותיו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1513. ב-1521 שבה מונפאלקונה לידי ונציה ונשארה תחת שלטונה עד 1797. עד לנפילתו של נפוליאון הייתה העיירה בשליטתה של צרפת ולאחר מכן הייתה לחלק מהאימפריה האוסטרית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיירה על ידי איטליה ב-1915. לזמן קצר היא נשלטה על ידי האוסטרים ב-1917 לאחר קרב קפורטו וב-1918 היא שבה לידיה של איטליה.
רות הקטין

ביוגרפיה

הקטין נולדה בסוסניציה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בשנת 1901. למדה בבית ספר תיכון, עבדה בפקידות והייתה פעילה במפלגה הציונית-סוציאליסטית (צ"ס). בשנת 1923 עלתה לארץ ישראל והצטרפה לקיבוץ תל יוסף.
הייתה חברת מפלגת אחדות העבודה. בשנת 1930 הייתה בין מקימי מפא"י (שנוסדה כאיחוד בין מפלגות אחדות העבודה והפועל הצעיר). פרשה ממפא"י יחד עם סיעה ב' והשתייכה לתנועה לאחדות העבודה.
לאחר מלחמת העולם השנייה יצאה לאירופה והייתה רכזת חברתית במחנות עולים. בשובה לארץ פרצה מלחמת השחרור והיא שימשה כקשרית בין התנועה הקיבוצית לבין הלוחמים ברחבי הארץ. באותן שנים פעלה במסגרות ההסתדרות והרצתה מטעם המפלגה בכל רחבי הארץ. בין מאבקיה באותן שנים גם הדרישה לספק סיוע רפואי לכל נקודות היישוב.
בשנת 1948 הייתה בין מייסדי מפ"ם (שהוקמה כאיחוד בין מפלגת השומר הצעיר ובין התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון). הייתה חברת מזכירות הקיבוץ המאוחד ובשנת 1952, עם הפילוג בקיבוץ המאוחד, עברה עם חברי מפ"ם לקיבוץ עין חרוד מאוחד. בשנת 1954 פרשה ממפ"ם יחד עם חבריה שהקימו מחדש את מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון.
הייתה חברת מרכז נעמת וחברת ועדת הביקורת המרכזית של ההסתדרות. נבחרה מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון לכנסות ה-3 ועד ה-5. נבחרה מטעם המערך הראשון לכנסת ה-6. כיהנה כסגנית יושב ראש הכנסת השישית. בין היתר הייתה מיוזמות "חוק יחסי ממון" ו"חוק נכסי משפחה", כמו כן קידמה חקיקה העוסקת ברכוש משותף לגברים ונשים, את חוק שירות חובה לרופאים בספר ואת האיסור על פיטוריהן של נשים בהריון ממקומות עבודה. בנוסף, הייתה מראשוני יוזמי נישואים וגירושים אזרחיים בישראל וגיוס בחורי ישיבות - שתי הצעות שהיו מתקדמות לשעתן, ויזמה את הרחבת חוק חינוך חובה לגילאי 4 ואת החמרת הענישה על עבירות סרסור.
עם פרישתה מהכנסת היו המועמדות להחליפה רחל רבין, אחותו של יצחק רבין וחנה גורי אחותו של המשורר חיים גורי אך לבסוף נבחרה עדנה סירני.
בשנת 1973 הופיעה בפעם האחרונה ברשימת מועמדי המערך לוועידה ה-12 של ההסתדרות.
רות הקטין הייתה אשת שלום הקטין,  אימו של יצחק הקטין וסבתם של עמירם הקטין שנפל במלחמת יום הכיפורים ב-8 באוקטובר 1973, ושל אהוד הקטין.
אריקה ואל

ביוגרפיה

ואל נולדה בווינה ולמדה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה, לאחר סיום לימודיה היא נסעה לעבוד ברומא ושם השתתפה במופעי תיאטרון, בסרטים בינלאומיים דוגמת "המסע" לצד דברה קר ובמספר סרטים איטלקיים דוגמת "שוד בשלושה רובעי זמן" עם דליה לביא.
ב-1967 נבחרה להנחות את תחרות האירוויזיון בווינה - בין היתר לאור היותה דוברת מספר רב של שפות. לאחר הנחייתה המוצלחת רשות השידור האוסטרית הזמינה אותה להנחות מספר תוכניות טלוויזיה נוספות. ב-1972 היא שיחקה בפרק של סדרת טלוויזיה המבוססת על הספר "החייל האמיץ שווייק".
בשנים 1992-1994, למדה באוניברסיטת הוואנה שבקובה. ואל נהגה לטייל ברחבי העולם וכתבה שני ספרים אודות מסעותיה. היא עסקה בצילום ותערוכת היצירות הראשונה שלה נקראתה "הפרחים של השדרה החמישית" והוצגה במוזיאון האתנולוגיה שבווינה מדצבר 1999 ועד פברואר 2000. בנובמבר 2000 היא הוציאה לוח שנה עם אומנות קובנית בשם "סאבור קובנו".
הייתה נישאה למפיק הקולנוע ויטור פאהלן ואם לבת.
אלזה לנצ'סטר

ביוגרפיה

לנצ'סטר נולדה בשכונת לואישהאם שברובע לואישהאם, דרום מזרח לונדון. בתם של אדית' לנצ'סטר וג'יימס סאליבן, למדה ריקוד בפריז אצל הרקדנית איזדורה דאנקן. לאחר שחזרה לאנגליה היא לימדה בגיל צעיר מאוד ריקוד והופיעה כשחקנית חובבת במועדוני לילה. באותם מועדונים לנצ'סטר למעשה התגלתה בין היתר על ידי המחזאי ארנולד בנט.

קריירת משחק

לנצ'סטר החלה את דרכה כשחקנית בסרטים אלמים בשנות ה-20. לנצ'סטר פרצה לתודעה בשנות ה-30 לאחר ששיחקה לצד בעלה, כוכב הקולנוע האנגלי צ'ארלס לוטון. לשניים הייתה שותפות מקצועית הדוקה ומוצלחת. הם הופיעו יחד בבריטניה בדרמות ההיסטוריות של אלכסנדר קורדה, "חייו הפרטיים של הנרי השמיני" - לנצ'סטר הופיעה בתפקיד אן מקליווס, אשתו הרביעית של המלך הנרי השמיני (לוטון) - ו"רמברנדט" על חייו של הצייר ההולנדי רמברנדט הרמנזון ואן ריין. לאחר ההצלחה לה זכו, נסעו לנצ'סטר ולוטון לארצות הברית על מנת להצליח כשחקנים בהוליווד.
לנצ'סטר זכתה להכרה ראשונית מצד מבקרי הקולנוע בארצות הברית בשנת 1935 בה הופיעה בדרמה "מריאטה השובבה" בתפקיד מאדאם דא'נרד ובסרט האימה של ג'יימס וייל "כלתו של פרנקנשטיין" בו הופיעה בתפקיד הראשי.
בשנות ה-40 שיחקה לנצ'סטר בדרמה "נשים בגמלאות" בתור אמילי אחותה של אלן קריד (אידה לופינו), בעיבוד הקולנועי לספר "לאסי חוזרת הבייתה" בתפקיד אמו של הילד ג'ו קרקלו (רודי מקדואל) ובמותחן הפשע של ג'ון פרוו "השעון הגדול".
לנצ'סטר הופיעה בשנת 1949 בדרמה של הנרי קוסטר "Come to the Stable" בתור הציירת אמליה פוטס, תפקיד עליו הייתה מועמדת לנצ'סטר לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
לנצ'סטר זכתה בשנת 1957 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בתפקיד גברת פלימסול, האחות הפרטית של סר ווילפרד רוברטס, בדרמה של בילי ויילדר "עד התביעה". לנצ'סטר הועמדה גם לפרס האוסקר בפעם השנייה והפסידה לאלמונית היפנית מיושי אומקי. ב-1958 השתתפה בקומדיה "כישופי אהבה" (Bell, Book, Candle) בתפקיד קוויני, דודתה של ג'יליאן הולרוייד (קים נובאק).
בשנות ה-60 שיחקה לנצ'סטר תחת הבמאי ריי סטיבנסון בפנטזיה המוזיקלית הקלאסית "מרי פופינס" בתפקיד קטי ננה האומנת של משפחת בנקס, במותחן הקומי "החתול הארור הזה!" בתפקיד גברת מק'דוגאל ובפנטזיה "הרוח של שחור הזקן" בתור אמלי סטווקרופט. בשנת 1969 הופיעה בדרמה הקומית "אני, נטלי" בתפקיד בעלת הדירה מיס דניסון.
את תפקידיה האחרונים על מסך הקולנוע עשתה לנצ'סטר בשנות ה-70 בקומדיית המסתורין "חמישה בלשים לקינוח" בתור ג'סיקה מרבלס ובסרט האימה "ווילארד " בתור הנרייטה אמו של ווילארד סטילס (ברוס דוויסון).

חיים אישיים

לנצ'סטר התחתנה עם השחקן האנגלי המצליח צ'ארלס לוטון בשנת 1929, לנצ'סטר שיתפה פעולה עם לוטון ב-12 סרטים והיא נשארה נשואה לו במשך למעלה מ-30 שנה עד למותו בסוף 1962. לזוג לא נולדו ילדים.
לאחר מותו של לוטון טענה לנצ'סטר שלוטון היה הומו ונישואיהם היה למעשה סיפור כיסוי. בנוסף חשפה שמהלך חייה עברה שתי הפלות.
לנצ'סטר סבלה בשנותייה האחרונות מסיבוכים רפואיים שכללו שני מקרי שבץ, היא נפטרה בשכונת וודלנד הילס שבלוס אנג'לס ב-26 בדצמבר 1986 כשהיא בת 84. גופתה נשרפה ואפרה פוזר באוקיינוס השקט.
שלמה לחיאני

ביוגרפיה

לחיאני נולד בישראל למשפחה שעלתה ארצה מבנגאזי שבלוב. בצה"ל שירת לחיאני בחיל ההנדסה הקרבית.
בשנת 1997 הקים תנועה עצמאית בבת-ים בשם "בת-ים בראש מורם". בשנת 1998 קיבלה תנועתו 5 מושבים במועצת העיר. עד לשנת 2003 כיהן כחבר מועצה בעיריית בת-ים וכיושב ראש האופוזיציה במועצה. בשנים 2003–2014 כיהן כראש עיריית בת-ים.
בשנת 2000 הקים עמותה בשם "אוהבים" שמטרותיה הן: קידום הרווחה בעיר, טיפול בילדים וניהול בית תמחוי בעיר.
בשנת 2003 בנק המזרחי הגיש לבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו בקשה לכינוס נכסים כנגד חברת אלשב בבעלות לחיאני, בגין העלמת הכנסות בעשרות מיליוני ש"ח מהבנק. פסק הדין שניתן חייב את לחיאני להחזיר לבנק 20.6 מיליון ש"ח.
יזם קורס למנהיגות פוליטית מקומית במרכז הבינתחומי בהרצליה בשיתוף עם נשיאה פרופ' אוריאל רייכמן.
בשנת 2008 נבחר בשנית לראשות עיריית בת ים, ברוב של כ-86% מהקולות.
ב-28 בדצמבר 2009 נעצר על ידי המשטרה, בחשד לעבירות פליליות ושחיתות שלטונית. בספטמבר 2011 המליצה המשטרה להעמידו לדין, בעבירות של קבלת שוחד, מרמה והפרת אמונים, הלבנת הון ועוד.
ב-13 בינואר 2011 הודיע על הצטרפותו לקדימה.
באוגוסט 2013 דחה בג"ץ את בקשתו לדחיית השימוע בעניינו עד אחרי הבחירות המוניציפליות הקבועות ל-22 באוקטובר 2013. בתחילת ספטמבר 2013 ערך פרקליט המדינה, משה לדור, את השימוע. בתחילת אוקטובר 2013 הוגש נגדו כתב אישום בגין עבירות של לקיחת שוחד, מרמה והפרת אמונים. ב-20 באוקטובר 2013 הדיח בג"ץ את לחיאני מתפקידו, אך החליט לאפשר לו להתמודד בבחירות למועצות המקומיות, שהתקיימו יומיים לאחר מכן. בבחירות אלה זכה לתמיכת 57.5 אחוז מציבור המצביעים ונבחר לתקופת כהונה שלישית בראשות עיריית בת ים. עקב כתב האישום הושעה למשך שנה, החל מפברואר 2014, מתפקידיו כראש העיר, כחבר מועצת העיר ו"תפקידים שיש להם השפעה מהותית על התנהלותה התקינה של הרשות המקומית או בתפקידים הכרוכים בניהול כספי ציבור".
במאי 2014 הודה והורשע לחיאני, במסגרת הסדר טיעון, ב-3 עבירות של הפרת אמונים, כאשר סעיפי השוחד נמחקו מכתב האישום. בספטמבר 2014 גזר בית המשפט על לחיאני שישה חודשי עבודות שירות, שנת מאסר על תנאי, ותשלום קנס של 250,000 ש"ח. לאחר ערעור הפרקליטות, באפריל 2015 גזר עליו בית המשפט המחוזי 8 חודשי מאסר בפועל ובנוסף הוטל עליו קלון למשך 7 שנים. בנובמבר 2015 דחה בית המשפט העליון בקשת רשות ערעור של לחיאני. ב-27 בדצמבר 2015 החל לרצות את עונשו בבית הסוהר חרמון. לאחר שוועדת השחרורים החליטה לנכות שליש מעונשו, שוחרר לחיאני מבית הסוהר ב-13 במאי 2016.
בשנת 2012 השתתף בעונה השישית של "רוקדים עם כוכבים" והגיע למקום השביעי.
עלילות ספיידרוויק

עץ הברזל

משפחת גרייס נוסעת לתחרות של מאלורי בסייף. לאחר התחרות הם אינם מוצאים אותה. גא'רד פוגש משנה צורה ומאיים עליו עם הסכין שלו. אמם של גארד סיימון ומאלורי מדברת עם אביהם על ההדרדרות של ג'ארד. ג'ארד ואחיו מגלים שהגמדים חטפו את אחותם והמלכוס רוצה לדבר איתם הם מחליטים להחליף את מאלורי תמורת המדריך.

זעמו של מולגראת

בספר האחרון ג'ארד מאלורי וסיימון נלחמים בעוג, מולגראת וממציאים תככים כדי להציל את אמם. לבסוף ג'ארד הורג את מולגראת כאשר מולגראת מתחזה לאביו ואומר שהוא אוהב את ג'ארד, ולדבריו של ג'ארד אביו שונא אותו ולכן הסוד מתגלה ומולגראת נהרג.

טרילוגיית בעקבות עלילות ספיידרוויק

טרילוגיה שנכתבה גם על ידי טוני דיטרליצי והולי בלק.
מהסדרה יצאו כל שלושת הספרים "שירת הנחלילית", "בעיה ענקית" ו"מלך המנדרקונים". שלושת הספרים תורגמו גם לעברית בהוצאת מטר.

שירת הנחלילית

בספר הראשון של בעקבות עלילות ספיידרוויק מסופר על ילד בשם ניק (ניקולס) שאמו מתה ואבא שלו התחתן שוב. לביתם באות אמו החורגת ואחותו החורגת. אחותו החורגת של ניק, לורי הביאה איתה ספרים על יצורים קסומים. לורי וניק יוצאים לחפש יצורים קסומים ומוצאים נחלילית פצועה (פיית מים). הנחלילית מודה להם וניק מתחיל להאמין ביצורים הקסומים. ניק ולורי יוצאים לעוד מסע חיפוש ומגלים ענק שמנסה להשמיד את האזור.

בעיה ענקית

בספר השני בסדרה, ניק ולורי לומדים בעזרת מדריכם מהספר הקודם, ג'ק לורואה, כיצד לחסל ענקים. ניק כבר כמעט מתייאש ואילו לורי, כמובן, נהנת מאוד וכבר מוכנה לקטול ענקים. הכל נראה רגיל למדי (יחסית למה שניק ולורי הכירו) עד שכל הענקים בפלורידה מתעוררים ומתחילים להרוס אותה, והרי ג'ק לימד את ניק ולורי כי בפלורידה מספר הענקים הוא הגדול ביותר. ניק ולורי צריכים למצוא דרך לעצור אותם מלהשמיד את כל פלורידה. בדרך הם פוגשים, ענקים, בנות ים ויצורים אחרים.
אל ניק ולורי מצטרפים למסע ג'ול, אחיו הגדול של ניק, וסינדי חברתו.

מלך המנדרקונים

הספר השלישי והאחרון בסדרה הוא המשך לסיפור השני אחרי הברחת הענקים לים מופיעים בפלורידה מנדרקונים והם יוצאים למשימה לחסל אותם והם מחזירים את הענקים מהים כדי להביס את המנדרקונים. להרפתקה מצטרפים מאלורי, ג'ארד וסיימון.
משפט גאוס

באנליזה וקטורית, משפט גאוס או משפט הדיברגנץ מקשר בין השטף של שדה וקטורי על פני משטח סגור לדיברגנץ של השדה בתוך המשטח. המשפט נקרא על שם קרל פרידריך גאוס שגילה אותו בשנת 1813 (והוכיח אותו למקרים פרטיים), אך רק בשנת 1831 מיכאיל אוסטרוגרדסקי הוכיח את המשפט במלואו, לכן לעיתים קוראים לו משפט גאוס-אוסטרוגרדסקי. למשפט יש שימושים חשובים בפיזיקה ובפרט באלקטרוסטטיקה.
המשפט הוא מקרה פרטי של משפט סטוקס.
פפ"ד

פפ"ד (מבטאים - פֶּפֶּדֶ) (ברוסית: ППД) הוא תת מקלע תוצרת ברית המועצות, אשר היה בשימוש של הצבא האדום במלחמת החורף ובשלבים הראשוניים של מלחמת העולם השנייה. השם הוא ראשי תיבות של "פיסטולט פולמיוט דגטריובה" (Пистолет-пулемёт Дегтярёва) - בתרגום מרוסית "תת מקלע של דגטריוב". הנשק קרוי על שם מתכננו ואסילי דגטריוב.

פיתוח ושימוש

תת מקלע פפ"ד פותח בשנת 1934 על ידי ואסילי דגטיאריוב. הדגם הראשון נקרא פפ"ד-34 (המספר מציין את שנת פיתוח של הדגם). בשנת 1935 הוא הוכנס לשירות בצבא האדום. בשנת 1938 פותח דגם חדש של תת-מקלע זה (פפ"ד-38), אשר ההבדל בינו לבין הדגם הקודם הסתכם בכמה שיפורים קטנים (כמו למשל צורת חיבור בית המחסנית לגוף הנשק).
בדומה לעמיתיהם במערב, גם מפקדים בכירים של הצבא האדום התייחסו בזלזול לתת מקלע. היחס הזה הביא לכך, שבתחילת 1939 הוחלט להוציאו משימוש. תת-מקלעים שכבר היו ביחידות סדירות הועברו לאחסון במחסני חירום. חלק מתת המקלעים הועברו לשימוש ביחידות משמר הגבול של הנ.ק.ו.ד..
התפנית בנושא שימוש בתת-מקלע בצבא האדום באה במהלך המלחמה עם פינלנד בשנים 1940-1939. במלחמה זו יחידות ניידות של הצבא הפיני, חמושות בתת-מקלע "Suomi", הצליחו להסב נזק רב לצבא האדום. בעקבות כך הורה הפיקוד העליון הסובייטי להחזיר מיד את תת-מקלע פפ"ד לשימוש בצבא האדום. בעקבות ההוראה הזו נאספו כל תתי המקלעים מיחידות משמר הגבול וממחסני החירום והועברו במטוסי תובלה אל החזית.
בסיום המלחמה בהוראתו האישית של סטלין הסב המתכנן דגטריוב את הפפ"ד לשימוש במחסנית תופית בת 70 כדורים בדומה למחסנית של תת-מקלע "Suomi". דגם זה נקרא פפ"ד-40.
בתחילת 1941 הופסק הייצור של פפ"ד לטובת ייצור תת-מקלע פפ"ש. תת-מקלע פפ"ש היה אמין ופשוט יותר מהפפ"ד ובנוסף לכך גם עלות הייצור שלו הייתה נמוכה יותר. יחד עם זאת תת-מקלע פפ"ד לא הוצא מהשימוש בצבא האדום.
בסך הכל במהלך שנים 1941-1935 יוצרו כ-90 אלף פפ"ד מכל הדגמים.
דאטונג

היסטוריה

אזור דאטונג של היום היה בעבר קרוב למדינת ביידי ("הצפון הברברי") של דאי, האזור נכבש על ידי שבט הג'או בשנת 457 לפנה"ס. האזור היה גבול בין הסינים החקלאיים לבין הנוודים של הערבה האירואסית (הידועים לסינים כמו הו או דונגהו). האזור היה ידוע בסחר בסוסים.
בתקופת האן הוקמה העיר לראשונה בשם "וויי". העיר שיגשגה מאוד עקב שיירות הגמלים הרבות שעצרו בה בדרכם למונגוליה. במשך השנים הבאות גדלה העיר בעיקביות.
בשנת 1048 שונה שם העיר לשם הנוכחי "דאטונג". העיר הפכה לעיר סחר גדולה באזור עד שנכבשה בידי המונגלים בשנת 1649 אך לא שנים רבות מאוחר יותר בשנת 1652 נכבשה בחזרה העיר על ידי הסינים.
אמיר הלוי

ביוגרפיה

אמיר הלוי נולד בראשית אוקטובר 1965 בירושלים. בנעוריו למד בבית הספר תיכון הימלפרב. עם גמר לימודיו התיכוניים, שירת בגדוד 50 של חטיבת הצנחנים בשנים 1983–1987.
הלוי בוגר במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, ובגאוגרפיה ולימודים כלליים מאוניברסיטת תל אביב. טרם הגעתו למשרד התיירות עסק בתחום הייעוץ העסקי וניהל מיזמים כלכליים ועסקיים לחברות וגופים ממשלתיים אחדים. הלוי שימש כחבר מועצת עיריית תל אביב ויו"ר של מספר וועדות במועצה (1993–2003). במהלך שנותיו בפוליטיקה התל אביבית יזם את הפרויקט העירוני של השכרת אופניים בתל אביב-יפו שהפך פופולרי בקרב תושבי העיר ומבקרים. בשנים 1993–1998 כיהן כיו"ר ועדת הרכישות וההתקשרויות של העירייה, ובשנים 2000–2003 היה סגן ראש העירייה.
הלוי שימש כחבר במועצות מנהלים בחברות ציבוריות ועירוניות אחדות ובהן קיסריה השקעות, יונייטד קינג, ומרכז הירידים תל אביב. כמו כן, ייסד הלוי את חברת ARTTIC Israel, המתמחה בייזום פרויקטים טכנולוגיים באירופה, וכן עמד בראש חברת הלוי-דוויק ושות', מקבוצת פאהן קנה (רו"ח), המתמחה בייעוץ וניהול פרויקטים במגזר הפרטי והציבורי.
בראשית אפריל 2013 אישרה הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות את מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד התיירות, ובחודש שלאחר מכן נכנס לתפקיד באורח רשמי תחת שר התיירות. עוזי לנדאו בשנת 2015 זכה באמונו של השר יריב לוין אשר בחר בהלוי להמשיך בתפקידו כמנכ"ל.
במהלך כהונתו, הוביל הלוי תהליך רה-אורגניזציה דרמטי מתוך מטרה להפוך את המשרד למקצועי ומותאם לשינויים בעולם התיירות העולמי. נוסף על כך, הוביל הלוי תהליך של מיתוג חדש שהתבטא גם בשינוי סמליל המשרד. שינויים אלה הובילו למחאה של עובדי משרד התיירות ובראשית דצמבר 2014, במסגרת המחאה, נמנעה כניסתו ללשכתו שבמשרד יחד עם השר לנדאו.  תהליך השינוי הארגוני נמצא בשיא הטמעתו והשפעתו ניכרת בעיקר בהישגים המשמעותיים של התיירות לישראל בשנים האחרונות.
במחציתה הראשונה של שנת 2017  נשבר שיא כל הזמנים בכניסות תיירים ביוני ומתחילת השנה: 303 אלף תיירים נכנסו במהלך חודש יוני, עלייה של 28% לעומת יוני אשתקד, כשבמחצית הראשונה של השנה נכנסו ארצה 1.74 מיליון תיירים, שלפי הערכות משרד התיירות הכניסו למשק הישראלי סכום של כ-9.4 מיליארד שקל. בין היתר בשל כך, נבחר הלוי בידי איגוד השיווק הישראלי לאיש השיווק של חודש יוני 2017,תוך שנימק כי "בזכות המהפכה באסטרטגיה השיווקית של משרד התיירות, שהפכה את המגמה והובילה לשבירת שיאים של כל הזמנים בתיירות הנכנסת".
הלוי הוביל מדיניות של תחזוקה וניקיון באתרים תיירותיים והכניס לכל הסכמי הפיתוח סעיפים המעגנים את האחזקה והניקיון, כתנאי לקבלת תקציבים ותמיכה ממשרד התיירות.
הלוי מתגורר נכון ל-2018 בתל אביב, נשוי ליעל ואב לשלושה בנים. אחיו הוא אלוף הרצי הלוי, שכיהן בעבר כראש אמ"ן וכיום כמפקד פיקוד הדרום. אמו לינה היא נצר למשפחות מזרחי ופרנס, השוכנות בירושלים זה כחמישה עשר דורות. מצד אביו, שלמה, הוא נינו של הרב דב הכהן קוק, ומצד אמו הוא צאצא למשפחת מזרחי-צורף (Los Plateros), שנחשבת לאחת מהמשפחות הוותיקות ביותר בירושלים. סבו, חיים שלום הלוי, היה ממקימי ארגון צבאי לאומי בירושלים והיה ממפקדיו וממייסדי גדוד מגיני השפה. סבתו, צילה, היא אחייניתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי האשכנזי הראשון בארץ ישראל.
ארטיום סיומקה

קריירה

ארטיום נולד ביולי 1990 והחל את הקריירה המקצוענית בזניט-2 סנקט פטרבורג, שהתמודדה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ב-2008. באפריל 2009 הוא עבר לקבוצת המילואים של רוסטוב והיה ברשימת ההרכב של רוסטוב בליגת העל הרוסית בכדורגל, אך מעולם לא שיחק עבורה.
בעונת 2010/2011 עבר לקבוצת המילואים של ז'מצ'וז'ינה סוצ'י ושיחק בהרכב הקבוצה באליפות מחוז קרסנודאר. בעונת 2012/2013 עבר לקבוצת טאגאנרוג ושימש כקפטן הקבוצה. ב-2015 עבר לקבוצת דינמו סטברופול מליגת הכדורגל המקצוענית ושיחק בה במשך 3 שנים עד שהוזמן לשחק בקבוצת לנינגראדץ ממחוז לנינגרד.
ביוני 2019 עבר לדינמו סנקט פטרבורג.
הבית בקרן פו

עלילה

שם הספר לקוח מסיפור בו פו הדב וחזרזיר בונים בית לא-יה. בסיפור אחר המשחק ״כפיסי פו״ מומצא. בדומה לספר הראשון, הפרקים בספר מציגים כל סיפור בנפרד, וניתנים לקריאה בנפרד. יוצאי דופן הם פרקים 8 ו-9, כאשר פרק 9 מתחיל בנקודת הסיום של פרק 8, כאשר הדמויות מחפשות אחר בית חדש לינשוף, שביתו התרסק בפרק הקודם.
סימנים להתבגרותו של כריסטופר רובין נפרסים לאורך הספר עד לסופו, בו תושבי יער ת״ק הפרסאות עורכים עבורו מסיבת פרידה כאשר הם מגלים כי הוא עומד לעזוב. גם אם זה לא נאמר במפורש, מובן כי הוא עומד להתחיל ללמוד בבית הספר. פו וכריסטופר רובין נפרדים האחד מהשני בפרידה ארוכה ופרטית, בה פו מבטיח כי לא ישכח אותו.
איני נפרד

תקציר עלילת הספר

בספר מופיעות דמויות מספרים אחרים: כך למשל אלכסיי רומנוב-אוקטיאברסקי שהופיע ב"רומן ריגול" מופיע כדמות משנית בספר זה וקו העלילה שלו מגולל את פועלו כסוכן ריגול של האדומים בשורות הלבנים. 
שנת 1918. פנדורין ששרד פציעה שקיבל בבאקו (במהלך אירועי העיר השחורה) נפל לתרדמת שנמשכה 3 שנים, 8 חודשים ו-28 ימים. מאסה, משרתו היפני, דואג לו במשך כל הזמן הזה וכעת נאלץ לנסוע עם האדון לסמרה. ברכבת בדרך למוסקבה הוא נתקל באירוע שוד ולאחר ירי לא מוצלח שפוגע בפנדורין, אראסט פטרוביץ' מתעורר.
שנת 1919. לאחר שנה שלמה במנזר בצפון מחוז וולגוגרד, פנדורין מגיע לסבסטופול, שם ממתין לו מאסה. בדרך הוא פוגש נערה בשם מונה (שהיא בתה של ורוורה סובורובה, דמות שהופיעה ב"גמביט טורקי"). בחרקוב פנדורין מגיע למטה צבא המתנדבים ונאלץ לצאת למצוא מרגל קומוניסטי בשם פאבל מאקולצב. עד מהרה מגלים את החתרן ופנדורין עוזב את העיר.
שנת 1921. מאסה ומונה, אם לתינוק בן שנתיים, מגלים מי אשם במותו של פנדורין.
רוברטו די מטאו

קריירת משחק

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קריירת אימון

קיבל רישיון אימון בזמן שהיה פצוע עוד כשהיה בחוזה עם צ'לסי. 
ב-2 ביוני 2008 חתם די מטאו בקבוצת מילטון קינס דונס כשהוא החליף את מקומו של פול אינס שעבר לבלקבורן רוברס. הוא מינה את אדי ניוטון כעוזרו, מאמן הכושר הקודם שלו בצ'לסי. בעונתו הראשונה עם הקבוצה הוא סיים במקום שלישי בליגה השלישית באנגליה. מילון קינס דונס הפסידה בחצי-גמר הפלייאוף בפנדלים מול סקאנת'ורפ.
ב-30 ביוני 2009 עבר לווסט ברומיץ' אלביון. במשחק הראשון תחת הדרכתו הקבוצה הפסידה 6:0 לצ'לסי. אחרי אותו משחק הגיעו תוצאות יותר טובות, ודי מטאו אף זכה בתואר מאמן החודש בפרמייר ליג בספטמבר 2010, אך בפברואר 2011 אחרי ניצחון אחד בלבד ב-10 משחקים הוחלט לפטר את המאמן האיטלקי.
ב-29 ביוני 2011 מונה די מטאו לעוזר מאמן צ'לסי אנדרה וילאש בואש. ב-4 במרץ נהיה ממלא מקום מאמן הקבוצה אחרי פיטורו של וילאש בואש. 
ב-5 במאי זכה די מטאו בתוארו הקבוצתי הראשון אחרי ניצחון 1:2 על ליברפול בגמר הגביע האנגלי. ב-19 במאי 2012 הוביל את צ'לסי לניצחון בגמר ליגת האלופות. ביוני 2012 חתם על חוזה לאמן את הקבוצה למשך שנתיים.
ב-21 בנובמבר 2012 פוטר המאמן מצ'לסי בעקבות רצף של אי הצלחות, והקשה שבהן, התבוסה ליובנטוס 3-0 במסגרת ליגת האלופות.
ב-7 באוקטובר 2014 מונה למאמנה של שאלקה 04 הגרמנית.  ב-26 במאי 2015 התפטר די מטאו מאימון הקבוצה.
ב-2 ביוני 2016 מונה למאמן אסטון וילה. ב-3 באוקטובר פוטר מתפקידו.
הבוגאטיר האחרון

תקציר עלילת הסרט

איוואן נאידונוב הוא בחור צעיר ממוסקבה, המוצא את עצמו יום אחד בארץ בלוגורייה הקסומה. בעולם מקביל זה חיים גיבורי האגדות הרוסיות: הקסם הוא חלק מהוויי העולם וסכסוכים נפתרים בקרבות חרבות בין הבוגאטירים.
איוואן מוצא את עצמו במרכז המאבק בין כוחות האור לכוחות האופל, רק שהוא מתקשה להבין מדוע דווקא הוא ולא מישהו אחר.

תקציב והכנסות

הסרט נעשה בתקציב של 370 מיליון רובלים וזכה להצלחה רבה בקופות, כאשר ביום הקרנתו בלבד הכניס מעל ל-38 מיליון דולר וקרוב ל-440 מיליון בסוף השבוע הראשון להקרנתו. זו הייתה הפתיחה הראשונה בגודלה לסרט רוסי והיה לשובר הקופות הרוסי של שנת 2017. 
הכנסותיו הכוללות של הסרט נאמדות במיליארד רובל ו-700 מיליון רובלים.

סרט המשך

סרט המשך הוכרז זמן קצר לאחר צאת הסרט לאקרנים. במרץ 2019 חברת VGTRK ואולפני Yellow, Black and White Group הודיעו כי שם הסרט יהיה הבוגאטיר האחרון: שורש הרע וכי הצילומים יחול ביולי 2019 במחוז קרסנודאר ובהרי אורל. הסרט ייצא לאקרנים ב-24 בדצמבר 2020 בהפצת חברת וולט דיסני - חבר המדינות.
הנרי ג'יינוויי הארדנברג

הנרי ג'יינוויי הארדנברג (באנגלית: Henry Janeway Hardenbergh;‏ 6 בפברואר 1847 - 18 במרץ 1918), אדריכל אמריקני. תכנן עשרות מבנים בארצות הברית, המוכרים ביותר הם הדקוטה ומלון פלאזה, שניהם במנהטן.

ביוגרפיה

הארדנברג נולד בניו ברונסוויק שבניו ג'רזי. בין השנים 1865 - 1870 רכש השכלה וניסיון מעשי באדריכלות, עת שימש כשוליה במשרדו של האדריכל הגרמני דטלף לינאו בניו יורק. בשנת 1871 פתח משרד עצמאי. את דרכו המקצועית החל בתכנון של ספרייה, כנסייה ומבנה נוסף עבור אוניברסיטת רטגרס בעיירת הולדתו בניו ג'רזי. את העבודות הללו קיבל בעזרת קשריו המשפחתיים במוסד הלימודים.
בהמשך שנות השבעים של המאה ה-19 קיבל חוזה לתכנון מבנה מגורים במנהטן, ה-"Vancorlear". יצירה זו הביאה לו את תשומת לבו של היזם אדוארד קלארק, באותה עת יו"ר חברת זינגר לייצור מכונות תפירה. קלארק רכש קרקעות באפר וסט סייד, ושכר את הארדנברג לתכנון מספר מבני מגורים (שחלקם נהרסו בינתיים); המפואר בהם הוא מבנה הדירות היוקרתי "הדקוטה". בניין זה, בדומה לתכנון הפלאזה שנבנה בסגנון רנסאנס גרמני, כולל מוטיבים האופייניים לסגנון הרנסאנס הצרפתי כאלמנטים המופיעים בטירת שאמבור ובטירות נוספות של עמק הלואר. יצירתו זו הפכה את הארדנברג לאדריכל בעל שם, והביאה לו חוזים לתכנון שני מלונות עבור משפחת אסטור: מלון ולדורף (1893) ומלון אסטוריה (1897), שהפכו למלון וולדורף-אסטוריה. שני המלונות נהרסו בשנת 1929 על-מנת לפנות מקום לבנייתו של בניין אמפייר סטייט.
יצירתו המפורסמת ביותר של הארדנברג היא מלון פלאזה, שהושלם בשנת 1907 והיה לאחד המלונות המפורסמים בעולם ולאחד מסמליה של מנהטן. יצירות נוספות שלו הן בניין שרמרהורן (The Schermerhorn Building) ו"המרטיניק" (The Martinique) בניו יורק; אצטדיון פאלמר באוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי (נהרס בשנת 1997); "המוהיקני" (The Mohican) בקונטיקט; מלון ויליארד בוושינגטון די. סי., ומלון קופלי פלאזה בבוסטון שבמסצ'וסטס.
הארדנברג מת בניו יורק בגיל 71.
מרק אנטואן אוליבייה

ביוגרפיה

אוליבייה גדל במשפחה של שחיינים (אביו ואחיו) בעיירה דנן, במחוז נור בחבל או-דה-פראנס. הוא החל להתאמן בשחייה בגיל 7 ובגיל 15 החל להתאמן בשחייה במים פתוחים. כיום הוא שוחה בנרבון.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן שברוסיה ב-2015 סיים אוליביה במקום שישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:50:06.4 שעות, 12.4 שניות ממדליית זהב ו-5.7 שניות ממדליית ארד ובמקום 11 במשחה הקבוצתי ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:50.9 דקות. נוסף לכך, הוא השתתף במשחה ל-25 ק"מ, אך לא סיים אותו.
באליפות אירופה בשחייה במים פתוחים שנערכה בהורן, הולנד ביולי 2016 זכה אוליבייה במדליית ארד, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:55:21.6 שעות, אחרי פרי וירטמן מהולנד (1:55:20.6 שעות) וג'ק ברנל מבריטניה (1:55:21.2 שעות). 
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה אוליבייה במדליית ארד בשחייה במים פתוחים במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:53:02.0 שעות, אחרי פרי וירטמן מהולנד (1:52:59.8 שעות) וספירידון יאניוטיס מיוון (1:52:59.8 שעות). זו ליג'ן מסין שדורג רביעי קבע תוצאה זהה לשלו.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה אוליבייה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-5 ק"מ אישי בתוצאה של 54:31.4 דקות, לפני מריו סנזולו מאיטליה (54:32.1 דקות) וטימותי שטלוורת מבריטניה (54:42.1 דקות) ובמשחה ל-5 ק"מ קבוצתי ביחד עם אוסיאן קסיניול, לוגן פונטיין ואורלי מולר בתוצאה של 54:05.9 דקות, לפני ארצות הברית (54:18.1 דקות) ואיטליה (54:31.0 שעות). מדליית ארד, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:51:59.2 שעות, אחרי פרי וירטמן (1:51:58.5 שעות) וג'ורדן וילימובסקי מארצות הברית (1:51:58.6 שעות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה אוליבייה במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:47:56.1 שעות, אחרי פלוריאן ולברוק (1:47:55.9 שעות) ולפני רוב מופלס (1:47:57.4 שעות), שניהם מגרמניה.