google/wiki40b huggingface dataset:
גדעון הנמן

חייו

נחמיה גדעון הנמן נולד בעיר ממל שבליטא בשנת 1926 לד"ר משה הנמן, רופא ומנהיג ציוני, ולאמו רחל. למד בבית ספר כללי בעיר הולדתו ולאחר מכן בגימנסיה העברית בקובנה. עם הכיבוש הנאצי של קובנה נאסר אביו, ואמו שלחה אותו לארץ ישראל. בארץ למד בבית הספר "מוריה" בתל אביב ואחר כך בישיבת בני עקיבא כפר הרואה. 
בשנת 1946 הצטרף לקבוצת משואות יצחק שבגוש עציון, שם שהה עד לנפילתו של הגוש במלחמת העצמאות. נלקח בשבי הירדני וישב קרוב לשנה עם שאר מגני הגוש במחנה השבויים הירדני אם אלג'מאל.
בשובו מן השבי למד באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים תואר ראשון בלשון עברית ובתולדות עם ישראל ותואר שני בהצטיינות בלשון עברית ובתלמוד. את עבודת הגמר על "התצורה שלפועל בלשון חכמים" כתב בהדרכת פרופ' יחזקאל קוטשר.
בשנת 1959 היה חבר המזכירות המדעית של האקדמיה ללשון העברית, ובשנת 1965 זיכתה אותו האקדמיה ללשון העברית בפרס זלצמן, בשביל עידוד עבודתו המדעית הגדולה "תורת ההגה ותורת הצורות של לשון המשנה כפי שהיא מסורה במשניות כ"י פארמה". 
בשנת 1970 נבחר לחבר יועץ באקדמיה. השתתף בוועדות מקצועיות ובחיבור מילונים של האקדמיה. 
לימד בחוגים ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב. ניהל את מחקר הגניזה של מילון חז"ל באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1972 הגיש דוקטורט בנושא "תורת הצורות של לשון המשנה על פי מסורת כתב יד פארמה למשנה, חלק א' - הפועל" בהדרכת יחזקאל קוטשר וקיבל תואר דוקטור. לאחר מכן המשיך במחקר בנושאי לשון חז"ל. בדצמבר 1974, בהיותו בשנת שבתון ברומא, מת בתאונה.
עבודת הדוקטור שלו יצאה לאור כספר ומשמשת עד היום כמקור חשוב להכרת הדקדוק של לשון חז"ל. אף על פי שהעבודה עוסקת בתחום תורת הצורות של הפועל בלבד, יש בה סיכום וסקירה מקיפה של התופעות הדקדוקיות המתגלות בכתב יד פארמה של המשנה.
בנו הוא הרב אביגדור (דורי) הנמן, שימש כר"מ בישיבת בינות ברעננה, ומרצה במכללת ליפשיץ.
גרנט הולוואי

ביוגרפיה

הולוואי נולד וגדל בצ'ספיק, וירג'יניה.

2019

באליפות המכללות שנערכה באולם בברמינגהאם, אלבמה במרץ 2019 זכה הולוואי ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב בריצת 60 מטר בשיא אישי חדש של 6.50 שניות ובריצת 60 מטר משוכות בשיא ארצות הברית ובתוצאת השנה בעולם של 7.35 שניות. מדליות ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.95 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר (3:05.24 דקות).
באליפות המכללות שנערכה באוסטין, טקסס בתחילת יוני אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי, בשיא אליפות ובתוצאת השנה בעולם של 12.98 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר (37.97 שניות). מדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:59.60 דקות תוך כדי שהוא קובע שיא אישי בספליט של 43.75 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.72 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בדה מוין, איווה בסוף יוני אותה שנה, שגם שימשה את המבחנים האמריקאים לאליפות העולם הוא זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.36 שניות אחרי דניאל רוברטס (13.23 שניות).

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה ב-2 באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.10 שניות, לפני סרגיי שובנקוב, אתלט נייטרלי מורשה (13.15 שניות) ופסקל מרטינו-לגרד מצרפת (13.18 שניות).
עמק הסיליקון

עמק הסיליקון (באנגלית: Silicon Valley) הוא כינוי לחלק הדרומי של אזור מפרץ סן פרנסיסקו בצפון קליפורניה שבארצות הברית. האזור כולל את החלק הצפוני של עמק סנטה קלרה ומחוז סנטה קלרה, וכן את הקהילות הסמוכות, ומשתרע בערך מאזור מנלו פארק בדרום חצי האי של סן פרנסיסקו ועד סן חוזה.

כביטוי

הכינוי, שנטבע בשנת 1971 על ידי העיתונאי דון סי. הופלר, התייחס במקורו לריכוז של יצרניות שבבי סיליקון באזור, אך הפך בהמשך ממטאפורה מקומית לביטוי לתיאור של כל אזור שבו ריכוז עסקי טכנולוגיה עילית ובכל מדינה כמעט יש אזור המכונה עמק הסיליקון.

היסטוריה

אזור מפרץ סן פרנסיסקו היה במשך שנים אתר מרכזי לפרויקטים של הצי האמריקני ומאוחר יותר נאס"א ובעקבותיו התרכזו באזור מספר חברות שסיפקו שירותים לחברות ממשלתיות אלו. בעקבות תוכנית למשיכת עבודה לאזור שנהגתה באוניברסיטת סטנפורד הגיעו למקום ויליאם היולט ודייוויד פקארד, מייסדי היולט פקארד, שהפכה לחברה הראשונה שלא הייתה ספקית של נאס"א או הצי באזור. 
בעקבות פעולה זו באה בשנת 1951 הקמת פארק המחקר של סטנפורד, שהחכירה שטחי משרד בעלות נמוכה. זו משכה את ויליאם שוקלי, ממציא המוליך למחצה. מספר מהנדסים שעזבו את חברתו הקימו את חברת Fairchild Semiconductor. תהליכי פיצול דומים הביאו בשנים הבאות ליצירת מספר חברות מוליכים-למחצה כמו AMD, אינטל, National Semiconductor ו-Signetics, עד שבאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 שפע האזור יצרניות מוליכים-למחצה.

כיום

כיום שוכנות באזור למעלה מאלף חברות טכנולוגיה עילית, ובהן: אדובי מערכות, AMD, אפל, Electronic Arts, היולט פקארד, אינטל, סיסקו מערכות, אורקל, גוגל, סאן מיקרוסיסטמס, סיליקון גרפיקס, סימנטק, מיקרוסופט, איביי, טסלה, Facebook ויאהו!.
יוז מסוקים

היסטוריה

בשנת 1947, ניתב הווארד יוז מחדש את מאמציה של "יוז כלי טיס", ממטוסים למסוקים. המאמץ הראשון הרציני בכיוון זה, החל בשנת 1948, כאשר יצרנית המסוקים "קלט אאוטוג'ירו" (Kellett Autogiro Corporation) מכרה ליוז את הדגם האחרון והעדכני שלה לייצור, את ה- "XH-17 Sky-Crane" ("עגורן-שמיים"). המסוק טס לראשונה באוקטובר 1952, אך היווה כישלון מסחרי. בשנת 1955, פיצל הווארד יוז את "יחידת ייצור המסוקים" מ"יוז כלי טיס" והגדיר אותה מחדש כחלק מ"חברת כלי יוז", בשם "חברת כלי יוז - חטיבת כלי טיס" (Hughes Tool Co. Aircraft Division), תוך התמקדות בייצור מסוקים קלים.
יוז דגם 269 היה עיצוב המסוק הראשון שהיה מוצלח. הוא נבנה בשנת 1956, ולאחר כניסתו לייצור סדרתי בשנת 1957, שימש את חברת יוז לתפיסת חלק גדול מהשוק המסחרי. הדגם הפך בסופו של דבר לחלק ממלאי הצבא האמריקאי, כמסוק אימון עיקרי (דגם "TH-55 Osage"). בחודש מאי 1965, זכתה החברה בחוזה לייצור מסוק תצפית חדש עבור צבא ארצות הברית וייצרה את ה- "OH-6 Cayuse" (יוז דגם 369). ה- OH-6 פוּתח מאוחר יותר לדגם האזרחי יוז-500, שגרסאות ממנו מיוצרות עד עצם היום הזה.
בשנת 1972, מכרה יוז  את "חטיבת הכלי" של "חברת כלי יוז", וגיבשה מחדש את אחזקותיה הנותרות תחת השם "תאגיד סומה", שכלל את רכושו ועסקיו של הווארד יוז. "חטיבת כלי הטיס" הפכה ל"חטיבת הליקופטר יוז - תאגיד סומה". באותה השנה, פרסם הצבא האמריקאי, בקשה לקבלת הצעות עבור "מסוק תקיפה מתקדם". מתוך רשימה התחלתית של 5 יצרנים, נבחרו לבסוף 2 מועמדים סופיים: חברת בל, ו"חטיבת טוּלקוֹ כלי טיס של יוז כלי טיס" (Hughes Aircraft's Toolco Aircraft Division), שהפכה מאוחר יותר ל"יוז מסוקים". בשנת 1975, הועדף ונבחר הדגם YAH-64A/‏77 של חב' יוז, על פני הדגם YAH-63 של חברת בל. טיסתו הראשונה של האבטיפוס, התרחשה בשנת 1977.
בשנת 1981, אורגנה "חטיבת הליקופטר יוז - תאגיד סומה" והוגדרה מחדש כ"יוז מסוקים בעʺמ". עד לדצמבר אותה השנה, נבנו 6 אבות־טיפוס של המסוק AH-64A, והצבא האמריקאי העניק לחברה חוזה רכישה בגינו. עד לשנת 2005, הגיע ייצור דגם זה, ליותר מ-1100 יחידות. בשנת 1983, ירד דגם הייצור הראשון (AH-64) מפס הייצור במתקן החדש של החברה שבמסה (אריזונה). באותה שנה, זכתה החברה לציון לשבח מההתאחדות הלאומית לאווירונאוטיקה (National Aeronautic Association) והוענק לה גביע קולייר (Collier Trophy) היוקרתי. החברה גם העניקה רישיון ייצור לחברה "שווייצר כלי טיס" (Schweizer Aircraft) לייצר את דגם 300C.
בחודש ינואר 1984, נמכרה "יוז מסוקים בעʺמ", ל"מקדונל דאגלס" על ידי "תאגיד סומה", בשל מאמצי התאגיד לפשט ולייעל את התמקדותו ועניינו בפיתוח נדל"ן. "מקדונל דאגלס" שילמה 470 מיליון דולר $ עבור החברה והפכה אותה לחברת־בת. שמה של "יוז מסוקים" הוחלף ל"מקדונל דאגלס מערכות מסוק" מאוחר יותר, באוגוסט 1984. על אף שהקשר הישיר עם "יוז" נקטע, המשיכו וממשיכים עיצובי המסוקים שנוצרו על ידי "יוז מסוקים", להיות מיוצרים על ידי "בואינג מערכות כלי טיס סובבי־כנף" (Boeing Rotorcraft Systems), "מ.ד. מסוקים" (MD Helicopters), ו"שווייצר כלי טיס".
ערן כץ

ערן כץ (נולד ב-18 במאי 1965), שיאן גינס בזיכרון, סופר ישראלי, מנחה ועורך סדנאות בתחום פיתוח הזיכרון והאינטליגנציה; חבר ההנהלה העולמית של הארגון IBREA ‏(International Brain Education Association) - ארגון קוריאני שמטרתו לעזור לתלמידים לפתח יכולות חשיבה, זיכרון ויכולות שכליות הקשורות למוח.

ביוגרפיה

כץ נולד וגדל בחיפה, הוריו עבדו ברפא"ל. כץ היה תלמיד בינוני. רגע לפני שסולק מבית הספר הוא קרא את ספריו של הארי לוריין, מומחה אמריקאי בתחום שיפור הזיכרון, והלה שינה את חייו. כץ עבר את בחינות הבגרות בהצלחה, והקדיש את עיתותיו הפנויות לטיפוח מיומנויות שישחיזו את זיכרונו. בחלוף השנים הפכו מיומנויות אלה למשלח ידו.
את שירותו הצבאי עשה בנח"ל. בעל תואר ראשון במדע המדינה ולימודים ספרדיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במנהל אדמיניסטרטיבי מתקדם מבית הספר של השוק האירופאי המשותף הנמצא בברוז' שבבלגיה. בעת היותו סטודנט באוניברסיטה העברית היה עורך משנה של "פי האתון", עיתון אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה.
במהדורת 1998 נכנס לספר השיאים הישראלי של גינס לאחר שזכר מספר בן חמש מאות ספרות שהוקרא לו פעם אחת בלבד והקריא אותו מן ההתחלה לסוף ומן הסוף להתחלה, עם ארבע טעויות בלבד. כשיאן גינס בתרגילי זיכרון, הוא עורך סדנאות והרצאות בתחום ומלמד טכניקות זיכרון.
בשנת 2008 כץ הקים את חברת Smart Memory המפתחת ערכות לפיתוח מיומנויות זיכרון.
כיום בעל טור קבוע ב Business Week Israel שנקרא "משחקי מנהלים: טיפים אישיים". בעבר כתב טור בכל העיר בירושלים.
בשנת 2013 הופיע בסדרה "הפרעת קשב" אותה מנחה שחר חסון (פרק 5) באותו הפרק עם שני כהן.
פורוד

תכונות

פורוד הוא כוכב הסדרה הראשית כחול  מסוג ספקטרלי B2.5 V, מסתו מוערכת בכ-7.6 מסות שמש, רדיוסו 5.5-5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-21,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 665 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה רוב קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא לפחות פי 4,000 מעוצמת ההארה של השמש. בעבר הכוכב נחשד כמשתנה β בקפאוס, אך החשד לא אומת. מהירותו הרדיאלית של פורוד משתנה באופן מחזורי, מה שמראה על קיומו של בן זוג עמום שמקיף את פורוד במסלול אליפטי למדי ובזמן הקפה של 675 ימים. לא ידוע דבר על תכונותיו של בן הזוג. מהירות ההסיבוב של הכוכב על צירו היא כ-25 קילומטר לשנייה, בעוד שלכוכבים מסוגו יש בדרך כלל מהירות סיבוב גדולה בהרבה. ייתכן שקו הראייה אל הכוכב קרוב לציר הסיבוב ולכן רק נראה שמהירות הסיבוב נמוכה בעוד שלמעשה היא גבוהה בהרבה.
מיילו ינופולוס

ביוגרפיה

נולד בשם מיילו הנרהאן (Milo Hanrahan) בקנט שבאנגליה למשפחה נוצרית-קתולית ברובה. אביו ממוצא יווני ואירי, ואמו קתולית בת לאם יהודייה. הוא מגדיר את עצמו כקתולי מאמין. הוריו התגרשו כשהיה צעיר והוא גדל אצל אמו ובעלה השני, איתו לא היה ביחסים טובים. כנער מתבגר גדל אצל סבתו מצד אביו, ובהמשך אימץ את שם משפחתה.
הוא למד בבית הספר "לנגטון" לבנים. בבגרותו למד באוניברסיטת מנצ'סטר אך עזב את הלימודים בלי שסיים. אחר כך למד במשך כשנתיים ספרות אנגלית בוולפסון קולג' שבקיימברידג'.
ינופולוס תושב ארצות הברית. הוא הומו גלוי, וב-2017 נישא לבן-זוגו מזה שנים, אפרו-אמריקאי.

קריירה

ינופולוס ייסד את המגזין הטכנולוגיה האינטרנטי The Kernel, שנמכר ל-Daily Dot Media ב-2014. הוא התפרסם באותה שנה כאשר החל לסקר ולכתוב פרשנות אודות פרשת גיימרגייט. ינופולוס מגדיר עצמו כ"ליברטריאן תרבות" ו"פונדמנטליסט חופש הדיבור". הוא מתנגד קולני לגל השלישי של הפמיניזם, אסלאם, צדק חברתי, אתאיזם, תקינות פוליטית ותנועות ואידאולוגיות אחרות אותן הוא מגדיר כאוטוריטריות או שייכות לשמאל הרגרסיבי. ינופולוס כונה בתקשורת "דובר של תנועת האלט רייט. ינופולוס טוען שהוא החשיב את עצמו כבעל ברית של התנועה בתחילתה, אך לאחר שהשתלטו עליה גורמים גזעניים, הוא איננו נוטל בה חלק. לדבריו, תנועת האלט רייט "מתה" אחרי השתלטותם של גורמי ניאו נאציים עליה, במידה רבה בעקבות הקמפיין התקשורתי נגדה שהכתיר את הניאו נאציים כמנהיגיה. הוא נחסם מהרשת החברתית טוויטר לצמיתות ביולי 2016. בפייסבוק יש לו מעל לשני מיליון עוקבים. 
במהלך שנת 2015 החל לקיים מסע הרצאות באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית שאותו כינה "The Dangerous Faggot Tour". 
בדצמבר 2016, יום לאחר שהכריז על יציאת ספרו האוטוביוגרפי Dangerous, הגיע הספר למקום הראשון ברשימת רבי המכר באתר אמזון, לאחר שנרכש על ידי רבים במכירה מוקדמת. 
ב-2 בפברואר 2017 בוטל כנס של ינופולוס באוניברסיטת ברקלי עקב התפרעויות אלימות של מפגינים. הנשיא טראמפ הביע תהייה בטוויטר האם כדאי לבטל למוסד האקדמי את המימון הפדרלי מכיוון שאינו מאפשר חופש ביטוי. 
ב-20 בפברואר 2017 התפטר ינופולוס מתפקידו ככתב בברייטבארט לאחר שקבוצה שמרנית בשם "גדוד רייגן" פרסמה אסופת הקלטות (מראיונות ורב-שיחים באינטרנט) בהן אמר – במהלך דיון על גיל ההסכמה וחוויותיו שלו בגיל ההתבגרות – שיחסים פדופיליים בין בני שלוש-עשרה למבוגרים עשויים להיות ניסיון חיובי, ועל כך שיחסיו עם כומר נוצרי כאשר היה בן 14 אפשרו לו להתפתח באופן מיני למי שהוא היום. ינופולוס התנצל על דבריו וטען שהוא לא ניסח את דבריו כראוי ושהוא איננו תומך ביחסים מיניים בין קטינים למבוגרים. בנוסף להתפטרותו מברייטבארט, סיימון אנד שוסטר ביטלו את העסקה שלו להוצאת הספר פרי עטו. ינופולוס תבע את סיימון אנד שוסטר ב-10 מיליון דולר על ביטול העסקה. ביולי 2017, הוציא יאנופולס את ספרו "מסוכן" בהוצאה עצמית והספר הפך לרב מכר מיידי.
בדצמבר 2018 פורסם כי ינופולוס נקלע לקשיים כלכלים, והוא מחזיק בחוב של 2 מיליון דולר.
קייטי הולמס

ביוגרפיה

הולמס נולדה בטולדו, אוהיו שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא גרמני ובריטי. הוריה הם מרטין עורך דין, וקטי עקרת בית. הצעירה מבין 5 אחים.
בגיל 14 החלה ללמוד בבית ספר לדוגמנות של מרגרט או'בריאן. בתיכון היא השתתפה בהצגות.
לאחר שסיימה את לימודיה, ב-1996, רשמה אותה או'בריאן לסוכנות דוגמנות בניו יורק, והולמס השתתפה בתחרות דוגמנות שבה היא התגלתה על ידי אמרגן, שעודד אותה לנסוע ללוס אנג'לס ולפתח קריירה כשחקנית.
הייתה מאורסת לשחקן כריס קליין. במהלך 2005 הם נפרדו, והולמס הופיעה לראשונה בפומבי עם השחקן טום קרוז. ב-17 ביוני 2005, הציע קרוז להולמס נישואים במגדל אייפל שבפריז. באפריל 2006 ילדה את בתם המשותפת, סורי. בנובמבר 2006 נישאו בני הזוג בטקס אינטימי באיטליה.
ב-29 ביוני 2012 פורסם כי הולמס הגישה בקשה לגירושין מקרוז, וב-10 ביולי של אותה שנה חתמו השניים על ההסכם.
בשנת 2017, אחרי שמועות רבות, פורסם כי היא נמצאת בזוגיות עם השחקן ג'יימי פוקס משנת 2013. הסיבה שהזוג נמנע מלאשר את זה לתקשורת במשך שנים הייתה בגלל סעיף בהסכם הגירושים של הולמס עם טום קרוז, אשר אוסר על שניהם לצאת באופן פומבי עם בן/ת זוג אחר/ת בחמש השנים הראשונות לגירושין.
מנהלת אורח חיים טבעוני.

קריירה

תפקידה הראשון היה בסרט "סופת קרח". ב-1997 הוצע להולמס לשחק בבאפי ציידת הערפדים אך היא סירבה. באותה שנה היא קיבלה את תפקיד של "ג'ואי פוטר" בסדרת הנעורים "דוסון קריק", ולשם כך ויתרה על לימודים באוניברסיטת קולומביה שאליה התקבלה. הסדרה הפכה ללהיט והולמס ושלושת השחקנים הנוספים ג'יימס ואן דר ביק, ג'ושוע ג'קסון ומישל ויליאמס הפכו לכוכבי נוער. היא הופיעה בסדרה עד לירידתה מהמסך ב-2003.
ב-1998 הופיעה הולמס לראשונה בתפקיד ראשי בסרט "המופרעים". על השתתפותה בסרט, זכתה הולמס בפרס במסגרת טקס "פרסי הקולנוע של MTV" בקטגוריית "תגלית השנה". למרות זאת, טענה הולמס שהסרט היה "איום ונורא".
עם הזמן הפכה הולמס לשחקנית ידועה ומבוקשת. ב-2005, היא הופיעה בסרט "באטמן מתחיל". הביקורות לא היו חיוביות והיא הייתה מועמדת לפרס פטל הזהב בקטגוריה "שחקנית המשנה הגרועה של השנה".היא השתתפה גם בסרט " תא טלפון", אשר זכה להצלחה.
בין סרטיה: "רסיסי אפריל", "רואה בקלפים", "בתו של הנשיא", "נערי הפלא", "נטושה", "תודה שעישנתם" ו"לא דופקות חשבון".
בספטמבר 2008, הופיעה הולמס לראשונה בברודוויי במחזה כולם היו בניי.
ביולי 2009, החלה הולמס להצטלם לגרסה מחודשת לסרט הטלוויזיה "Don't Be Afraid of the Dark" שיצא בשנות ה-70.
בשנת 2011 שיחקה במותחן האקשן "בן של אף אחד" בכיכובם של אל פצ'ינו וצ'נינג טייטום.
בשנת 2016 ביימה ושיחקה בסרט הדרמה "כל מה שהיה לנו" (All We Had) לצד לוק וילסון וג'ודי גריר. בשנת 2017 שיחקה לצד צ'נינג טייטום בקומדיה "לוגאן לאקי" של הבמאי סטיבן סודרברג.
רענן דרעי

קריירה

דרעי גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, אליה הצטרף בגיל 8. בעונת 1992/1993 רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרת הבוגרת של המועדון, ובסיומה זכתה הקבוצה באליפות, עונה אחת לאחר עלייתה לליגה הבכירה. דרעי היה שותף לשתי אליפויות נוספות של הקבוצה, בעונת 1996/1997 ובעונת 1997/1998, אך שימש בעיקר כשחקן מחליף.
דרעי שיחק לרוב בעמדת הקשר האחורי, אך לפעמים שיחק גם כבלם או כמגן ימני בהתאם לצורכי הקבוצה. כונה "השחקן האפור האולטימטיבי", כיוון שהיה עוסק בעבודות הגנתיות על המגרש דוגמת תיקולי יריב וחילוצי כדור, ומנגד לא היה זוכה להבקיע שערים או לבשל עבור הקבוצה.
ב-17 בספטמבר 2000 שבר את רגלו במהלך אימון. בהמשך חזר לאימונים, אך לא הרבה לשחק בעונות שלאחר הפציעה. במאי 2004 שוחרר דרעי מהקבוצה ועבר לשחק בקבוצות בליגות הנמוכות, עד שפרש ממשחק פעיל בשנת 2009.
בכ-12 עונות רצופות במדי בית"ר ירושלים צבר דרעי 182 הופעות ושער ליגה אחד. כמו כן לזכותו 13 הופעות ושער אחד במדי בהנבחרת הצעירה של ישראל, אותם רשם בשנים 1996–1997.
יצחק דלויה (המאה ה-17)

ביוגרפיה

הרב יצחק בן הרב מאיר דלויה (או: דילויה), היה רבה של העיר מרקש שבמרוקו ושימש בה ראש ישיבה.
לדברי תלמידו, הרב מרדכי עטייא, הרב יצחק עמד בראשה של הישיבה החשובה שבמרקש של אותה התקופה, לצד שניים מתלמידיו: הרב שלמה עמאר והרב אברהם אזולאי.
נפטר בחודש אב שנת ה'תע"א (1711).

תחומי השפעתו וההערכה כלפיו

בשו"ת "משפט וצדקה ביעקב" מובאת תשובה בעניין ריבית, בחתימת שניים מחכמי העיר מקנס: הרב משה טולידאנו והרב חביב טולידאנו. הם כותבים:
וכבר זה ימים רבים בבוא למחנינו זה, החכם השלם החסיד כבוד מהר"ר יצחק דילויה זלה"ה, בהיותנו נושאים ונותנים בה עמו, נתגלגלו הדברים בעניין השכירות, ונצטער בה הרבה על מנהג זה, וצווח ככרוכיה כדי להסכים עמו לשרש ולעקור מנהג זה מן העולם. ונומינו לו שיבטל מנהג זה תחלה ממחניהו קדוש כדי לקשט עצמו תחלה. וכן עשה החסיד ז"ל, כי לא שקט ולא נח עד כלה הדבר בהסכמת חכמי העיר, וביטל המנהג ממקומו לגמרי הס כי לא להזכיר. ונשארה תקנתו קיימת עד היום ומחר ומחרתו יחד, יתד בל תמוט.
 
הרב דלויה עמד בקשר עם הרב יעקב אבן צור￼￼ ובשו"ת "משפט וצדקה ביעקב" של האחרון מובאות שאלותיו של הרב דלויה ומשא ומתן הלכתי ביניהם. גם בספרו "לשון לימודים" ישנן שלוש אגרות שהוא שיגר לרב ילויה. אחת מהן שוגרה לאחר שהרב דלויה "נתפס למלכות בעלילת מלשינות", ובראשה הקדיש הרב אבן צור פיוט לכבודו של הרב יצחק.
קברו של הרב דלויה ומשמש עד היום למקום תפילה, ובמרקש ישנו בית כנסת הנקרא "צלאת אלעז'מא" שנשא את שמו. כן סופרו על אודותיו אגדות מופלאות.
ביישוב הר ברכה הוקם בית כנסת על שמו.
נמל התעופה מילאנו-מלפנסה

היסטוריה

הנמל האזרחי נפתח בנובמבר 1948 בשנת פעילותו הראשונה עברו בו 12,287 נוסעים ו-593 טון מטענים ב-366 תנועות מטוסים.
בשנת 1965 הורחב המסלול הראשי שהיה הארוך ביותר באירופה, המסלול צויד במערכת נחיתת מכשירים.
במשך השנים הורחב הנמל בצורה משמעותית ובשנת 1991 החל פרויקט מלפנסה 2000, שכלל בניית טרמינל חדש והרחבת המסלולים. מטרת פרויקט זה הייתה להפוך את מלפנסה לנמל התעופה המרכזי באזור במילאנו וזאת במקומו של נמל התעופה לינאטה שסבל מקרבתו לעיר וחוסר יכולת להרחיבו על מנת להתמודד בהצלחה עם העלייה המשמעותית במספר הנוסעים.
מיום פתיחת פרויקט מלפנסה 2000 בשנת 1998 שימש נמל התעופה כבסיס פעולה מרכזי של חברת אליטליה. בשנת 2008 החליטה אליטליה לסגור את בסיסה בנמל ולמקד את פעילותה בנמל התעופה לאונרדו דה וינצי-פיומיצ'ינו ברומא. מהלך זה מטעם אליטליה הקטין מאוד את היקף הפעילות בנמל, אשר הפכה לקטנה הרבה יותר מזו שהנמל תוכנן אליה. את שעת כושר זו ניצלה חברת לופטהנזה אשר הקימה בנמל את בסיסה הראשון מחוץ לגרמניה באמצעות ייסוד חברת לופטהנזה איטליה וקביעת מלפנסה כבסיס הפעולה המרכזי שלה, עד לסגירת החברה ב-2011. מלפנסה שימש גם כנמל הבית של חברת ליווינגסטון, עד להפסקת פעילותה ב-2010.

חברות תעופה ויעדים

בנמל פועלות יותר מ-100 חברות תעופה הטסות לאירופה, אמריקה, אסיה, ואפריקה.
אל על, אליטליה, נאוס, ואיזיג'ט מפעילות טיסות עונתיות בין תל אביב למילאנו.
הנמל משמש כבסיסן של מספר חברות תעופה: איזיג'ט, אייר ואן, נאוס, אייר איטלי וכבסיסה המשני של אליטליה ואליטליה אקספרס.
יחסי אזרבייג'ן–שווייץ

שיתוף פעולה כלכלי

בנובמבר 1998 שתי המדינות הסכימו לשפר את קשריהם הכלכלי, והממשלה השווייצרית הסכימה להעניק לאזרבייג'ן זיכוי בסך 50 מיליון דולר.
שווייץ רואה באזרבייג'ן מדינה חשובה לשיתוף פעולה כלכלי. הנשיא האזרי הדגיש את חשיבות הקשרים בין שתי המדינות. הסכם בין ממשלתי בין שתי המדינות נחתם בבאקו באוקטובר 2000.
שר החוץ השווייצרי ביקר באזרבייג'ן בפברואר 2006 ונפגש עם הנשיא האזרי. בפגישתם, הדגישו השניים את חשיבות היחסים ביניהן. במהלך הביקור התמקדו השניים בעיקר בשיתוף פעולה כלכלי, אך השר העלה את סוגיית העימות של אזרבייג'ן עם ארמניה. בעקבות זאת ביקר שר האנרגיה השווייצרי באזרבייג'ן באוקטובר 2007, ולאחר מכן נחתם הסכם אנרגיה בין שתי המדינות.
דגש נוסף היה על היחסים ועל המשך הפיתוח בעת ביקורו של שר החוץ השווייצרי בבאקו במאי 2009. בפגישה זו אמר עמיתו האזרי כי ארצו שמה "חשיבות רבה להגברת שיתוף הפעולה עם שווייץ" והביע תקווה כי הקשרים הבילטרליים בין המדינות יגדלו.

האיחוד האירופי

לשווייץ היה חלק בפיתוח הקשרים בין אזרבייג'ן לאיחוד האירופי. שווייץ שימשה "קרקע נייטרלית" עבור פגישות בין פקידים אזרים לנציגים של ארגונים וממשלות מערביות.

יחסים דיפלומטים

אזרבייג'ן מחזיקה בשגרירות בברן. מאידך, שווייץ מחזיקה בשגרירות בבאקו.
מיסיסיפי ג'ון הארט

שנים ראשונות

נולד בכפר טאוק (Teoc) וחי רוב חייו בעיירה אבלון (Avalon), שתיהן בלב הדלתא של מיסיסיפי. הוא למד נגינה בעצמו מתוך שמיעה בגיל 9, וחקר את הסגנונות הנפוצים בסביבתו, בהם מוזיקת פולק וספיריטואלס מתוך ניסיון לגבש צליל אישי. הוא גיבש סגנון מרובה-סינקופות, שהתאים לריקודים בירידים המקומיים. ב-1928 חבר לנגן כינור בשם וילי נרמור.
נרמור זכה ב-1928 בתחרות כינור מקומית, שהפרס עליה היה הקלטת תקליטון בחברת Okeh Records מממפיס, טנסי. באופן טבעי ביקש את הארט שישתתף עמו בהקלטת השיר "Monday Morning Blues". כך התגלה לראשונה הארט לקהל הרחב. החברה העניקה לו את תחילית-הכינוי "מיסיסיפי" והקליטה שישה תקליטונים משלו. במסגרת זו נסע להקליט בניו יורק, שם כתב את "בלוז אבלון" ("אבלון היא עירי, ניו יורק היא עיר יפה, אבל לא בשבילי"). עקב השפל הגדול וחוסר ההצלחה היחסי של הקלטותיו, לא הקליטה Okeh Records תקליטים נוספים עם הארט לאחר אותה שנה והוא שב לעבוד כפועל חקלאי באבאלון.

הגילוי מחדש

בשנת 1952 נכללו שניים משיריו ("Frankie" ו-"Spike Driver Blues") באסופה שנקראה אנתולוגיית מוזיקת הפולק האמריקאית (Anthology of American Folk Music), הוצאת האסופה הייתה אחד הזרזים להתעניינות קהל לבן במוזיקה העממית של דרום ארצות הברית. עד 1963 תהו חובבי הסוגה מיהו אותו "מיסיסיפי ג'ון הארט" מסתורי והאם הוא עודנו בחיים. באותה שנה "התגלה" הארט באבלון על ידי המוזיקולוג וחוקר הפולקלור טום הוסקינס, שהגיע לעיירה (שלא הופיעה על אף מפה שהייתה ברשותו) על סמך ניחוש. כאשר גילה הוסקינס שהארט הוא אכן האיש ושכושר נגינתו ושירתו לא נפגעו, שכנע אותו לבוא עמו לוושינגטון הבירה ולהקליט עבור ספריית הקונגרס. במקביל החל הארט להופיע בפסטיבלים ומועדונים של תנועת תחיית הפולק עם אמנים כפיט סיגר ובוב דילן והוחתם על ידי חברת התקליטים Vanguard בה הקליט ארבעה תקליטים עד מותו. בשנת 1964 הופיע על בימת פסטיבל ניופורט, הופעתו תועדה בתקליט Mississippi John Hurt at Newport. כמו כן הופיע בתוכנית הטלוויזיה "The Tonight Show" בהנחיית ג'וני קרסון, לב המיינסטרים האמריקני. תקליטוני ה-78 סיבובים לדקה מ-1928 הפכו כמעט בן-לילה לפריטי אספנות מבוקשים, בקרב חובבי הבלוז והפולק.
ב-1966 נפטר הארט מהתקף לב ונקבר באבלון. בשנת 1988 נבחר להיכל התהילה של הבלוז.
גבעת שוטרז

גבעת שוטרז או גבעת היורים (באנגלית: Shooter's Hill) היא שכונה ברובע גריניץ' שבדרום מזרח לונדון. השכונה נמצאת מזרחית לבלקהית', מערבית לולינג, דרומית לוולוויץ' וצפונית לאלת'האם.

מקור השם

מקור שמה של הגבעה בשימוש שנעשה בה בימי הביניים - אתר אימון לירי בחץ וקשת.

גאוגרפיה

גבעת שוטרז היא הנקודה הגבוהה ביותר בדרום לונדון (גובהה 131.6 מטרים). יער אוקסליס המצוי בראש הגבעה הוא שריד ליערות העתיקים של לונדון. כמו כן נמצאת על מורדות הגבעה החווה החקלאית האחרונה בשטח העיר לונדון (המשמשת כיום חווה לימודית).

היסטוריה

על גבעת שוטרז עבר רחוב ווטלינג - הדרך הרומאית אשר חיברה את לונדיניום עם צפון קנט. מאוחר יותר עברה במקום הדרך המקשרת בין לונדון לדובר.
על הגבעה נוסה מנוע הבעירה הפנימית שפותח על ידי המהנדס סמיואל בראון בשנת 1824 - ומכאן שעל הגבעה נסע אחד מכלי הרכב הראשונים שנסעו אי פעם.

אזכורים בספרות

האיזכור הראשון של הגבעה בספרות מופיע בדף מיום 11 באפריל 1661 ביומנו של סמיואל פיפס המתאר גרדום בראש הגבעה. גבעת שוטרז מתוארת בספרו של צ'ארלס דיקנס "בין שתי ערים" והפאב שבראש הגבעה מתואר בספרו "מועדון הפיקוויקים". הגבעה מוזכרת בספרו של ברם סטוקר "דרקולה" וכן בספרו של ה. ג'. ולס "מלחמת העולמות". בספרם של אלן מור ודייוויד לויד "נ זה נקמה" מתוארת הדמות אייבי אדמונד המתארת את ילדותה על הגבעה.

אתרים בעלי חשיבות

בראש גבעת שוטרז עומד מגדל מים ויקטוריאני הבנוי בסגנון גותי. אתר נוסף על הגבעה הוא טירת סוורנדרוג שנבנתה על ידי האדריכל ריצ'רד ג'פ בשנת 1784 לזכרו של איש הצי הבריטי, סר ויליאם ג'יימס אשר כבש ב-2 באפריל 1755 את מצודת שודדי הים סוורנדרוג לחופה המערבי של הודו. בשנת 1749 נפתח בראש הגבעה הפאב "השור" ששימש כנקודת עצירה ומנוחה למרכבות הדואר המלכותי בדרכן ללונדון.
יחסי איטליה–אינדונזיה

היסטוריה

היחסים בין המדינות הם יחסים היסטוריים שהחלו בימי הביניים כאשר חוקרים איטלקיים הגיעו לארכיפלג אינדונזי וביקרו במדינה לצורכי מחקר וגילוי.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות החלו מיד לאחר שאיטליה הכירה באינדונזיה, ב-29 בדצמבר 1949. במרץ 1952, נפתחה הקונסוליה האינדונזית ברומא בעוד שבאוקטובר 1952, נפתחה הקונסוליה האיטלקית בג'קרטה. בדצמבר 1953, הסכימו שתי הממשלות לעלות את הנציגויות לדרג השגרירות.
ב-1997, ביקר נשיא איטליה, רומנו פרודי, באינדונזיה. ב-2002, נשיא אינדונזיה, עבדורחאן וחיד, הגיע לביקור רשמי באיטליה. ב-2003, שרי החוץ של שתי המדינות חתמו על אמנה בדבר שיתוף פעולה דו צדדי. בחודש אפריל 2012, ביקר שר החוץ האיטלקי באינדונזיה.
המדינות מקיימות יחסים לבביים למרות חילוקי הדתות, שהרי איטליה מכילה כמות גדולה של תושבים קתולים בניגוד לאינדונזיה שהיא בעלת האוכלוסייה המוסלמית הגדולה בעולם.