google/wiki40b huggingface dataset:
מטוס סילון

מטוס סילון הוא מטוס המונע על ידי מנוע סילון. 
ככלל, מטוסי סילון משמשים בתחום האזרחי לטיסות למרחקים ארוכים בגבהים של 35,000 רגל ומעלה, משום שבגבהים נמוכים יותר הם אינם כלכליים. טיסות למרחקים קצרים או טיסות גובה נמוך בדרך כלל מופעלות על ידי מטוסי בוכנה. בהיבט הצבאי-מלחמתי מטוסי סילון הם למעשה המטוסים היחידים בשימוש מכיוון שמעטפת הביצועים שלהם טובה יותר משל מטוסי בוכנה.
מטוס הסילון הראשון בהיסטוריה היה הקואנדה 1910 (Coanda-1910) שהוטס על ידי ממציאו הרומני אנרי קואנדה בשנת 1910. המטוס התרסק בתום הטיסה הראשונה שלו.
מטוס הקרב הסילוני המבצעי הראשון היה המסרשמיט Me 262 "שוואלבה" הגרמני ומיד אחריו פותח המטאור הבריטי. שני המטוסים השתתפו בצורה מוגבלת במלחמת העולם השנייה.
קרב האוויר הראשון בעידן הסילון התרחש ב-8 בנובמבר 1950 במלחמת קוריאה והסתיים בהפלת שני מטוסי מיג-15 צפון-קוראניים על ידי מטוס P-80 שוטינג סטאר אמריקאי.
קרב האוויר הגדול ביותר בעידן הסילון התרחש במבצע שלום הגליל מעל אדמת לבנון והשתתפו בו מעל 100 מטוסים, בעיקר מחילות האוויר של ישראל וסוריה.
מטוס הנוסעים הסילוני הראשון היה הדה הבילנד קומט הבריטי שהמריא לראשונה בשנת 1949, גרסתו הצבאית כמטוס סריקה ימית עדיין בשימוש כיום בשירות חיל האוויר המלכותי הבריטי.
Chocolate Salty Balls

רקע ומידע

מקור השיר הוא בפרק Chef's Chocolate Salty Balls, הפרק ה-9 בעונה השנייה של סאות'פארק. במהלך הפרק, כששף מכין קינוח בשם "ביצי שוקולד מלוחות", הוא שר את המילים:
Say everybody, have you seen my balls?

They're big and salty and brown.

If you ever need a quick pick-me-up, just stick my balls in your mouth.....

Ooohhh, suck on my Chocolate Salty Balls,

put em' in your mouth and suck em'.
שמשמעותן: "תגידו, כולם, האם ראיתם את הביצים שלי? הן גדולות ומלוחות וחומות. אם אתם זקוקים לזריקת מרץ מהירה, פשוט הכניסו את הביצים שלי לפה שלכם..... אווו, תמצצו את ביצי השוקולד המלוחות שלי, שימו'תן בפה שלכם ותמצצו'תן".
שורות אלו היוו את הבסיס לסינגל, והן מהוות את ההקדמה לפזמון ואת הפזמון עצמו. פתיח הסינגל מכיל את רשימת המרכיבים במתכון עבור הקינוח, אשר לא כוללים מלח, והבית האחרון מכיל קטעי דקלום והתייחסות לשיר הבלוז מ-1953 One Bourbon, One Scotch, One Beer. הבסיס להומור ב-Chocolate Salty Balls הוא דו המשמעות של המילים, המתייחסות גם למאכל ביצי שוקולד וגם לאשכיו של שף, בעל צבע העור השחור. הרמיזות הגסות מפוזרות לאורך כל השיר. ישנם שינויים בגרסאות השחרור של סינגל, כשבגרסה אחת שלו קיים בית נוסף.

תגובות

השיר (Chocolate Salty Balls (P.S. I Love You הגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי והאירי, ולטופ 20 באוסטרליה, הולנד, בלגיה, נורווגיה ושוודיה. זהו השיר הראשון והיחידי של הייז שהגיע לראש המצעד הבריטי, כשהוא מדיח מהפסגה את שירן של הספייס גירלז Goodbye. השיר שהה בראש המצעד במשך שבוע אחד עד שהוחלף בשיר Heartbeat מאת הלהקה הבריטית Steps. לעומת ההצלחה היחסית במדינות זרות רבות, השיר לא התמקמם כלל במצעד הבילבורד הוט 100 או באף מצעד אמריקאי אחר. למרות בקשות רבות להשמיעו, תחנות טלוויזיה ורדיו רבות סירבו לתת זמן אוויר לסינגל, ובעלת הזכויות על השיר, Comedy Central, העלתה את השיר לאינטרנט.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ של השיר מציג קליפים שונים מתוך פרקים של סאות'פארק מהעונה הראשונה והשנייה של הסדרה, והוא נכלל במארז ה-DVD של העונה השנייה של הסדרה וב-DVD‏ South Park: The Chef Experience .
קוק (דלק)

קוק (אנגלית: Coke, ומכונה בעברית אף בשם קוקס) הוא חומר פחמני מוצק המופק בתהליך זיקוק הרסני של פחם בעל רמות נמוכות של אפר וגופרית. בתהליך יצור הקוק מסולקים מן הפחם חומרים נדיפים כגון, מים, גז-פחם וזפת-פחם, על ידי אפיית הפחם בתנורים אטומים לאוויר ובטמפרטורות המגיעות ל-2,000 מעלות צלזיוס. בתהליך האפיה מותך הפחם יחד עם שיירי אפר. אחד השימושים הבולטים לקוק הוא כדלק לתנור רם בתהליך ייצור פלדה. הקוק עצמו מופק לעיתים כתוצר לוואי בתהליך הפקת הגז מן הפחם.

תכונות החומר

משקל סגולי אופייני לקוק הוא 0.77. הקוק נקבובי ביותר. כיוון שהחומרים יוצרי העשן הנמצאים באופן טבעי בפחם, מזוקקים בתהליך יצירת הקוק, הקוק יוצר בעירה נקיה יחסית, כמעט ללא עשן, והוא מועדף לשימוש בתנורים שאינם מתאימים לשריפת פחם טבעי.
רק סוגי פחם מסוימים מתאימים ליצירת קוק. על הפחם להיות בעל תכולת נמוכה של לחות, אפר, גופרית, זפת ועוד. הקוק הוא חומר מבודד מצוין לחום כאשר משלבים אותו עם חומרים אחרים. קוק היה אחד החומרים אשר שימש לבידוד חלליות תוכנית אפולו של נאס"א ואף ברכב הפאת'פיינדר אשר נחת על כוכב הלכת מאדים בשנת 1997. נאס"א אף התכוונה להמשיך ולהשתמש בקוק כחומר בידוד מפני חום בסדרת החלליות העתידית אוריון.

היסטוריה

השימוש בקוק כדלק החל באנגליה במאה ה-17 כתגובה לכריתה נרחבת של יערות באירופה. עץ כחומר דלק הפך למשאב נדיר ויקר יותר. פליטת העשן הגדולה שבתנורי פחם מנעה את התאמתם לשימושים רבים כגון בישול והיתוך ברזל. בשנת 1603 הציע סר הנרי פלאט כי ניתן לאפות פחם באופן דומה לזה שבו מופק פחם עץ מעץ. קוק נכנס לשימוש רק בשנת 1642, כאשר שימש להזנת תנור לקליית לתת בדרבישייר. לא ניתן להשתמש בפחם בתהליך יצור הבירה כיוון שאדים גופריתיים הנפלטים בתהליך השריפה משנים את טעם המשקה. בשנת 1709 בנה אברהם דארבי תנור רם להפקת יצקת. תכונותיו של הקוק איפשרו בניית תנורי רם גבוהים וגדולים יותר. תנורים אלה הביאו לירידה במחירי המתכת והיו בין מבשריה של המהפכה התעשייתית.

תהליכים אחרים

השיירים המוצקים הנותרים בתהליך זיקוק נפט אף הם צורה של קוק. קוק נפט הוא בעל שימושים רבים, נוסף להיותו מוצר דלק. הוא משמש ביצור מצברים, אלקטרודות, ועוד.
סיריל רמפוזה

ביוגרפיה

רמפוזה נולד בסווטו, מקבץ של עיירות שחורים שהוקמו לאורך השנים בשולי העיר יוהנסבורג, דרום אפריקה. הוא השני מבין שלושת ילדיהם של ארמודט וסמואל רפוזה. הוא נרשם ללימודים גבוהים באוניברסיטת לימפופו ב-1972 והיה מעורב בפוליטיקה עם הצטרפותו לארגון הסטודנטים של דרום אפריקה ולקונגרס השחורים. לאחר שסיים את לימודו המשפטיים, הצטרף רמפוזה למועצת האיגודים המקצועיים של דרום אפריקה (CUSA) כיועץ במחלקה המשפטית. ב-1982, המועצה ביקשה מרמפוזה לייסד איחוד של עובדי המכרות בדרום אפריקה; איחוד חדש זה הושק באותה שנה ונקרא האיגוד הלאומי של עובדי המכרות בדרום אפריקה. הוא נעצר בלבווה על ידי האפריקאנרים באשמת ארגון או תכנון השתתפות בוועידה בנאמקגאלה, מה שנאסר על ידי הרשות השופטת המקומית.
באוגוסט 1982 החליטה מועצת האיגודים המקצועיים של דרום אפריקה למנות את רמפוזה למזכירה הראשון של האיגוד הלאומי של עובדי המכרות בדרום אפריקה. הוא ארגן את הכנס שהוביל את מערך הקונגרס של מועצת האיגודים המקצועיים. במרץ 1986 היה חלק ממשלחת מועצת האיגודים שפגשה את הקונגרס הלאומי האפריקאי בלוסקה, בירת זמביה.
כשנלסון מנדלה שוחרר ב-1990 עמד בראש הוועדה שקיבלה את פניו. ביוני 1991 נבחר למזכיר הכללי של הקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC). לאחר בחירתו כמזכיר הכללי של הקונגרס הלאומי האפריקאי בשנה זו, נתמנה רמפוזה לראש צוות המשא ומתן של הקונגרס על סיום מדיניות האפרטהייד עם ממשלת המפלגה הלאומית. לאחר הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בדרום אפריקה שנערכו ב-1994, נבחר לפרלמנט של דרום אפריקה. הוא נבחר ליו"ר האספה החוקתית של הפרלמנט ב-24 במאי 1994 ושיחק תפקיד מרכזי בממשלת האחדות הלאומית.
לאחר שהפסיד לתאבו מבקי בבחירות לנשיאות דרום אפריקה, עזב את החיים הפוליטיים בינואר 1997 ועבר למגזר הפרטי, שם הפך למנהלה של "ניו אפריקה השקעות בע"מ". הוא הגיע למקום הראשון בבחירות 1997 לוועד הפועל הלאומי של הקונגרס הלאומי האפריקאי. ב-2001 נחקר במשטרת דרום אפריקה, יחד עם טוקיו סקסוויל ומתאיוס פוסה, שני אנשי עסקים ידועים אחרים, בחשד לקשירת קשר להדחת הנשיא המכהן מבקי. הוא הוכרז רשמית כמועמד לסגן נשיא דרום אפריקה ב-17 בדצמבר 2012 והתמודד בבחירות עם גיבוי חזק מתומכיו של הנשיא זומה. ב-18 בדצמבר 2012 נבחר לסגן נשיא הקונגרס הלאומי האפריקאי עם 3,018 קולות, בעוד מתאיוס פוסה זכה ל-470 קולות וטוקיו סקסוויל ל-463 קולות.
ב-14 בפברואר 2018 פנה ג'ייקוב זומה אל העם ואמר כי אף על פי שאינו מסכים עם החלטת הקונגרס הלאומי האפריקאי להדיחו, הוא מתפטר מהנשיאות. כתוצאה מכך, מתוקף תפקידו כסגן הנשיא, רמפוזה הפך אוטומטית לנשיא דרום אפריקה בפועל בהתאם לחוקת דרום אפריקה. יממה לאחר מכן, ב-15 בפברואר, נבחר על ידי הפרלמנט של דרום אפריקה לנשיא עד הבחירות לנשיאות שנערכו ב- 8 במאי2019. מפלגתו ניצחה בבחירות והוא הושבע לכהונה מלאה.
אבישי שטרית

אבישי שטרית (נולד ב-כ"ה בניסן ה'תשל"ח, 2 במאי 1978 בירושלים) הוא בובנאי, שחקן ומדבב.

ביוגרפיה

שטרית נולד בשכונת קריית מנחם בירושלים, השני מבין שישה אחים. אביו עבד בתעשייה האווירית לישראל ואמו בתע"ש. כשהיה בן 4 עברה משפחתו להתגורר בקריית ארבע, שם גדל. כשהיה בן שבע וחצי נפטר אחיו הבכור בטביעה בבריכה. למד בישיבה תיכונית קריית ארבע וישיבת ניר קריית ארבע ושירת בחיל התותחנים במסגרת הסדר. כשהיה בן 17 עברה משפחתו לאלון שבות. למד חינוך ושימש כמורה במשך שלוש שנים.
לאחר מכן עבר לתחום המשחק והחל להופיע במעון ובמגרון, היישוב שבו הוא התגורר, ובהמשך ביישובים נוספים במועצה אזורית מטה בנימין עם שעת סיפור יצירתית. לצד זאת, התפרנס מעבודות תחזוקה וחשמלאות, והחל ללמוד משחק בבית הספר למשחק של תיאטרון אספקלריא.

משחק

אבישי מפעיל בובת תרנגול הודו בשם "פולקע" בתוכניות הסדרה "אסי וטוביה", את בובת הילד שאלתיאל בתוכנית "סיפורי לילה טוב" ואת בובת הגדי "חדגא" ב"עלילות ארץ גושן", שלושתם בערוץ מאיר לילדים. הוא מפעיל גם בובת הילד צור בסדרת הטלוויזיה לילדים "צור משלנו" ששודרה בערוץ "הידברות".
שטרית גילם גם דמויות שונות במספר תוכניות בערוץ מאיר לילדים (כגון: ניסים, מלאכי השוטר וכדומה).
השתתף לצד אסי צובל בהצגה "אסי, פולקע ומטה הקסמים" - הצגה בנושא ערך החברות. ב-2012 שיחק במחזמר "מערת החכמולוגים". ב-2013 שיחק במחזמר "שומר הסיפורים". ב-2014 שיחק במחזמר "שבט אחים". ב-2015 שיחק במחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש". ב-2016 שיחק במחזמר "שער הזהב" שכתב וביים ירון כפכפי. ב-2017 שיחק במחזמר "אמריכאן".

דיבוב

ב-2008 השתתף בדיבוב הסדרה "כאוטיק" ששודרה בערוץ הילדים. בין השנים 2009–2011 דיבב את ג'ק אטלס בסדרת הטלוויזיה "יו-גי-הו! - המימד החמישי".

חיים פרטיים

אבישי נשוי לאפרת ואב לארבעה. מתגורר במעלה מכמש.
P-15

P-15 (קוד דיווח נאט"ו: "פלאט פייס"; "Flat Face") הוא מכ"ם גילוי אווירי מתוצרת ברית המועצות לטווח בינוני. המכ"ם הוכנס לשירות בשנת 1955. בשנת 1962 הוכנס לשירות דגם משופר P-15N שבו מקלט רגיש יותר. בשנת 1970 הוכנס לשירות הדגם P-15MN שבו שיפור ביציבות קצב המתקפים. המכ"ם שופר גם במרוצת שנות השבעים דגם משופר זה הוא המכ"ם P-19. המכ"ם משמש כחלק ממערכת הגילוי של סוללת טילי קרקע-אוויר מסוג SA-3 ולפעמים משמש גם כמכ"ם גילוי המשתתף ביצירת התמונה האווירית הכוללת. סימן ההיכר העיקרי החיצוני של המכ"ם הוא שתי אנטנות פלח זו מעל זו.
היותו של המכ"ם מותקן על משאית יחידה שיפר משמעותית את ניידותו בהשוואה למכ"ם הנפוץ מאותה התקופה P-12. ניידות זו נדרשה גם לנוכח ניידותה החלקית של מערכת הטק"א SA-3 שעמה פעל המכ"ם.
המכ"ם P-15 נמכר לחלק ממדינות ערב ולמדינות הגוש הקומוניסטי. מכ"ם זה והדגם המשופר P-19 פועלים עד היום (ועשרות מהם פועלים במדינות העימות לישראל) וזאת על אף שהן נחשבות למיושנות. מאחר שהן משמשות כמכ"מ הגילוי למערכת הטילים SA-3 שהייתה למערכת טק"א נפוצה.
קרליה (רפובליקה)

היסטוריה

השטח היה בידיים רוסיות כבר בשלב מוקדם בהיסטוריה, כחלק של רפובליקת נובגורוד. מהמאה ה-13 והלאה חלקים שונים של קרליה צורפו לשוודיה תחת השם קרליה השוודית. במאה ה-18 רוסיה כבשה את השטח.
בשנת 1923 הפכה קרליה לרפובליקה הסובייטית הסוציאלית האוטונומית של קרליה, ובשנת 1940 לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקרלו-פינית עם צירוף הרפובליקה הדמוקרטית הפינית בזמן מלחמת החורף. בהתאם לכך עד לשנת 1956 קרליה הייתה רפובליקה סובייטית שהיא חלק של ברית המועצות.
בשנת 1956 המעמד שונה לרפובליקה הסובייטית הסוציאלית האוטונומית של קרליה כחלק של הרפובליקה הרוסית הסובייטית. במהלך המלחמה כבשה פינלנד חלקים מקרליה אך השטחים חזרו לידיים רוסיות בשנת 1944.
הרפובליקה הקרלית הוכרזה כרפובליקה ב-13 בנובמבר 1991 כחלק של תהליך התפרקות ברית המועצות וכינון רוסיה. באותה תקופה הוקמה גם האספה המחוקקת של קרליה שכוללת 35 צירים.

דמוגרפיה

בשנת 2002 תושבי קרליה מתחלקים לכ־73 אחוזים רוסים, כ־10 אחוזים קרלים (מבחינה אתנית נחשבים פינים), כ־7 אחוזים בלארוסים, כ־3 אחוזים וחצי אוקראינים, כ־2 אחוזים פינים וכל השאר מיעוטים. הדתות העיקריות באזור הם הנצרות הפרבוסלבית והנצרות הלותרנית.
יש לציין שהחלק של אוכלוסייה קרלית באוכלוסיית האזור קטן בהתמדה. בתחילת המאה ה-20 הם היו כ-20% מאוכלוסיית האזור וכ-10% בשנת 2002. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין של שנת 2010, זה ירד לכ-7.5%.
סאת'ק (רובע)

היסטוריה

רובע סאת'ק קרוי על שם העיר בשם זה שעמדה על גדתו הדרומית של הנהר תמזה החל מהמאה התשיעית (אף שהאזור היה מיושב עוד מהתקופה הרומית).
הרובע הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של סאת'ק, הרובע המטרופוליני של קמברוול והרובע המטרופוליני של ברמונדזי.

סמל הרובע

סמל הרובע כולל שני תומכים: האחד שחקן הלבוש בסגנון התיאטרון האליזבתני - המייצג את המורשת התרבותית של הרובע, והשני לבוש כאביר מתוך סיפורי קנטרברי של ג'פרי צ'וסר. הבאר במרכז שלט האצולה מסמלת את קמברוול, הספינה מסמלת את ההיסטוריה הימית של ברמונדזי, והוורד את כנסיית סנט מרי ניואינגטון.

גאוגרפיה

רובע סאת'ק גובל בצפונו בסיטי ובטאוור האמלטס הנמצאים מעברו השני של נהר התמזה; ברובע למבת' במערב; ברובע לואישהם במזרח; וברבעים ברומלי וקרוידון בדרום.

אוכלוסין

ברובע סאת'ק מתגוררים 244,866 תושבים (על פי סקר שנערך בשנת 2001). 63% מתושבי הרובע לבנים, כ-16% שחורים שמוצאם מאפריקה וכ-8% שחורים שמוצאם מהאיים הקריביים.
31% מתושבי הרובע מתגוררים בבתים המצויים בבעלותם.

אתרים בעלי חשיבות

ברובע סאת'ק מספר רב של כנסיות היסטוריות ובהם המטרופוליטן טברנקל, קתדרלת סאת'ק וכנסיית סנט תומאס. ברובע ממוקמות שתי הכנסיות הנורדיות של לונדון (הכנסייה הנורווגית והכנסייה הפינית) - שתיהן באישור רות'רהית'. מאידך הרובע היה ידוע לאורך ההיסטוריה באתרי הבילויים וההוללות שבו ובהם אכסניית הטאברד המוזכרת בסיפורי קנטרברי של צ'וסר, אכסניית ג'ורג' ואכסניית וייט הארט, וכן התיאטראות הורד, ותיאטרון הגלוב.
כיום נמצאים ברובע גלריות ומוזיאונים רבים בהם: גלריית דולוויץ', מוזיאון טייט מודרן, מוזיאון תיאטרון הניתוחים הישן, מוזיאון המלחמה האימפריאלי, אוניית הוד מלכותה בלפסט מוזיאון כלא קלינק ומוזיאון ליווסי לילדים. בין מוסדות התרבות של הרובע ניתן למנות את מכללת האמנות של קמברוול.
ברובע ממוקמים אתרי קניות והסעדה רבים - בעיקר לאורך התמזה, בקרבת גשר מצודת לונדון ומגדל אוקסו, וכן שוק בורו - אחד משוקי המזון הידועים ביותר בלונדון.
ברובע ממוקם בניין עיריית לונדון.
טריסטן אגולף

ביוגרפיה

טריסטן אגולף נולד בסאן לורנצו, ספרד לאב נווד ואם ציירת. לאחר גירושי הוריו, אימץ את שם המשפחה של אביו החורג והיגר לארצות הברית. בארצות הברית עקרה משפחתו ממקום למקום מספר פעמים, בין היתר התגוררה בוושינגטון ובפילדלפיה. חופשות הקיץ שבילה אגולף אצל אביו שגר באינדיאנה היוו לו מקור השראה בהמשך דרכו האמנותית.
אגולף נרשם לאוניברסיטה בפילדלפיה אך עזב כעבור זמן קצר, והקדיש את זמנו לנגינה.
בשנות העשרים לחייו נחל הצלחה מסוימת בתחום המוזיקה כאשר הצטרף להרכב פאנק, אך דווקא כאשר זכה ההרכב לחוזה הקלטות והבטחה למסע הופעות ברחבי המדינה, החליט אגולף לעזוב אותו. לטענתו, הוא חשש שמא הצלחה זו תסיט אותו מייעודו האמיתי - כתיבה.

פרסום ספרו הראשון

אגולף נסע לאירופה, השתקע בפריז, ומצא את פרנסתו בנגינה ברחובותיה. שם פגש במקרה בחורה בשם מארי מודיאנו, בתו של פטריק מודיאנו, סופר ומוציא לאור מהחשובים בצרפת. בעקבות המפגש חזר אגולף לארצות הברית על מנת להשלים את יצירתו הראשונה - "אדון החצר".
מאוחר יותר שב אגולף לפריז כאשר הרומן עדיין לא גמור.
מודיאנו סירב לעיין ביצירה עד שתושלם. אגולף עבר לבית מודיאנו בפריז וחילק את זמנו בין נגינה ברחובות לבין כתיבת הרומן. אגולף סיים את כתיבת הרומן והראה אותו למודיאנו. מודיאנו הציע לאגולף להוציא את הספר מיד (1998) בהוצאת גאלימר הצרפתית. אגולף סירב כי רצה שהספר יפורסם בארצות הברית, אך לאחר ששבעים מוציאים לאור אמריקאים דחו את ספרו, נאלץ להסכים להצעתו של מודיאנו. הספר יצא לאור בצרפת וזכה להצלחה רבה, וכעבור שנה הודפס הספר בארצות הברית והפך תוך זמן קצר לרב-מכר.
לאחר יציאת הספר סיפר פטריק מודיאנו לעיתון לה מונד כי עיין בטיוטות של אגולף בשעה שזה גר בביתו: "קצת מוזר לומר, אבל לא הייתי צריך לקרוא הרבה כדי להבין שזו גאונות, הוא היה אז בן 23, ולא יכולתי להעלות בזיכרוני סופר אמריקני אחד שכתב רומן מדהים כזה בגיל כל כך צעיר".
אגולף אופיין בכתיבתו הייחודית, תוך דגש על דמויות מוקצנות משולי החברה.
בראיון שהעניק לעיתון הארץ באפריל 2001 תיאר את הדמות הראשית בספרו אדון החצר: "גיבור הספר בשבילי הוא פיצוי על הרבה תבוסות. הוא אינדיבידואליסט שנשאר נאמן אך ורק לעצמו ולכן מנודה מהחברה. מתחילת הספר ועד סופו אי אפשר לדעת אם הוא פשוט חולה נפש או האדם הכי שפוי בסביבה".

פעילות פוליטית

אגולף היה המייסד של קבוצה אקטיביסטית בשם Smoketown Six. הוא ושאר חברי הקבוצה נאסרו ביולי 2004 לאחר שביצעו פירמידה אנושית (לבושים בחוטיני בלבד), בעת ביקור של הנשיא בוש הבן בפנסילבניה על מנת למחות על פרשת ההתעללות באסירים עיראקיים בכלא אבו גרייב.

מותו

במאי 2005 נמצאה גופתו ירויה בדירה בפנסילבניה, מה שנראה כהתאבדות. חבריו סיפרו לאחר מכן כי אגולף סבל בשנה וחצי שקדמו למותו מדיכאון עמוק.
רומן חדש אמור היה לצאת סמוך למותו. אגולף כתב ופרסם חלקים ממנו זמן קצר קודם לכן.
להסה דה סלה

ביוגרפיה

להסה נולדה בביג אינדיאן, מדינת ניו יורק, לאב מקסיקני ממוצא פנמי-פולני-צרפתי-ספרדי, ולאם אמריקאית יהודיה ממוצא לבנוני-סקוטי-רוסי. העשור הראשון לחייה עבר עליה יחד עם משפחתה בנדודים לאורכה ולרוחבה של ארצות הברית באוטובוס ילדים שהוסב למטרה זו, כשאתה הוריה ושלוש אחיותיה, שכולן קיבלו השכלה ביתית מידי אִמה. היא התחילה לשיר בבית קפה יווני בסן פרנסיסקו, כשהייתה בת שלוש עשרה. בגיל תשע עשרה היא עברה למונטריאול ושרה במשך חמש שנים בבארים, שם פיתחה את החומר המוזיקלי שהפך בסופו של דבר לאלבומה הראשון, La Llorona, אשר יצא ב-1997. באלבום זה, המכיל שירים דרום אמריקאיים מסורתיים לצד שירים מקוריים, ניכרות השפעות עמוקות מהמוזיקה המקסיקנית, אך קיימות בו גם השפעות של מוזיקה צוענית מזרח-אירופאית ושל רוק אלטרנטיבי. האלבום יצא לאור תחת חברה עצמאית ממונטריאול, בשם אודיוגרם (Audiogram) והביא לה הצלחה רבה, כולל פרס פליקס (Félix Award) עבור "Artiste québécois — musique du monde" בשנת 1997, ופרס ג'וּנוֹ (Juno Award) הקנדי עבור זמרת מוזיקת עולם הטובה ביותר בשנת 1998.
אחרי מסע הופעות ממושך באירופה ובצפון אמריקה, עזבה להסה את קריירת השירה שלה ב-1999 ועברה לצרפת על מנת להצטרף לשלוש אחיותיה בחברת קרקס-תיאטרון בשם פּוֹצֶ'רוֹס (Pocheros). בסופו של דבר היא הגיעה למרסיי, שם שבה לכתיבת שירים. היא חזרה למונטריאול להפיק את אלבומה השני, The Living Road, שיצא בשנת 2003. בעוד ש La Llorona נכתב רובו בספרדית, The Living Road כלל שירים גם בצרפתית. לאחר הוצאת האלבום יצאה להסה עם להקתה לסבב הופעות בן שנתיים בשבע עשרה מדינות. היא הייתה זמרת אורחת של הלהקה האנגלית Tindersticks ברצועה 'Sometimes it hurts' מתוך אלבומם 'Waiting for the moon', ומאוחר יותר הצטרפה לסולן הלהקה סטיוארט סטייפלס (Stuart Staples) לדואט ברצועה 'That Leaving Feeling', מתוך אלבומו 'Leaving Songs'. כמו כן היא התארחה באלבומים של הזמרים הצרפתיים ארתור ה' (Arthur H) וג'רום מינייה (Jérôme Minière), ובלהקה הצוענית צרפתית Bratsch.
להסה קיבלה את פרס מוזיקת העולם של ה BBC עבור האומן הטוב ביותר באמריקה לשנת 2005. מכירות שני אלבומיה יחד מתקרבות לסף המליון, ומקודמות בעיקר מפה לאוזן.
להסה מתה בביתה שבמונטריאול ב-1 בינואר 2010, לאחר 21 חודשי-מאבק במחלת הסרטן.
פריץ וייס

שנותיו הראשונות

וייס נולד למשפחה יהודית דוברת גרמנית מהמעמד בינוני בפראג. הוא החל להתעניין בג'אז בגיל צעיר, ועד מהרה החל להשתתף בחיי הג'אז של פראג. הוא החל לנגן בכינור, אך מאוחר יותר עבר לחצוצרה. כסטודנט ב"בית הספר לדקדוק אנגלי" בפראג הוא הפך להיות חבר בתזמורת בית הספר שנקראה "קצב הסווינג". בתזמורת זו הוא ניגן בחצוצרה ראשונה. בין חברי התזמורת היו גרמנים, צ'כים ויהודים. ראש הלהקה היה הפסנתרן הצ'כי מילאן האלא (Milaan Halla). המצב בתזמורת השתנה בשנת 1939, עם עליית הנאצים לשלטון. כמה מהמוזיקאים הגרמנים עזבו את ההרכב, בגלל סירובם לנגן עם יהודים. בשנת 1939, עבר וייס לנגן בחצוצרה בתזמורת "קארל לודביג". כחבר הלהקה הפך וייס למנהיג התזמורת ועזר לארגן חזרות, אך מעל לכל, הוא סידר את חלק הארי של רפרטואר ההרכב. מוזיקאי הג'אז היהודים נהגו להתאמן בשנים 1940-1941 בבית היתומים היהודי. בהמשך חברותו בתזמורת הפכה לבעייתית יותר ויותר בגלל חוקי הגזע, עד שהוא עזב את התזמורת. עם זאת, הוא השתתף בעילום שם בהקלטה של תקליטים.

טרזיינשטט

בשנת 1942, נשלח פריץ וייס, יחד עם שאר בני משפחתו, למחנה הריכוז טרזיינשטט. הוא לקח חלק באירועים מוזיקליים שהתקיימו במחנה, והוא אף המשיך את שיתוף הפעולה שלו עם תזמורות מחוץ למחנה. בעזרת שוטרים צ'כיים הוא הצליח להשיג ציוד הדרוש להסדרת קומפוזיציות ג'אז. בטרזין, וייס ייסד תזמורת של חמישייה, שפעלה עד לחודש אוגוסט 1944. ב-1943 הוא הפך גם למנהיג אמנותי ומעבד של ההרכב דיקסילנד טרזין שנקרא "גטו סווינגרס". שתי הלהקות שתפו פעולה בהופעות שונות ומספר הנגנים גדל, במיוחד לאחר הגעתם של נגני ג'אז יהודים דנים והולנדים. וייס, יחד עם הפסנתרן הברלינאי מרטין רומן, הלחינו ועיבדו יותר משלושים יצירות חדשות להרכבים. העיבוד הפופולרי ביותר היה מוזיקת הג'אז של אופרת הילדים ברונדיבר, שהולחנה במקור על ידי האנס קראסה. בחודש יוני 1944, במהלך הביקור של הצלב האדום במחנה, הגטו סווינגרס נאלצו להשתתף בהופעות התעמולה שאורגנו בכפייה על ידי הגרמנים, על ידי קורט גרון. ההופעות נועדו להטעות את העולם שבחוץ. ההרכב הופיע גם בסרט התעמולה "טרזין" שהופק על ידי הגרמנים. 
בספטמבר 1944, נשלח וייס עם אביו למחנה ההשמדה אושוויץ. האב ובנו נספו בתאי הגזים באושוויץ. פריץ וייס מת באושוויץ ב-28 בספטמבר 1944, ביום ההולדת ה-25 שלו.
עצם החזה

ידית עצם החזה

ידית עצם החזה (Manubrium sterni, מנובריום. בלטינית: manubrĭum, פירושה: ידית אחיזה) היא חלקה העליון של עצם החזה.

מאפיינים

ידית עצם החזה היא בעלת מבנה מרובע, רחב בחלקה העליון וצר בחלקה התחתון. מופרקת עם עצמות הבריח ועם הסחוס הצלעי הראשון, ומרכיבה את חלקה העליון של עצם החזה. העצם, שהיא חלקה, קמורה מצד לצד, וקעורה מלמטה למעלה, ובפן הקדמי שלה משמשת כמעין חיבור, בה נאחזים שריר החזה הגדול ושריר עצם החזה, הבריח והזיז הפיטמתי (Musculus sternocleidomastoideus). בפן האחורי נאחזים שרירים המחוברים לאזור הצוואר הקדמי.

גבולות

בגבולה העליון נמצא שקע בשם חרק בית הצוואר (Incisura jugularis ossis sterni). משני צידי השקע מופרקות עצמות הבריח דרך מפרקי החזה והבריח. בחלק העליון של הגבול הצידי של העצם מתחברת הצלע הראשונה באמצעות רקמת סחוס, בתחתית הגבול הצידי מתחברת הצלע השנייה ובגבולה התחתון של הידית מפרק סחוסי מסוג מאחה (Symphysis manubriosternalis) המחבר אותה לגוף עצם החזה.
משטחי ידית עצם החזה וגוף עצם החזה אינם נמצאים על אותו מישור. ביניהם קיימת זווית בת כ־140 מעלות המכונה זווית עצם החזה (Angulus sterni). את זווית עצם החזה ניתן למשש ולאתר בעזרתה את זוג הצלעות השני ואת החוליות החזיות הרביעית והחמישית (T4, T5) הנמצאות מנגד לה בגב.

גוף עצם החזה

גוף עצם החזה (Corpus sterni) הוא הארוך מחלקי עצם החזה (בגברים הוא ארוך יותר מבנשים). בגבולו העליון המפרק עם ידית עצם החזה ובגבולו התחתון מפרק מסוג חיבור סחוסי עם זיז עצם החזה (Symphysis xiphosternalis). הגבול הצידי של גוף עצם החזה כולל מספר שקעים אליהם מתחבר הסחוס הצלעי של צלעות שתים עד שש.
גוף עצם החזה מורכב מארבעה חלקים מופרקים זה לזה בחיבור סחוסי, המתאחים בחיבור גרמי עד גיל 25. קווי האיחוי בין החלקים ניתנים למישוש כשלושה רכסים רוחביים עד גיל מאוחר. הרכסים ממוקמים בצמוד לחיבור לצלעות שלוש, ארבע וחמש.
לאורך הפן הקדמי של גוף העצם נאחז שריר החזה הגדול. בחלקו התחתון של הפן האחורי של הגוף נאחז שריר החזה הרוחבי (Musculus transversus thoracis).

זיז עצם החזה

זיז עצם החזה (Processus xiphoideus) או הקסיפואיד, הוא הקטן משלושת חלקי עצם החזה. ממוקם בתחתית העצם, זיז עצם החזה מורכב בלידה מסחוס בלבד עד תחילת התגרמותו בילדות המוקדמת. בגיל 25-29 מסתיימת התגרמותו והוא מתחבר לגוף עצם החזה בחיבור סחוסי. בסביבות גיל 40 מתאחה בדרך כלל הזיז לגוף עצם החזה בחיבור גרמי. צורתו של הזיז אינה זהה בין אנשים שונים והוא יכול להיות מחודד, קהה, חצוי או מחורר. בחלק העליון של הגבול הצידי של הזיז מתחברת צלע שבע דרך סחוס צלעי.
אוניברסיטת זאגרב

היסטוריה

ב-23 בספטמבר 1669 הוציא לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, צו שהתיר לחברי מסדר ישועים להקים מוסד אקדמי בעיר החופשית אגראם (זאגרב של ימינו). מועד זה נחשב לתאריך כינונה של אוניברסיטת זאגרב. הישועים הפעילו את המוסד עד 1773, מועד בו הורה האפיפיור קלמנס הארבעה עשר על הפסקת פעילות המסדר. בהמשך, ב-1776 אישרה הקיסרית מריה תרזה את הקמתה של האקדמיה המלכותית למדעים ובה נכללו שלוש פקולטות: פילוסופיה, תאולוגיה ומשפטים. המוסד פעל במתכונת זו עד 1874. ב-1869 ביקר פרנץ יוזף הראשון, קיסר האימפריה האוסטרו-הונגרית בזאגרב והוציא צו המאשר הקמת אוניברסיטה עירונית. ב-19 באוקטובר 1874 נחנכה בטקס חגיגי "האוניברסיטה המלכותית על שם פרנץ יוזף הראשון" בעיר.
במועד חניכת האוניברסיטה במתכונת החדשה היו בה 4 פקולטות: פילוסופיה, תאולוגיה, משפטים ורפואה ועד לראשית המאה ה-20 גדלה לכדי 7 פקולטות בנות 12 מחלקות. לאחר מלחמת העולם השנייה הורחבה ההכשרה הטכנולוגית באוניברסיטה והפקולטה לטכנולוגיה פוצלה ל-4 פקולטות שונות. לאחר כינון קרואטיה חתמה ממשלתה על הסכם בולוניה והוחל בתהליך של סטנדרטיזציה והתאמה של קורסים ונקודות זכות אקדמיות עבור תארים זהים כפי שהתבצע בכל היבשת.
לאורך השנים השתלבו בני הקהילה היהודית בתפקידי הוראה באוניברסיטה ומהם ניתן לציין ד"ר מאברו זק"ש מייסד ענף הרפואה המשפטית באזור קרואטיה והמרצה הראשון של האוניברסיטה במתכונתה החדשה, את פרופסור יוסיף גולדברג שהקים את המחלקה לגאופיזיקה וכיהן כדקאן הפקולטה למדעים, את פרופסור ליאון גרשקוביץ' שהיה ממקימי הפקולטה למדע המדינה וכיהן כדקאן הפקולטה ואת פרופסור איבו גולדשטיין מבכירי ההיסטוריונים בקרואטיה בראשית המאה ה-21.

פקולטות

באוניברסיטה קיימים 6 בתי ספר ובהם 28 פקולטות ו-3 אקדמיות לאמנויות. היא מפעילה שלוחות בוואראז'דין ובסיסאק.
Chromebit

שימושיות

Chromebit מריץ באמצעות חיבור HDMI את מערכת ההפעלה הקניינית Chrome OS על כל צג מכשיר שאליו הוא מחובר. מערכת ההפעלה הזו תומכת לרוב ביישומים מסוג אחד, דפדפנים, תוך הסתמכות רבה על חיבור לאינטרנט לצורך אחסון נתונים.
ל-Chromebit דמיון שטחי ל-Chromecast, אך בעוד ה-Chromecast מיועד להציג תמונות על טלוויזיות או מסך גדול אחר, ה-Chromebit משמש כמחשב אישי. המכשיר מתחרה בעיקר נגד הIntel Compute Stick, שמציע חיבור למערכת ההפעלה Windows 8.1 ואובונטו.

טכנולוגיה

במפרט, דומה ה-Chromebit למחשבי הכרומבוק. הוא כולל Wi Fi בתקן 802.11, Bluetooth 4.0 ואף יציאת USB 2.0 בקצה אחד.