google/wiki40b huggingface dataset:
Love Lockdown

ביקורות ומכירות

למרות הסטייה הדרסטית משיריו באלבומיו הקודמים, קיבל השיר ביקורות טובות על ידי המבקרים, וצוין לעיתים קרובות בתור ה"שיא" באלבום. ג'וש טירנגיאל ממגזין "טיים" העמיד אותו במקום הראשון ברשימת השירים הטובים ביותר של שנת 2008. השיר, שהגיע בבכורתו למקום ה-3 במצעד הבילבורד הוט 100, זכה להצלחה מסחרית בארצות הברית ומכר מעל ל-3,000,000 עותקים ברחביה. האלבום זכה להצלחה מסחרית בינלאומית גדולה, כשהגיע לטופ 10 במצעדי סינגלים רשמיים במדינות רבות, ביניהן בריטניה, גרמניה, קנדה, אירלנד ועוד.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר הופיע לראשונה במופע של אלן דג'נרס ב-7 באוקטובר 2008. הקליפ צולם בדירתו של וסט, כשהוא מופיע לבוש בלבן ברקע לבן בזמן שהוא שר. במהלך השיר, חברי שבט אפריקאים מופיעים כשהם מכים על תופי דג'מבה לפי הקצב של השיר. יותר ויותר אנשים מופיעים עם המשכו של הקליפ, ובסופו מופיעות שתי דמויות נשיות גבוהות מופשטות ומעוטרות בקעקועים, המזכירים את קווי נסקה. הסרטון מסתיים כאשר וסט נח בתנוחה עוברית על הספה בחדר הלבן, כמחווה לסרט 2001: אודיסיאה בחלל.
הרשות הפלסטינית במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של הרשות הפלסטינית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט, אתלטיקה, סיף ושחייה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים בתחרויות. גם המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים, אתלטיקה ושחייה. ספורטאי המשלחת, בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, סיימו במקומות האחרונים בתחרויות.
רינת מטטוב

ביוגרפיה

מטטוב נולדה בקוקאנד שבאוזבקיסטן לאבא מהנדס בניין ואמא אחות, בשנת 1990 עלתה משפחת מטטוב ארצה ומתגוררת במרכזה עד היום. 
את לימודי המשחק הראשונים חוותה מטטוב במגמת תיאטרון בגימנסיה למדעים ואמנויות ע"ש חיים הרצוג, 
בתום לימודיה התגייסה מטטוב לנח"ל כבת גרעין ולאחר סיום הפרק הצבאי החלה בלימודי משחק מקצועיים בבית הספר למשחק מייסודו של יורם לוינשטיין.  
בין חבריה לכיתה היו רותם זיסמן-כהן, שני כהן, טלי שרון וטלי רובין. 
מיד עם תום לימודי המשחק קיבלה מטטוב את תפקידה הראשון בקולנוע בסרט "מישהו לרוץ איתו" על פי ספרו של דוד גרוסמן.
מטטוב זכתה בתואר "שחקנית מבטיחה" לשנת 2009 בטקס פרסי התיאטרון הישראלי על תפקידה בהצגה "משוגעת" בתיאטרון הבימה.
מטטוב זכתה בפרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2011 כשחקנית המשנה של השנה על תפקידה בהצגה "ילדה טובה" בתיאטרון השעה.
מטטוב זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של פסטיבל חיפה לשנת 2013 על תפקידה בהצגה "התשמע קולי" בתיאטרון השעה.
אלפרד אקירוב

ביוגרפיה

אקירוב נולד בעיראק, בנם של ג'ורג' ומוזלי אקירוב. בשנת 1952 עלה עם משפחתו לישראל, בה אביו הקים חברת קבלנות. לאחר שירות צבאי החל לעבוד בעסקי הקבלנות והבנייה של אביו והמשיך בכך כמה שנים לאחר פטירת האב ב-1967.
בשנת 1971 הקים ברחוב נחלת בנימין בתל אביב מפעל למעילים דמויי פרווה, ממנו צמחה חברת האופנה אלסקה טקסטיל, שמכרה חליפות, מכנסיים, חצאיות, חולצות, אפודות ומעילים תחת הסיסמה: "אלסקה, אופנה לכל עונה" והקימה בסוף שנות ה-70 רשת חנויות מפעל. בשנת 1981 מוזגה חברת אלסקה למעט החנויות עם חברת "ספורט לייף" ואקירוב התפנה מניהול החברה לעסקיו האחרים. את חלקו במיזוג הוא מכר בבורסה ועד שנת 1984 מכר כמעט את כל מניותיו, לאחר שלא ראה עתיד לייצור טקסטיל בישראל.
בתחילת שנת 1980 נטל חלק ברכישת חברת התעופה ארקיע ומלון לרום (כיום דן פנורמה תל אביב). כמו כן היה שותף בניסיון לרכוש את חברת הבנייה רסקו יחד עם אהרן רובינשטיין, ממנו נסוגו מחשש שהעובדים לא יאפשרו להם לנהל כרצונם את החברה. כן היה שותף עם הרצל שפיר בחברה לייצוא נשק. מארקיע יצא ברווח בשנת 1983 ועוד קודם לכן מכר את חלקו במלון. בתחילת שנות ה-80 גם השקיע בחברה לחיפוש נפט וגז.
ב-1978 הקים את חברת אלרוב, הרשומה החל מ-1983 למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. קבוצת אלרוב פועלת באמצעות חברות בנות ציבוריות ופרטיות בשלושה תחומים עיקריים: נדל"ן, טכנולוגיות ותקשורת.
ב-1997 מונה אקירוב לקונסול כבוד של הפיליפינים בישראל. ב-2013 הוענק לו תואר אביר לגיון הכבוד הצרפתי. בשנת 2007 זכה לתואר ד"ר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב על פעילותו למען הקהילה. הוא מכהן כחבר מועצת המנהלים במוזיאון תל אביב, באוניברסיטת תל אביב, בקרן תל אביב לפיתוח ובמכון ויצמן למדע.
בשנת 2013 ייסד אקירוב את קרן אלרוב, המרכזת את פעילותו הפילנתרופית בהיקף מצטבר של כ-5 מיליון ₪ בשנה.
אקירוב נשוי לחווה ואב לשלושה ילדים.

קשריו הפוליטיים

אקירוב מקורב לאהוד אולמרט, מהתקופה שבה כיהן אולמרט כראש עיריית ירושלים ואקירוב קידם יוזמות בנייה בעיר, בכללן פרויקט ממילא. אקירוב רכש תמונות שציירה עליזה אולמרט, רעייתו של אהוד. הוא העסיק את ראש לשכתו של אולמרט, שולה זקן, במהלך המשפט שהתנהל נגד השניים, וכן את מהנדס העיר אורי שטרית במהלך משפטו בפרשת הולילנד. 
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 פורסם שאקירוב העניק ערבות בסך של שני מיליון שקלים למפלגת חוסן לישראל.
דיאנה קוויק

ביוגרפיה

קוויק נולדה בלונדון, השלישית במשפחה בת ארבעה ילדים. היא גדלה בדרטפורד שבקנט ולמדה בבית הספר לבנות דרטפורד. המורה שלה לאנגלית עודד אותה לעסוק במשחק. בהיותה בבית הספר הצטרפה כחברה בתיאטרון חובבים בקרייפורד שבקנט. כמו כן שיחקה בהפקות רבות של בית הספר. ב-1964 המשיכה ללמוד בקולג' ליידי מרגרט הול באוקספורד. קוויק הייתה האישה הראשונה שכיהנה כנשיאה של אגודת הדרמה של אוניברסיטת אוקספורד.
קוויק בילתה שבע שנים במחקר וכתיבה של ספר על חיי משפחתה בהודו. הספר פורסם ב-2009 בהוצאת ויראגו בשם "A Tug on the Thread: From the British Raj to the British Stage". בספרה היא מגלה שמוצאה הוא מעורב אנגלי-הודי. סבא רבא שלה שירת במשך 23 שנים בצבא הודו ואחר כך היה לשוטר. הוא וסבתא רבתא שלה ברחו מהמרד ההודי הגדול אחרי שאביה נהרג.

קריירה

תפקידה הידוע ביותר של קוויק הוא בדמות ג'וליה פלייט בהפקה הטלוויזיונית של הרומן "חמדת ימים" (Brideshead Revisited). על הופעתה במיני-סדרה הייתה מועמדת לפרס אמי ופרס באפט"א לטלוויזיה. קוויק הרבתה להופיע בתיאטרון ובהפקות קולנוע וטלוויזיה. על הבמה שיחקה במחזות שייקספיריים כגון "טרוילוס וקרסידה" ומחזות נוספים בהם "אופרה בגרוש" מאת ברכט.
ב-2009 גילמה קוויק את דמותה של המלכה אליזבת השנייה בפרק "How Do You Solve a Problem Like Camilla?" בסדרת הדרמה הדוקומנטרית "המלכה". היא שיחקה באותו תפקיד כאישה צעירה יותר במחזה "A Question of Attribution" מאת אלן בנט.

חיים אישיים

בן זוגה של קוויק היה השחקן ביל ניי. לשניים יש בת משותפת, השחקנית מרי ניי. הם נפרדו ב-2008. בני הזוג נפגשו בשנת 1981 כשכיכבו יחד במחזה בתיאטרון הלאומי בלונדון. בין השנים 1974 עד 1978 הייתה קוויק נשואה לשחקן קנת קרנהאם. היה לה מערכת יחסים עם אלברט פיני שנמשכה שבע שנים.
קוויק הייתה אחת מהידוענים שתמכו במועמדותה של קרוליין לוקאס ממפלגת הירוקים של אנגליה וויילס בבחירות הכלליות בבריטניה בשנת 2015.
פרספוליס (סרט)

עלילה

מרג'י בת העשר, מתגוררת בטהראן עם הוריה החילונים בעלי השקפות עולם סוציאליסטיות ופמיניסטיות השייכים לשכבת משכילים בני המעמד הבינוני. הוריה התנגדו למשטרו של השאה בו ראו דיקטטורה ואמה אף יצא להפגין בהפגנות בתקווה לכינון משטר דמוקרטי באיראן.
משטר השאה אמנם הופל, אך במקומו עלה לשלטון האייתולה רוחאללה ח'ומייני אשר שינה קיצונית את החוקה במדינה. ח'ומייני, דיכא את האישה והוריד משמעותית את מעמדה בחברה, קבע את השריעה כדין העליון במדינה ולמעשה כפה את האסלאם על כל אזרחי איראן, מוסלמים ולא מוסלמים.
מרג'י שעד גיל 10 גדלה תחת משטרו החילוני והפרו-מערבי של השאה, מתקשה להסתגל למציאות החדשה. בעקבות החוקים החדשים, נסגר גם בית ספרה הדו לשוני והוחלה הפרדה מגדרית במוסדות ציבוריים במדינה, בהם גם בתי הספר. מרג'י מאזינה למוזיקת פאנק, אשר נחשבת ל"מוזיקה מערבית" ואסורה בחוק וחובבת מסיבות ריקודים, אשר גם הם, כמסיבות מעורבות אסורות. היא מסרבת לעטות את הרעלה ומתקשה להסתגל לקוד הלבוש החדש. דודה של מרג'י היא מהפכן, והיא הייתה מאוד קשורה אליו. כאשר הוצא להורג, הדבר השפיע עליה מאוד.
בעקבות המצב הקשה במדינה ופרוץ מלחמת איראן-עיראק החליטו הוריה של מרג'י לשלוח אותה לאוסטריה על-מנת שתבנה את חייה במדינה דמוקרטית. מרג'י מתקשה להסתגל לגלות. היא מכירה חברים, ואחרי זמן מה שבה להסתגר. היא חשה שונה מכל שאר האנשים. היא אף חווה מספר אהבות, שמסתיימות לא טוב. לבסוף היא נופלת למשכב, וכאשר היא מחלימה היא חוזרת לטהראן. שם היא לומדת באוניברסיטה, מכירה חברים נוספים, ואף מתאהבת בבחור. בגלל חוקי המדינה הנוקשים הם נאלצים להנשא מוקדם מהמתוכנן. לאחר כשנה מרג'י מבינה כי אינה אוהבת את בעלה, ומחליטה לעזוב אותו ואת המדינה בפעם השנייה. הסרט מסתיים כשהיא מגיעה לצרפת ולדרכה החדשה.

פרסום

הסרט, בדומה לסדרת הספרים, זכה להצלחה רבה הן באירופה והן בארצות הברית. הסרט הוקרן בישראל במסגרת פסטיבל הקולנוע בירושלים וזכה בפרס "ברוח החופש" לזכרו של וים ון ליר המוענק לסרטים העוסקים בחופש הביטוי, חופש הדת וזכויות האזרח. בעת הקרנת הסרט, היה האולם מלא וצופים אף ישבו על הרצפה בעת ההקרנה.
ממשלת איראן אסרה בתחילה את פרסום והפצת הסרט באיראן, אך לאחר מכן ועדת הצנזורה האיראנית אישרה הקרנות מוגבלות בסינמטקים בטהראן, וקיצצה 6 סצנות מיניות בסרט. הוא נחשב לאחד הסרטים הפופולריים בשוק הפיראטי באיראן. כמו כן, הצליחה שגרירות איראן בתאילנד למנוע את הקרנת הסרט בפסטיבל הסרטים בבנגקוק. לאחר הקרנת הסרט בפסטיבל קאן, אמר יועצו התקשורתי של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד כי "פרסופליס" והפניית אור הזרקורים אליו בקאן עולים בקנה אחד עם האיסלאמופוביה ומציגים באופן לא מציאותי את "הישגיה המפוארים של המהפכה האסלאמית".
ביקורי נשיאי צרפת בישראל

מאז הקמת המדינה ביקרו בישראל ארבעה מנשיאי צרפת המכהנים (מתוך תשעה). הביקור הראשון נערך בשנת 1982 והאחרון בשנת 2013. מיעוט הביקורים ומועדיהם ביטאו את המורכבות של יחסי שתי המדינות ובמיוחד את המשבר שאפיין אותם במהלך שנות השישים והשבעים על רקע יחסי צרפת עם העולם הערבי. הם ביטאו גם את היחסים המשופרים שהתבססו בין המדינות לאחר מכן (למעט בתקופת נשיאותו של ז'אק שיראק).

ביקור פרנסואה מיטראן

הנשיא מיטראן הגיע לישראל ב-3 במרץ 1982 לביקור בן שלושה ימים, והיה לנשיא הצרפתי הראשון שביקר בה. הביקור נערך עשרה חודשים לאחר כניסתו לתפקידו כנשיא. הוא התקבל בנמל התעופה בן-גוריון בטקס ממלכתי במעמד נשיא המדינה יצחק נבון וראש הממשלה מנחם בגין (שישב בכסא גלגלים לאחר ששבר את ירכו). מיטראן ערך במהלך ביקורו מספר שיחות עבודה עם בגין וביקר את הנשיא נבון במשכן הנשיא. ביום השני לביקורו ביקר מיטראן במוסד יד ושם ובקבר הרצל בהר הרצל ונאם במליאת הכנסת. למחרת ביקר בעיר עכו ובבית לוחמי הגטאות. נערכו לכבודו שתי סעודות חגיגיות, במשכן הכנסת ובמלון המלך דוד, שבו התאכסן בביקורו. 
בביקור נערכו שיחות בשורה של סוגיות מדיניות ובראשן הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הביקור עמד בסימן המחלוקת בין שתי המדינות בסוגיה זו, כאשר מיטראן הביע תמיכה בפתרון של מדינה פלסטינית, ובגין שלל זאת וצידד במתן אוטונומיה לפלסטינים. בנושא זה נאם מיטראן במליאת הכנסת ובגין השיב לו בנאום תקיף.

ביקורי ז'אק שיראק


ב-6 בנובמבר 1995 השתתף הנשיא שיראק בהלוויית יצחק רבין בירושלים. באוקטובר 1996 הגיע לביקור נוסף בישראל ובין היתר נשא נאום בטכניון בחיפה.

ביקור ניקולא סרקוזי

ב-22 ביוני 2008 הגיע הנשיא סרקוזי לביקור בן שלושה ימים בישראל לרגל שנת השישים לעצמאותה. עמו הגיעה משלחת גדולה של תעשיינים ואנשי עסקים מארצו, שערכו פגישות כלכליות בישראל. 
סרקוזי התקבל בשדה התעופה בטקס ממלכתי במעמד הנשיא שמעון פרס וראש הממשלה אהוד אולמרט. הוא ביקר ביד ושם, התקבל במשכן הכנסת ונאם במליאת הכנסת. הוא נפגש עם בני משפחת החייל החטוף גלעד שליט והשתתף בארוחות ערב לכבודו שנערכו בבית ראש הממשלה ובמשכן הכנסת. 
סרקוזי ביקר בישראל בלוויית אשתו, הזמרת והדוגמנית קרלה ברוני, שמשכה תשומת לב ציבורית רבה ובאמצעי התקשורת יוחד לה אף סיקור נרחב יותר מזה של בעלה.

ביקורי פרנסואה הולנד

הנשיא הולנד הגיע ב-17 בנובמבר 2013 לביקור בן שלושה ימים בישראל ועמו ששה משרי ממשלת צרפת. הוא ביקר ביד ושם ואצל הנשיא שמעון פרס ונועד לפגישת עבודה עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, שלאחריה נערכה מסיבת עיתונאים משותפת לשניהם. ביום השני לביקור ביקר הולנד בעיר העתיקה בירושלים ונפגש ברמאללה עם ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס. בהמשך נאם במליאת הכנסת והשתתף בארוחת ערב ממלכתית עם נשיא המדינה. ביום השלישי לביקור עלה עם ראש הממשלה נתניהו לקברי הנרצחים בפיגוע בבית הספר היהודי בטולוז. בהמשך השתתף באירוע כלכלי במלון דן בתל אביב ופגש אישים מן הקהילה הצרפתית בישראל באוניברסיטת תל אביב.
הביקור נערך על רקע המשא ומתן הבינלאומי עם איראן בניסיון להביא להפסקת מפעל פיתוח הנשק הגרעיני שלה והעמדה הנוקשה יותר שנקטה צרפת במשא ומתן מול איראן לעומת עמדותיהן המקלות יותר של יתר מעצמות המערב. חלק ניכר מן הפגישות שנערכו עם הולנד בישראל יוחד לנושא זה.
ב-30 בספטמבר 2016 הגיע פרנסואה הולנד לירושלים להשתתף בהלוויית שמעון פרס.
דומניקו קרישיטו

באיטליה

קרישיטו בוגר בית הספר לכדורגל של "וירטוס טולה". שם התגלה על ידי מאמן קבוצת הנוער של גנואה קלאודיו אונופרי, שהזמין את השחקן לקבוצה. ב-7 ביוני 2003, בגיל 16, הופיע בהרכב הקבוצה במשחק נגד "קוזנצה" במסגרת סריה. שנה לאחר מכן עבר לקבוצת יובנטוס, תמורת 500 אלף יורו. בהרכב קבוצת הנוער הוא זכה באליפות איטליה לנוער בעונת 2006 ואומנם היה בהרכב הקבוצה במשחקי ליגת האלופות אך נשאר על הספסל.
בקיץ 2006 חזר לגנואה, הפעם בהדרכתו של ג'נפיירו גספריני שנתן לו מקום בהרכב הקבוע. קרישיטו הוזמן לנבחרת הנוער. בדצמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי גמורה במשחק נגד "פרזינונה", שהסתיים בניצחון קבוצתו בתוצאה 3:2. בינואר 2007 יובנטוס שילמה עליו 5 מיליון יורו וחתם עם יובנטוס על חוזה עד 30 ביוני 2011.
את הופעת הבכורה במדי יובנטוס עשה ב-25 באוגוסט 2007 בניצחון קבוצתו 5:1 על ליבורנו. בינואר 2008 הושאל לגנואה שלא רצתה לרכוש את כרטיס השחקן שלו אלא האריכה את השאלתו.
בפברואר 2009 הבקיע את שערו הראשון בליגת העל האיטלקית בכדורגל בניצחון 1:0 על פאלרמו וזמן קצר לאחר מכן נרכש על ידי גנואה ושיחק במדיה גם במסגרת המפעלים האירופיים.

ברוסיה

בחורף 2011, לאחר פציעה שמנעה ממנו לשחק גנואה שקלה אפשרויות למכור אותו. ביולי קרישיטו חתם בזניט סנקט פטרבורג הרוסית למשך 5 שנים. זניט שילמה עליו 12 מיליון יורו, כששכרו השנתי מגיע ל-3 מיליון יורו. הוא הופיע לראשונה במדי זניט ב-6 באוגוסט 2011, בניצחון קבוצתו 2:0 על צסק"א מוסקבה. ב-16 במרץ 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו, במשחק נגד דינמו מוסקבה. ב-2 באוגוסט 2014 הבקיע לראשונה דאבל, במשחק נגד ארסנל טולה.
בקיץ 2017 מונה לקפטן הקבוצה. באפריל 2018 הגיע ל-150 הופעות במדי זניט.

בחזרה לאיטליה

עם סיום עונת 2017/2018, חזר לאיטליה וחתם בשורות מועדונו הקודם, גנואה, למשך 8 שנים, 5 כשחקן ו-3 כחלק מהצוות המקצועי במועדון. את הופעתו הראשונה ערך דווקא במשחק לא רשמי אלא במשחק ידידות של גנואה נגד זניט סנקט פטרבורג ביולי 2018.

קריירה בנבחרת

קרישיטו שיחק בהרכב נבחרת איטליה עד גיל 17. ב-14 בנובמבר 2006 הופיע במדי הנבחרת הצעירה, במשחק נגד צ'כיה והיה בהרכב הנבחרת ליורי וגם השתתף באולימפיאדת 2008, שבו איטליה העפילה עד לרבע גמר טורניר הכדורגל.
ב-12 באוגוסט 2009 עלה לראשונה במדי נבחרת איטליה בכדורגל במשחק ידידות עם נבחרת שווייץ בכדורגל, שהסתיים בשוויון מאופס.
בשנת 2010 היה חלק מהרכב הנבחרת לאליפות העולם והופיע בכל 3 המשחקים של הנבחרת.
היה אמור להיות ברשימה להרכב הנבחרת ליורו 2012 אך בשל חשדות למעורבות במכירת משחקים הוצא מההרכב.
ב-2018 מאמן הנבחרת רוברטו מאנצ'יני זימן אותו לנבחרת.

חייו האישיים

מאז 2009 קרישיטו נשוי לדוגמנית פמלה קיקולי(Pamela Chiccoli) ולהם שני בנים: אלפרדו (יליד 2012) ואלסנדרו (יליד 2013).
Iggy SZN

רקע וכתיבה

עם השיר הופיעה אזליה במסגרת הופעה שהתקיימה בחסות Yahoo!. באותה ההופעה, ביצעה אזליה את השיר על במה, כשלידה שני רקדני ליווי. ההופעה עלתה ליוטיוב ב-20 באוגוסט 2015, כמה חודשים לאחר צאתו כסינגל שיווקי.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
רינקה דייקסטרה

חייה

דייקסטרה נולדה בסיטרד שבמחוז לימבורג בדרום הולנד. בין השנים 1981 ו-1986 למדה אמנות ב-"Gerrit Rietveld Academy", שבאמסטרדם, לאחר מכן היא עבדה במשך שבע שנים כצלמת מגזינים. עיקר עבודתה היה בצילומי דיוקנאות מוזמנים.
דייקסטרה עובדת במדיום הצילום והוידאו ארט. היא מצלמת סטילס בגדולים ומשתמשת בצילומיה בפלאשים ישירים על האובייקט אותו היא מצלמת.
דייקסטרה מתמקדת בעבודותיה בפורטרטים, עובדת בדרך כלל בסדרות ומחפשת בעיקר אחר קבוצות מתבגרים (חיילים, בליינים וכו'). מצולמיה ממוקמים לרוב במרכז הפריים כשהרקע מינמליסטי בדרך כלל.

Beach portraits

"Beach portraits" הוא אחד מהפרויקטים המוקדמים של דייקסטרה, שצולם בין השנים 1992-1996. בראיון שהיה איתה, סיפרה דייקסטרה כי הפרויקט החל כאשר שברה את הירך ונאלצה לשחות מדי יום, ואז החלה לצלם את עצמה מיד עם תום השחייה. "היה לי רק בגד ים לגופי, מעין עירום נפשי, לא ממש פיזי". מכאן התגלגל הפרויקט לצילום בני נוער בבגד ים על החוף. בפרויקט זה היא מצלמת בני נוער וילדים על חופי ים במקומות שונים בעולם. הדמויות בצילומים מנותקות מהקשר ומסביבה ונושאות מבט למצלמה. בתצלומיה היא מחפשת בדרך כלל את המאחד, האוניברסלי, הכללי, ולאו דווקא את המקומי. היא מבקשת להפקיע את הזהות הלוקאלית לטובת תובנה אוניברסלית ביחס לבני גיל הנעורים.
עבודותיה נמצאות, בין היתר, באוספי גלריית טייט והמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
דייקסטרה מתגוררת כיום בברלין.
סופיה שרלוטה, דוכסית אולדנבורג

בצעירותה

סופיה שרלוטה נולדה ב-2 בפברואר 1879 באולדנבורג, לפרידריך אוגוסט, נסיך הכתר של אולדנבורג ולאליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת אנהלט.
סופיה שרלוטה הייתה אהובה מאוד על אביה, והייתה בת לווייתו הקבועה. היא הייתה מבקרת הרבה בחו"ל, ונהגה לשהות אצל דודתה לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה בלונדון, בריטניה, או אצל סבתה מריה אנה, נסיכת אנהלט באיטליה.
בשנת 1895 מתה אמה אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, ואביה התחתן בשנית עם אליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין. סופיה שרלוטה לא הסתדרה עם אמה החורגת, והשתדלה להיות כמה שיותר מחוץ לבית. בשנת 1900 מת סבה פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ופרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו. מכיוון שסופיה שרלוטה הייתה ילדה חולנית, היא נהגה לשהות הרבה בערי ספא שונים.

נישואיה הראשונים

ביוני 1905 נפגשה סופיה שרלוטה עם אייתל פרידריך, נסיך פרוסיה, בנו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, בחתונתו של אחיו וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה עם ססיליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ובספטמבר אותה שנה התארסו השניים. ב-27 בפברואר 1906 התחתנו השניים בברלין, ומכיוון שהיה זה גם יום חתונת הכסף של הקיסר והקיסרית, היה האירוע עוד יותר גדול ומרשים.
נישואי השניים לא היו מוצלחים, ואייתל פרידריך בגד בה בקביעות, ובנוסף לא היו להם ילדים. במהלך מלחמת העולם הראשונה כמעט ולא נפגשו השניים, וסופיה שרלוטה שהייתה בודדה, השקיעה את זמנה בקריאה, ציור ובבילוי עם מעט חברים. בשנת 1922 פורסם בעיתונות שסופיה שרלוטה קיימה רומן עם חבר ילדות בזמן נישואיה, ובתגובה תבע אייתל פרידריך את העיתונים בתביעת דיבה. ב-20 באוקטובר 1926 התגרשו השניים, ובעיתונות פורסם שכבר לפני המלחמה רצו השניים להתגרש אולם וילהלם השני אסר זאת עליהם.

נישואיה השניים ואחריתה

בשנת 1927 התחתנה סופיה שרלוטה עם הראלד ואן הדמן - קצין משטרה בדימוס, בטקס צנוע בטירת ראזטדה, שבו השתתף אביה ומספר ידידים. הזוג התגורר בטירת ראזטדה, וסופיה שרלוטה נחשבה לאחת הנשים העשירות ביותר בגרמניה. בשנת 1930 הצטרפה סופיה שרלוטה למפלגה הנאצית, ובשנת 1951 מת בעלה. ב-29 במרץ 1964 מתה סופיה שרלוטה בביתה בוסטרשטדה, והיא בת 85 שנים.
המפלגה הקומוניסטית של בוהמיה ומוראביה

היסטוריה

ה-KSČM הוקמה בשנת 1989 על ידי המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. ארגון המפלגה החדשה היה דמוקרטי יותר ומבוזר יותר מאשר המפלגה הקודמת, ונתן כוח רב לסניפים המוניציפליים. בתחילה הייתה שותפה למפלגה קומוניסטית בסלובקיה, אך האיחוד התפרק בשנת 1992. בתחילת דרכה של המפלגה, היו וויכוחים רבים לגבי שם המפלגה- האם להשאיר אותו כמו שהוא, או להחליף את המילה "קומוניזם" בתיאור אחר. לבסוף, כ-75% מחברי המפלגה החליטו להשאיר את שם המפלגה כמו שהוא. 
בשני העשורים לקיומה של צ'כיה, המפלגה הייתה קטנה וללא יכולת השפעה אמיתית. בנובמבר 2008 ביקש הסנאט של הרפובליקה הצ'כית מבית המשפט העליון להוציא את המפלגה אל מחוץ לחוק, כתוצאה מהמצע שלה. רוב הסנאטורים בצ'כיה תמכו בהצעה זו, ונמקו בכך שהמפלגה אמצה את המניפסט הקומוניסטי של קרל מרקס ולא התכחשה אל האלימות כדרך להשגת כוח. לבסוף ההצעה לא התממשה, מכיוון שרק הממשלה (ולא הרשות המחוקקת) זכאית לבקש דבר כזה מבית המשפט.
קורס חובלים א'

קורס חובלים א'  הוא קורס חובלים הראשון של חיל הים הישראלי. הקורס נערך בזמן הקרבות וההפוגות מלחמת העצמאות. החל ביולי 1948 והסתיים ב 20 בפברואר 1949. הקורס הכשיר קציני-ים לאיוש אוניות חיל הים.  מסיימי קורס חובלים א' קיבלו דרגת משיט פס כסף אחד על הכותפה. דרגה זו בוטלה לאחר זמן קצר.  והוחלפה בסגן חובל סגן משנה של היום.

רקע

הצורך בהכשרת קצין ימי מקצועי היה ברקע המחלוקת על צורת הפיקוד של כלי השייט שהייתה בימים הראשונים של חיל הים וביטול הפיקוד הכפול שהיה נהוג; פיקוד ימי ופיקוד מבצעי. 
מפקדי כלי שיט בימים הראשונים של חיל הים היו בעלי רקע פיקוד ימי מהמח"ל יוצאי ה-פלי"ם (בוגרי קורסי החובלים של ה-פל"ים)ומי שהיו רבי חובלים אזרחיים.
לרוב חניכי קורס חובלים א' של חיל הים היה רקע ימי כלשהו; חברות באגודות הימיות, אגודת יורדי ים זבולון, צופי ים, הפועל ימיה, בפלי"ם, הפלגות בתפקידים שונים באוניות סוחר, אוניות נוסעים וספינות דיג, וגם ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי ומתנדבי היישוב לצי המסחרי המגויס שהפליגו במלחמת העולם השנייה.

מהלך הלימודים

כל החניכים למדו את מקצועות ההתמחות: ימאות, ניווט, מכונה ותותחנות. לא הייתה חלוקה למגמות.
הלימודים נמשכו ברצף. המטרה הראשונה הייתה להביא את כל החניכים לרמה אחידה בנושאי ימאות, מתמטיקה, אנגלית וניווט.
נושאי הלימוד כללו : ניווט, משטר ומשמעת בים, התנהגות הקצין הימי (מנהגים והליכות), טקטיקה, כיבוי אש, בקרת נזקים,  אדמיניסטרציה, תקנות ימיות, תרגילי סדר ושעורי ספורט (בעיקר שחייה וריצה).  חופשות לסוף השבוע ניתנו פעם או פעמיים בחודש.

חניכים

חניכי הקורס היו מי שנחשבו מתאימים מבחינת הרקע הימי, בני 18-26.
חלק מהחניכים היו עם ניסיון קרבי, בוגרי קורס פיקוד קרבי של צה"ל ובוגרי פלמ"ח ופל"ים.
מבוגרים ובעלי ניסיון היו אריה מוריס ואברהם לוכסמבורג ששרתו במלחמת העולם השנייה בצי הבריטי ומאיר לובוכינסקי שהיה קברניט בספינות דיג מכמורת גדולות (Trawller).  חניכים אחדים הצטרפו לאחר השלב הראשון של הקורס, לאחר שעברו הכשרה ימית בקיסריה. במהלך הקורס הודח ופרש מי שלא התאים.
50 בוגרי קורס חובלים א' קיבלו דרגת "משיט", שולבו בתפקידי פיקוד ימי באוניות החייל והחליפו בהדרגה מפקדי כלי שיט וקצינים בתפקידים שונים שקיבלו מינוי בימים הראשונים של חיל הים. היו מבוגרי קורס חובלים א' שנשלחו להמשך הכשרה לקורסים מתקדמים בציים זרים.
הנופלים בשירות החוץ

הנופלים בשירות החוץ הם מי שנהרגו או נרצחו בעת מילוי תפקידם בשירות החוץ הישראלי. ביניהם כלולים גם מי שנהרגו בפיגועי טרור או על ידי מרצחים, או בהקשר ביטחוני אחר במהלך שירותם. שמותיהם חקוקים על קיר הזיכרון לנופלים בשירות החוץ, הנמצא ברחבת הטקסים במשרד החוץ בירושלים.
לאורך השנים, וביתר שאת מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, החלו הדיפלומטים הישראלים להיות חשופים לאיומים גוברים והולכים על חייהם. ארגוני טרור שונים -שזכו לעיתים לתמיכה וסיוע מצד מדינות עוינות לישראל - שמו לעצמם מטרה לפגוע בנציגים הישראלים ברחבי העולם, המסמלים את הריבונות הישראלית ואת הלגיטימציה הבינ"ל שלה. פיגועים שבוצעו כנגד נציגויות ישראליות ברחבי העולם וכן התנקשויות ומעשי רצח שונים, גבו משירות החוץ קורבנות בנפש.
הנופלים בשירות החוץ נקברים בבתי הקברות הצבאיים, ובני משפחותיהם זכאים לאותן זכויות של אלמנות צה"ל, יתומי צה"ל והורים שכולים לחיילי צה"ל.

טקס הזיכרון לנופלים בשירות החוץ

טקס הזיכרון לנופלים בשירות החוץ מתקיים בכל שנה בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל במשרד החוץ בירושלים. הטקס מתקיים במעמד שר החוץ, משפחות הנופלים, עובדי משרד החוץ ונציגי הסגל הדיפלומטי המוצבים בישראל.
ועדת ריבלין

ועדת ריבלין, בראשותו של המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס אליעזר ריבלין, היא ועדה ציבורית שמונתה ב-4 באפריל 2013, על ידי שרת המשפטים ציפי לבני, ותפקידה לבחון את האפשרות להחלת הסדר פיצוי מיוחד על עובדי הקריה למחקר גרעיני בדימונה שחלו בסרטן בעת חשיפתם לקרינה מייננת ו/או חומרים מסוכנים אחרים במהלך עבודתם.
ב-18 בספטמבר 2017 הודיעה הוועדה לאנרגיה אטומית כי הושג הסדר פשרה, שבמסגרתו תפצה המדינה כ-170 עובדים, גמלאים ובני משפחות שחלו בסרטן.

הרקע להקמתה

לאורך השנים הוגשו תביעות רבות מצד עובדים בקריה למחקר גרעיני לפיצוי בגין גידולים סרטניים מהם הם סובלים. לטענתם, מחלתם נגרמה עקב חשיפה לקרינה בכור הגרעיני, ועל כן הם זכאים לפיצוי מהמוסד לביטוח לאומי. ברקע להקמת הוועדה נמצא הקושי המובנה בהוכחת הקשר הסיבתי בין החשיפה לקרינה לבין המחלה. סוגיה משפטית זו עלתה בעבר במסגרת ועדת שמגר שעסקה בצוללני חיל הים בנחל הקישון. בנוסף, התעוררו בעבר קשיים בניהול הדיונים בבית המשפט, עקב רמת הסודיות הגבוהה של חומר הראיות.

פעולותיה של הוועדה

תוצאות סקר תחלואה עצמאי שערכה "ועדת ריבלין", הצביעו על כך שברוב המוחלט של מחלות הסרטן לא נמצאה תחלואה עודפת בקרב עובדי הוועדה לאנרגיה אטומית בהשוואה לצפוי באוכלוסייה המקבילה.
בוועדה חתרו בכל זאת להסדר, אשר לדבריהם היה בו צורך "לנוכח תרומתם הייחודית של עובדי הוועדה לתחום המחקר והפיתוח הגרעיני, ומתוך רצון לסייע לעובדים". ההסכם שגובש על ידי הוועדה אומץ על ידי הממשלה, כנראה במטרה להימנע מהתקדמות תהליך התביעה.

תוצאות הוועדה

ב-18 בספטמבר 2017 הודיעה הוועדה לאנרגיה אטומית כי הושג הסדר פשרה, שבמסגרתו תפצה המדינה כ-170 עובדים, גמלאים ובני משפחות שחלו בסרטן.
זהו הסדר פשרה ייחודי אשר התאפשר הודות למתווה שקבעה ועדה ריבלין.
על פי ההסדר, הוחלט על תשלום לעובדים שחלו בסרטן ועומדים בקריטריונים מקלים. בבסיס הסדר הפשרה שנחתם הוצהר כי הוועדה והתביעה אינם מצביעים על אשמה או רשלנות מצד המדינה.
בעקבות דו"ח ועדת ריבלין הוקמה ועדת זוהר לצורך קביעת הזכאות וגובה הפיצוי לעובדי הוועדה לאנרגיה אטומית שחלו בסרטן.
עובדים אשר חלו בעקבות עבודתם במרכזים הגרעיניים זכאים לפנות לוועדת זוהר לצורך קביעת זכאותם לפיצוי.
בתחילה לא היה באפשרות עובדים אלו להיות מיוצגים על ידי עו"ד לפי בחירתם, אך, בעקבות עתירה לבג"ץ אשר הוגשה על ידי עו"ד אריאל פרייברג ואלי דסה, שונתה ההנחיה וכיום כל עובד הטוען לזכאות יכול לפנות באמצעות עו"ד (ובלבד שישותף אך ורק במידע בלתי מסווג).