אשכנזים (ישראל)

גבולות הקבוצה

השם "אשכנזים" אמנם מקורו במובן המקורי של המושג, הנעוץ בהלכה ובמנהג, ליהודי מרכז ומזרח אירופה. לפי הערכות ישנם כ-2.8 מיליון ישראלים שמוצאם, המלא או החלקי, בקהילות אשכנזיות, לרוב ביהדות מזרח אירופה, ממדינות כמו פולין, אוקראינה, רומניה והונגריה. הניגוד עם אוכלוסיות אחרות בישראל טשטש את ההבדלים בין יוצאי אירופה השונים, והם החלו להיחשב לקטגוריה חברתית אחת. 
בעברית ישראלית ובשיח הנפוץ, המונחים "אשכנזים" ו"אשכנזיות" אינם מתייחסים דווקא לצאצאי יהדות אשכנז ההיסטורית, אלא מתקשרים לגינונים ונורמות חברתיות ולנראוּת מסוימת. "להתאשכנז" או "להשתכנז" משמעם אימוץ של התנהגויות והעדפות תרבותיות המזוהות עם המעמד הבינוני המשכיל, בייחוד בידי מזרחים יוצאי השכבות הנמוכות השואפים לניידות חברתית. כך לדוגמא, יוצאי קהילות יהדות הולנד או יהדות איטליה, שהם ספרדים במקורם מבחינה אתנו-הלכתית, נחשבים ל"אשכנזים" לעתים קרובות בשל חזותם, מעמדם הכלכלי והנורמות החברתיות שלהם; לעומת זאת, בני העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 אינם נחשבים על פי רוב ל"אשכנזים" בשיח הישראלי הנפוץ. כמו כן, "אשכנזיות" במובנה הישראלי כרוכה דווקא באימוץ נורמות ותרבות מערבית, כמסמני סטטוס, כהמשך לשלילת הגלות ולהתמערבות שהוחזקו כאידיאלים בידי התנועה הציונית, שדחתה את הדת והמסורת האשכנזיות.

כלכלה ופוליטיקה

רוב האליטה הפוליטית, החברתית, התרבותית והתקשורתית בישראל עודנה ממוצא אשכנזי, ובעבר ההגמוניה של בני מוצא זה הייתה כמעט מוחלטת. בין השאר הם הגיעו לעמדות מפתח אלו עקב תפקידם המרכזי בהקמתה של מדינת ישראל ובאיוש הראשוני של מוסדותיה המכוננים, מתוקף היותם כוח עלייה משמעותי עוד בטרם הקמתה. עד מלחמת העולם השנייה, תנועת העלייה לארץ הייתה תופעה אירופית בבסיסה כך שמרבית העולים במסגרת העליות שלפני קום המדינה היו מארצות אירופה. עובדה זו גרמה לכך שהמערכות המדינתיות שהוקמו היו מבוססות על יהודים ממוצא אשכנזי, ואלו היוו כ-77% מהאוכלוסייה היהודית. הם היו המייסדים של היישוב החדש ועמוד השדרה של החברה על רוב נדבכיה. באותה העת המזרחים היוו קהילה ענייה וחלשה יחסית אשר בראשה עמדה אליטה ספרדית זעירה. במהלך העשור הראשון למדינה הגיעה עלייה המונית, שמנתה אשכנזים ומזרחים בשיעור שווה כמעט. המדינה התמודדה עם בעיות דחופות בשנותיה הראשונות, וכל העולים סבלו מתנאי קליטה קשים. אולם גורמים כגון ניעות חברתית וקשרים עם הוותיקים, ידיעת עברית, השכלה טובה יחסית, וכמובן גם אפליה (חברתית ומוסדית), איפשרו לחלק רב מהאשכנזים להתקדם ממעמד העובדים למעמד הבינוני ומעלה.
ההדגשה שהזהויות העדתיות הן עובדה קיימת תורגמה, לאחר התפרקות אידאולוגית כור ההיתוך בשנות ה-70 לתפיסה אגרסיבית שפילגה קהלים מזרחים ואשכנזים, כמייצגי תרבויות המזרח והמערב, העומדות האחת מול השנייה, כביכול, כאשר האחרונים עברו ממעין תו-תקן לישראליות, לעוד מגזר. בעקבות טענות הדרה וגזענות מצד הממסד, שנתפס כאשכנזי, תפיסה זו הולידה במגזרי האוכלוסייה המזרחית לוחמנות שכוונה כנגד ההגמוניה של מה שכונה בשם "המרכז האשכנזי" או "קבוצות המרכז". בעוד שקודם לכן לא ראו עצמם ה"אשכנזים" ככאלו בדרך כלל, אלא תפשו את הוויתם כקבוצה נורמטיבית ושקופה, עלייתן של השכבות הנמוכות, ובעיקר המזרחים, הפכה את המונח לרווח בשיח היום-יומי וחיזקה את המודעות אליו.

דת

הסקאלה הדתית, כלומר המרחק בין הקצוות מבחינה דתית, רחבה יחסית בקרב האשכנזים (בהשוואה לעדות אחרות בישראל) ועל פי מחקרים סוציולוגיים נוטים להתקיים בהם גוני ביניים רבים, כדוגמת המסורתיים או הרפורמים. מצב זה הוא שריד למאבקים ההיסטוריים שהסתעפו מתהליכי החילון באירופה בתקופת ההשכלה. כך שמחד, ניתן למצוא בקרב האשכנזים חרדים בעלי השקפה דתית קוטבית וחיי קהילה סגורים יחסית, כגון בני העדה החרדית, ובתוכם חסידי נטורי קרתא, שמנימוקים דתיים כופרים בזכות קיומה של מדינת ישראל ודוגלים בהתבדלות כמעט מוחלטת מהעולם הסובב. מנגד, חילונים רבים מעולי ארצות אירופה דגלו במורשת הסוציאליסטית-אתאיסטית, דבר שמתבטא אצל חלק מהם בשלילה של ביטויי המסורת היהודית, למשל שמירת שבת. זרמים נוספים אליהם משתייכים האשכנזים החרדים הם הזרם הליטאי והחסידי. בתווך נמצאת הציונות הדתית, אליה גם כן משתייכים אשכנזים רבים.

ביקורת על השימוש במונח אשכנזים

השימוש במונח "אשכנזים" ספג ביקורת בחוגים אקדמיים וחברתיים, על שהוא מבצע הכללה שאינה בהכרח נכונה ממבט אנתרופולוגי, סוציולוגי, ואף פנים-דתי, לקבוצות שונות (שיש הנוטים להבנות אותן כ"אשכנזיות") שלא תמיד החפיפה התרבותית או החברתית ביניהן משמעותית עד כדי הצדקת הכללתן למקשה אחת, או שהכללה זו נתפסת כרלוונטית בשל הטיות שונות כגון כמיהה לא מבוקרת לרדוקציוניזם מחקרי, אשר בתורו מעצב את החברה על ידי סקירה עיתונאית של מחקרים מתאמיים (שלעיתים בעצמה מוטה), בצורה של כותרות ענק, תעמולה עיתונאית, והטעיות, אשר דה פקטו הולכות ומצטברות זו על גבי זו כתפיסות מציאות כוזבות, של צרכני המידע.]