google/wiki40b huggingface dataset:
תלות גופנית

מצב של תלות הוא מצב פסיכולוגי או גופני המתפתח כאשר האדם הנוטל תרופות או סמים, אינו יכול להפסיק לעשות בהם שימוש או להפחית במינונים שלהם בלי שיסבול מתסמונת נסיגה. יש תרופות או סמים הגורמים בעקבות הפסקתם ובמקרים חריגים גם כאשר אין מגבירים ומעלים את המינונים שלהם, תסמונת נסיגה קשה במיוחד ולמעשה תסמונת של גמילה. 
התלות בסמים או תלות בתרופות בעלות השפעה דומה נחלקת לשני סוגים, תלות פיזית ותלות נפשית. התלות הפיזית מאופיינת בהפרעות גופניות קשות ואילו התלות הנפשית מאופיינת בדחף נפשי של צורך עז להמשיך וליטול את הסם כדי להימנע מאי-נוחות ובעיקר כדי להמשיך לחוות עונג, תחושת ההנאה ותחושת סיפוק שהוא שואב ממנה. מצב של תלות הופך מהר מאוד למצב של התמכרות, אם כי קשה להבחין ביניהם.
מצב של תלות בתרופות שאין להן השפעה נפשית, פחות שכיח, אם כי רווח למדי. אפשר לפתח תלות בתרסיסים נגד אלרגיה, טיפות לאף סתום ועוד, עד שאי אפשר להפסיק לעשות בהם שימוש מבלי שיתפתחו תופעות הקשות פי כמה מאלה שבגינן ניטלו התרופות מלכתחילה.
ערב מול הגלעד

ערב מול הגלעד הוא שיר עברי מאת המשוררת לאה גולדברג. נדפס לראשונה ב"דבר לילדים" בינואר 1938 ונכלל בקובץ שיריה לילדים "מה עושות האיילות" (1949). השיר הוקדש על ידי המשוררת "לילדי אפיקים".
השיר הולחן על ידי המלחין מיקי גבריאלוב; לחנו זכה לביצועיהם, בין השאר, של הזמרים אריק איינשטיין, הגבעטרון, אריק סיני,דודו טסה וקובי אוז. אחד הביצועים המעניינים הוא זה של "הבחורים מאפיקים", הלהקה מהקיבוץ שלילדיו הוקדש השיר על ידי המשוררת. העיבוד הוא של חיים ברקני מהיישוב השכן שער הגולן. לשיר קיים לחן נוסף, של נחמה הנדל, אשר גם ביצעה את השיר.
השיר נכתב בעת שלאה גולדברג נסעה להרצות בקיבוץ אפיקים ונשארה ללון בקיבוץ. קיימת טענה כי יש בשיר ביקורת מרומזת על הלינה המשותפת שהייתה נהוגה בקיבוצים באותה עת. השיר נעשה אהוד בשל תכניו ומנגינתו, ומקובל להשמיעו באירועים ציבוריים ובכלי התקשורת בישראל בימי זיכרון ובמועדים אחרים.

פרקי השיר ותכניו

השיר מחורז כולל ארבעה בתים, מספר על סדרי חיים, יחסי משפחה ומאוויים במורשת הלאומית.
הבית הראשון הפותח במילים: "האילנות כל כך כבדים," קושר בין עומס הפרי ה"מכופף את הבדים", את ענפי האילן, לשעת ההשכבה של הילדים לישון בערב, מלאים בחוויות והעשרות למידה חדשות, כמו העצים עמוסי הפרי. הבית יוצר תחושה של רוגע והרמוניה, בין אורח החיים האנושי: "השעה המרגיעה בה נרדמים הילדים", לבין הטבע כולו.
הבית השני מתאר התרחשות מתוחה, בו בזמן, בנוף הרי הגלעד (מול קיבוץ אפיקים, שלילדיו הוקדש השיר). היא עומדת לכאורה בניגוד לבית הראשון, כאשר "טלה שחור ורך ירָד" במורדות ההר ואבד לאמו הכבשה, ה"בוכה" בדיר, על העדרו.
הבית השלישי מתאר את הסתיימות פרשת האובדן בכי טוב: הטלה "ישוב" "אל חיק האם" ונרדם, כמו הילדים לעת ערב, והמשוררת מאנישה את האירוע, בין הטלה - הילד לבין הכבשה - האם, המעתירה על ילדהּ גילויי אהבה גופני ומילולי: נשיקה ושם, במילים: "והכבשה תִשק אותו - והיא תקרא אותו בשֱם".
הבית הרביעי מתאר את בוא הלילה שלאחר הערב; בזמן מאוחר זה, כביכול שמעבר להכרת הילדים או ידיעתם, מתחולל על הגלעד אירוע נוסף, ניסי, כאשר אליהו הנביא, שמוצאו בגלעד, ומכונה "אֵלִיָּהוּ הַגִּלְעָדִי", מופיע אף הוא, במילות השיר: "והנביא הגלעדי / יורד דומם אל הבקעה / לחזות בשנת הילדים". וכך, בסיום השיר, מצרפת המשוררת בין אורח החיים לעת ערב והטבע, בבית הראשון, לבין התנ"ך ותולדות עם ישראל.
טקירדא

היסטוריה

שרידים ארכאולוגיים בעיר מעידים על התיישבות החל מ-4,000 לפנה"ס. ביצירתו של קסנופון, אנבסיס מוזכרת העיר בשם ביזנטיום כשייכת לתראקיה. הרודוטוס (VII, 137) מזכיר אותה בשם "ביזנטיום".
הדרך הרומית העיקרית ממערב למזרח, ויה אנטיה (Via Egnatia) עברה דרך העיר. בתקופה הביזנטית היא מוזכרת על ידי ההיסטוריון פרוקופיוס בשם ראידסטוס, בהקשר הרפורמות של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. בשנת 813 נבזזה העיר על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה. למרות שהייתה רוב הזמן חלק מן האימפריה הביזנטית, בין השנים 1204-1235 נשלטה העיר על ידי הרפובליקה הוונציאנית. בשנת 1206 התחולל בה קרב רודסטו בין האימפריה הבולגרית השנייה והאימפריה הלטינית, במסגרתו נבזזה על ידי הבולגרים בפיקודו של קאלויאן, קיסר בולגריה, שכבשו את האזור זמנית.
בעת האימפריה העות'מאנית הוסב שם העיר לטקפורדאג והיא השתייכה לולאיה (מחוז) רומליה ולאחר מכן, בהתאם לשינויים המינהליים באימפריה, לולאיות של גליפולי, סיליסטרה ואדירנה. ב-1717 שיכן הסולטאן אהמט השלישי בעיר את הגיבור הלאומי ההונגרי הגולה פרנץ ראקוצי ואנשיו. העיר הפכה למשך כעשרים שנה מושבה להונגרים גולים, בהם אנשי רוח ואצילים רבים. ביתו של ראקוצי הפך למוזיאון שהוא רכוש ממשלת הונגריה, אבריו הפנימיים קבורים בכנסייה בעיר ומוצב בה קונסול כבוד הונגרי.
בראשית המאה ה-20 כמחצית מ-350,000 תושבי העיר השתייכו לכנסייה היוונית אורתודוקסית וכמחציתם היו מוסלמים, בנוסף חיו בעיר קהילות של יהודים, ארמנים ובולגרים. בסביבות העיר התקיימו כרמי גפנים והראקי (משקה חריף) שיוצר בה זכה לתהילה. בשנת 1923 הועברו הנוצרים תושבי העיר ליוון במסגרת חילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה.

העיר כיום

בזכות הקרבה לאיסטנבול וקלות התחבורה (שעתיים נסיעה בכביש מהיר) נבנו בעיר בתי קיט רבים לתיירות פנים על שפת הים ולתיירים הונגרים רבים המבקרים בה. בעיר נמל לתוצרת חקלאית.
ב-2006 נפתחה בעיר האוניברסיטה על שם נאמיק כמאל.
עדה (שפת תכנות)

היסטוריה

בשנת 1983 אושר בפעם הראשונה מהדר לשפת עדה (מהדר NYU Ada/Ed translator).
שפת התכנות נקראת על שם הרוזנת עדה לאבלייס שנחשבת למתכנתת הראשונה. לאבלייס כתבה תוכנית למנוע האנליטי, מחשב מכני תאורטי, שהמציא צ'ארלס בבג'. למרות שמאמציהם נכשלו והמנוע האנליטי לא נבנה בימי חייהם, נותרו התוכניות של בבג' ולאבלייס והן נחשבות לתוכניות המחשב הראשונות בהיסטוריה. 
עיקר השימוש בעדה הוא כיום במערכות צבאיות שהיו יעודה המקורי. השפה נחשבה לשפה טובה ומתוכננת היטב, אך העובדה שהיא נבחרה להיות השפה הכמעט-בלעדית שבשימוש משרד ההגנה האמריקאי, גרמה למפתחי מהדרים להעדיף למכור אותם במחיר יקר לגופים שפתחו תוכנה עבור משרד ההגנה האמריקאי, וכך היא לא התקבלה אצל חברות קטנות בעלות מטרות אזרחיות ובאוניברסיטאות.

מאפיינים

התקן של עדה מגדיר, בנוסף לשפה עצמה, את ספריית השגרות בה חייב המהדר לתמוך. עדה היא בעלת טיפוסיות חזקה, וככזו, היא מציעה כלים רבים למתכנת כדי להגדיר טיפוסים. התמיכה בטיפוסי enum (טיפוסים שבהם מקבצים ערכים בצורה מסודרת, למשל צבעים) מקיפה מאוד, וכוללת מעבר בין טיפוסים, איטרציה, המרה למחרוזות והמרה ממחרוזות, תת-טיפוסים, טווחים ועוד.
עקרונות הנדסת תוכנה רבים נאכפים בעדה כדי לשמור על "הרגלים טובים". בין ההרגלים האלה ניתן למנות: משתנה לולאת For מוכר רק בתוך הלולאה, ולא ניתן לשנות אותו; במשפט Switch/Case חייבים למלא Case-ים עבור כל הערכים האפשריים; כשמבצעים השמה למבנה, חייבים למלא את כל השדות; שינוי ערכם של מצביעים אפשרי, אך הוא מורכב ולא נפוץ.
יש לעדה סביבת הרצה רחבה: טיפול בחריגות, מאפייני טיפוסים (גודל, מספר ספרות בערך מספרי וכדומה), אפשרות לתרגם ערכי enum למחרוזות, בדיקות טווח למשתנים לפי הטיפוסים שלהם, ועוד.
עדה תומכת בריבוי משימות, כולל אובייקט סנכרון שנקרא "מפגש" (בין Task-ים).
עמנואל פרופר

ד"ר עמנואל פרופר, (1892–1976), רופא, קרדיולוג, מנהל בית החולים משגב לדך, בירושלים בין השנים 1935-1948. עד פינוי העיר העתיקה ב- מלחמת העצמאות באביב 1948.

ביוגרפיה

פרופר נולד בברן שבשווייץ בשנת 1892 להורים ציוניים. אימו השתתפה בקונגרסים הציוניים וכתבה על חשיבות כינוס עם ישראל בארצו ההיסטורית. עמנואל למד רפואה והתמחה ברפואה פנימית וב קרדיולוגיה, ב- ציריך, קיימברידג', לונדון, ובמכון ע"ש לואי פסטר בפריז.
ארבעת אחיו עלו לארץ-ישראל כבר בשנות ה-20 של המאה הקודמת. פרופר עלה בשנת 1925.
פרופר התחתן עם השווייצרית יוהנה, ילידת כפר סמוך לאינטרלקן. הזוג התגורר ברחוב הנביאים 62. הזוג לא הצליח להביא ילדים לעולם. אימצו את ברברה. ב-15 במאי 1952 עולים חגי אבריאל, ברברה פרופר, דניאל הלל ועוד עשרה מחבריהם על הקרקע ומקימים את שדה בוקר. בסוף ספטמבר 1952 נרצחה ברברה על ידי קבוצת מסתננים בדואים, בגיל 22. על שמה נחל הרועה, ו"חניון הרועה", בכניסה לשדה בוקר.
החל משנת 1935 ניהל ד"ר פרופר את בית החולים "משגב לדך" בעיר עתיקה בירושלים. בית חולים זה פעל במבנה שהוקם על ידי משפחת רוטשילד במחצית המאה ה-19 ושעבר לידי ועד העדה הספרדית.
עמנואל היה פעיל ב"רוטרי" ואף כהן בתפקיד הנשיא הגדול של ארגון "הבונים החופשיים" - "הלשכה הגדולה של פלשתינה" שנוסדה בשנת 1932.
תחביביו : מתמטיקה, פילוסופיה, היסטוריה, ובעיקר שענות. היה שען מעולה.
נפטר בשנת 1976, בשווייץ.
לאחר מותו, אשתו יוהנה מכרה את ביתם בירושלים וחזרה להתגורר עם אחיותיה בשווייץ.
אישה ושמה גולדה

תקציר עלילה

ב-1977 חוזרת גולדה מאיר לבית הספר בו למדה בנערותה במילווקי, ומספרת לתלמידים את סיפור חייה. היא חוזרת לילדותה ברוסיה ולהגירת המשפחה לארצות הברית כדי לברוח מרדיפת היהודים באירופה. בצעירותה היא חולמת על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. היא נישאת למוריס מאירסון והשניים עולים לפלשתינה ומתנדבים בקיבוץ מרחביה, אך בשל מצב בריאותו של מוריס הם נאלצים, לאכזבתה של גולדה, לעזוב את הקיבוץ ואת העשייה בו ולעבור לירושלים. בירושלים הופכת מאיר לפעילה בולטת בתנועה הציונית. מסירותה המוחלטת לעניין הציוני ולתפקידיה הממלכתיים על חשבון זמנה עם מוריס גורמת להתרחקות בין השניים, אך הם נשארים נשואים עד מותו של מוריס ב-1951.
הסרט ממשיך ועוקב אחרי חייה של מאיר במהלך העשורים הראשונים לקיומה של ישראל, דרך התמנותה לתפקיד ראש הממשלה ועד לימים הקשים של מלחמת יום הכיפורים, בעקבותיה התפטרה מתפקידה.
קרחון מריק

היסטוריה

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם אניית צי ארצות הברית מריק - ספינת מטען של צי ארצות הברית, במהלך מבצע קפיצה גבוהה בין השנים 1946 - 1947 בראשותו של האדמירל ריצ'רד בירד (שמו של קרחון בירד ניתן לו באותו זמן, ובאותו הקשר).
I'm Holdin' On to Love (To Save My Life)

רקע וכתיבה

בדומה ל-"Whose Bed Have Your Boots Been Under?" ו-"The Woman in Me (Needs the Man in You)" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט "מאט". השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הקאנטרי-רוק.
בשנת 1999, הוציאה טוויין את אלבום הווידאו הרביעי שלה Shania Twain Live, בו נכלל השיר.

ביקורת

מגזין הבילבורד סקר את השיר בחיוב ונאמר בו כי: "זה אחד מהשירים הללו שהמנגינה בהם מדויקת מאוד".
היירם מקסים

ביוגרפיה

מקסים נולד בסנגרוויל, מיין, וקיבל חינוך בסיסי בלבד תוך כדי עבודה בחוותו של אביו. כשהיה בן 14 החל לעבוד אצל בונה כרכרות, ב-1864 החל לעבוד בחברת הנדסה של דודו ושם המציא את הפטנט הראשון שלו ב-1866. ב-1868 החל לעבוד בחברה לברזל וספנות שם המציא מספר רב של המצאות, ב-1878 החל את עבודתו בחברת התאורה החשמלית הראשונה בארצות הברית. ב-1880 היגר לאנגליה וקיבל אזרחות בריטית.
מקסים הקים חברה לייצור כלי נשק בקרייפורד, קנט שם ייצר את המקלע שפיתח, החברה נקנתה מאוחר יותר על ידי תאגיד ויקרס ב-1896 ושינתה את שמה ל"ויקרס, בנו ומקסים". גירסתם המשופרת למקלע זכתה לשם מקלע ויקרס והפכה להיות המקלע הסטנדרטי בצבא הבריטי לשנים רבות, גרסאות של מקלע מקסים שימשו בכל הצבאות במלחמת העולם הראשונה. למקסים הוענק תואר אבירות על ידי המלכה ויקטוריה ב-1901 על המצאותיו.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 ערך מקסים ניסויים בכלי טיס ממונעים. לטענת מספר חוקרים של ההיסטוריה של התעופה מקסים היה האדם הראשון להתרומם לאוויר בעזרת כלי ממונע.
בעזרת הון שצבר ממכירות מכונת היריה הקרויה על שמו, פנה מקסים לבנות מכונה מעופפת מנועית. ב-31 ביולי 1894, עמדה על פסי ברזל מיוחדים מכונה עצומה, בעלת שני מנועי קיטור שפעלו בהספק של 180 כוחות סוס כל אחד, אשר הניעו שני מדחפים באורך של כ-5.4 מטרים כל אחד, ובמשקל כולל של שלוש טונות. מקסים ניצב בתא המכונה יחד עם הנווט והמכונאי כאשר האחרון הפעיל את המנועים בהוראתו של מקסים. לאחר האצה על המסילה, התרומם מטוסו של מקסים ונעצר בגובה של כ-22 ס"מ במסילה עליונה. להפתעת מקסים, אשר לא קיווה כי המכונה תתרומם כבר בניסוי הראשון, המטוס עקר את המסילה והצליח להתרומם לאוויר לגובה של כמעט מטר - שלוש רגל, לכ-15 שניות, עד שמקסים המבוהל כיבה את המנועים. מטוסו נפל ארצה והתרסק וגרם לפציעת ראש לאחד משלושת הטייסים. מקסים חזר ותיקן את מטוסו והוכיח שוב כי מכונה כבדה מהאוויר יכולה להתרומם ולעוף, אך עד אז כבר בנו האחים רייט את מטוסם הראשון, 
בנוסף לכך, מקסים השתמש במטוסו בכנפיים אותם כינה Aeroplanes (בתרגום חופשי: "מישורים אוויריים"), וכך היה הראשון לטבוע את המילה המוכרת "מטוס" באנגלית. 
אחיו הדסון מקסים היה ממציא צבאי אף הוא והתמחה בחומרי נפץ. 
בנו, היירם פירסי מקסים הלך בעקבות אביו ודודו ונעשה מהנדס מכונות ומעצב נשק, הוא ידוע בעיקר בשל נסיונותיו ברדיו וכמייסדה של "אגודת חובבי הרדיו האמריקאית" (American Radio Relay League).
אשרף חכימי

קריירת מועדונים

חכימי הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד בשנת 2006. בעונת 2016/2017 שיחק חכימי בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של המועדון, מהליגה הספרדית השלישית. לקראת עונת 2017/2018 הועלה חכימי לקבוצה הראשונה של המועדון, המשחקת בליגת העל הספרדית. ב-1 באוקטובר 2017 ערך הופעת בכורה בהרכב מול אספניול.
ב-11 ביולי 2018 הושאל חכימי לשנתיים לבורוסיה דורטמונד.

קריירה בינלאומית

ב-11 באוקטובר 2016 ערך חכימי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, כשנכנס כמחליף בדקה ה-67 בניצחון 4-0 על נבחרת קנדה במשחק ידידות. ב-1 בספטמבר 2017 הבקיע חכימי את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-72 בניצחון 6-0 על נבחרת מאלי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
טום מקארתי

ביוגרפיה

מקארתי גדל בניו ג'רזי. למד בבוסטון קולג' ובבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל. כשחקן הופיע בין השאר בסרטי הקולנוע "פגוש את ההורים", "גיבורי הדגל", "ממותה", "המופלא החדש", "שנת הכלב", "משחק כפול", "מבט מגן עדן", "2012", "משחק הוגן" ו"פגוש את הפוקרס הקטנים". כמו כן הופיע בתפקידי מפתח בסדרות הטלוויזיה "בוסטון פאבליק" ובעונה החמישית של "הסמויה". בנוסף ערך הופעות אורח בסדרות רבות אחרות. 
ב-2003 יצא סרטו הראשון כבמאי, "אנשי התחנה", עבורו כתב גם את התסריט. הסרט זכה בקטגוריית בחירת הקהל לדרמה הטובה ביותר בפסטיבל סאנדנס. מקארתי זכה בפרס באפט"א לקולנוע עבור התסריט המקורי הטוב ביותר, בפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט ראשון, ובפרס ג'ון קסאווטס לסרט שתקציבו קטן מחצי מיליון דולר.  
ב-2007 כתב וביים את הסרט "האורח", וזכה על כך בפרס סטלייט לתסריט המקורי הטוב ביותר ובפרס אינדפנדנט ספיריט לבמאי הטוב ביותר.  
ב-2009 היה שותף לכתיבת התסריט לסרט ההנפשה "למעלה". 
ב-2011 ביים וכתב את דרמת הספורט "ווין ווין".  
ב-2014 כתב את התסריט לסרט "יד בשווי מיליון דולר" שביים קרייג גילספי. כתב וביים את הסרט "הסנדלר" שיצא ב-2014. 
מקארתי כתב וביים את הסרט "ספוטלייט" שיצא ב-2015 וזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ובפרס אינדפנדנט ספיריט. עבור כתיבת התסריט זכה מקארתי יחד עם שותפו ג'וש סינגר בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, בפרס באפט"א, בפרס סטלייט, בפרס אינדפנדנט ספיריט ובפרס גילדת התסריטאים לתסריט המקורי הטוב ביותר. כמו כן זכה בפרס סטלייט ובפרס אינדפנדנט ספיריט לבמאי הטוב ביותר.
הוא המפיק והבמאי של סדרת הטלוויזיה "13 סיבות".
ז'אן-בטיסט פרן

חייו

פרן נולד בליל, בצרפת. הוא למד באקול נורמל סופרייר, הגרנד אקול היוקרתי בפריז.
בשנים 1894-1897 הוא נהיה לעוזר והחל במחקר על קרני רנטגן וקרניים קתודיות.
בשנת 1897 הוענק לו תואר דוקטור של מדעים (PhD),כמו כן באותה שנה הוא מונה למרצה בכימיה פיזיקלית בסורבון שבפריז.
בשנת 1910 הוא מונה לפרופסור באוניברסיטה, הוא החזיק במשרה זו עד לכיבוש הגרמני של צרפת במהלך מלחמת העולם השנייה.
פרן היה אתאיסט וסוציאליסט הוא חשש שהשקפותיו הפוליטיות והדתיות יהיו בעיה ולכן כשגרמניה פלשה לצרפת ב-1940 הוא נמלט לארצות הברית.
הוא נפטר בניו יורק ובשנת 1948 לאחר המלחמה שרידיו הובאו לקבורה בפנתאון של פריז.

מחקר והישגים

בשנת 1895 פרן הראה שקרניים קתודיות הן בעלי מטען שלילי, כמו כן הוא חישב את מספר אבוגדרו במספר דרכים.
והסביר אנרגיה סולרית באמצעות תהליכי היתוך במימן.
לאחר שאלברט איינשטיין פרסם את מאמרו התאורטי (1905) על תנועה בראונית במונחים של אטומים, פרן עשה את העבודה הניסויית על מנת לבחון את תחזיותיו של איינשטיין, ובכך הכריע במחלוקת המתמשכת מאה שנים על התורה האטומית של ג'ון דלטון.
על עבודתו זו ועל עבודתו על המבנה הלא רציף של החומר, ששמה סוף למחלוקת על הקיום הפיזי של מולקולות,
פרן זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1926.
פרן זכה במספר פרסים נוספים ביניהם, בפרס ג'אול של החברה המלכותית בשנת 1896 ובפרס לה קאזה של האקדמיה למדעים של פריז.
כמו כן, הוא השתתף פעמיים בכנס סולווה בבריסל בשנים 1911 ו-1921 ,והיה חבר בחברה המלכותית של לונדון
ובאקדמיות למדעים של שוודיה, בלגיה, פראג, רומניה וסין.
בשנת 1919 פרן הציע שתגובות גרעיניות הן אלו שיכולות להוות מקור לאנרגיה של כוכב, הוא הבין שמסת אטום הליום קטנה ממסת ארבעת אטומי מימן ובאמצעות ההקבלה בין מסה ואנרגיה של איינשטיין, האנרגיה שתשתחרר מתהליך הפירוק של ארבעת אטומי מימן לאטום הליום תוכל לגרום לכוכב לזהור במשך מיליארדי שנים.
פרן נחשב לאב המייסד של המכון הלאומי למחקר מדעי (‏CNRS‏). בעקבות עצומה על ידו שנחתמה על ידי 80 מדענים ביניהם 8 זוכי פרס נובל, שר החינוך הצרפתי הקים את המועצה הלאומית למחקר צרפתי באפריל 1933, בשנת 1936 פרן הקים את הסוכנות המרכזית הצרפתית לחקר מדעי, שני המוסדות אוחדו תחת המרכז הלאומי ב-19 באוקטובר 1939.
הלל פרת

הלל פרת (נולד ב-5 באוגוסט 1948, בחיפה) הוא פרופסור בפקולטה לרפואה ובפקולטה להנדסה ביו-רפואית בטכניון, וראש המעבדה לפוטנציאלים מעוררים בטכניון. הוא יו"ר החוג הישראלי לנירופיזיולוגיה קלינית.

אודות

הלל הוא בנו של ברוך פרת, פרופסור לפיזיקה בטכניון. בשנת 1972 סיים תואר ראשון בזואולוגיה ופיזיולוגיה בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1977 סיים תואר דוקטורט מהאוניברסיטה העברית בנוירוביולוגיה. בשנת 1979 החל ללמד בטכניון, בשנת 1989 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1998 מונה לפרופסור מן המניין. פרת הוא גם פרופסור נלווה  באוניברסיטת תל אביב והיה פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה באירווין.
פרת הנחה את עבודת המסטר של דלאל אבו אמנה בתחום פעילות המוח ושתי האונות.
מתגורר בנופית.
מרדכי צפורי

ביוגרפיה

צפורי נולד בפתח תקווה והצטרף למחתרת האצ"ל בשנת 1939. נעצר ונכלא במחנה המעצר בלטרון בשנת 1945 עד הגלייתו לסודאן, קניה ואריתריאה. השתתף בבריחה ממעצר באריתריאה, אולם נתפס ונכלא שוב.
עם הקמת מדינת ישראל שב לישראל והתגייס לצה"ל. השתתף בקורס קצינים בשנת 1950 ובהמשך למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. שירת כמפקד פלוגה בחטיבת גבעתי ובבה"ד 1, עבר הסבה לשריון, שירת כמפקד פלוגת טנקים, מדריך בשריון ובפו"ם ומפקד גדוד 9. פיקד על חטיבה 14 המשוריינת במלחמת ששת הימים בקרב אום-כתף במסגרת המערכה על חצי האי סיני. מונה למפקד בית הספר לשריון ב-1968. ב-1971 התמנה לסגן מפקד גייסות השריון, באוגוסט 1973 מונה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובמינוי חירום לסגן מפקד אוגדה 440. במלחמת יום הכיפורים קיבל מינוי חירום של קצין שריון ראשי לאחר שמפקד גייסות השריון, אברהם אדן וסגנו דב תמרי פיקדו על אוגדה 162 בחזית המצרית. ציפורי פעל לארגן את שיבוצי כוחות השריון ותגבור הכוחות הלוחמים.
בספטמבר 1974 מונה לעוזר ראש אג"ם במטכ"ל. את שירותו הצבאי סיים בתחילת 1977 בדרגת תת-אלוף.
לאחר שהשתחרר מצה"ל, הצטרף לליכוד ונבחר מטעמה לכנסת התשיעית. ב-1977, לאחר המהפך, התמנה לסגן שר הביטחון בממשלת בגין. בתקופה שבין התפטרות שר הביטחון עזר ויצמן, בחודש מאי 1980, ועד לכינונה של ממשלת ישראל התשע עשרה, בחודש אוגוסט 1981, כיהן מנחם בגין אף כשר הביטחון, וצפורי נשא בניהול השוטף של מערכת הביטחון בישראל. בתקופת כהונתו יצא לפועל מבצע אופרה להשמדת הכור הגרעיני בעיראק.
לאחר הבחירות לכנסת העשירית נתמנה לשר התקשורת. בעת שירותו בממשלה ביקר את פעולות הממשלה בזמן מלחמת לבנון הראשונה והיה אחד השרים היחידים שהתעמתו עם אריאל שרון על התנהלות המלחמה.
מונה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי ב-1986 ושימש בתפקיד עד 1993.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים (בשנת 2015), הודיע כי לא יצביע לליכוד בראשותו של בנימין נתניהו, אלא למחנה הציוני. לדידו, "הביבי הזה הוא הבלוף הכי גדול בעולם. הוא אולי מדבר יפה, במיוחד באנגלית, אבל אם אי פעם פסיכולוגים ומומחים אחרים ינתחו את כל הנאומים שלו, מהראשון ועד האחרון, יתברר שהכול רק בלון מלא אוויר חם".
צפורי היה נשוי לטובה לבית גלס, אם ארבעת ילדיו, אותה הכיר בימי חברותו באצ"ל. אחיו היה אל"ם ישראל בן אמיתי, שהיה קצין תותחנים ראשי.
את קורות חייו סיפר בספר "בקו ישר", שנכתב על ידי אריה קרישק ויצא בהוצאת ידיעות אחרונות, 1997.הספר היה לרב-מכר ונחשב לאחד הספרים החשובים על מלחמת הלבנון הראשונה.
נפטר ב-29 במאי 2017.
נבחרת בלגיה בכדורגל נשים

היסטוריה

משחקה הראשון של הנבחרת התקיים ב-1976, ובו היא ניצחה 1–2 את צרפת בריימס. בשנים אלו שיחקה בלגיה בעיקר מול נבחרת אירופאיות אחרות, וללא כל מסגרת רשמית כלשהי.
ב-28 בספטמבר 1982, החלה בלגיה להשתתף במשחקי המוקדמות של אליפות אירופה הראשונה שתוכננה להיערך ב-1984. היא שובצה לבית המוקדם עם גרמניה המערבית, דנמרק והולנד, אך סיימה במקום האחרון בבית ולא העפילה לטורניר הגמר. בשנים שעברו נכשלה בלגיה שוב ושוב בהעפלה לאליפות אירופה, וגם למשחקי הגביע העולמי היא לא הצליחה להעפיל מעולם.
ב-1984, לקחה הנבחרת חלק בטורניר המונדיאליטו השני שנערך באיטליה. היא סיימה את הטורניר במקום הרביעי והאחרון, לאחר שניצחה במשחק אחד, סיימה אחד בתיקו והפסידה בשניים. היה זה הטורניר הבינלאומי האחרון שבו השתתפה בלגיה, עד גביע אלגארבה ב-2016.
הדירוג הנוכחי של נבחרת בלגיה  ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-20 בעולם, נכון ל-29 במרץ 2019 - עלייה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. דירוג השיא 20 נמדד לראשונה במרץ 2019, והדירוג הכי נמוך 35 נמדד לראשונה בנובמבר 2010.
סיפורת

סיפורת היא מכלול של יצירות הכתובות בפרוזה (להבדיל משירה), שעלילתם אינה מציאותית אלא פרי דמיונו של הסופר (להבדיל מיצירות להן יש יסוד מבוסס מציאות, כדוגמת ביוגרפיות, היסטוריות וכיוצא בזה). הסיפורת היא נגזרת של הספרות, וכוללת כבדרך קבע רומנים, סיפורים קצרים, משלים, מעשיות, מחזות וכדומה. הסיפורת היא שיטה שהתקיימה מאז יצירת הכתב, ובאופן כלשהו גם קודם לכן, בידי מספרי סיפורים.

אלמנטים של סיפורת

קיימת הסכמה כוללת בעיני סופרים בנוגע למספר האלמנטים ומבניהם שבסיפורת, כאשר הבולטים ביניהם הם:

רמז מטרים

רמז מטרים הוא טכניקה ספרותית המספקת רמז לקוראים לפיו הם מנחשים מה יקרה מאוחר יותר. במילים אחרות, הסופר מפזר רמזים דקים על התפתחות עלילה שתגיע בשלבים מאוחרים יותר בסיפור.

סימבוליזם

סימבוליזם הוא דרך השימוש בסמלים מייצגים בעלי משמעות מסוימת על-מנת לספר את הסיפור.

מטאפורה

מטאפורה היא הדרך להשוות בין נושאים שאינם קשורים בדרך כלל.

רקע

רקע הוא הזמן והמיקום בו מתרחש הסיפור, והוא נחשב אחד מהאלמנטים העיקריים שבסיפורת. לעיתים, הרקע הופך לדמות עצמה, שנותנת את הטון לסיפור.

תמה

תמה היא הרעיון המרכזי שמאחד בין אלמנטים שונים ומבהיר את חשיבותה של היצירה ומוסר ההשכל הנלמד ממנה.
נובוקו יושיה

ילדותה

יושיה נולדה במחוז ניאיגטה, אך גדלה במחוז טוצ'יגי. אביה עבד בשירות הציבורי, ובשל כך עברה המשפחה ממקום למקום בתדירות גבוהה. יושיה הייתה הבת היחידה והילדה הצעירה ביותר במשפחתה. אביה ואמה היו צאצאים למשפחות סמוראים. 
יושיה החלה את הקריירה הספרותית שלה עוד בהיותה נערה. עם זאת, לימוד תפקיד עקרת הבית ביפן דאז על ידי אמה, קדם לאהבתה לספרות.

קריירה ספרותית

ביצירותיה בולטת מודעותה לסקסולוגיה עכשווית. אחת מעבודותיה המוקדמות, "Hana monogatari" (ביפנית: 花物語, "אגדות הפרח", נכתבה: 1916-1924), היא אוסף של 52 סיפורים העוסקים בחברות המערבת רומנטיקה, אשר זכה לפופולריות והצלחה בקרב תלמידות יפניות. מרבית מערכות היחסים המוצגות בספר כללו געגועים מרחוק, אהבה נכזבת, או סוף עצוב. הספר מתאר תשוקה לסבית באופן כמעט נרקיסיסטי, תוך כדי אימוץ והדגשת סגנון כתיבה חולמני.
יצירתה "שתי בתולות בעליית הגג" (ביפנית: 屋根裏の二處女, ‏1919), היא סמי-אוטוביוגרפית, ומתארת אהבה בין אישה לאישה, בין שותפות למעונות. בסצנה האחרונה, שתי הנשים מחליטות לחיות יחד כזוג. יצירה זאת, התוקפת את החברה בה הגברים שולטים, על ידי הצגת שתי נשים משכילות כזוג, מציגה גישה פמיניסטית חזקה, ובנוסף חושפת את היותה יושיה לסבית בעצמה. 
יצירתה "עד קצוות כדור הארץ" (1920), זכתה בפרס ספרותי בידי מהדורת אוסקה של העיתון אסהי שימבון, אחד העיתונים הנחשבים ביפן ובעולם בתחום הספרות היפנית. בספר ישנם מספר מאפיינים המעידים על השפעת הנצרות על יושיה.
ב-1925 הקימה יושיה מגזין משלה, "ורד שחור" (Kuroshoubi), אותו נטשה כשלושה חודשים מאוחר יותר. לאחר ורד שחור, יושיה החלה לפרסם ספרות חד מינית למבוגרים, ככזאת שדומה ומשלימה את ההטרוסקסואליות, והפכה ליותר מיינסטרימית ביצירותיה.
יצירות בולטות אחרות של יושיה כוללות את "חברות הנשים" (Onna no yujo, נכתב: 1933-1934), "צניעותו של הבעל" (ביפנית: 良人の貞操, נכתב: 1936-1937), "אש השד" (ביפנית: 鬼火, נכתב: 1951), "משפחת אטאקה" (ביפנית: 安宅家の人々, נכתב: 1954-1965), "נשות טוקוגאווה" (ביפנית: 徳川の夫人たち, נכתב: 1966), ו"גבירותיו של הייקה" (ביפנית: 女人平家, נכתב: 1971).
אף על פי שלא בכל יצירותיה מתוארת רומנטיקה בין נשים, גם העלילות ההטרוסקסואליות שלה נוטות שלא להכיל תיאורים של נישואין. סגנון הכתיבה שלה בלט באונומטופיה, סימני קריאה, ועוד סימנים אשר נחשבו אז כמושכים אסתטית עבור נשים, והיווה חלק מתנועה אשר ניסתה להציג דיאלוג ריאליסטי אל תוך סיפורים. שימושה בדמיון רב, והוא בלט במיוחד במקומות לא-שגרתיים ומפתיעים בהם התרחשו חלק מהסצנות ביצירותיה, לדוגמה עליית גג או מרפסת, אשר סייעו ביצירת אווירה מלודרמטית.
הסיפורים של יושיה נחשבו כ"נאותים", ומתאימים עבור ילדות ונשים בכל הגילאים, תוך הצגת המוטיבים הלסביים המתארים יחסים אינטנסיביים מבחינה רגשית אך אפלטונית, אשר נועדים להסתיים במהלך סיום הלימודים, חתונה, או המוות. ניתן להסביר זאת בעזרת ההבנה העכשווית על פיה אהבה חד-מינית הייתה חלק חולף ונורמלי בהתפתחות האישה היפנית, אשר סופה בהטרוסקסואליות ואמהות.
יושיה מעולם לא ניסתה להסתיר את סגנון חייה או את זוגיותה עם אישה, Monma Chiyo, ובניגוד לאישי ציבור יפנים בולטים אחרים, לא נרתעה מחשיפת פרטים על חייה האישיים, על ידי תמונות, חיבורים אישיים וראיונות למגזינים.
יושיה חיה בקאמאקורה שבמחוז קנאגווה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1962 היא בנתה בית מסורתי מעץ עם גן יפני במיקום שקט, אותו הורישה לעיר קאמאקורה במותה, על מנת שישמש לקדם תרבות והשכלה בקרב נשים. כיום, המבנה הוא מוזיאון לזכרה, ומשמר את הבית כפי שהשאירה אותו. המוזיאון פתוח פעמיים בשנה, בתחילת מאי ובנובמבר, כל פעם לשלושה ימים בלבד.
ועידת הרבנים בקאסל

ועידת הרבנים בקאסל הייתה כינוס של 24 רבנים מבני יהדות גרמניה בשנת 1868, בעיר קאסל במדינת הסן שבגרמניה.

רקע ההתכנסות

באמצע שנות השישים של המאה ה-19 הורגשה באווירה בגרמניה רצון לפנייה לכיוון ליברלי יותר. בקרב הציבור הנוצרי קמה "אגודה פרוטסטנטית" חדשה, שתבעה התחדשות דתית שתתאים את הנצרות לתרבות המודרנית. הדוגלים בכך רצו בהשתלבות של האינטלקטואלים, הנוצרים מהשורה וחוגי הכמורה לשם יצירת הדרך החדשה וערכו ועידות לשם כך.
בציבור היהודי הגרמני, בין חסידי הרפורמה, נוצרה תחושה דומה, ולשם כך, בדומה לוועידות הנוצריות, התכנסה ועידת הרבנים הגרמנים.

החלטות הוועידה

ועידת הרבנים קיבלה כמה החלטות בנושא תפילות, אך עיקר פועלהּ היה בהכנת סינוד שיערך תוך שנה בלייפציג – סינוד ליברלי באופיו, אף שהרפורמה ביהדות לא צוינה במפורש במטרותיו. המטרה המוצהרת של הסינוד המתוכנן הייתה מאבק בפירוד הדתי בתוך הקהילה היהודית והבטחת המשך קיום היהדות.