google/wiki40b huggingface dataset:
מיכה טלמון

מיכה טלמון (א בתמוז ה'תרפ"ב, 27 ביוני 1922 בירושלים- כ"ט בשבט ה'תשע"ג, 9 בפברואר 2013 בעומר) היה ראש מינהל מקרקעי ישראל בשנים 1977–1976. הוא פיתח וגיבש את שיטת שיווק המגרשים הנפוצה היום בכל יישוב, "בנה ביתך". זכה באות יקיר באר שבע.

ביוגרפיה

טלמון נולד בירושלים, בנם של צבי אליהו כהן ולאה, אח בכור לשתי אחיות. אליהו אביו נשלח יחד עם אחיו, שני נערים בגיל 15 ו-17, על ידי אביהם כדי שיתחנכו בגימנסיה העברית "הרצליה". אמו לאה, עלתה לארץ כילדה קטנה בסוף המאה ה-19 עם הוריה ד"ר נפתלי וד"ר חנה וייץ שנשלחו כרופאים למושבות הברון. ילדותו עברה בין ירושלים לתל אביב. בגיל צעיר התייתם מאביו.
בגיל 16 הצטרף כמדריך "הנוער העובד" להכשרה שהתכוננה להקים את קיבוץ אלומות. נמנה עם קבוצת מדריכי הנוער העובד שיצאה בראשות הארכאולוג שמריהו גוטמן לפרוץ ולהכשיר את השביל למצדה, המשמש מאז דורות של מטיילים העולים למצדה.
בשנת 1940 עלתה ההכשרה והקימה את קיבוץ אלומות. שם פגש את רעייתו רחל. בקיבוץ עבד כשומר שדות ועל סוסתו רכב וביקר בשבטי הבדואים שבגליל. שם שמע ואסף ידיעות בשרות הש"י, שרות הידיעות של ההגנה.
במלחמת השחרור נלחם כסמל בגדוד 12 של חטיבת גולני בקרבות על שחרור הגליל. בחג השבועות 1948, בקרב על משמר הירדן, נפצע ברגלו ועת נסוגו כוחות צה"ל מפני הצבא הסורי נותר שוכב פצוע בשדה הקרב ומסתווה למת. מקץ 16 שעות חזרו כוחות צה"ל וכבשו את האזור ומצאו אותו חי, פצוע בשטח, ופינו אותו.
בשנת 1949 עבר לגור בבאר שבע ומעט מאוחר יותר הצטרפו גם אשתו רחל ובנם הבכור אליהו.
בראשית דרכו שימש עוזר למנהל חבל הנגב של המחלקה להתיישבות. בהמשך היה מנהל מפעל ההתיישבות באיזור באר שבע וממנהל מדור התכנון בנגב. ב-1 בינואר 1956 החל טלמון לכהן בתפקיד מנהל חבל הנגב. בשנים אלה עסק בהתיישבות העולים במושבים שמסביב, בפיתוח מקורות מים ופרנסה למתיישבים.
בשנות ה-60 שימש מנהל המחוז של משרד השיכון ועסק בפיתוח וקידום הצד העירוני של הנגב, באר שבע ועיירות הפיתוח שמסביב.

ראש מינהל מקרקעי ישראל

ב-1 בפברואר 1969 עבר למינהל מקרקעי ישראל, בה התחיל כמנהל האגף העירוני. טלמון תמך בשיטת שיווק המגרשים "בנה ביתך" ושתי השכונות הראשונות בישראל ששווקו בשיטה זו בשנת 1974 היו שכונת וילות מצדה בבאר שבע ואזור רחוב כליל החורש ורחוב הזית בעומר. בדצמבר 1976 התפטר מאיר זורע מתפקיד מנהל מנהל מקרקעי ישראל כדי לעבור לפעילות פוליטית, וטלמון סומן במועמד מוביל להחליפו. ב-1 במאי 1977, שבועיים וחצי לפני הבחירות לכנסת התשיעית אישרה הממשלה את מינויו למנהל מנהל מקרקעי ישראל.
בספטמבר 1977 הוחלף על ידי שר החקלאות אריאל שרון ביעקב עקנין. הוא הצטרף לבנו ולמילן זגר, ויחד הקימו את חברת "נגב תים". גם כאן המשיך בפעילות למען העיר באר שבע והיה מנהל פרויקט דרך הנשיאים (כיום שדרות רגר).
בשנת 1985 ניהל את הקמת שכונת בנה ביתך בנווה נוי. משנת 1987 שימש כמבקר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במשך כעשר שנים. לאחר פרישתו מתפקיד ציבורי זה ובסמוך למותו שימש כחבר בוועדת הבנייה של האוניברסיטה.
בשנים האחרונות לחייו התגורר יחד עם רחל אשתו בשכונת "גני עומר" שבעומר.

הוקרה והנצחה

בשנת 1999 זכה טלמון לתואר יקיר באר שבע. בחודש מרץ 2016 הנציחה עיריית באר שבע את זכרו וקראה פארק בדרום העיר על שמו.

משפחתו

טלמון היה נשוי במשך קרוב ל-70 שנים לרחל ולהם נולדו שלושה ילדים, אליהו, שמאי מקרקעין ומודד מוסמך, בת שבע, מורה ואשת חינוך ושי, לשעבר החשב הכללי במשרד האוצר, ממלא-מקום מנכ"ל בנק הפועלים ומנכ"ל כלל ביטוח.
מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני

חייו המוקדמים

מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני נולד בשנת 1881 בדוחה, בירת קטר. היו לו 18 אחים ואחיות, ואילו הוא עצמו היה השביעי מבין בני אביו.

מותו

תאריך מותו המדויק התגלה רק בשנת 2016. הוא מת בשנת 1971 באום סלאל מוחמד, העיר שהקים, ושם נקבר.
טטרודוטוקסין

טטרודוטוקסין הוא רעלן עצבי חזק החוסם תעלות נתרן בתאי עצב. המולקולה נקשרת לפתחי תעלות נתרן ממותגות מתח ומונעת את מעבר הדחף העצבי. הרעלת טטרודוטוקסין נגרמת בעיקר מאכילת דגים ממשפחת הנפוחיתיים. שמו של החומר נגזר משמה של סדרת הנפוחתאים (Tetraodontiformes) שכוללת את דג הפוגו הנחשב למעדן ביפן ובארצות אחרות לחופי האוקיינוס השקט.

מקור החומר בטבע

למרות שהנפוחתאים העניקו לחומר את שמו, ישנם בעלי חיים נוספים המכילים אותו כגון דגים, דו-חיים (כמה מיני טריטונים וקרפדות), תמנונים, תולעים, כוכבי ים, ואפילו ישנם חיידקים כפסאודומונס ו-ויבריו המייצרים אותו. בבעלי חיים הרעל מתפקד כארס, ומשמש הן להגנה והן לצייד.

פעילות ביוכימית ופיזיולוגיה

טטרודוטוקסין נקשר לאתר מוגדר בצד החוץ-תאי של תעלת נתרן על קרום תא עצב. כל קישור לאתר זה יחסום מעבר יונים דרך התעלה: כמה רעלנים אחרים פועלים באותו מנגנון. הרעלן חוסם את זרימת יוני הנתרן בתעלות נתרן מהירות בתאי העצב השולטים בכיווץ השרירים וכך מונע את תנועתם. תאי העצב הקוצבים את פעולת הלב אינם נפגעים משום שהם מופעלים על ידי תעלות נתרן איטיות. הנפגע מת, לכן, לא מהפסקת פעולת שריר הלב אלא מחנק בשל שיתוק הסרעפת.

שימושים רפואיים

לחסימת תעלות הנתרן המהירות יש שימוש בהפרעות קצב הלב. כמו כן החומר הוכח כיעיל בטיפול בכאב אצל חולים הגוססים מסרטן, טיפול במיגרנה וגמילה מהרואין.

הרעלת טטרודוטוקסין

רוב ההרעלות נגרמות מאכילת דגים השייכים לסדרת הנפוחתאים ובפרט דג הפוגו. בעור ובאיברים הפנימיים של דג הפוגו יש די טוקסין לגרום שיתוק של הסרעפת ומוות. הרעילות משתנה בהתאם למין הדג, העונה והמקום הגאוגרפי ובשרם של דגים רבים אינו מסוכן. הדיווח הראשון על הרעלת טטרודוטוקסין בקרב אנשי המערב נמצא ביומניו של ג'יימס קוק: 
נתקפנו חולשה נוראה בכל הגפיים, אשר הייתה מלווה בחוסר תחושה או בתחושה הדומה לזו הנגרמת כשמקרבים אל האש ידיים או רגליים שנחשפו לכפור במשך זמן רב, לא יכולתי להבחין בין גופים קלים לכבדים, ספל מלא מים ונוצה שהושמו בידי נדמו לי כאילו משקלם שווה
— יומן ג'יימס קוק ממסע ה"רזולושן", מצוטט ב"קווי רוחב כחולים", טוני הורוביץ
כמה מאנשי צוותו אכלו דג טרופי מקומי ונתנו את השאריות לחזירים שהוחזקו על הסיפון. המלחים סבלו מאבדן תחושה וקוצר נשימה והחזירים שקיבלו את האיברים הפנימיים מתו.
הטוקסין בודד לראשונה על ידי המדען היפני יושיזומי טהרה (Yoshizumi Tahara) בשנת 1909.

סימני ההרעלה

הסימנים מופיעים בדרך כלל כ-30 דקות לאחר ההרעלה אך לפעמים מתעכבת הופעת הסימנים עד כדי 4 שעות מאכילת הדג. שיתוק של השפתיים והלשון המלווה ריור (בשל הקושי בבליעת הרוק) הוא הסימן הראשון. איבוד יכולת הדיבור והבליעה, הזעה, כאב ראש, חולשה, תשישות, אובדן קואורדינציה, פרפורים, שיתוק, הכחלה, עוויתות, הפרשת ליחה מוגברת מדרכי הנשימה, ואובדן הכרה. סימפטומים של ההרעלה בדרכי העיכול כוללים בחילה, הקאה, שלשול וכאבי בטן. הפרעות קצב יופיעו לפני הפסקת נשימה מוחלטת. למרות השיתוק החולה נשאר בדרך כלל בהכרה עד סמוך למוות המגיע לאחר 4-6 שעות אם כי משך הזמן עשוי להשתנות בין 20 דקות ל-8 שעות.

טיפול

הטיפול תומך, מבוסס על סימני ההרעלה וכולל הנשמה. לטטרודוטוקסין אין אנטידוט (סותר רעלים)  מתאים לרעל, משום שהרעל מהיר והקישור שלו לתעלות הנתרן חזק וקשה לניתוק. נפגע ששרד ב-24 השעות הראשונות, לרוב יתאושש ללא סימני לוואי לאחר מספר ימים.
הלכות פסוקות

הלכות פסוקות הוא חיבור הלכתי מתקופת הגאונים, והוא החיבור הראשון לאחר התלמוד שניתן לראותו כ"ספר הלכות". כבר בתקופה קדומה הוא יוחס לרב יהודאי גאון, ראש ישיבת סורא (757–761), אך יש המסתייגים מייחוס זה. 
כתלמוד הבבלי הספר נכתב במקורו חציו בעברית וחציו בארמית בבלית, והוא מסודר על פי נושאים העוקבים, על פי רוב, אחר סדר התלמוד הבבלי. ספר זה עוסק בהלכות שנוהגות לאחר חורבן בית המקדש בחוץ לארץ. דרכו היא קיצור הסוגיות התלמודיות ולעיתים עריכה מחדש שלהן, בתוספת מסורות פרשניות ופסיקתיות קדומות. 
הספר היה נפוץ מאוד בתקופת הגאונים, ואף חוברו לו קיצורים ותרגומים לעברית ולערבית. במהלך ימי הביניים הלכה והידלדלה תפוצתו, ככל הנראה בעקבות הפופולריות הרבה של הספר הלכות גדולות שחובר בעקבותיו. הספר נודע לראשונה בעת החדשה מתוך כתב יד של תרגום לעברית שנמצא בגניזה הקהירית והודפס בשנות ה-80 של המאה ה-19, ונודע בשם "הלכות ראו" (על שם הפסוק הפותח את החיבור, "ראו כי ה' נתן לכם (את) השבת"). רק לאחר זמן פורסם כתב יד של החיבור המקורי (כתב יד ששון 263), שנשמר בתימן ויצא לאור בשנת תשי"א, אולם גם הוא אינו שלם.
אייל נוסובסקי

קורות חייו

נוסובסקי התגייס לצה"ל בינואר 1981 במסגרת גרעין נח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ושימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד 932 בין השנים 1993–1995, והוביל אותו בעת הלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש מפקד בא"ח נח"ל בין השנים 1995–1997. לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת הנח"ל. לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד מתקן אדם. לאחר מכן שימש כמפקד "אגד 900", שהיווה מסגרת מאחדת ל"גדודי ה-90" בטרם ההקמה הרשמית של חטיבת כפיר, ושימש בתפקיד עד 23 באוקטובר 2005. עם סיום תפקידו הוקמה החטיבה.
מקדונל דאגלס X-36

תכנון ופיתוח

ה-X-36 נבנה בקנה מידה של 28% מגודלו של מטוס קרב בגודל סטנדרטי והוטס מרחוק על ידי טייס שהוצב בתחנת בקרה על הקרקע. המטוס לא כלל כנף זנב ובמקומו כלל כנפוני ייצוב קדמיים, מאזנות חצויים ומערכת הנעה וקטורית מתקדמת. למרות זאת המטוס לא היה יציב הן בנסיקה והן בסיבסוב ועל כן צויד המטוס במערכת טוס על חוט לייצוב הטיסה.
המטוס טס לראשונה ב-17 במאי 1997 וביצע סך הכל 31 טיסות מוצלחות, שהביאו לסיום התוכנית לאחר שכל מטרותיה הושגו. באוגוסט 1997, כאשר התוכנית עדיין פעלה, אוחדה מקדונל דאגלס אל תוך בואינג, ועל כן המטוס מזוהה לעיתים כבואינג X-36.
ה-X36 השיג יכולות תמרון גבוהות מאוד שהיו אידיאליות למטוסי קרב. למרות התאמתו הפוטנציאלית והצלחתו לא פותח מטוס קרב אמיתי המבוסס על ה-X-36.

בתצוגה

מטוס X-36 אחד מוצג במוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית סמוך לדייטון, אוהיו. מטוס שני מוצג במרכז המחקר של חיל האוויר האמריקאי בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
אורבלין פינדה

קרטרו

פינדה נולד במקסיקו. בגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של קרטרו מליגת העל המקסיקנית. ב-21 בינואר 2014 ערך פינדה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בהפסד 1-0 לסלאיה במסגרת הגביע המקסיקני. ב-2 באוגוסט ערך פינדה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל המקסיקנית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-82 בניצחון 2-0 על פצ'וקה. ב-25 בינואר 2015 הבקיע פינדה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-63 בהפסד 2-1 לפצ'וקה במסגרת הליגה. בסך הכל ערך פינדה 44 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 8 שערים.

גוודלחרה

ב-2 בדצמבר 2015 הודיעה גוודלחרה מליגת העל המקסיקנית על החתמתו של פינדה על חוזה ל-5 שנים במועדון. ב-11 בינואר 2016 ערך פינדה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 נגד וראקרוס במסגרת הליגה. ב-17 בינואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה השישית בתיקו 1-1 נגד קרוס אסול במסגרת הליגה.
אדואר ניניון

אדואר ניניון (בצרפתית: Édouard Nignon, ‏ 9 בנובמבר 1865 נאנט - 30 באוקטובר 1934 בריאל סו מונפור) היה שף ומחבר ספרי בישול צרפתי.

רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

נולד בנאנט בחבל ברטניה כבנם של פייר ניניון, פועל יומי, ושל אן לבית לה רן, מכבסת. למשפחה היו שמונה ילדים.
בגיל תשע בלבד התקבל כשוליה במסעדת "קמברון" בנאנט. כעבור שנה עבר לעבוד במסעדת "מונייה" שנחשבה הטובה בעיר. מספר נשים בסביבה דאגו ללמדו לקרוא ולכתוב בסגנון המקום.
בהמשך התחנך במסעדות נוספות באנז'ה, בשולה ולאחר מכן הגשים את חלומו והגיע  לפריז.

הקריירה הפריז

עבד לצידם של השפים החשובים של הבירה, כעוזר לאחראי על הרטבים במסעדת "ביניון", אחר כך כאמן הרטבים במסעדת "וואזן", אצל "פוטל ושאבו", ב"מזון דורה", ב"קפה אנגלה" של דיגלרה,  אחראי על "מנות הביניים" (אנטרמה) בתערוכה העולמית ב-1889, אחראי על ה"רוטיסרי" (צלייה) ב"לאפרוז" וטבח שף ב "מריבו", במסעדת  "מאני" (Magny) (שבו היו מתכנסים האחים גונקור וחבריהם) 
מסעדת "פאיאר" וכו'.

עבודתו בחו"ל

במשך שנים רבות  עבד מחוץ לגבולות צרפת, באוסטריה וברוסיה,בהן סיפק שרות לבתי מלוכה וללקחות מן המעמד הגבוה.
בסנט פטרבורג ניהל את המטבח בארמון ארמיטאז' כאחראי על צוות של מאה ועשרים טבחים. ב-1905 אירגן גם בקרמלין סעודות לאלפי מוזמנים של הצאר ניקולאי השני. לאחר מכן היה מנהל המטבח האישי של נשיא ארצות הברית,וודרו וילסון.

השיבה לצרפת

בשובו לצרפת כאדם אמיד, עבר לנהל את המסעדה "לארו" (Maison Larue) בככר מדלן בפריז, בו בישל ללקוחות מן האצולה ומן האליטה הפוליטית והתרבותית. בסופו של דבר רכש את המסעדה מידי הדוכס איזס. בימי מלחמת העולם הראשונה המסיבות התמעטו, הכסף הצטמצם, מפורסמים רבים התרגלו לשלם לו מעט בזכות מעמדם הציבורי. נוכח הירידה בפרנסה התחיל לפרסם ספרי בישול שכללו מתכוניו האישיים. ספריו, הכתובים בסגנון מיוחד, מתובלים באסוציאציות וציטוטים מתולדות הספרות הצרפתית ובקטעים מאת אנשי רוח, ומפורסמים בעותקים מועטים ומהודרים מאוד, לא זיכו אותו בכסף רב. יותר משמכר, הגיש אותם כמתנות. 
בשנת 1918 קנה את הטירה "שאטו דה לה אוט פורה" (Château de la Haute Forêt) ביישוב בריאל סו מונפור (Bréal sous Monfort), מערבה מן העיר רן. בהתחלה בילה בו את חופשותיו ומאוחר יותר, ב-1928 התיישב בו בדרך קבע וניסה ללא הצלחה להתפרנס מאוצר המתכונים העצום שיצר. בשנת 1921 העביר לאחיינו את  מסעדת "לארו". 
נפטר בשנת 1934, נשכח על ידי רבים מלקוחותיו לשעבר.
במתכוניו שילב את מסורת המטבח האותנטי הצרפתי על גרסאותיו האזוריות השונות, עם מסורות בישול שפגש במסעותיו הרבים בעולם.
אדואר ניניון היה נשוי פעמיים. בנו מנישואיו הראשונים נהרג ב-1914 במלחמת העולם הראשונה. בתו מנישואיו השניים מתה ברוסיה בגיל 6. הטירה בבריאל סו מונפור עבר בירושה לאחיינו הצעיר כריסטיאן לואי.
מכבי תל אביב (כדורגל נשים)

היסטוריה

הקבוצה התחרתה במשך 4 עונות בליגת הנשים, כאשר סיימה במקום הרביעי בכל אחת מעונותיה ואף הגיעה פעם אחת למעמד חצי גמר גביע המדינה. הקבוצה אירחה את משחקיה הביתיים במתקן האימונים קריית שלום שבתל אביב.
בתום עונת 2001/02, לאחר 4 שנות פעילות, התפרקה הקבוצה והפסיקה את פעילותה בשל קשיים כלכליים.
בשנת 2017, הועלתה יוזמה חדשה במועדון על ידי מור שקד, מאמנת בקבוצות הילדים של מכבי להקים מחדש מסגרת לא מקצועית, בתחומי מחלקת הנוער של המועדון שבה תוכלנה בנות ונערות צעירות להתאמן בכדורגל. המהלך קיבל את ברכת דרכו של פטריק וואן לוון, מנהלה המקצועי של מחלקת הנוער.
המטבח האסטוני

המטבח האסטוני המסורתי מבוסס בעיקרו על בשר ותפוחי אדמה, ועל דגים באזורי החוף והאגמים. עם זאת, כיום הוא מושפע מהרבה מטבחים אחרים, כולל מגוון רחב של מאכלים בינלאומיים, עם מספר רב של תרומות מן המסורות של מדינות סמוכות.
במטבח האסטוני קיימות השפעות של המטבח הסקנדינבי, הגרמני, הרוסי, הלטבי, הליטאי ועוד. המאכלים האופייניים לאסטוניה הם לחם שיפון, בשר חזיר, תפוחי אדמה ומוצרי חלב. היסטורית, הרגלי האכילה באסטוניה היו תלויים בעונות השנה.
אחד מהמרכיבים המזוהים עם המטבח האסטוני הוא הקאמה, תערובת קלויה של קמח גרוס היטב משעורה, שיפון, שיבולת-שועל, וקמח אפונה.

מרקים

המרקים באופן מסורתי מהווים את הארוחה העיקרית. הם לרוב עשויים מציר בשר או עוף עם מגוון רחב של ירקות. המרקים לעיתים גם מעורבבים עם שמנת חמוצה, חלב ויוגורט.
צורה ייחודית של מרק אסטוני היא leivasupp ("מרק לחם"), שהוא סוג של מרק מתוק העשוי מלחם שחור ותפוחים, בדרך כלל מוגש עם שמנת חמוצה או קצפת, ולעיתים קרובות מוגש עם קינמון וסוכר.

מנה עיקרית

לחם שיפון שחור (rukkileib) מלווה כמעט כל מנה באסטוניה. האסטונים מעריכים את מגוון הסוגים השונים של לחם שחור מבוסס שיפון.
אסתר לוי

ביוגרפיה

לוי החלה להתאמן מאז שהייתה בת 6, ובספטמבר 2001 עברה לבית הספר הספורטיבי בחוות הנוער הציוני בירושלים. בשנה זו נכנסה לוי לנבחרת הקדטיות. בשנת 2002 הגיע לוי למקום השביעי באליפות ארצות הים התיכון לילדות. בשנת 2004, בהיותה בת 15, עברה לנבחרת הבוגרות והשתתפה עם קבוצתה במוקדמות המשחקים האולימפיים באתונה ובאליפות אירופה לבוגרות במדריד ובתחרויות אלו הבנות קטפו את המקום ה-8 המכובד. באותו זמן השתתפה לוי גם בתחרויות לנוער ודורגה במקצה האישי במקום ה-11 באליפות אירופה לנוער שנערכה באיטליה ובמקום ה-17 באליפות העולם שנערכה שנה לאחר מכן במוסקבה. בשנת 2005 השתתפו לוי ואינה יופה באליפות צרפת, שם זכו הצמד במקום השלישי. בשנת 2006 נערכה אליפות אירופה לבוגרות בבודפשט שם התחרתה לוי יחד עם ויקטוריה ירמולנסקיה והשתיים הגיעו למקום השישי. באותה תקופה נחשבה לוי לשחיינית הצעירה והמבטיחה של ישראל.
בשנת 2007 השתתפה לוי עם אנסטסיה גלושקוב באליפות העולם שנערכה במלבורן והצמד הגיע למקום ה-18. בשנת 2009 גלושקוב יצאה להפסקה מפעילות ספורטיבית יחד עם עזיבת אמה המאמנת טטיאנה צים ובשנה זו הוכתרה לוי לאלופת ישראל הרשמית בתרגיל האישי שביצעה לשיר הישראלי "לוליטה" של אתי אנקרי ודוד דאור. בתחרות זו זכתה לוי במקום הראשון יחד עם יבגניה טטנבאום בתרגיל הזוגי ובמקום הראשון בתרגיל הקבוצתי יחד עם המועדון שלה. לקראת אמצע השנה שבה גלושקוב ולוי גלושקוב וירמולינסקיה טסו לאליפות העולם ברומא בהנהגת המאמנת סבטלנה בלכר. הבנות קטפו את המקום ה-18 בתרגיל החופשי (לוי וירמולינסקיה) ואת המקום ה-15 בתרגיל הטכני (לוי וגלושקוב).
לוי התגוררה בירושלים עד שנת 2014 וגם לאחר הפרישה (2010) הייתה שותפה להישגיה של קבוצת הבית שלה מכבי יובלים ירושלים, ושימשה כמאמנת שחייה אומנותית במתנ"ס גילה. באליפות ישראל לבוגרות ונערות לשנת 2014 שנערכה במתנ"ס גדרות בעשרת זכתה לוי במקום הראשון בדואט עם חברתה סשה קונין ובמקום הראשון בתרגיל המשולב עם קבוצתה הפועל יובלים ירושלים.
משנת 2014 ועד היום לוי מתגוררת בעיר מודיעין ומשמשת כמאמנת שחייה אומנותית של הפועל גדרות על כל מגוון הגילאים, איתם קטפה תארים רבים.
פמלה לוי

ביוגרפיה

פמלה לוי נולדה בשם פמלה דנמן (Denman) בפיירפילד שבאיווה. בשנת 1967 נולדה בתה סמנתה. בשנת 1972 סיימה תואר ראשון מאוניברסיטת צפון איווה, והצטרפה לקומונת אמנים בסנטה-פה. ב-1976 עלתה לישראל, לאחר שהתגיירה ונישאה לפסיכואנליטיקאי ומבקר האמנות איתמר לוי. באותה שנה נולד בנם יובל. ב-25 בדצמבר 2004 מתה לוי בירושלים מדום לב בגיל 55.
את יצירתה ניתן לחלק לשתי תקופות עיקריות. הראשונה, משנת 1976 ל-1980, הייתה מורכבת מקולאז'ים גדולי ממדים ובעלי מראית עין מרושלת, המשלבים בתוכם בדים בתפירה גסה, וחומרים עניים אחרים. המכלול יצר טקסטורות ושקיפויות רבות, שבתוכם שילבה דימויים שציירה בצבעי מים או שמן. נקודת המבט בעבודות אלה הייתה לרוב ממבט הציפור. תהליך עבודתה דמה לתהליך עבודתן של אמניות הדגם והעיטור הפמיניסטיות האמריקאיות משנות השבעים.
בשנות ה-80 עברה לוי לציור בסגנון פיגורטיבי-ריאליסטי, שהיה מבוסס על תצלומים שצילמה בעצמה בדרך כלל. יצירותיה עסקו לעיתים בנושאים פוליטיים כמלחמת לבנון הראשונה והסוגיה הפלסטינית, כמו גם היבטים הקשורים ברב תרבותיות ובמגדר. היא הרבתה לצייר נשים ונערות מתבגרות בבריכה ועל חוף הים, ולא בחלה בנושאים קשים כעירום בוטה, סצנות אונס וגוויות חיילים. גם ציורים אלה היו לעיתים קרובות דמויי קולאז', ללא ספק בהשפעת עבודותיה המוקדמות. מרביתם היו מרובי שכבות והציור נעשה על גבי מצע של שרבוטים בשפה האנגלית או הדפסה של חיתוך עץ על הבד. בהקשר זה יודגש שפמלה לוי הייתה אמנית חיתוך עץ מיומנת וחלק נכבד מיצירתה נעשה במדיום זה. 
ציוריה היו עשירים בפרטים ומלאי חיוניות ודינמיות, קולנועיים אפילו, אך שידרו תחושה של איום וקטסטרופה. "הצופה שואף לראות התרחשות אחדותית, קוהרנטית, אבל משאלתו מסוכלת", כותבת אלן גינתון, במאמר בקטלוג תערוכתה במוזיאון ת"א ב-1994. "הדמויות וחלקי הסצנה שמקורם בזמנים ובמקומות שונים, אינם מתחברים. מכאן אי הנוחות ואפילו האימה שמעוררים ציוריה של פמלה לוי".
"היא החזירה את הגוף לציור על רקע תקופה שבה הגוף נעלם מהיצירה", סיפר הצייר לארי אברמסון לאחר מותה. "הציורים שלה התמקדו בגוף ובבני אדם ועסקו בסביבה חברתית ופוליטית. [...] היא הייתה מציירת דברים שלא ציירו אותם במסורת של ציור הגוף, כמו השערות השחורות על הרגליים, קמטים וצלקות".
גבעת אורנים (ירושלים)

היסטוריה

הקמת גבעת אורנים החלה בשנת 1978 על ידי חברת אזורים. למרגלות מנזר סן סימון בשטח עליו התנהל חלק מהקרב על מנזר סן סימון במהלך מלחמת העצמאות. על קרקע שנחכרה מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים, (עליה גם הוקמה חוות הנוער הציוני הסמוכה ב-1950 ומושב הזקנים הכללי המאוחד ב-1966). חלק מקרקעות באזור נרכשו על ידי איש העסקים חיים שיף שקידם את תוכניות הבנייה באזור בשותפות עם חבר כנסת ואיש העסקים יוסף קרמרמן באמצעות חברת עץ לבוד תעשיות והשקעות שהייתה בבעלותו. הסופר והעיתונאי יהודה האזרחי הוביל מאבק נגד תוכניות הבנייה באזור ובעד שימור השטח הפתוח וחורשת האורנים שהקיפה את מנזר סן סימון. לבסוף חלק קטן מחורשת האורנים הצמוד למנזר מדרום וממערב לו נשמר ופותח כגן ציבורי. 
השכונה אוכלסה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 ושווקה כ"השכונה המבוקשת בלב ירושלים" עם דירות פאר.  בשלב הראשון נבנו 78 דירות בבתים טוריים דו קומתיים, עם קירות משותפים, נסללו "שדרות ש"י עגנון" ונבנה מרכז מסחרי בו מספר חנויות וסופרמרקט של קו אופ ירושלים. בהמשך נבנו בתי דירות בבנייני ארבע קומות, ובאמצע שנות ה-80 נבנו הפרויקטים "מקום בצמרת" ו"רמת סלים" מצדו השני של "שדרות ש"י עגנון" שיצרו רצף בנוי עם שכונת רסקו.

קהילת מבקשי דרך

בסוף שנות ה-80 הוקם בשכונה בית כנסת ומרכז קהילתי של התנועה ליהדות מתחדשת (היהדות הרקונסטרוקציוניסטית) - "קהילת מבקשי דרך".
וילם החמישי, נסיך אורנז'

שלטונו

בשנת 1766 תפס וילם את השלטון, ובשנת 1767 התחתן בברלין עם וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז', בתם של אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ולואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל.
בסוף המאה ה-18 הורגשה תסיסה הולכת וגוברת בהולנד. התפתח סכסוך בין שתי סיעות: האורנז'יסטים, שפעלו למען הגדלת סמכויותיו של וילם החמישי, נסיך אורנז', והפטריוטים, שקיוו להשיג צורת משטר דמוקרטית יותר, בהשראת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ניתן לראות את "יריית הפתיחה" של המהפכה הכושלת המכונה "המהפכה הבטאווית" במניפסט שפרסם יואן ון דר קָפֶּלֶן טוֹט דֶר פּוֹל, מייסד "הפטריוטים", בשנת 1781: Aan het Volk van Nederland, "אל העם ההולנדי".
לאחר שהולנד הייתה למדינה השנייה בעולם שהכירה בעצמאות ארצות הברית, הכריזו הבריטים מלחמה עליה. מלחמת אנגליה-הולנד הרביעית (1780–1784) הייתה הרת אסון עבור הולנד, בעיקר מבחינה כלכלית. ההיסטוריון פרנאן ברודל תיאר את חוזה השלום בתום המלחמה כ"צלצול הפעמון המבשר את מותה של הולנד כמעצמה".
ב-1785 התקוממו "הפטריוטים" במרד חמוש של מיליציות מקומיות הנחושות להגן על זכויותיהן של כמה ערים הולנדיות. "באופן כללי ניתן לראות מהפכה זו כסדרה של אירועים מבולבלים ואלימים, תאונות, נאומים, שמועות, איבה מרה בין אנשים והתעמתויות חמושות," אומר ברודל, שראה בה מבשרת המהפכה הצרפתית, על הסיסמה המפורסמת vrijheid ("חירות") המזכירה את סיסמת המהפכה הצרפתית "חירות, שוויון, אחווה". אבל בית אורנז', בתמיכת הבריטים, קראו לעזרתם את הפרוסים, קרובי משפחתם, שישלחו צבא כדי לדכא את המרידה. תגובתם של האורנז'יסטים הייתה קשה: איש לא העז להיראות בציבור ללא סרטי-עיטור בצבע כתום (צבע בית אורנז'), נעשו מעשי לינץ' וכל ראשי הערים הוחלפו בעושי דברם של האורנז'יסטים. צבא פרוסי קטן הוצב בהולנד, ומאחר שהם לא קיבלו משכורות הם התפרנסו ממעשי ביזה וסחטנות. "פטריוטים" רבים נמלטו לבראבנט ולצרפת.

המלחמות הנפוליאוניות ואחריתו

בשנת 1793 הכריזה צרפת מלחמה על הרפובליקה ההולנדית, ובנו וילם השישי, נסיך אורנז' מונה למפקד הצבא ההולנדי. בנו וילם פיקד בהצלחה על המערכה בפלנדריה, אולם במאי 1794 הוחלף על ידי פרנץ ונצל, גראף פון קאוניץ-ויטברג על פי דרישת פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. זמן קצר לאחר מכן הצליחו הצרפתים לפרוץ את קווי ההגנה ההולנדיים, וב-18 בינואר 1795 פרצה בהולנד המהפכה הבטאווית. כתוצאה מכך ברח וילם החמישי, נסיך אורנז' לבריטניה יחד עם בני משפחתו, ולמחרת הוכרזה הרפובליקה הבטאווית.
זמן קצר לאחר עזיבתם חזר בנו וילם לאירופה במטרה לפלוש להולנד, אולם נתקל בהתנגדות פרוסית למהלך זה. בשנת 1799 נחת בנו וילם בצפון הולנד, כחלק מפלישה אנגלו-רוסית, אולם נתקל בהתנגדות מצד האוכלוסייה, ולבסוף נאלץ לחזור לבריטניה.
ב-9 באפריל 1806 מת וילם החמישי בבראונשווייג, ובנו וילם השישי, נסיך אורנז' ירש את הטענות לזכויות הירושה של דוכסות נסאו.
מען (סוכנות ידיעות)

היסטוריה

מען נוסדה ב-2005 והיא חלק מ"רשת מען", ארגון תקשורת לא-ממשלתי אשר נוצר ב-2002 בשטחים בידי עיתונאים עצמאיים ברחבי יהודה ושומרון ועזה וכוללת בתוכה תשע תחנות טלוויזיה מקומיות בשטחים ומספר זהה של תחנות רדיו מקומיות. מען מפרסמת חדשות 24 שעות ביממה בערבית, עברית ואנגלית, ומצהירה על היותה אחת מסוכנויות הידיעות הגדולות בשטחים, עם כשלושה מיליון כניסות בחודש. סוכנות מען גם מפרסמת מדורים, אנליזה ומאמרי דעות. משרדי הסוכנות נמצאים בבית לחם והעיר עזה.
העורך הראשי של הסוכנות הוא העיתונאי נאסר אל-לחאם.
ב-25 ביולי 2013 סגרה ממשלת חמאס את משרדי סוכנות הידיעות מען ברצועת עזה בטענה של פרסום מידע שקרי אודות בריחת מפקדים בתנועת האחים המוסלמים ממצרים לעזה ובניסיון להכפיש את תדמית העם הפלסטיני ברצועה.
ג'ון גריגס תומפסון

קורות חיים

ג'ון נולד באוטווה שבקנזס ב-1932. בילדותו נחשף למתמטיקה מאחיו הגדול ממנו בשלוש שנים, והתעניין בשחמט ובקומבינטוריקה שבמשחקי קלפים. 
ב-1955 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל, וב-1959 את הדוקטורט אותו עשה באוניברסיטת שיקגו בהנחייתו של סאונדרס מק-ליין.  לאחר שנה באוניברסיטת האוורד, חזר לאוניברסיטת שיקגו (1962–1968) וב-1970 עבר לאוניברסיטת קיימברידג', אנגליה. מאוחר יותר הצטרף לאוניברסיטת פלורידה. כיום תומפסון מכהן כפרופסור אמריטוס באוניברסיטאות קיימברידג'  ופלורידה.

מחקר

תזת הדוקטורט של תומפסון פתרה בעיה בת שישים שנה בתורת החבורות הסופיות, בכך שהוכיח שאם לחבורה סופית יש אוטומורפיזם מסדר סופי ללא נקודת-שבת, אזי החבורה נילפוטנטית. בעבודתו זו השתמש בטכניקות פתרון בעיות חדשות. 
ב-1963 ביחד עם וולטר פייט, הוכיח כי החבורות הפשוטות הסופיות והלא-אבליות הן מסדר זוגי בהוכחה בת 250 עמודים. משפט זה נחשב לאחד המשפטים החשובים במאה ה-20, והוא היווה את הבסיס לפרויקט המתמטי הקולקטיבי הנרחב של מיון החבורות הפשוטות הסופיות.
החבורות הפשוטות מהוות מעין אבני בניין לחבורות הסופיות, בדומה למספרים הראשוניים שמרכיבים את המספרים הטבעיים. באמצעות משפט המיון, אפשר לבדוק תכונות של חבורות פשוטות על ידי בדיקת כל המקרים.
תומפסון עסק במיון החבורות הפשוטות הסופיות, שבהן לכל תת-חבורה פתירה יש מנרמל פתיר. בנוסף הציג את חבורת תומפסון Th, אחת מ-26 החבורות הספורדיות.
תומפסון חקר את הבעיה של בניית חבורות גלואה מעל שדות מספרים (במיוחד רציונליים). הוא מצא קריטריון לחבורה סופית להיות חבורת גלואה, דבר שבפרט מראה שחבורת המפלצת היא חבורת גלואה.
וולטר פייט המנוח, איתו תומפסון הוכיח את משפט פייט-תומפסון, אמר עליו: "הוא מתמטיקאי שלומד בעיות חשובות ולא נותן לקשיים להרתיעו. הוא לעיתים מתגבר על קשיים כאלה בהצגת רעיונות חדשים אשר בעלי השפעה אדירה על פיתוחים עתידיים".
בויאר נישני

בויאר פאיק נישני (Bujar Faik Nishani; נולד ב-29 בספטמבר 1966 בדורס) הוא פוליטיקאי אלבני, שכיהן כנשיא אלבניה מ-2012 עד ה-24 ביולי 2017. בעבר היה פעיל במפלגה הדמוקרטית של אלבניה.
בשנים 2007–2009 ו-2011–2012 כיהן נישני כשר הפנים, ובשנים 2009–2011 כיהן כשר המשפטים.
ב-1 ביוני 2012 נבחר ברוב של 73 מתוך 140 קולות לנשיא. ב-24 ביולי 2012 הושבע לתפקיד והחליף את הנשיא המכהן באמיר תופי. חמש שנים לאחר מכן, ב-24 ביולי 2017, החליף אותו בתפקיד איליר מטה.
נישני נשוי לאודטה נישני ואב לשניים.