google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי ישראל–קטר

היסטוריה

בשנת 1960 הודיעה קטר על ניתוק קשרי הדואר עם ישראל. בשנות ה-70 נטלה קטר חלק בחרם הערבי על ישראל.
הקשר הראשון בין המדינות החל בשנת 1996 כאשר ישראל פתחה לראשונה נציגות כלכלית קבועה בדוחה, והתקיים משא ומתן על מכירת גז לישראל. זמן קצר לאחר מכן ביקר ראש הממשלה דאז שמעון פרס בקטר.
במשך השנים ביקרו בקטר אישים ישראלים בכירים מספר פעמים בהם ציפי לבני בתפקיד שרת החוץ ושמעון פרס בעת כהונתו כממלא מקום ראש הממשלה ועוד. 
בתחילת שנת 2009 בעקבות מבצע עופרת יצוקה הורתה קטר לראש הנציגות הישראלית בדוחה לעזוב את המדינה וניתקה את קשריה הכלכליים עם ישראל. עם זאת, במהלך אוגוסט 2009 הכריזה קטר כי תהיה מוכנה לחדש עם המגעים עם ישראל, בתנאי שתוקפא הבניה בהתנחלויות.
ברשת אל-מנאר של חזבאללה נטען ב-2011 כי בין המדינות מתנהל תיאום ביטחוני הדוק.
כמו בדרכונים של מלזיה, בנגלדש ופקיסטן, גם בדרכון של קטר מצוין בתוכנו שהוא תקף לכל המדינות פרט לישראל.
ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן, האשים שר החוץ אביגדור ליברמן את קטר בכך שהיא מחבלת יחד עם טורקיה במאמצים המצריים להשיג הפסקת אש. במקביל החל שר התקשורת גלעד ארדן לפעול להסרת שידורי אל-ג'זירה בישראל.
במאי 2017 אמיר קטר, שייח תמים בן חמד אל ת'אני, צוטט ברשת "אל-ערבייה" באומרו כי יחסי קטר וישראל "טובים", וכי הוא נחוש לעזור לתווך הסכם שלום בין ישראל לפלסטינים. לאחר פרסום ההתבטאויות סוכנות הידיעות הרשמית הקטרית פרסמה כי אתר הסוכנות נפרץ וכי הופץ פרסום שקרי שיוחס לאמיר. בהמשך אותה שנה הסתייע הלובי למען קטר, הפועל בארצות הברית, בחוות דעתו של המזרחן הישראלי שמעון שפירא, שכתב לקונגרס:
"על בסיס הניסיון והידע שלי אני יכול לומר שקטר לא סיפקה נשק לחמאס. קטר מסייעת במיזמים הומניטריים כמו בניית בתים ושכונות חדשות. החומרים שמסופקים לעזה מפוקחים על ידי מערכת הביטחון הישראלית, בראשות גנרל פולי מרדכי."

ספורט

ב-2011 השתתפה לראשונה הטניסאית הישראלית שחר פאר בטורניר דוחה. 
ב-2013 השתתפה לראשונה נבחרת ישראל בשחייה בתחרות גביע העולם בדוחה, והשחיינית הישראלית עמית עברי אף זכתה במדליית כסף. בעת טקס הענקת מדליות למנצחים, לצד שמה הופיע דגל חסר צבע במקום דגל ישראל. כחודש לאחר מכן יו"ר איגוד הכדוריד של ישראל השתתף בקונגרס איגוד הכדוריד העולמי בדוחה ודגל ישראל לא היה נוכח בקונגרס. דובר של קטר אמר כי אם נבחרת ישראל בכדורגל תעפיל לטורניר גביע העולם בשנת 2022, שייערך במדינה, הנבחרת תוכל לקחת בו חלק, על אף ניתוק היחסים בין שתי המדינות. ביוני 2015 נפגשו בכיר באיגוד הכדורסל הישראלי ויושב ראש הוועד האולימפי של קטאר.
יחסי ליכטנשטיין–סין

סקירה כללית

בשנת 1919 נחתם הסכם ראשון בין שווייץ וליכטנשטיין לממשלת סין הלאומית היושבת כיום בטאיוואן. ליכטנשטיין ושווייץ הכירו שתיהן מיד ברפובליקה העממית של סין לאחר עצמאותן והיחסים בין ליכטנשטיין לרפובליקה העממית של סין כוננו ב-14 בספטמבר 1950 יחד עם יחסי סין-שווייץ.
ליכטנשטיין היא המדינה היחידה בעולם שיחסיה עם הרפובליקה העממית של סין הם יחסים קונסולריים, כאשר בתאריך ה-1 בספטמבר 1988 נשלח קונסול סיני לציריך שבשווייץ, קונסוליה זו נועדה להתייחס ליחסים בין ליכטנשטיין לרפובליקה העממית של סין ולתת שירותים קונסולריים לתושבי ליכטנשטיין בלבד.
טיסה 111 של סוויסאייר

מהלך הטיסה וההתרסקות

20:18 זמן מקומי הטיסה ממריאה בזמן מנמל התעופה ג'ון פ. קנדי.
20:50 טייס המשנה מדווח שהגיעו לגובה שיוט של 33,000 רגל.
21:10 הטייס חש בריח משונה ויוצא לבדוק את הסיבה. הוא מגיע למסקנה שמקור הריח הוא מערכת מיזוג האוויר.
21:14 תא הטייס מלא עשן, והטייסים משדרים אות מצוקה פאן-פאן ומבקשים לנחות בנמל התעופה הבינלאומי לוגן בבוסטון 560 ק"מ משם.
21:15 בקרת התנועה האווירית משביתה את הטיסות באזור, הנוסעים מתבקשים לשים את מסיכות החמצן.
21:17 הטייסים מפעילים את מעצורי האוויר.
21:20 הטייסים מחליטים לרוקן דלק לפני הנחיתה.
21:22 המטוס פונה לכיוון דרום מערב, כדי לרוקן דלק מעל הים במרחק 25 מיילים ימיים מנמל התעופה הליפקס בנובה סקוטיה.
21:24:09 נשמעת אזעקה בתא הטייס, עקב ניתוק מערכת הטייס האוטומטי.
21:24:42 הטייסים מדווחים על אות אות מצוקה מיידיי.
21:24:46 הקפטן מודיע שמערכת החשמל בתא הנוסעים קרסה.
21:24:53 הטייסים מודיעים כי הם מתחילים לרוקן את הדלק, ומיד לאחר מכן ינחתו.
21:25:12 הקופסה השחורה מפסיקה להקליט.
21:25:16 בקרת התנועה האווירית מאשרים לרוקן את הדלק. הטייסים לא מגיבים.
21:25:40 בקרת התנועה האווירית מאשרים שוב לרוקן את הדלק. ללא תגובה.
21:31:18 המטוס מתרסק לים, עדי ראייה מדווחים על רעש גדול.

החקירה

כיוון שהקופסה השחורה הפסיקה לפעול כ-6 דקות לפני ההתרסקות, היה צורך לחקור מה התרחש במטוס באותן הדקות. חקירת התאונה עלתה 48.5 מיליון דולר, ונמשכה 5 שנים.
רוב חלקי המטוס היו בקרקעית האוקיינוס בעומק של 55 מטר (180 רגל). חלקים מסוימים נמצאו צפים באזור ההתרסקות. רק אחד הקורבנות היה ניתן לזיהוי חזותי. 147 זוהו על ידי טביעת אצבע ורשומות שיניים, ו-81 זוהו באמצעות בדיקות דנ"א.
הקופסה השחורה של המטוס נמצאה על ידי צוללת HMCS Okanagan של משמר החופים הקנדי ב-11 בספטמבר 1998.
ב-2 באוקטובר 1998 מועצת הבטיחות בתחבורה של קנדה (TSB) יזמו מבצע גדול על מנת להוציא את הריסות המטוס מהמים לפני החורף. ב-21 באוקטובר, העריכו ש-27% מההריסות נמצאו.
כשני מיליון חלקי פסולת נמצאו והובאו לחוף לטיפול במתקן בו היו כ-350 חוקרים ממספר ארגונים וחברות, בואינג, פראט אנד ויטני, NTSB, רשות התעופה הפדרלית האמריקאית, ו-AAIB.
בשלב זה של החקירה האמינו שהתאונה נגרמה על ידי חלק פגום בתא הטייס, לאחר שמערכת הבידור במטוס התחילה להתחמם יתר על המידה. הדו"ח הראשוני פורסם ב-30 באוגוסט 2000, אך הדו"ח הסופי הושלם רק בשנת 2003.

מסקנות

הדו"ח הסופי קבע כי ככל הנראה התאונה נגרמה עקב קצר חשמלי.
בדו"ח החקירה צוין כי ציפוי הבידוד מפוליאתילן מתכתי, לא היה מתאים לשימוש במטוסים.
האש שרפה את קווי אספקת החשמל של מכשירי הטייס, והם הפסיקו לפעול שש דקות לפני הפגיעה.
בין המלצות הבטיחות שהתקבלו: חומרים שלא עברו בדיקת עמידות באש, לא יורשו לשימוש במטוסים. בכל מטוס יותקנו גלאי עשן, ודיילים יעברו קורס לכיבוי אש.
המלצות אלה הובילו לשינויים נרחבים בתקני רשות התעופה הפדרלית האמריקאית.

לאחר האסון

בספטמבר 1999 סוויסאייר ובואינג (שרכשה את מקדונל דאגלאס) הציעו פיצוי כספי למשפחות הנוסעים. אולם המשפחות דחו את ההצעה, ותבעו את חברת דופונט שסיפקה את לוחות הבידוד על סכום של 19.8 מיליארד דולר. בית המשפט הפדרלי בארצות הברית דחה את התביעה בחודש פברואר 2002.
שתי אנדרטאות לנספים הוקמו על ידי ממשלת קנדה.
לאירוע הוקדש פרק בתוכנית הטלוויזיה "תעופה בחקירה" (Air Crash Investigation) בשם "Fire in the Sky" ("אש בשמים").
לאחר האסון, חידשה חברת סוויסאייר את הקו מניו יורק לז'נבה תחת המספר 139.
בקעת כסולות

בקעת כְּסוּלֹת היא השלוחה הצפונית-מזרחית של עמק יזרעאל. רוחבה של הבקעה הוא כ-5 ק"מ, ואורכה הוא כ-8 ק"מ.
הבקעה תחומה בין רכס הרי נצרת והר תבור מצפון, ובין גבעת המורה מדרום. רום הבקעה בחלקה הנמוך הוא כ-100 מטרים מעל פני הים, ורוב שטחה מעובד.
בשיפוליה המזרחיים של הבקעה, בסמוך לתל קשיון ולעין דור, נמצא אגן ההיקוות של נחל תבור. לאורך שיפוליה הדרומיים של הבקעה עובר כביש 65, ולאורך גבולה המערבי עובר כביש 60.
שמה של הבקעה הוא כשמה של העיר המקראית הַכְּסוּלֹת, שנקראה גם כִּסְלֹת תָּבֹר, המזוהה עם המועצה המקומית אכסאל הנמצא בצפון הבקעה, אשר נזכר בשם זה עוד בכתבי יוסף בן מתתיהו.
בתקופת המשנה והתלמוד נקראה הבקעה בשם בקעת אכסלו.
שרון בר-זיו

ביוגרפיה

שרון בר-זיו נולד בתל אביב וגדל בגבעתיים. אביו משה בר-זיו, עבד כמנהל סניף בנק ואמו אביבה בר-זיו, היא מורה לאמנות וציירת. הוא הבכור במשפחה ולו שתי אחיות. למד בתיכון קלעי, ולאחר מכן התגייס לנח"ל ושירת כחובש קרבי בבית הספר למ"כים בגדוד 906. 
בוגר החוג לחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 השתתף בקורס כתיבה ועריכת תסריט Script Factory של ה-BBC.
בר-זיו נשוי לאמנית מרב דני והם הורים לילדה.

קריירה

במהלך שירותו הצבאי שיחק בסרטו של רנן שור "בלוז לחופש הגדול", בתפקיד מרכזי. עם תום השירות הצבאי למד משחק בסטודיו של ניסן נתיב, ואף כתב והופיע במופע סטנד-אפ אישי. ב-1994 קיבל תפקיד ראשי במחזהו של וודי אלן "הקוסם מברוקלין" בתיאטרון הבימה, הצגה שזכתה להצלחה רבה. בר-זיו גילם את דמותו של הקוסם מברוקלין, בתפקיד אמו שיחקה ליה קניג ובתפקיד אביו שיחק מוסקו אלקלעי. בנוסף, שיחק במחזותיו של יוסף אל-דרור "המובן מאליו" ו"לופ". ב-1998 שיחק בתפקיד מרכזי בהצגה "השחקן" בתיאטרון הקאמרי, מאת ובבימויו של הלל מיטלפונקט, המגולל את קורותיה של להקת שחקנים נודדת בפולין. במהלך שנות התשעים שיחק בסדרות הטלוויזיה "עניין של זמן", "שתוק שואו", "הכל נשבר במשפחה" והופיע בפרסומות שונות. במקביל כתב תסריטים לתוכניות "פלטפוס", "שמש" ועוד.
החל משנת 2000 עבד במשך כעשר שנים כקופירייטר ומנהל קריאטיב בתחום הפרסום. בתחילה עבד בשוק הפרטי עם משרד הפרסום אריאלי, צרפתי שטרנשוס וכן עם למל כהן. לאחר מכן התמחה בפרסום ציבורי בלשכת הפרסום הממשלתית בה עבד עבור משרד הבריאות, המשרד לאיכות הסביבה, משרד התמ"ת, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ועוד. בין היתר עבד על קמפיינים למאבק באיידס, יצר את "מדליק מי שמקליק", הפורטל הממשלתי "gov.il" ואחרים. 
סרטו העלילתי הראשון באורך מלא הוא "חדר 514" (2011). הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2012 (ACID), זכה בציון לשבח על הבימוי בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק, פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל גרנדה שבספרד ופרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים על שם טרקובסקי ברוסיה. הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים ברחבי העולם ונמכר להפצה על ידי חברת ההפצה הצרפתית "סופי דולאק". חברת ההפצה האמריקאית "Film Movement" רכשה את הסרט להפצה בארצות הברית וקנדה. בפסטיבל חיפה 2016 זכה התסריט שלו "ואהבת לרעך" בפרס הראשון (מענק פיתוח מקרן הקולנוע הישראלי) בתחרות הפיצ'ינג הבינלאומית 'הסיפור שלנו'. 
ב 2018 כתב וביים את "בוקר טוב ילד" בהפקת מארק רוזנבאום (טרנספקס). הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה 2018 והופץ בבתי הקולנוע בישראל ב-2019. בסרט משחק בר-זיו בתפקיד הראשי יחד עם השחקנית קרן מור. צילם זיו ברקוביץ' וערכה אווה קפלון.
כריך חמאת בוטנים וריבה

כריך חמאת בוטנים וריבה (באנגלית אמריקאית: peanut butter and jelly sandwich או בקיצור PB&J; באוסטרליה ובבריטניה: peanut butter and jam sandwich) הוא כריך פופולרי בעיקר בארצות הברית אך גם בקנדה, באוסטרליה ובבריטניה המכיל חמאת בוטנים וריבה של פירות (לרוב תותים או שזיפים).
לעיתים מוסיפים לכריך גם דבש, ממרח שוקולד, מרשמלו או סירופ מייפל.
בשנת 1968 יצרה חברת ג'י אם סמאקר (.The J.M. Smucker Co) את ממרח הגובר המיועד עבור כריך זה. ממרח הגובר כולל שכבות של חמאת בוטנים וריבה.

היסטוריה

השילוב של חמאת בוטנים וריבה הפך פופולרי ברחבי ארצות הברית וברחבי העולם בתקופת מלחמת העולם השנייה עת שממרח חמאת בוטנים הייתה חלק ממנות הקרב שחולקו לחיילים כמו גם הריבה. החיילים שילבו את שני הממרחים יחד על מנת לשפר את טעמה המלוח של חמאת הבוטנים. גם בקרב אזרחי ארצות הברית הפך הכריך לפופולרי מאחר שבשנת 1943, בשל המלחמה, הונהג בארצות הברית קיצוב. בעוד שחמאה וממרחים אחרים ניתנו בהקצבה, חמאת הבוטנים נמכרה בלא הגבלה, כמו גם פירות שאיפשרו ייצור ריבות.
הקניון האדום

הקניון האדום הוא גיא שני הוא קניון בנחל שני אשר בהרי אילת.
הקניון האדום נמצא כ-20 קילומטר צפונית לאילת מערבית לדרך לאילת בגובה 700 מטר מעל מפלס פני הים. אורך הקניון כ-200 מטר ועומקו כ-30 מטר. הקניון צר בחלקו ורוחבו מספר מטרים. הקירות זקופים עשויים אבן חול נובית בצבע אדמדם. הצבע האדום מקורו בתחמוצות ברזל. הירידה בקניון בעזרת סולם יתדות ומעקה צינור. בימים קדומים צדו במקום נמרים אותם פיתו להיכנס למבנה אבנים סגור באמצעות גדי או טלה והחיה נחסמה ונלכדה בעזרת אבן כבדה שנלקחה מהאזור. בקניון ובנחל צמחייה דלילה הכוללת את רותם המדבר, צלף קוצני שיטת הנגב ועצי אשל. בית ספר שדה אילת מוציא סיורים והדרכות לקניון.
הנפקה ראשונה לציבור

הנפקה ראשונית לציבור (באנגלית:  IPO – initial public offering) היא הנפקה בה חברה פרטית מציעה בפעם הראשונה את מניותיה למכירה לציבור. בדרך כלל עושות זאת חברות אשר זקוקות להון כדי להתרחב, תוך שהן בוחרות לגייס אותו מהציבור.
ככלל, גיוס הון יכול להיעשות באמצעות הנפקת סוגים שונים של ניירות ערך: מניות, אגרות חוב ואופציות למניות או אגרות חוב. עם זאת, המונח הנפקה ראשונית מתייחס להנפקת מניות בלבד. רק החזקה בידי הציבור של מניות, לא ניירות ערך אחרים, היא שמגדירה חברה כחברה ציבורית.
חברה פרטית, המעוניינת לגייס הון באמצעות הנפקה ראשונה של מניות לציבור, חייבת לקבל על עצמה כללי דיווח חשבונאיים מחמירים, המחייבים שקיפות גבוהה לציבור, כתנאי מקדים להפיכתה מחברה פרטית לחברה ציבורית. כחלק מכך, גיוס הון מהציבור מחייב פרסום של תשקיף על החברה המנפיקה. התשקיף נועד לתת לציבור את מלוא המידע הדרוש לו לשם ניתוח כדאיות ההשקעה ולשם כך הוא מפרט את עסקי החברה המנפיקה, כאשר בעיקר מדובר על תוצאותיה העסקיות ותיאור בעלי המניות שלה. בנוסף, נקבע בתשקיף מועד שבו מוזמן הציבור להגיש לחברה את בקשותיו לרכישת ניירות הערך המוצעים על פיו (בתשקיף שאיננו תשקיף מדף, מדובר בדרך כלל על כשבוע לאחר מועד פרסום התשקיף). מאידך, על פי תשקיפי מדף ניתן לפרסם דוחות הצעות מדף במשך שנתיים ממועד פרסומו של תשקיף המדף וליהנות מנגישות מהירה לשווקים.
הנפקה ראשונית יכולה להיעשות בליווי של חברת חיתום, או בצורה עצמאית.

תהליך ההנפקה

כאשר פירמה מקבלת החלטה לצאת להנפקה לרוב ישכרו את שירותיהם של חתמים או בנקים להשקעות.
אלו יכתבו תשקיף המתאר את פרטי ההנפקה ויגישו אותו לאישור הבורסה והרשות לניירות ערך.
לאחר שיתקבלו אישורים אלו, יפורסם התשקיף ויפתח מעין "מכרז" על מספר המניות ומחיר המניה אותו יקבע החתם.
החתם, שהוא מנהל ההנפקה אחראי על שיווק ההנפקה למשקיעים מיועדים ובעלי עניין, כמו כן הוא מבקר את תהליך ההנפקה
ודואג לשקיפות המידע, ובנוסף הוא מעין ביטוח מצד החברה ו"מתחייב" לרכוש חלק מן המניות אם לא כולן נמכרו בהנפקה.
לאחר המכרז ו"פתיחת המעטפות" נקבע מחיר מינימום בו הוצעו מספיק הצעות לקניית כל המניות בהנפקה וכל המציעים שהציעו 
מחיר זה או גבוה יותר "יזכו" לקנות את המניות לפי סדר גודל יחסי להצעתן.
כלומר, לדוגמה, אם הונפקו 100 מניות והוצעו מחירים המתאימים ל-200 מניות כל מציע ש"זכה" יקבל 50% מן המניות עליהן
הציע, משמע אדם/גוף שהציעו מחיר על 10 מניות וזכו, יקבלו רק 5 מניות במחיר שנקבע בסוף ההנפקה.
כך מסתיים תהליך ההנפקה והפירמה יוצאת למסחר רגיל בבורסה לניירות ערך.
של

הפרת זכויות אדם בניגריה

במשך השנים עלה מספר פעמים הקשר בין חברת "של" לזכויות האדם בניגריה.
בשנת 1996 מספר ארגוני זכויות אדם טענו שחברת "של" אחראית למקרים בהם בוצעו הפרות לכאורה של זכויות אדם בניגריה, ביניהם הוצאה להורג, מקרי פשע נגד האנושות, עינויים, יחס בלתי אנושי ומעצר מנהלי שרירותי. בפרט נטען ששיתוף הפעולה בין החברה לבין המשטר הצבאי בניגריה גרם ישירות לרציחתם של שמונה מראשי שבט האוגוני, ביניהם קן סארו-ויוה, בשנת 1995.
נגד החברה הוגשו מספר תביעות משפטיות בנושא זה, ובהסכם פשרה היא הסכימה לשלם 15.5 מיליון דולר. החברה לא קיבלה כל אחריות על הטענות נגדה.
בשנת 2009 נטען בדו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל שהחברה אחראית לפגיעה בזכויות האדם בדלתת הניז'ר, כתוצאה מטיפול לקוי בדליפות גז ונפט.
בשנים 2009-2010 פורסמו מסמכים מודלפים בהם נאמר שחברת "של" החדירה סוכנים לכל משרדי הממשלה בניגריה ומצליחה להשפיע על החלטות פוליטיות. כמו כן נאמר שם שהחברה העבירה באופן סדיר תשלומי שוחד לאנשי הצבא הניגרי על מנת למנוע מהומות.
נחמן בולמן

הרב נחמן בולמן (באנגלית: Nachman Bulman; ה'תרפ"ה, 1925 - כ"ו בתמוז ה'תשס"ב, 6 ביולי 2002) היה מחנך אמריקאי-ישראלי. מייסדם של מוסדות חינוך בארצות הברית ובישראל, ראש ישיבת פאר רוקאוואי ומשגיח רוחני של ישיבת אור שמח, ומייסדה של קהילת "נחליאל" במגדל העמק.

ביוגרפיה

נולד בניו יורק לרב מאיר בולמן, מחסידי גור שהיגר לארצות הברית מפולין לאחר ששיכל שני בנים ושתי נשותיו הראשונות נפטרו. הוא נקרא על שם סבו נחמן זובלדוביץ מחסידי אלכסנדר. למד בישיבת רבנו יעקב יוסף, ומגיל 13 בישיבת רבנו יצחק אלחנן, שבה התקרב בעיקר לרבנים משה ביק ומשה אהרן פולייב.
ב-1950 נסמך לרבנות בידי רבי משה שצקס ורבי יוסף דוב סולובייצ'יק, ונישא לשיינדל פרוינד. לאחר נישואיו התמנה למשרת רבנות ראשונה בדאנוויל שבווירג'יניה, משרה שבה נשא שלוש שנים. ב-1954 חזר לניו יורק והתמנה כמשגיח רוחני בישיבת רבנו יצחק אלחנן במשך שנה. לאחר מכן כיהן כרב בסאות' פולסברג , מחוז סאליבן  בניו יורק, עד 1957. בין 1957–1962 כיהן כרב בניופורט ניוז שבווירג'יניה ויסד בעיר בית ספר חרדי בסגנון בתי הספר של תורה ומסורה.
בשנת 1962 חזר לניו יורק, התפרסם כדרשן בעניינים העומדים על הפרק בנושאי יהדות והתקרב לרבנים חרדים כמו הרב אהרן קוטלר והרב יצחק הוטנר. הוא היה פעיל מרכזי בארגון "תורה ומסורה" שעסק בייסוד בתי ספר ברחבי ארצות הברית, חזר לשמש כמשגיח בישיבת רבנו יצחק אלחנן, והיה מייסד הג'ואיש אובזרבר, ביטאון אגודת ישראל בארצות הברית, ועורכו הראשון.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היה ממייסדי ישיבת פאר רוקאוואי וסמינר שרה שנירר בניו יורק, ובמקביל החל לכהן כרב קהילת ישראל הצעיר בפאר רוקאוואי, תפקיד בו כיהן עד 1975.
בשנת ה'תשל"ה, 1975, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא שימש משגיח רוחני בישיבת אור שמח במשך ארבע שנים, ואז עבר לגור במגדל העמק שבה יסד קהילה לחרדים-אמריקאים בשם "קריית נחליאל". הוא קיווה ליצור מודל לקהילה שתשמר את הצביון החרדי אמריקאי בישראל, אך כעבור 14 שנים, ב-1994, עזב את המקום לאחר שלא יכל להתמודד עם המצוקה הכלכלית של הקהילה. הוא חזר לירושלים ולמשרתו בישיבת אור שמח, ובשנת 1999 הקים את בית המדרש "נחליאל" בשכונת נווה יעקב שבה עבר להתגורר.
בשנת 2000 חלה ועזב את כל עיסוקיו הציבוריים. הוא נפטר ביום שבת כ"ו בתמוז ה'תשס"ב, 6 ביולי 2002.
עומס מפולג

עומס מפולג (הנקרא גם כוח מפורס) הוא כוח הפועל על גבי שטחה או על גבי אורכה של קורה במקום בנקודה, כל עומס מפולג ניתן להציג ככוח שקול הפועל בנקודת מסוימת על הקורה.
גודלו של הכוח השקול שווה לשטח שמתחת לעקומה המתארת את העומס המפולג בדיאגרמת הגוף החופשי, ונקודת הפעולה של הכוח השקול נמצאת במרכז השטח שמתחת לעקומה המתארת את העומס המפולג בדיאגרמת הגוף החופשי.

שימושים

לכוח מפולג שימוש רב בהנדסה מכנית ובפרט בסטטיקה של גופים קשיחים ובמכניקת המוצקים, שכן בפועל, ברב המקרים על קורות פועלים עומסים מפולגים ולא כוחות בנקודה. בנוסף, ניתן לראות ביטוי לעומס מפולג בחישובי לחץ שמים מפעילים על מבנים, המים מפעילים כוח על כל שטח המגע עם המבנה וזהו למעשה עומס מפולג.
ארבעת הנמרים של אסיה

ארבעת הנמרים של אסיה הוא כינוי לכלכלות המפותחות של מדינות מזרח אסיה: הונג קונג, סינגפור, קוריאה הדרומית וטאיוואן.

צמיחה הכלכלית מהירה

ארבע המדינות הללו שמרו על קצב צמיחה גבוה (מעל 7% בשנה) משנות ה-60 עד שנות ה-90 של המאה ה-20. עד המאה ה-21, כל ארבע המדינות פיתחו כלכלות חזקות ויצרו יתרון תחרותי. הונג קונג וסינגפור, לדוגמה, הקימו מרכזים פיננסים בינלאומיים מובילים, בעוד שקוריאה הדרומית וטאיוואן פתחו תעשייה עתירת ידע. ההצלחה הכלכלית של הנמרים שימשה כמודל לחיקוי עבור מדינות מתפתחות רבות בדרום מזרח אסיה והסביבה, בעיקר אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים ותאילנד.
הנמרים נהנו מכמה עשורים של צמיחה גבוהה בעיקר על ידי אימוץ מדיניות של יצוא למדינות מתועשות ועשירות. כלכלותיהן התאפיינו בהשקעה ממשלתית גבוהה בחינוך, במערכות פוליטיות אוטוריטריות בשנים הראשונות, בהשקעה גבוהה באגרות חוב של ארצות הברית ובשיעורי חיסכון גבוהים.
מרדכי נגארי

ביוגרפיה

נולד בירושלים, למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר. לאחר מכן עבר לישיבת ההסדר כרם ביבנה, לאחר נישואיו למד בכולל 'כרם ביבנה'.
בשנת 1984 התמנה לרבה של מעלה אדומים ומאז מכהן בתפקיד לצד הרב יהושע כ"ץ רבה האשכנזי של העיר. בין היתר הם מנהלים ביחד בית דין לממונות בעיר.
הרב נגארי הוא תלמידו של הרב מרדכי אליהו והיה מתייעץ איתו רבות ובפרט בענייני הלכה.
חיבר ספר לזכרו '"איש ההליכות ואיש ההלכה - הראשון לציון המקובל האלקי הגאון הרב מרדכי אליהו זצוק"ל", מעלה אדומים תש"ע.
נשוי ומתגורר בעיר מעלה אדומים. חתנו הוא הרב שי לוי המכהן משנת 2016 בראשות ישיבת "אורות האר"י" בצפת.
Copyleft

Copyleft (תעתיק עברי: קוֹפִּילֶפְט) הוא שם כולל לסוג של רישיונות למידע או מדיה כלשהם (תוכנה, מסמכים, סרטים וכו'), המבטיחים את חופש השימוש בהם.

אטימיולוגיה

השם "copyleft" הוא פרפרזה על המונח "copyright" שמגביל את חופש השימוש באינפורמציה (באנגלית: "right" = זכות, וגם ימין. על כן, משמעות השימוש במילה ההפוכה "left" (באנגלית: "שמאל", וגם "נותר") היא שזכות השימוש נותרת בידי המשתמש.

היסטוריה

הרעיון של copyleft נהגה ומומש על ידי ריצ'רד סטולמן, במסגרת עבודתו על פרויקט גנו. הרישיון הראשון והנפוץ ביותר, המהווה copyleft נקרא GPL.
סנסלאו

סנסלאו או סנסלאב (מאה ה-13) היה שליט (וויווד) רומני (ולאכי) שמלך במונטניה (ולאכיה) ( הקרויה גם "טרנסאלפינה" Transalpina ) המרכזית והדרומית, בחלקים ההרריים בין הנהרות ארג'ש ודמבוביצה. 

ייתכן כי היה בנו של מנהיג בשם מילשב ושהשם סנסלאו או סנבלס הם זהים עם 
סטניסלב. בירתו המשוערת הייתה בארג'ש.
שמו מוזכר בדיפלומת האבירים של יוחנן הקדוש (היואניטים או הטמפלרים) שהוצאה ב-2 ביולי 1247 על ידי מלך הונגריה, בלה הרביעי (1235-1270). דיפלומה זו מבטיחה לאבירים הנ"ל את השליטה בבאנאט של סברין (אולטניה) ובאזור שנקרא אז קומניה.
האבירים קיבלו גם שטחים ממזרח לנהר אולט אבל שלא כללו את הישות המדינית של סנסלאו.

לפי ההיסטוריון הרומני יואן אורל פופ סנסלאו היה בפועל עצמאי ביחס למלך הונגריה.
לפי ההיסטוריון ההונגרי אישטוואן ואשארי תוארו מצביע על כך שהיה אחראי על יחידה טריטוריאלית תחת חסות המלך. 
הדיפלומה מתייחסת גם לישויות טריטוריאליות - "קנזאטים" של יואן, פרקש והוויווד ליטובוי.
למרות שהשמות סנסלאו וליטובוי הם ממקור סלבי, הדיפלומה מציינת שהם היו "אולאטי" או ולאכים, כלומר רומנים.
באותה התקופה המישור לאורך הדנובה אוכלס על ידי קומנים ומונגולים (טטרים).
החל משנת 1270-1272, אחרי מותו של סנסלאו, לדעת חוקרים אחדים, ליטובוי הרחיב את שליטתו גם בשטחי מונטניה, מזרחה מהאולט. 
אחרים סבורים שצאצאי סנסלאו הגשימו את האחדות הפוליטית של ולאכיה (מונטניה), שהפכה לסופית בימיו של בסראב הראשון.
מחקרים ארכאולוגיים של נ. קונסטנטינסקו תומכים גם הם בכך שהבירה הנסיכותית הראשונה של הארץ הייתה בארג'ש ולא מערבה מהנהר אולט.
ההיסטוריון ניאגו ג'ובארה סבור שהדמויות של מישלב וסנסלאו היו זהות.
צב ראשתני

מאפיינים

אורך הצב הראשתני עד 20 ס"מ והוא בעל שריון עבה, אך בעיקר ראש גדול ומעובה עם מקור שמזכיר מעט את צב נשכני (Chelydra). הצוואר והראש מגודלים והרגליים והשריון קטנים יותר. הצב לא מנסה להיכנס שריונו בעת מתקפה עליו, אלא יתקוף וינשוך את התוקף במקורו הגדול.
הוא חי ושוחה במים, אך עולה גם ליבשה, משתמש בטפריו החזקים כדי לטפס. הוא ניזון מדגים ומשבלולים.
צב זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע, עקב ציד ושימוש בעורו ובשריונו בשוקי אסיה.
טים פייג'

טים פייג' (באנגלית: Tim Page; נולד ב-11 באוקטובר 1954) הוא עיתונאי, עורך, מפיק ומבקר מוזיקה אמריקאי. הוא זכה בפרס פוליצר על עבודתו כמבקר מוזיקה בעתון הוושינגטון פוסט ומילא תפקיד מפתח בחידוש העניין בסופרת האמריקאית דון פאואל.

חייו

פייג' נולד בסן דייגו, קליפורניה וגדל בסטורס, קונטיקט. בשנת 1967, נעשה עליו סרט תעודי קצר בשם "יום עם טימי פייג'", שתיעד את ההתעניינות שלו ביצירת סרטים.
הוא עבר לניו יורק בשנת 1975 וסיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1979. באותה התקופה כבר כתב במספר עיתונים והגיש תוכנית רדיו. במסגרת עבודתו ברדיו הוא ראיין רבים מהמוזיקאים הידועים בארצות הברית.
בשנת 1982, הצטרף פייג' ל"ניו יורק טיימס", שבו שימש ככתב בנושאי תרבות ומוזיקה. בשנת 1987 עבר לעבוד כמבקר המוזיקה הראשי בעתון נויזדיי ובשנת 1995 עבר לעבוד כמבקר המוזיקה הקלאסית הראשי של הוושינגטון פוסט. בשנת 1997, הוא זכה בפרס פוליצר, עבור מה שוועדת פוליצר כינתה "ביקורת מוזיקה חיה ומאירת עיניים".
בשנת 1991, החל פייג' להתעניין בחייה ובעבודתה של הסופרת דון פאואל. הוא ראיין את קרוביה ומכריה שנותרו בחיים, ערך את יומניה, מכתביה, מחזותיה וסיפוריה הקצרים, והביא להוצאה מחודשת של ספריה. בשנת 1998, הוא פרסם את הביוגרפיה שלה "דון פאואל".
בשנת 2006, הופיע פייג' ברשימת "25 האנשים המשפיעים ביותר בעולם האופרה" של כתב העת "חדשות האופרה".
פייג' גם הפיק מופעים במגוון אולמות בארצות הברית.
בגיליון ה-20 באוגוסט 2007 של הניו יורקר, פרסם פייג' כתבה אוטוביוגרפית אודות היותו איש תסמונת אספרגר.
אדמית

היסטוריה

הקיבוץ נוסד באוגוסט 1958 על ידי בוגרי תנועת השומר הצעיר ילידי הארץ ועולים מצרפת, והוא נקרא על שמה של חורבה סמוכה בשם אִידְמִית. הקיבוץ הוקם כיישוב ספר בסמוך לגבול לבנון מול הכפר הבדואי ערב אל עראמשה. בשנת 1969 ננטש הקיבוץ והמקום הוחזק על ידי בני קיבוצים מהקיבוץ הארצי בשנת שירות.
בשנת 1971 יושב הקיבוץ מחדש על ידי עולים חדשים מאנגליה, ארצות הברית וקנדה, לאחר שעברו שנת הכשרה במשמר העמק. באותה העת התפרנסו חברי הקיבוץ בעיקר מענפי החקלאות אשר היה מבוסס על גידולי שדה, מטעי עצים נשירים, פרדסים, גידולי אבוקדו, גידולי טבק, חומוס, לול, בננות וענבים. בהמשך התרחב הקיבוץ, עם קליטתם של גרעינים נוספים.
במהלך שנות השמונים הורע מצבו הכלכלי של הקיבוץ כתוצאה מהצטברות חובות כספיים, והוחל בהליך של הסדר חובות מול הבנקים שהסתיים בשנת 2011. כיום מצבו הכלכלי של המשק חסון. בשנת 2003 יזם הקיבוץ את הקמתה של שכונת ההרחבה, שכוללת 187 מגרשים לבניה עצמית, והיא כיום בתהליך מואץ של איכלוס.
כלכלת הקיבוץ מבוססת היום על לולי פיטום, מטעי נשירים, מטע אבוקדו וגידולי שדה. במקום גם המפעל "מתאד", לעיבוד שבבי.
הקיבוץ עבר תהליך של הפרטה ופתח את שעריו לקליטה. בקיבוץ בריכת שחייה. בעבר פעלה בקיבוץ מרפאה של שירותי בריאות כללית.
החל משנת 2016 פועלת בקיבוץ שלוחה של המכינה הקדם-צבאית רבין.
האקריו

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1997 על ידי גיל עדני, שמשמש כמנכ"ל.
נכון לשנת 2018 החברה מציעה לציבור הרחב 12 קורסים מתחומי הטכנולוגיה, אבטחת המידע, הפיתוח, העיצוב, האנימציה, שיווק באינטרנט ועוד. אינדקס הקורסים של החברה כולל מאות קורסים נוספים. לחברה שלושה מרכזי הדרכה בישראל - קמפוס מרכז ברמת גן, קמפוס צפון בחיפה וקמפוס דרום באילת. לחברה מרכזים ושיתופי פעולה בעולם (בארצות הברית, רוסיה, הודו, אפריקה ובפיליפינים). בקורסים של החברה משתתפים למעלה מארבעת אלפים איש כל שנה.
סגל ההוראה של החברה מורכב מבעלי מקצוע בתחום ההיי-טק, ביניהם מנהלים בחברות היי-טק, יזמים ובעלי עסקים עצמאיים. מרכז ההכשרה של החברה הוסמך מטעם חברת Autodesk העולמית, וכן מפעילה החברה מרכז בחינות בינלאומי מטעם חברת Pearson VUE.
לצד הכשרת הסטודנטים, מפעילה החברה מחלקת השמה לסטודנטים שסיימו בהצלחה את קורסים. כמו כן, נותנת החברה, באמצעות HackerU-Pro, ייעוץ מקצועי לעסקים ולגופים ממשלתיים בנושאים טכנולוגיים מגוונים ונותנת הדרכה לעובדים בארגונים.
בשנת 2017 נפתח הסניף הבינלאומי הראשון של האקריו, במוסקבה שברוסיה. בסניף מרצים אנשי מקצוע מקומיים, ולצדם גם מרצים ישראלים. תוכנית הלימודים בסניף מותאמת לתוכנית הנהוגה בישראל.
בשנת 2017 פורסם כי החברה מציעה תואר ראשון "בינלאומי" וכן תארים אקדמיים נוספים, על אף שאין לה אישור מהמועצה להשכלה גבוהה להענקת תארים אקדמיים בישראל. החברה הגיבה בין היתר כי "פעילות זו לא נמצאת בעיקר תשומת הלב של החברה, כי היא סבורה שהיא פועלת כחוק, אך עם זאת היא לומדת מכל הערה או פנייה ותתקן בהתאם אם צריך כדי לשמור על החוק".