google/wiki40b huggingface dataset:
רוברט מילטון זולינגר

ביוגרפיה

רוברט מילטון זולינגר נולד במילרספורט, אוהיו, וגדל בחווה של משפחתו. אבותיו בשם צולינגר היו שווייצרים שהיגרו לארצות הברית מאזור ציריך. את לימודיו התחיל רוברט זולינגר בבית ספר יסודי ממוקם בחדר אחד, כ-1.6 ק"מ מרחק מחוות הוריו. לבית ספר התיכון היה נוסע לעיר, מרחק של 5 ק"מ, רכוב על הפוני שלו. עוד בילדותו ידע לתרום לפרנסת הבית על ידי הובלת חלב וירקות לשכנים בעזרת הפוני הרתום לעגלה. בימי התיכון שיחק כדורסל. התכוון תחילה להירשם לאקדמיה הצבאית וסט פוינט, אך בסופו של דבר החליט ללמוד רפואה. בשנת 1927 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. התמחה בהמשך בכירורגיה אצל הארווי קושינג בבית החולים פיטר בנט בריגם PBBH והיה למדריך לכירורגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. מיוזמתו של קושינג נשלח זולינגר לעבוד ולהשתלם לצידו של תלמידו המועדף של קושינז, הכירורג אליוט קאר קאטלר (1947-1888) בבית החולים Western Reserve Hospital בקליבלנד. עסק שם, בין השאר, בסיווג אוסף הגידולים של קאטלר. 
חזר אחר כך כמתמחה בבית החולים פיטר בנט בריגם כדי לחזורבשנת 1929 לבית החולים וסטרן ריזרב.
בשנת 1939 היה זולינגר מדריך לכירורגיה בבית החולים פיטר בנט בריגם, תחת ניהולו של קאטלר, שבינתיים התמנה שם לפרופסור לכירורגיה. הם פרסמו ביחד את המהדורה הראשונה של האטלס הידוע שלהם לניתוחים כירורגיים.
בימי מלחמת העולם השנייה שרת זולינגר ביחידה הרפואית של צבא ארצות הברית באירלנד והיה למנהל בית החולים הכללי הצבאי מס. 5 עם דרגת קולונל. על תרומתו כרופא צבאי זכה לעיטור לגיון ההצטיינות, וכן על כוכבי הקרבות בנורמנדיה, בצפון צרפת ובריינלנד, כהוקרה על ארגון צוותי כירורגים ניידים. 
אחרי המלחמה, בשנת 1947 התמנה זולינגר לפרופסור וראש החוג לכירורגיה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. פרש לגמלאות במעמד פרופסור אמריטוס בשנת 1974.
מילא בחייו תפקידים של יושב ראש האיגוד האמריקאי לכירורגיה, ושל פורומים אחרים של הכירורגים בארצו - American Board of Surgery והקולגיום האמריקאי של הכירורגים. בגלל עיסוקו בפנאי בגידול ורדים, נבחר אף ליושב ראש החברה האמריקאית לוורדים.
יורם כהן (היסטוריון)

חייו ופועלו

יורם כהן נולד וגדל בתל אביב, למד בבית הספר היסודי א.ד. גורדון ובבית הספר תיכון עירוני ה'. עשה את חוק לימודיו לתואר הראשון בחוג ללימודים קלאסיים והחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום ותואר שני בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום, שניהם באוניברסיטת תל אביב, בשנים 1997-1992. עבודת המאסטר נכתבה בהדרכת פרופסור איתמר זינגר ונושאה הוא תועבות ואיסורים אחרים בארץ חתי: ביאור הביטוי החיתי natta ara שיצא אחרי כן בתור ספר. עשה דוקטורט בשנים 1997 עד 2003 באוניברסיטת הרווארד. 
נושא עבודת הדוקטורט הוא המסירה והקבלה של טקסטים מסופוטמיים בעיר אימר בסוף תקופת הברונזה (1200-1500 לפנה"ס). כהן מרצה מאז שנת 2003 בחוג לארכאולוגיה שבאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2008 מונה למרצה בכיר עם קביעות.
הרצה במוזיאון ארצות המקרא בירושלים, במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב וביד יצחק בן-צבי.

מחקריו

תחומי עיסוקו העיקריים של יורם כהן הם אשורולוגיה וההיסטוריה והתרבות של המזרח הקדום בעיקר סביב האלף השני לפני הספירה. תחום מחקרו העיקרי הוא עולמם של הסופרים בעולם הקדום. בשנים האחרונות עוסק כהן בחקר בית הספר לסופרים בעיר אימר, שם הוא שיחזר את חיי הסופרים, המורים והתלמידים אשר למדו בבית הספר לכתב היתדות וחקר את תוכנית הלימודים של הסופרים העתיקים בתקופת הברונזה המאוחרת 1200-1400 לפנה"ס. כמו כן עסק בהתפשטות של תרבות כתב היתדות מארץ מכורתה מסופוטמיה למערב של המזרח הקדום באתרים חתושה (בירת החיתים), העיר אוגרית שבסוריה ואתרי מפתח שבארץ ישראל כגון מגידו וחצור. 
בבסיס מחקרו עומדת השאלה איזו השפעה יש לחומר הלימוד על אופיים של אלו העושים בו שימוש. במילים אחרות, הנחת העבודה הייתה ש"הינך מה שאתה קורא". כהן ניסה אם כך לבדוק איזה משמעות יש למדף הספרים העתיק בכינון זהות ועיצוב "העצמי", בין אם של הכלל או הפרט. נושא מחקרו שאב והושפע ממחקרים של חוקרים כגון ג'ק גודי (Jack Goody), ולטר אונג (Walter Ong), ובנדיקט אנדרסון (Benedict Anderson), אשר עוסקים בשאלות של אוריינות (literacy), קריאה, והשפעת המילה הכתובה על עיצוב הזהות.
מאמריו האחרונים של כהן עוסקים בכרונולוגיה של סוף תקופת הברונזה המאוחרת (יחד עם פרופסור איתמר זינגר), בפולחן העממי של העיר אימר. כמו כן הוא תרגם טקסטים היסטוריים עבור ספר מקורות של הוצאת בלאקוול. 
ספרו ”סופרים ומלומדים בעיר אימר בתקופת הברונזה המאוחרת", ראה אור בסדרה Harvard Semitic Series בהוצאת אוניברסיטת הרווארד בשנת 2009. כרך בעריכתו ובעריכת לורנצו ד'אלפונסו ודיטריך סורנהאגן מאוניברסיטת קונסטנץ שבגרמניה בשם: "אימר בין המעצמות", שהם דברי הכינוס שנתקיים בקונסטנץ באפריל 2006 יצא לאור ב-2008.

Taboos and Prohibitions in Hittite Society, A Study of the Hittite Expression natta ara

עבודת המאסטר פרי עטו התפרסמה כספר בהוצאת הספרים קרל וינטר של אוניברסיטת היידלברג בשנת 2002. בספר חקר כהן את הביטוי natta ara (נטה ארה) בקרב החיתים אשר ישבו באנטוליה (טורקיה הקדומה) בין 2000 ל-1200 לפני הספירה. הוא הדגים כיצד למעשה הביטוי natta ara משמש לאסור התנהגויות חברתיות שונות כגון: גילוי עריות, רצח, התנהגות פולחנית ודתית ועיוות הדין. כהן הראה כיצד איסורים חברתיים, דתיים, ומיניים מעצבים זהות על ידי יצירת שיח של אחרות (Alterity). להבדיל מן השיח של אחרות הנפוץ בימינו אשר נסמך על הבדלים דתיים, אתנים או לאומיים, הרי שבקרב החיתים התנהגות חברתית פסולה, דהיינו שהינה natta ara, אסורה או דבר תועבה, היא שהכתיבה את מידת השתייכות הפרט לחברה, מבלי קשר למוצאו האתני, שפתו, או דתו.
נחליאלי צהוב

מאפיינים

הנחליאלי הצהוב הוא עוף רזה ואורכו 15-16 ס"מ. פרט בוגר הוא לרוב בצבע זית בחלקו העליון ואילו בחלקו התחתון צבעו צהוב. הצבע ותבנית הצבע של הראש משתנים בין תת-מינים שונים. בכל תטולה 4–8 ביצים.
מסלול נדידה: נודד בקיץ ובחורף בחזית רחבה. נדידת הסתיו ממערב אירופה לאפריקה במסלול מערבי, דרך פורטוגל ומערב ספרד לגיברלטר ודרומה.
אל תלך

רקע וכתיבה

השיר נכתב על דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ויפתח שחף והופק על ידי רוני בראון, גיל פלדמן, יפתח שחף ודיקלה. השיר הוא שיר פופ קצבי, המשלב בתוכו מילים המתארות בתוכן תחושת אכזבה אך בעלת תקווה.
את השיר ביצעה דיקלה בשידור חי מאולפן אקו לייף ביחד עם יפתח שחף.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא לשיר הוא מעין קליפ עם מילותיו של השיר, אשר בו ניתן לראות את דיקלה יושבת על הרצפה בזמן שהיא נשענת על קיר בצבע תכלת בדומה לצבע שאפיין את עטיפת האלבום סיפור אופטימי.
על אותו הקיר ניתן לראות את שמה של דיקלה, ואת שם השיר.
מחצ'קלה (כדורגל)

היסטוריה

מועדון הכדורגל מחצ'קלה הוקם ב-13 ביוני 2019 ביוזמת יושב ראש פדרציית הכדורגל של המחוז הפדרלי הדרומי, לום-עלי איברגימוב שביקש מנשיא התאחדות הכדורגל הרוסית אלכסנדר דיוקוב ונשיא מנהלת ליגת הכדורגל המקצוענית אנדריי סוקולוב לאפשר למועדון החדש להשתתף בתחרויות הליגה המקצוענית החל מעונת 2019/2020. וכבר ב-19 ביוני בישיבת התאחדות הכדורגל הקבוצה מדאגסטן קיבלה את אישור הרשויות להגיש מסמכים לקבלת רישוי כקבוצה מקצוענית.
ב-26 ביוני נודע שהקבוצה קיבלה רישוי כקבוצת כדורגל מקצוענית ותחל להשתתף בליגה המקצוענית ובכך העיר מחצ'קלה תיוצג בליגה המקצוענית על ידי שלוש קבוצות: מחצ'קלה, אנז'י מחצ'קלה ודינמו-לגיון מחצ'קלה.
עזר

היסטוריה והווה

היישוב הוקם בשנת 1966 כמרכז כפרי למושבים מסביב. באפריל 1967 פורסם שהמרכז בשלבי בנייה של 20 בתים ראשונים. היישוב היה קטן מאוד ובבחירות לכנסת ה-12 בשנת 1988 היה במקום רק אדם אחד בעל זכות בחירה. בשנת 1990 הורחב היישוב והפך ליישוב קהילתי. היישוב הנקרא בפי התושבים "גבעת עזר" או "הגבעה", נבנה על פני גבעה טבעית ומוקף במרביתו על ידי שטחי אדמה, חלק מן האדמות מעובד לטובת חקלאות (גידולי שדה, פרדסים, רפתות, ולולים) מרבית האדמות המקיפות את היישוב נמצאות בבעלות אנשי מושבי העובדים שהוקמו בתחילת שנות ה-50 בהם אמונים, גבעתי, בית עזרא ושדה עוזיהו. בעבר היה היישוב מוקף פרדסים בהם עצי הדר ושדות חורש טבעי אך אלו נעקרו לטובת הרחבת היישוב וצרכים אחרים. באזורי השטחים הפתוחים הניצבים על פני הגבעה הטבעית ביישוב, ניתן למצוא לעיתים שברי חרס וחלקי כדים דבר המרמז ככל הנראה על תרבות מסוימת (ייתכן מוסלמית) שהתקיימה באזור או חנתה בו לצורך תחנת מעבר.
באופיו, היישוב מקיים חיי קהילה שלווים המתבטאים בהימצאותם של מתקני דת, בהם מקווה טהרה ובית כנסת גדול ומפואר. ביישוב מרכזי תרבות וחינוך שונים. ביניהם, גני ילדים, פארק ציבורי הכולל אמפיתיאטרון מגרש משחקים, וכן ספרייה צנועה ו"היכל פיס", בו נערכים חוגים ואירועי תרבות והעשרה לנוער. כמו כן, במקום מגרש כדורגל מדשא סינתטי, מגרש טניס ומגרש כדורסל.
קשתית

שינוי צבע הקשתית

ישנן שתי שיטות עיקריות לשינוי צבע העין.
הראשונה היא השתלת קשתית סינתטית. ניתוח זה כרוך בסיכונים ובוצע רק על מאות בודדות של מטופלים ברחבי העולם.
השנייה היא קילוף בלייזר של שכבות הפיגמנט בקשתית וחשיפת הצבע הבהיר יותר.
כיום ניתוחים קוסמטיים אלו לא מומלצים על ידי רופאי עיניים לאנשים עם ראיה בריאה היות שיש סיכונים לראייה
נובגורוד (מחוז)

היסטוריה

התיישבות רוסית באזור מוכרת מהמאה ה-7. החל משנת 862 היה האזור מרכז רפובליקת נובגורוד. השטח סופח לרוסיה בשנת 1478. מאז סיפוחה גדולתה של העיר והאזור פחתו מאוד.

הדומה המחוזית

המועצה המחוקקת היא הדומה המחוזית של נובגורוד.

מושל מחוז נובגורוד

המשרה הבכירה ביותר במחוז היא מושל מחוז נובגורוד, מושל המחוז הראשון היה מיכאיל פרוסאק שכיהן משנת 1991 עד 2007 עת מונה להיות לנציג הנשיאותי במחוז הפדרלי הצפון-מערבי. במקומו מונה סרגיי מיטין, שכיהן עד שנת 2017 עת הודיע על התפטרותו. במקומו מונה אנדריי ניקיטין.

דמוגרפיה

בערים מתגוררת כ-70% מאוכלוסיית המחוז. הרוסים מהווים כ-94% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, ניתן לציין את האוקראינים - כ-1.5%.
בעיר הגדולה - נובגורוד - מתגוררים כ-216 אלף תושבים.
ז'אק אוקס

ביוגרפיה

אוקס נולד בניס, האלפים הימיים שבצרפת ובשנת 1893 עבר עם משפחתו ללייז'. הוא סיים את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות בלייז' בשנת 1903 והמשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן בפריז עד שנת 1905.

אלוף בלגיה

בשנת 1912 זכה אוקס באליפות בלגיה בסיף.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה אוקס במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי לפני בריטניה והולנד. לזכייה במדליית זהב הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: בני הדודים פאול והנרי אנספך וגסטון סלמון. נוסף לכך, הוא השתתף בתחרות רומח אישי ובתחרות דקר אישי ובשתיהן עבר את הסיבוב הראשון.
במלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא בלגיה ונפצע קשה בהפצצה מאוויר.
ב-1920 התמנה אוקס למרצה לציור באקדמיה המלכותית לאמנויות בלייז' ובשנת 1934 התמנה לאוצר המוזיאון העירוני  לאמנויות.
במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר הכיבוש הגרמני של בלגיה נכלא אוקס במבצר ברנדונק של ונאלץ לצייר דיוקנאות של אסירי המחנה. ב-1944 הוא נעצר שוב ונכלא במחנה מעבר מכלן.
ב-3 באפריל 1971 נפטר אוקס בלייז'.

ציורים

חלק מהציורים שלו שצוירו במחנה מעבר מכלן נתרמו לבית לוחמי הגטאות.
חוק לרון

"חוק לרון" הוא כינוי לתיקון משנת 2009 לחוק הביטוח הלאומי, אשר צמצם את הפגיעה בקצבת הנכות של מקבלי קצבת נכות היוצאים לעבוד, ובכך עודד נכים להשתלב בשוק העבודה. מקור הכינוי בשמו של יושב ראש הוועדה שהמליצה על תיקון זה, השופט אפרים לרון. החוק מוכר גם בכינוי החוק לשילוב נכים בעבודה.
על פי חוק זה, אנשים עם מוגבלויות שהשתלבו בשוק העבודה יוכלו להמשיך לקבל קצבת נכות כללית באופן בו ההכנסה מהשכר והקצבה תהיה תמיד גבוהה יותר מההכנסה מהקצבה לבדה. טרם חקיקה זו קצבת הנכות נשללה מהזכאים שיצאו לעבוד באופן מלא.

רקע לחקיקת החוק

החוק נחקק בעקבות המלצות ועדת לרון, שקמה לאחר הפגנות הנכים הגדולות בסוף שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21 שיזם מטה מאבק הנכים. הפגנות אלה הביאו את סוגיית הקצבאות לקדמת המאבק. הקמת מטה המאבק של הנכים בעקבות שביתת הנכים של 1999 והובלתו את השביתה של 2001–2002 ביטאו שינוי בדרכי הפעולה כמו גם באופן ארגון המאבק. במאבק זה אנשים עם מוגבלויות עצמם הם שעמדו בחזית על פי העקרון ״שום דבר עלינו בלעדינו״. שיטות המאבק שנקטו לא היו משפטיות מקצועיות, אלא התאפיינו במאבקי רחוב ובפעילות שטח.

ועדת לרון

ועדת לרון היא ועדה ציבורית שהוקמה ב-2005 כתוצאה מהסכם לסיום שביתת הנכים ב-2002 שנחתם בין הממשלה ובין מטה מאבק הנכים. הוועדה נקראה על שם השופט אפרים לרון, שעמד בראשה. מלבדו היו חברים בהרכב אישי ציבור ואקדמיה מתחום הכלכלה, העבודה הסוציאלית והשיקום וכן נציגים מהממשלה ומהמוסד לביטוח לאומי. את ציבור הנכים ייצגו אריה צודקביץ, רוני שכטר ויואב קריים ששימש כנציג ללא זכות הצבעה. על פי החלטת הממשלה, מטרת הוועדה הייתה לעודד נכים להצטרף לשוק העבודה.
הוועדה פרסמה בשנת 2005 את "דוח לרון". שמו המלא הוא: "דו"ח הוועדה הציבורית לבדיקת ענייני הנכים ולקידום שילובם בקהילה". עיקרו של הדו"ח הוא קביעת דרכים לעידוד אנשים עם מוגבלות להשתלב ולהתמיד בשוק העבודה על ידי שיפור תנאיהם של מקבלי קצבת נכות כללית העובדים באמצעות הפחתה הדרגתית של הקצבה, ככל שגדלה ההכנסה מהעבודה.
דחליל (כתב עת)

"דחליל" הוא כתב עת סאטירי שפעל בישראל בשנת 1953.
"דחליל" הוקם על ידי שמואל גורן וזאב, ככתב עת סאטירי ששילב קריקטורות ומאמרים. הוא הודפס בפורמט של שמונה עמודים בשני צבעים. עד הגיליון החמישי נהג זאב להשתמש בשם העט "יונה", כנראה בגלל היותו בתקופת ניסיון בעבודה עבור העיתון "מעריב". על הכותבים והמאיירים בעיתון נמנו: עמוס קינן, גרשון אפפל, מנחם גפן, יואל מרקוס.
הגיליון הראשון של "דחליל" ראה אור ב-26 בפברואר. במשך אותה שנה יצאו עשרה גיליונות של העיתון, כשהאחרון מהם יצא ב-30 באפריל. גיליון נוסף יצא לכבוד יום העצמאות.
אוסף של גיליונות העיתון נמצא במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון.
ארוטומניה

ארוטומניה (Erotomania) או תסמונת קלֶרַמבּוֹ (de Clérambault's syndrome) היא הפרעה דלוזיונלית שבה החולה מאמין שמישהו אחר מאוהב בו.
התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1942 על ידי הפסיכיאטר הצרפתי גטאן גטיאן דה קלרמבו, ומכאן שמה. רוב החולים הם נשים, רובן ללא בן זוג קבוע. האדם שלכאורה מאוהב בחולה הוא בדרך כלל ממעמד חברתי גבוה או אדם בלתי מושג (כוכב קולנוע, פוליטיקאי מפורסם, ובתיאור המקרה הראשון - מלך אנגליה ג'ורג' החמישי).
החולה מאמין שהאחר מאוהב בו, והוא מרוצה ממצב עניינים זה. עוצמת הרגשות של החולה, כמו גם האמונה שהוא מושא אהבתו של האחר, אינה ניתנת לשינוי, וגם ביטויי דחייה מצד האחר יקבלו פירוש על ידי החולה שיצביע על כך שהאחר מאוהב בו. החולה מאמין שמושא אהבתו מתקשר אתו באמצעות קודים סודיים שרק הם יודעים את משמעותם, כמו פתיחת וילונות וסגירתם.
לא פעם נדרשת המשטרה להתערב כאשר החולה פולש שוב ושוב לחיי האחר. החולה נוטה לעשות אובייקטיזציה של מושא האהבה - הוא מתייחס אליו כאל חפץ שחייב להיות בחזקתו. הוא אינו מסוגל לראות במושא האהבה ייצור אנוש עצמאי בעל רצונות משל עצמו.
החולה הארוטומני מתחיל בדרך כלל בגילויי חיבה עדינים ופשוטים, שהולכים ומקצינים, ולבסוף הופכים לגילויים של כעס, איבה, תסכול ואלימות. החולה מתעלם לחלוטין מחוסר העניין של מושא האהבה במערכת היחסים. כל תגובה מצד מושא האהבה מתפרשת מיד כאות, אישור וסימן לאהבה. בסופו של דבר מגיע החולה הארוטומני למצב פסיכוטי, שבו הוא מנותק לחלוטין מהמציאות.
ברצ'קו

היסטוריה

יישוב בשם ברצ'קו ולצידו מצודה מתועד לראשונה בכתובים מראשית המאה ה-16 לאחר כיבוש האזור על ידי סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. בראשית המאה ה-17 תועדו ביישוב כ-200 מבני מגורים. העיר התפתחה כנקודת מעבר לסוחרי דרכים בדרכם לאזורי סלבוניה, סרם והאזורים האוסטריים שנשלטו על ידי ממלכת הבסבורג. במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716-1714) חרב היישוב.
לאחר המלחמה שוקמה העיר והוקם נמל אשר שימש לייצוא סחורות לאוסטריה ובעיר חלה גאות כלכלית. במחצית השנייה של המאה ה-19, עת נשלטה העיר על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית חוברה העיר לרשת הטלגרף והוקמו בה בית חולים, בית מלון ובית דפוס. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיר לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים שהפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית העיר כ-9,000 נפשות.
באפריל 1941 כבשה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה ובהמשך נמסר אזור ברצ'קו לחזקת המדינה העצמאית של קרואטיה בשלטון האוסטאשה. בשלהי 1944 שוחרר האזור על ידי הפרטיזנים של טיטו בגיבוי הצבא האדום ובהמשך נכללה העיר בשטחי יוגוסלביה. 
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמסגרתו פרצה מלחמת בוסניה. 
לאחר סיום המלחמה הפך מחוז ברצ'קו ובמרכזו העיר ברצ'קו לקונדומיניום בעל זיקה לרפובליקת סרפסקה ולפדרציה של בוסניה והרצגובינה אך לא תחת ריבונותם.

הקהילה היהודית

בעיר התגוררו משפחות של יהודים ספרדים שהגיעו למקום לאחר הכיבוש העות'מאני. בשלהי המאה ה-19 הגיעו לעיר יהודים אשכנזים וב-1881 הוקם בית כנסת לקהילה. ב-1897 נוסדה בעיר אגודה ציונית. ב-1921 נמנו בברצ'קו 139 יהודים שהיוו כ-2 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בברצ'קו 145 יהודים ואליהם הצטרפו בהמשך 286 פליטים מצ'כוסלובקיה, גרמניה ואוסטריה. יהודי העיר נרצחו על ידי האוסטאשה וגופותיהם הושלכו לנהר סאווה. בהמשך, בדצמבר 1941 נרצחו הפליטים על ידי אנשי אס אס בסיוע פולקסדויטשה מקומיים וגופותיהם הושלכו לנהר סאווה.
ספרטקוס

מקורותיו

על פי הכתובים, ספרטקוס היה תראקי שבוי או עריק של הצבא הרומאי. אחת מהתאוריות הנפוצות היא שספרטקוס לחם בצבא הרומאי בחיל העזר. כוחות שהורכבו מנתיני מדינות כבושות, בעלות ברית או שכירי חרב שהסכימו להלחם למען רומא. פלוטרכוס מתאר אותו כ: "תראקי ממלאי הנוודים". אפיאנוס כתב כי הוא היה "תראקי מלידה, ששירת פעם כחייל עם הרומאים, אבל מאז הפך לאסיר ונמכר כגלדיאטור". פלורוס (2.8.8) תיאר אותו כ: "אחד משכירי החרב התראקים, שהפך לחייל רומאי, מחייל לעריק ושודד, ולאחר מכן מתוך התחשבות בכוחו, לגלדיאטור". כמה מחברים מתייחסים לשבט תראקיה של מאדי, אשר בזמנים היסטוריים היה חלק מן האזור שבשוליים המערביים של תראקיה (דרום מערב בולגריה של ימינו). כמו כן פלוטרכוס כתב כי אשתו של ספרטקוס, נביאה של שבט מאדי, הייתה משועבדת איתו.

השעבוד והבריחה

על פי מקורות שונים ופרשנותם, ספרטקוס היה חייל עזר מן הלגיונות הרומאים שלאחר מכן נידון לעבדות, או שבוי שנלקח על ידי הלגיונות.
ספרטקוס הוכשר בבית הספר לגלדיאטורים (לודוס) ליד קפואה, שהיה שייך ללנטולוס באטיטוס.
בשנת 73 לפנה"ס, לקח ספרטקוס חלק בקרב קבוצת גלדיאטורים שזממה לערוק מאדונם. מזימה שנחשפה, אך בכל זאת הצליחו 70 מחבריה, בעזרת כלי מטבח, ללחום את דרכם לחופשי מהלודוס, בעודם משתלטים על מספר קרונות של נשק ושריון. נמלטים אלו אף ניצחו את הכוח הקטן שנשלח אחריהם. בתחילת דרכם שדדו את האזור סביב קפואה, וגייסו עבדים רבים לשורותיהם, ככח עיקרי, למעין צבא סדיר. בהמשך נסוגו למקום מוגן יותר, והתבססו באזור הר הגעש וזוב (ליד העיר נאפולי).
לאחר שיצאו לחופשי, בחרו הגלדיאטורים הנמלטים בספרטקוס ובשני עבדים גאלים: קריקסוס ואוינומאוס בתור מנהיגיהם. אף על פי שהמחברים הרומיים הניחו כי העבדים היו קבוצה הומוגנית עם ספרטקוס כמנהיגם, ייתכן כי הם הקימו תצוגה היררכית משלהם, כעמוד התווך של ארגון העבדים הספונטני, שהחל משווה אלמנטים צבאיים. עם זאת, מעמדם של קריקסוס, אוינומאוס ומאוחר יותר קסטוס, אינו חד משמעי, כפי העולה מן המקורות.
ההיסטוריון אפיאנוס העריך את כוחם בכ-70,000 עבדים נמלטים.

מטרותיו

היסטוריונים קלאסיים היו חלוקים בדעותיהם בנוגע למה היו המניעים של ספרטקוס. בעוד פלוטרכוס כותב כי ספרטקוס רק רצה לברוח צפונה אל גאליה קיסאלפינה ולפזר את אנשיו בחזרה לבתיהם אפיאנוס ופלורוס כותבים כי בכוונתו לצעוד אל רומא עצמה. אפיאנוס גם הוסיף, כי לאחר מכן הוא נטש את המטרה הזאת, שייתכן והייתה לא יותר מאשר ההשתקפות של הפחדים הרומיים. אף אחת מהפעולות של ספרטקוס אינה מצביעה על כך כי התכוון לבצע רפורמה בחברה הרומית או כי התכוון לבטל את העבדות.
בהתבסס על האירועים בשנת 73-72 לפנה"ס, המרמזים כי קבוצות של עבדים פעלו באופן עצמאי, וכן הצהרה של פלוטרכוס כי חלק מהעבדים הנמלטים העדיפו לבזוז את איטליה, במקום לברוח דרך האלפים, החוקרים המודרניים הסיקו כי היה פיצול בין הפלגים, בין אלה תחת ספרטקוס, שביקש להימלט דרך האלפים לחופש, ובין אלו תחת קריקסוס, שרצה להישאר בדרום איטליה להמשיך לפשוט ולבזוז.
אטלנטיק איירווייז

תולדות החברה

בשנות ה-80 הועלה הרעיון להקים חברת תעופה מקומית, אשר תתמודד על הפעלת הקו בין נמל התעופה ואוגר לנמל התעופה הבינלאומי קופנהגן-קסטרופ, שנשלט עד אותה עת על ידי חברת מארסק אייר הדנית. אטלנטיק איירווייז נוסדה בנובמבר 1987 ובשלב מוקדם למדי השתלטה ממשלת איי פארו על החברה, והקימה עבורה מתקן תחזוקה בנמל התעופה ואוגר. החברה בחרה לרכוש מטוסי BAe-146 המותאמים לנחיתה ולהמראה במסלולים קצרים יחסית, שכן אורכו של מסלול ההמראה בואוגר הוא 1,250 מטר בלבד. החברה החלה בשירות סדיר לקופנהגן ב-28 במרץ 1988. שירות המסוקים הפנימי ברחבי איי פארו הופקד באחריותה של אטלנטיק איירווייז בשנת 1994, אך רק מסוק אחד מבין השלושה שברשותה מופעל לשם כך, בעוד ששני האחרים מיועדים למשימות חיפוש והצלה. ב-1995 החלה החברה לטוס לנמל התעופה רייקיאוויק והחל ב-1997 החלה לשרת יעדים נוספים בדנמרק, נורווגיה ובבריטניה.
ב-10 באוקטובר 2006 עלה מטוס BAe-146-200 של החברה באש, לאחר שהחליק מהמסלול בנמל התעופה בעיר סטורד בנורווגיה מיד לאחר נחיתה. במטוס שהיה בטיסה RC670 היו 16 בני אדם, וארבעה מהם מצאו את מותם באירוע.
תוכנית היל"ה

תוכנית היל"ה היא תוכנית השלמת יסוד ולימודי השכלה אשר פועלת במסגרת תחום קידום נוער היושב באגף א' לחינוך ילדים ונוער בסיכון של משרד החינוך. התוכנית הוקמה בעקבות הצורך במתן מענה ייחודי לנוער שנשר מהמסגרות הפורמליות מסיבות שונות וקיים צורך לשלבו, ולאור הניסיון שהצטבר בפיתוח שירותי חינוך טיפול והשכלה לנוער מנותק, החליטה ועדה משותפת של משרד החינוך ומשרד האוצר, בשנת 1992 לפרסם את התוכנית לראשונה. כיום, מהווה התוכנית מסגרת חינוכית ייחודית מוכרת לצורכי הקניית השכלה, כחלק ממענה הכולל של משרד החינוך, הרשויות המקומיות ורשת עתיד. ובבסיסה העיקרון של הקניית יכולות והשלמת פערים לנערות/נערים על מנת לחזק השתלבות חברתית ותעסוקתית עתידית. 
קהילת מנחי ומורי תוכנית היל"ה היא קהילה מקצועית המתמחה בחינוך והוראת בני נוער בסיכון ובנשירה. במסגרת התוכנית עובדים כ- 1300 מורים העומדים בדרישות ההשכלה הפורמליות של משרד החינוך. התוכנית פועלת ברחבי ישראל במסגרת יחידות לקידום נוער ברשויות המקומיות ובמוסדות חסות הנוער. התוכנית מיועדת לבני נוער אשר מצויים מחוץ למסגרת החינוך הפורמלית לצורך השלמת השכלתם. במסגרת התוכנית ישנם מספר מסלולי לימוד: מסלולים לקראת קבלת תעודה ל-8 עד 10 שנות לימוד, לתעודת גמר תיכונית ולתעודת בגרות. התוכנית מקיפה נכון לשנת 2016 כ-8000 תלמידים ב-160 מרכזים. ומופעלת על ידי כ-60 מנחים פדגוגיים.
עד שנת 2012 הופעלה התוכנית על ידי אגף השכלה ופנאי בחברה למתנ"סים. תנאי העסקת המנחים זכו לביקורת ובשנים 2011-2012 התנהל מאבק להסדרת תנאי העסקתם והשוואתם לאלה של יתר עובדי ההוראה במשרד החינוך. בשנת 2012 זכו רשת עתיד ומט"ח במכרז חדש להפעלת התוכנית.
בינואר 2013 חתמו עובדי תוכנית היל"ה המאורגנים בכוח לעובדים על הסכם קיבוצי ראשון עבור מורי הקבלן.
M103 (צביר)

היסטוריה

בגרסה הסופית של קטלוג מסיה כפי שנערך על ידי שארל מסיה הופיע M103 כעצם האחרון תחת התיאור "צביר כוכבים בין ε (אפסילון) ו-δ (דלתא) ברגל של קסיופאה" וצויין שזהו דיווח של מאשן. יותר מאוחר הוסיף מסיה בכתב ידו את הקואורדינטות של הצביר על העותק הפרטי של הקטלוג, ככל הנראה אחרי שצפה בעצמו בצביר. ויליאם הרשל צפה בצביר בשנת 1783 וכתב שיש בו 14-16 כוכבים בהירים למדי והרבה כוכבים עמומים יותר. הוא ציין ששניים מהכוכבים הבהירים הם כפולים ושקשה לדעת היכן מסתיים הצביר ואילו כוכבים שייכים אליו ואילו לא. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1829 וציין שהוא בהיר וגדול ושלכוכביו דרגות בהירות מ-9 עד 12, שאחד מהכוכבים הבהירים שבו הוא עם צבע אדום ושאחד מהכוכבים הבהירים מופיע בקטלוג הכוכבים הכפולים של פרידריך פון שטרובה.

מאפייני הצביר

גודלו הזוויתי של M103 הוא כ-6 דקות קשת שממרחק של כ-9,500 שנות אור שקול לקוטר של כ-15 שנות אור. זהו הצביר הפתוח הרחוק ביותר ממערכת השמש שבקטלוג מסיה ואחד מהעמומים שבהם. הכוכבים הבהירים ביותר שבו הם ענק אדום או על-ענק אדום מסוג ספקטרלי M0.5 עם דרגת בהירות 8.5 (במרכז התמונה) וענק כחול מסוג ספקטרלי B5 עם דרגות בהירות 9 (מעט מתחת לענק האדום, נראה עמום כי התמונה היא באור תת-אדום). הכוכב הבהיר ביותר שמאפיל על שאר כוכבי הצביר (ימין למעלה בתמונה) הוא הכוכב הכפול שטרובה 131 שאינו חלק מהצביר ומורכב מעל-ענק כחול מסוג ספקטרלי B5 עם דרגת בהירות 7.3 ובן זוג ענק כחול מסוג ספקטרלי B0-1 עם דרגת בהירות 9.9. הצביר מכיל כ-80 כוכבים עם דרגת בהירות 14 או בהירים יותר וגילו המשוער הוא כ-16 מיליון שנים, כך שהוא צביר צעיר מאוד.

תצפית

M103 נמצא כמעלה ממזרח-צפון-מזרח לכוכב רוכבה (δ בקסיופאה) וכ-3.9 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב סגין (ε בקסיופאה). עם בהירות מדרגה 7.4 הוא ניתן לצפייה באמצעות משקפת, שבתנאי צפייה מייטביים מאפשרת להבחין גם בענק האדום שבמרכזו ובכוכב שטרובה 131 שבשוליו. טלסקופ חובבים מאפשר להבחין בכ-20 מכוכבי הצביר הבהירים יותר וטלסקופ בינוני מאפשר לראות עשרות כוכבים, אבל חלק מהם הם כוכבי שביל החלב שאינם קשורים לצביר.
כ-9 מעלות מדרום ל-M103, בכיוון הכוכב φ (פי) בפרסאוס, נמצאת ערפילית המשקולת הקטנה.
היפרטרופיה של חדר ימין

גורמים

אחת הסיבות הנפוצות ביותר להיפרטרופיה של חדר ימין היא יתר לחץ דם ריאתי
. הלחץ הגבוה בעורקי הריאה מייצר תנגודת גבוהה יותר לזרימת הדם מחדר ימין אל העורקים, מה שמאלץ את חדר ימין להתכווץ חזק יותר על מנת לשמור על מפל הלחצים ההכרחי להזרמת דם אל העורקים. כתוצאה מהעומס המוגבר עליו, עובר חדר ימין הגדלה ושינוי של צורתו. שינוי הצורה של תאי לב בודדים, גורם לעיבוי של שכבת השריר כולה. כ-30 אחוזים מהחולים הסובלים מיתר לחץ דם ריאתי יפתחו היפרטרופיה של חדר ימין.
יתר לחץ דם ריאתי מסווג על ידי ארגון הבריאות העולמי לחמש קטגוריות, בהתבסס על הגורם שהוביל להופעתו. שכיחותה של ההיפרטרופיה משתנה בהתאם לסיבה שהובילה ליתר לחץ הדם הריאתי. הסיבות הנפוצות להתפתחות יתר לחץ דם ריאתי שמוביל להיפרטרופיה של חדר ימין כוללות מחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD), תסחיף ריאתי ומחלות ריאה רסטרקטיביות. שכיחותה של היפרטרופיה של חדר ימין עומדת על 76 אחוזים בחולים הסובלים מ-COPD ועל 50 אחוזים בחולים עם מחלת ריאה רסטרקטיבית.
היפרטרופיה של חדר ימין מתרחשת גם על רקע של בעיות מבניות בלב. אחד הגורמים הנפוצים הוא אי ספיקה של המסתם התלת-פסיגי. המסתם התלת-פסיגי ממוקם בין העלייה הימנית לחדר ימין ותפקידו הוא למנוע חזרה של דם מהחדר אל העלייה בזמן הסיסטולה (כיווץ הלב). במצב של אי ספיקה של המסתם, כושל המסתם בתפקידו, כך שבזמן הסיסטולה חלק מהדם חוזר מחדר ימין אל העלייה הימנית, מה שמעלה את העומס עמו צריך להתמודד חדר ימין. מצבים נוספים העלולים לגרום להיפרטרופיה הם היצרות המסתם הפולמונרי - מסתם הממוקם בין חדר ימין לעורקי הריאה שתפקידו הוא למנוע חזרה של דם מהעורקים אל חדר ימין בזמן הדיאסטולה (הרפיית הלב), פגם במחיצה הבין חדרית (VSD) ופגם המחיצה הבין פרוזדורית (ASD).
היפרטרופיה של חדר ימין נמצאה גם כמקושרת להשמנת יתר, סוכרת, יתר לחץ דם ועישון (בשל הסיכון הגבוה למחלות ריאה).

אבחנה

שתי הבדיקות העיקריות המשמשות לאבחנה של היפרטרופיה של חדר ימין הן אקוקרדיוגרפיה ואלקטרוקרדיוגרפיה (א.ק.ג.).

אקוקרדיוגרפיה

אקוקרדיוגרפיה משמשת לצורך הדמיה ישירה של עובי דופן חדר ימין. לרוב מתבצעת הבדיקה דרך הוושת, כך שהיא מאפשרת הסתכלות על כל ארבעת חללי הלב. העובי הנורמלי של דופן חדר ימין נע בין 2–5 מ"מ, כאשר בעובי של מעל ל-5 מ"מ ניתן לאבחן כי המטופל סובל מהיפרטרופיה של חדר ימין.