רחמים מלמד כהן (מורה)

רחמים מלמד כהן (נולד בירושלים ב-1937) הוא איש חינוך ישראלי. התפרסם במיוחד בעקבות מפעליו הספרותיים והאמנותיים לאחר שלקה במחלת ניוון השרירים ALS.

משפחתו

רחמים מלמד כהן נולד בשכונת מחנה יהודה בירושלים ונקרא על שם אבי אביו, הרב רחמים מלמד כהן שהיה הרב הראשי של שיראז שבאיראן, עלה לארץ ועמד בראש עדת יהודי פרס בשכונת נחלת ציון. אביו, הרב יעקב מלמד-כהן, היה ממנהיגי העדה הפרסית בירושלים, רב ומנהל תלמוד תורה בשכונת מחנה יהודה אשר שילב בין רוח המסורת למודרניזציה. 
האב היה בין מקימי האגודה להצלת ילדים מחוסרי חינוך (ילדים עם צרכים מיוחדים) שנוסדה בירושלים בשנת 1941 שהנרייטה סאלד נמנתה עם חבריה. נבחר ליקיר ירושלים כאות הוקרה על פעילותו הציבורית והחינוכית בעיר. 
אימו רחל, ילידת העיר חלב, עבדה בהתנדבות בקרב הקהילה. על שמם של ההורים יעקב ורחל מלמד כהן נקראה כיכר בשכונת רחביה.

ילדות ונעורים

רחמים למד בירושלים בגן הילדים של חסיה פינסוד סוקניק ובית הספר היסודי דוגמה לבנים מזרחי. בתקופה זו פעל כחבר תנועת הנוער "בני עקיבא", השתתף במקהלת רחמים עמר. תוך כדי לימודיו בתיכון לנערים מזרחי, לימד עברית עולים חדשים במעברות בית שמש ובמושבים: ישעי, נחם וזנוח שבפרוזדור ירושלים. כמו כן הדריך בתנועת הנוער "עזרא" ופתח סניף לילדי עולים מטעם קרן ילדינו, בכפר שמעא אשר בגיא בן הינום.

צבא וחינוך

ב-1956, לפני מבצע קדש, התגייס לצה"ל במסגרת  גרעין הנח"ל "נחליאל" של תנועת הנוער "עזרא". לאחר הטירונות נבחר לשמש כקומונר, וריכז את סניף עזרא בירושלים. במקביל סיים לימודי הוראה בתוכנית מיוחדת בסמינר למורים מזרחי. בתום לימודיו חינך במשך חמש שנים בבית-הספר חורב. השלמת שרותו הצבאי באימון מתקדם הייתה בנח"ל מוצנח.
לאחר שחרורו מצה"ל נתמנה מלמד כהן למחנך בבית הספר "חורב" בירושלים ושימש בתפקיד זה 3 שנים. כמו כן למד באוניברסיטה העברית, ובה רכש תואר בוגר בגאוגרפיה ובהיסטוריה, מוסמך בחינוך וביהדות-זמננו ודוקטור על מחקרו בחינוך מיוחד.

נישואין

בשנת 1960 נשא לאישה את אלישבע לבית טחובר, שהייתה חניכה שלו בתנועת הנוער "עזרא" ומורה בבית הספר חורב.

שליחויות

ב-1963 יצאו עם 2 ילדיהם לשליחות חינוכית בהודו למשך 4 שנים מטעם בני עקיבא והסוכנות היהודית. תפקידיו היו: ריכוז לימודי היהדות והעברית בבתי הספר: "סיר ג'קוב ששון" שהוקם בעבור הילדים ממוצא בגדדי, ו"כדורי" בו למדו תלמידים מעדת בני ישראל. ריכוז סניפי בני עקיבא, ייזום ויציאה למחנות וסמינרים, והכוונה ופיקוח על רשת שיעורי ערב בעברית ברחבי בומביי. בנוסף לכך נתבקש מלמד כהן על ידי הנהלת אוניברסיטת בומביי לעמוד בראש הקתדרה ללימודי היהדות ולהיות מרצה קבוע. 
בתום השליחות בהודו סייר בציילון (סרי לנקה), תאילנד, קמבודיה, סינגפור, פיליפינים, יפן, טאיואן, הונג קונג ובורמה.

מפקח

ביולי 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, חזר ארצה עם משפחתו. הוא עבד במשרד החינוך במחלקה המפקחת על בתי ספר מוכרים שאינם רשמיים. 
לאחר שנה, בגיל 32, נבחר ומונה למפקח על בתי ספר ממלכתיים דתיים בגליל המזרחי, מבית שאן ובנותיה עד מטולה. 
עבר עם משפחתו לגור בהודיות שליד קיבוץ לביא. 
אחר כך עברה המשפחה לגור בחוות השומר.

מילואים

ב-1973 נקרא למילואים והשתתף במלחמת יום הכיפורים בחיל התותחנים בקרבות ברמת הגולן.

המשך תפקידו כמפקח

בשובו לירושלים התמנה מר מלמד כמפקח במחוז ירושלים על החינוך המיוחד ועמד בראש החוג לחינוך מיוחד כ-20 שנה במכללה ירושלים לבנות. כמו כן הרצה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטה העברית והקים מכון להכשרת מורים ליד הישיבה בשעלבים. רעייתו אלישבע מונתה מדריכה למורות לילדים לקויי למידה.

המשך המילואים

ב-1982 התייצב מלמד כהן לשירות מילואים, ובמלחמת לבנון הראשונה יצא בראש צוות מרצים תחת פיקוד קצין חינוך ראשי לסדרת הרצאות בפני חיילי צה"ל בכל רחבי לבנון ועריה.

המשך השליחויות

ב-1983 יצא רחמים מלמד כהן עם אשתו ושלושה מילדיהם לשליחות בלונדון כנציג המחלקה התורנית, בהסתדרות הציונית. תפקידו היה לנהל ולפקח על החינוך היהודי בבתי הספר היהודיים באנגליה, אירלנד, גיברלטר ובלגיה, ולהיות אחראי על 22 זוגות מורים שליחים מישראל. כמו כן יזם פרויקטים שונים ובתוכם תוכניות לימודים.

המשך תפקידו כמפקח

ב-1985 שב לירושלים לתפקיד מפקח ארצי, מרכז תוכניות לימודים של החינוך הממלכתי דתי במשרד החינוך והתרבות.

המחלה

בשנת 1994 אובחנה אצלו מחלת ALS, ניוון מערכת העצבים המוטורית. תוחלת החיים של נושאי מחלה זו היא 5-2 שנים. אולם רחמים מלמד כהן מאריך חיים. טרם השתתק גופו הספיק מלמד כהן לטייל בהודו, בנפאל ובתאילנד ולצאת לארצות הברית עם משלחת מפקחי חינוך לסיור בבתי ספר יהודיים.
ב-1998 פרש לגמלאות ממשרד החינוך. 
מ-1999 לאחר החייאה ואשפוז במשך חודש וחצי בבית החולים הדסה הפך למשותק כליל, מרותק לכיסא גלגלים, צמוד למכונת הנשמה 24 שעות ומוזן ב'פג', צינור חיצוני ישירות לקיבה. אין לו שום יכולת תנועה פרט לעיניו ועפעפיו.
למרות ואולי בגלל מצבו הגופני החלה פריחה בפעולותיו וביצירותיו של ד"ר מלמד כהן. שליטתו במחשב באמצעות מצלמה העוקבת אחר תנועת העין, שני חיישנים, תוכנה מיוחדת ומקלדת וירטואלית, מאפשרת לו לתקשר. כך חיבר וכתב עשרה ספרים שפורסמו. מלמד, שהיה צלם חובב החל לצייר לאחר שלמד להשתמש בתוכנת פוטושופ. יצירותיו "עיניים בתנ"ך" ו"צבעים בתנ"ך" זכו לתערוכות ברחבי הארץ ובארצות הברית.

המשך פעילות

ד"ר מלמד ממשיך לנהל את מפעלי אביו: ניהול בית הכנסת "אהל יעקב ורחל" וישיבת "אביר יעקב" . כמו כן הוא פעיל בעמותות א.ל.ס: עמותת אטלס ועמותת ישראלס וכן בקהילת "רננים" בירושלים.

פרסומים שלו ואודותיו

פורסמו עליו כתבות ומאמרים רבים. מאמריו פורסמו בכתבי עת ועיתונים שונים. הערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית הפיק אודותיו סרט בשם "על חבל דק" במסגרת הסדרה "גיבורים בעל כרחם (2002)". מן השירים שחיבר הופק אלבום שירים ובו עשרה שירים מולחנים.

קשר עם אנשים

אלפים מתכתבים עמו בדואר האלקטרוני והוא משמש דוגמה ומופת לחולים רבים כיצד כח הרוח והרצון מתגברים על מגבלות הגוף.

המחלה וההלכה

באתר שלו, שגם בו הוא מתכתב עם אנשים, הוא מספר אודות שאלה בהלכה שהתעוררה אצלו והוא שאל רב: 
"כאדם דתי, השומר שבת, אני שואל: בגלל מחלתי אני נעזר במחשב כדי לתקשר עם הסביבה. שאלתי: האם אני יכול להשתמש בשבת במחשב רק לצורך תקשורת ולא לשום צורך אחר?". 
בהתחשב במצב המיוחד, הרב התיר לו!

אותות הוקרה

ד"ר רחמים מלמד כהן זכה בעיטורים רבים ובהם יקיר החינוך הדתי, "מורה המורים", "מחנך למופת" ויקיר ירושלים.

עשייתו החינוכית

מלמד כהן הקים מערך ארגוני מרחבי שכלל את מנהלי בתי הספר, קיים השתלמויות למורים ועסק בפיתוח שיטות הוראה. בהמשך, התמנה כמפקח באשקלון ועסק בהוראת חינוך מיוחד באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה ירושלים. במסגרת התואר השני והשלישי התמחה בחינוך מיוחד ונושא הדוקטורט שלו היה הילד החריג בחינוך המיוחד על פי מקורות היהדות, שיצא לאור כספר.
הוא לקח חלק בתהליך ההתמקצעות של החינוך המיוחד, שהפך את התחום למושך בעיני מורים ומחנכים, סייע בהקמת מערך הכיתות הטיפוליות, הכיתות המקדמות והכיתות המשולבות לטיפול בילדים חריגים, ותרם את חלקו בפיתוח שיטות לימוד חדשות ובבניית מודל וועדות ההשמה העוסקות בהפניית ילדים לחינוך המיוחד.