google/wiki40b huggingface dataset:
זאגור

דמותו של זאגור

זאגור, או בשמו האמיתי פטריק ווילדינג, הוא דמות בעלת מאפייני המערב הפרוע החיה ביער בפנסילבניה בצפון מזרח ארצות הברית. אף על פי שהכותבים לא ציינו זאת במפורש, ניתן להניח כי התקופה בה פועל זאגור היא המחצית הראשונה של המאה ה-19. מקור השם זאגור הוא אינדיאני ("זא-גור טה-נאי") שפירושו (כביכול) הוא "הרוח עם הגרזן".
זאגור נאבק לשמור על שלווה באזור מחייתו, נלחם בפושעים ויוצא להגנתם של שבטים אינדיאנים.
בצעירותו רואה פטריק ווילדינג את הוריו נרצחים על ידי חברי שבט האבנאקי בהנהגת סלומון קינסקי. פיטצי הנודד, צייד בגיל העמידה, לוקח את ווילדינג צמא הנקמה תחת חסותו. פיטצי מלמד את ווילדינג כיצד להפוך גרזן לנשק וכשזה בוגר דיו לבצע את מעשה הנקם הוא מגלה שאביו, איש צבא לשעבר, השתתף בהרג של אינדיאנים רבים. גילוי זה משפיע עליו מאוד ופטריק ווילדינג מפנים את מורכבותם של ערכי הטוב הרע והצדק. בעקבות כך, ובעזרתם של משפחת אקרובטים, עוטה ווילדינג את דמותו של זאגור.
זאגור ימצא תמיד בצד החלש והמדוכא, בין אם זה אדם שחור, אדום או לבן. הוא מתגורר באי המוקף חול טובעני באזור הביצתי של היער ומשם יוצא לפעילותו משכינת השלום.
דמותו של זאגור אינה דמות מערב-פרוע טיפוסית. סיפורו מערב אימה ובידיון לצד הומור שמגיע בעיקר משותפו המקסיקני של זאגור, צ'יקו.
צ'יקו, המוצג כדמות משעשעת נמוכה ושמנה, הופך לחברו הטוב של זאגור.

זאגור בעולם

אף על פי שסדרת זאגור פופולרית באיטליה, היא פופולרית עוד יותר בקרואטיה, שם היא מתפרסמת עד היום כמו גם בבוסניה והרצגובינה, סרביה וסלובניה. גם באוסטריה הסדרה זוכה לפופולריות רבה.
בטורקיה נוצרו עד היום 3 סרטי זאגור והכינוי צ'יקו נטמע בשפה המקומית על מנת לתאר אדם נמוך ושמן.

זאגור בישראל

הוצאת הספרים מ. מזרחי, הוציאה לאור במהלך שנות ה-70 כ-15 חוברות של זאגור. בניגוד לפורמט האיטלקי בו כל חוברת הכילה כ-130 עמודים, בפורמט הישראלי קוצרו החוברות לכ-65 עמודים. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, הוציאה מ. מזרחי לאור את שבע החוברות הראשונות בסדרה בהוצאה מחודשת. כמו כן, פרסמה ההוצאה לאור חוברת חדשה בסדרה, הממשיכה את ההרפתקה שנקטעה בחוברת מספר 15.
המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה

המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה (1910-1911) היא מהדורה בולטת של אנציקלופדיה בריטניקה. חלק מערכיה נכתבו על ידי הנודעים שבמשכילי התקופה. אף בימינו, ערכיה אלה מהווים מוקד התעניינות לחוקרים, בתור אבן-בוחן תרבותית של המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים; ואולם, הערכים כוללים גם מספר תחומים מעוררי קשיים בעבור החוקר בן-זמננו המעוניין לעשות בהם שימוש כמקור. המהדורה האחת-עשרה כבר איננה מוגנת בזכויות יוצרים, ובעקבות זאת נעשתה זמינה באינטרנט באופן חופשי, הן בצורתה המקורית והן בגלגולם מחדש של חלקיה אל תוך אנציקלופדיות אינטרנט ואתרי אינטרנט.

ביקורות נודעות על המהדורה האחת-עשרה

בשנת 1917 פרסם מבקר-התרבות וילארד הנטינגטון רייט את "Misinforming a Nation" ("מטעים אומה"), ביקורת בת למעלה מ-200 עמודים המונה אי-דיוקים והטיות שנמצאו במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה. לדבריו, הבריטניקה "מתאפיינת בסילופים, השמטות בלתי-נסלחות, דעות קדומות קנאיות ופטריוטיות, איבות אישיות, טעויות עובדתיות צורמות, בערות אקדמית, הזנחה דוחה של תרבויות לא-בריטיות, אגוצנטריות מדהימה ובוז לא מוסתר לקידמה האמריקאית."
איימוס ארבן שירק, שקרא את המהדורות האחת-עשרה והארבע-עשרה בשלמותן במהלך שנות השלושים של המאה העשרים, אמר שהוא מוצא במהדורה הארבע-עשרה "שיפור גדול" בהשוואה לזו האחת-עשרה, בהצהירו ש"רוב החומר שוכתב לגמרי".
רוברט קוליסון, בספרו "Encyclopaedias: Their History Throughout The Ages" (שנכתב בשנת 1966), כתב שהמהדורה האחת-עשרה "הייתה ככל הנראה המהדורה האיכותית ביותר של הבריטניקה מאז ומעולם, והיא עומדת בשורה אחת עם האיטליאנה והאספאסה כאחת משלוש האנציקלופדיות הגדולות שראה העולם. הייתה זו המהדורה האחרונה שהפקתה הופקדה כמעט בשלמותה בידיים בריטיות, ומיקומה בהיסטוריה כסיכום הידע האנושי רגע לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא בעל חשיבות מיוחדת."
סר קנת קלארק, בספרו "Another Part of the Wood" (משנת 1974), התייחס למהדורה האחת-עשרה: "הקורא מנתר מנושא לנושא, מרותק על ידי משחקי-המחשבה והמאפיינים הייחודיים לכל כותב, לא פחות משהוא מרותק על ידי העובדות והתאריכים. תהיה זו לבטח האנציקלופדיה האחרונה שתמשיך את מסורתו של דני דידרו שהניח כי המידע יכול להיזכר רק כאשר הוא נצבע קלוֹת בגונה של הסובייקטיביות. כאשר ט.ס. אליוט כתב 'נפש הסתלסלה על מושב החלון בקוראה את אנציקלופדיה בריטניקה', המהדורה האחת-עשרה ודאי הייתה במחשבותיו."
המוזיאון הלאומי של אתיופיה

היסטוריה

המוזיאון נוסד בשנת 1944 והאוסף שלו התגבש במהלך המאה ה-20, בעיקר על בסיס ממצאים מצפון המדינה ומאריתראה, אשר התגלו רובם בידי ארכאולוגים צרפתים. המוצג המפורסם ביותר של המוזיאון הוא דגם של "לוסי", שלד מאובן של הומיניד שגילו בערך 3.2 מיליון שנים ושייך למין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס. השלד שגובהו כמטר ומשקלו מוערך בכ-30 ק"ג, התגלה ב-24 בנובמבר 1974 באתר ארכאולוגי הנמצא בעמק נהר האוואש התחתון שבמשולש עפר באתיופיה. השלד שמור במעבדת המוזיאון, ודגם שלו נמצא בתצוגה הפתוחה לציבור. 
קומת הקרקע של המבנה מתמקדת במוצגים מתקופת ממלכת אקסום ולפניה, ומתקופות השושלת הסולומונית והשושלת הגונדרית. בין המוצגים מוצרי מלאכת יד, פסלים וכלים שונים, וכן אביזרי מלכות שונים, בהם כס עץ ענק ששימש את קיסר אתיופיה היילה סלאסי. הקומה הראשונה מציגה אמנות אתיופית מהמאה ה-14 ואילך, ובקומה השנייה מוצגים יצירות אמנות חילונית, וכלים שונים דוגמת כלי נשק, תכשיטים, ביגוד וכלי נגינה, המראים את רבגוניות היצירה של הקבוצות האתניות השונות במדינה. 
פעילות המוזיאון מחולקת לשלוש חטיבות - שימור, תיעוד ותצוגה ומחקר. עוד אחראי המוזיאון גם על הענקת היתרים ליצוא ממצאים היסטוריים ותרבותים והמדינה.
מהומה

היווצרות מהומה

עמדה מקובלת היא שמהומות נוצרות כתוצאה של זעם חברתי חבוי המוצת על ידי אירוע דרמטי, כמו התנקשות פוליטית או פסק דין מרגיז, ועל כן כדי למנוע מהומות יש לטפל בגורמי הזעם החברתי. תומאס שלינג הציע הסבר אלטרנטיבי על פיו מהומות נוצרות כאשר קהל רב מתאסף עם ציפיות לכך שמספר המוכנים להשתתף במהומות גדול מספיק כדי להביא את פעילות המשטרה לחוסר יעילות בטיפול במהומה. באופן זה מסביר שלינג מהומות שנוצרות במגרשי כדורגל, למרות שאין לקהל סיבה משמעותית לזעם חברתי.
פנוקריסט

פֶנוֹקריסט ("גביש נראה" מיוונית פנו-נראה, קריסט-קיצור של קריסטל) הוא גביש גדול באופן יחסי ובדרך כלל בולט שממדיו גדולים בצורה ניכרת מהגודל הממוצע של הגבישים הבונים את מסת האם של סלע יסוד. בפועל, פנוקריסטים הם גבישים הגדולים ממילימטר אחד. מרקם של סלע יסוד הבנוי מפנוקריסטים בתוך מסת אם מכונה "מרקם פורפירי" על שם סלע היסוד פורפיר שבו קיימת תופעה זו. מרקם כזה נוצר כשיש שני שלבים בהתקררות המגמה. שלב איטי (מתחת לפני השטח) היוצר את הפנוקריסטים ואחר כך שלב התקררות מהיר שבו נוצרת מסת האם. פנוקריסטים נוצרים בסוגים רבים של סלעי יסוד כמו גרניט, ריוליט, דיוריט, פלסיט, אנדזיט ובזלת. הפנוקריסטים הם בדרך כלל גבישים אֵיאוֹהֶדרָליים, כלומר שמישוריהם מושלמים, בשל ההתגבשות המוקדמת בתוך המגמה או בשל התגבשות מחדש לאחר שהמגמה חדרה לתוך סלע קיים.
בפנוקריסטים פלגיוקלזיים מתגלה לעיתים קרובות תופעה של חלוקה לאזורים, כאשר מרכז הגביש מכיל יותר סידן והוא מוקף קליפות שבהם הולך וגדל אחוז הנתרן. חלוקה לאזורים זו משקפת את תהליך השתנות ההרכב הכימי של המגמה ככל שתהליך הגיבוש מתקדם. לדוגמה, בסוג הגרניט המכונה רפאקיווי (rapakivi – מפינית "סלע מתפורר") מוקפים פנוקריסטים של אורתוקלז ב"קליפות" של פלגיוקלז נתרני כדוגמת אוליגוקלז. בשכבות דקות של סלעי מחדר או סלעי פרץ מוקפים הפנוקריסטים שנוצרו לפני ההתפרצות במסת אם הבנויה מגבישים מיקרוסקופיים עד זגוגיתיים. פנוקריסטים וולקנים אלו מראים לעיתים קרובות את כיוון זרם המגמה בצורת גבישים מוארכים דמויי פסים המקבילים אחד לשני.
לעיתים קרובות נעשה שימוש בפנוקריסטים כדי לתת שם לסלע בו הם מצויים. לדוגמה גבישי אוליבין יכולים להוות את הפנוקריסטים הראשיים של סלעים מסוימים ובעובדה זו נעשה שימוש להגדיר את תת-הסוג של הסלע לדוגמה, "בזלת פורפירית אוליבינית".
סלעים געשיים המסווגים בהתאם לסוג וכמות הפנוקריסטים שבהם מתוארים לעיתים קרובות כ"אפיריים" אם מתחת לזכוכית מגדלת ניתן לראות פנוקריסטים המהווים 1% או פחות משטח הפנים של הסלע. סלעים געשיים בעלי מרקם פורפירי מסווגים על ידי סוג הפנוקריסטים כאשר מפרטים את המינרלים הבונים את הפנוקריסטים לפי מידת שכיחות יורדת. לדוגמה, "בזלת פורפירית אוליבינית-פלגיוקלזית" היא סלע בזלת המכיל יותר מ-10% פנוקריסטים, כאשר רוב הפנוקריסטים הם של אוליבין בתוספת כמות מעטה יותר של פלגיוקלז.
בזלות "אפיריות" עד "פורפיריות למחצה פלגיוקלזיות-אוליביניות" מכילות אחוז אחד של פנוקריסטים דמויי מנסרה של פלגיוקלז ובין אחוז ל-5% של מיקרופנוקריסטים של אוליבין. סיווגו של סלע כ"בזלת אפירית" או כ"בזלת פורפירית למחצה פלגיוקלזית-אוליבינית" תלוי לעיתים קרובות בשאלה האם יש מספר מספיק של גבישים שגודלם עולה על מילימטר. באופן כללי סלעים "אפיריים" מכילים פנוקריסטים של פלגיוקלז ומיקרופנוקריסטים של אוליבין הגדולים ממילימטר אחד.
בסלעים מותמרים קיימת תופעה דומה של גבישים גדולים בתוך מסת אם והיא מכונה פורפירובלסט.
ספרי Eyewitness

ספרי Eyewitness בעברית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
עזרים טקטיים (נשק)

עזרים טקטיים הם אביזרים הניתנים להרכבה על מסילות ומתפסים ייעודיים הקיימים במספר כלי נשק. אביזרים אלה מסייעים למשתמש בכך שהם מוסיפים אמצעים חדשים לנשק או משפרים תפקודם של אמצעים ופונקציות שקיימים כבר בנשק.

עזרים טקטיים ברובים סובייטים

ה-AK-47, הרוס"ר האמיתי הראשון בצבא הרוסי, לא אפשר הרכבת עזרים טקטיים למעט כידון וררנ"ט. נגזרותיו, כמו ה-AK-101 ,AK-74, מאפשרים שימוש יותר נרחב בעזרים טקטיים.
גוגל לונאר אקס פרייז

גוגל לונאר אקס פרייז (באנגלית: Google Lunar X PRIZE) הייתה תחרות אשר נוהלה על ידי ארגון XPRIZE ומומנה על ידי חברת גוגל. הזוכה בתחרות יהיה "הצוות הראשון שינחית בבטחה על פני הירח רובר רובוטי שינוע למרחק של 500 מטר וישדר תמונות ונתונים חזרה אל כדור הארץ".
לפחות 90% מהמימון של כל צוות היה חייב להגיע מגופים פרטיים, אך לא הייתה הגבלה על גובה המימון הפרטי. לתחרות נרשמו 34 צוותים מכל העולם, אך עם הזמן מספרם הלך וירד עד שנותרו רק כ-8 צוותים שאכן מתכוונים לשגר חללית לירח. עד סוף 2016 השיגו 5 צוותים הסכמי שיגור מאושרים ועלו לשלב הגמר של התחרות.
הצוותים היו מחויבים לשגר עד סוף שנת 2017. באוגוסט 2017 ניתנה הארכה נוספת עד סוף מרץ 2018. ב-23 בינואר 2018 הודיעה קרן XPRIZE שכיוון שאף אחד מהצוותים שנותרו בתחרות אינו ערוך לשגר חללית אל הירח עד המועד האחרון שנקבע (ה-31 במרץ 2018), התחרות למעשה הסתיימה ללא אף מנצח.
בתחרות השתתפה גם קבוצה ישראלית הנקראת SpaceIL והיא הייתה האחרונה להירשם לתחרות, אך הראשונה לחתום על הסכם שיגור, עם חברת SpaceX האמריקאית. השיגור יועד לשנת 2017 אך לבסוף הוא נדחה לשנת 2019. הגשושית הישראלית "בראשית" שוגרה לבסוף ב-22 בפברואר 2019. ביום ו' בניסן ה'תשע"ט, 11 באפריל 2019, הגשושית התרסקה על פני הירח בעקבות תקלה.
ב־28 במרץ 2019 הודיע ארגון XPRIZE על השקת פרס "Moonshot Award" בסך מיליון דולר לנחיתה על הירח. על אף שהגשושית בראשית נכשלה בכך, ארגון XPRIZE הודיע ש-SpaceIL תקבל מיליון דולר בפרס תנחומים.
ו. ס. אנדרוז

חייה

אנדרוז נולדה בפורטסמות', וירג'יניה, ארצות הברית, הבת היחידה בין שלושת ילדיהם של ויליאם וליליאן אנדרוז.
בזמן לימודיה בתיכון נפלה במדרגות בבית ספרה, ונפצעה בגבה. אבחון מוטעה של הרופאים גרר ניתוחים כושלים בגבה, שהותירו אותה נכה. היא נאלצה לבלות את שארית חייה בכיסא גלגלים או על קביים.
אחרי סיום התיכון למדה אמנות במשך ארבע שנים, ועבדה, בין היתר, כציירת דיוקנים. היא כתבה כמה רומנים וכעשרים סיפורים קצרים, מהם רק אחד התפרסם - "שכבתי עם דודי בליל כלולותי" (תרגום חופשי). מאוחר יותר התפרסם סיפור קצר נוסף פרי עטה, "אלוהי ההר הירוק".
ב-1979 הגישה אנדרוז להוצאה לאור רומן שכתבה בשם "אחוזי הדיבוק" (the obsessed). נאמר לה שהיה לסיפור פוטנציאל, אך צריך "לתבל" אותו מעט. בין לילה היא הוסיפה כמה פרטים ושינתה את השם, ו"פרחים בעליית הגג", ספרה הראשון, יצא לאור. תוך שבועיים מיום יציאתו, הגיע הספר לראש רשימת רבי המכר.
במשך השנתיים הבאות, אנדרוז כתבה ארבעה ספרי המשך לרומן "פרחים בעליית הגג" - "עלי כותרת עפים ברוח", "פרחים הצמיחו קוצים", "פרחים נבלו קמלו" ו"גן של צללים", שעלילתו מתרחשת טרום-עלילת "פרחים בעליית הגג". אנדרוז אף פרסמה את הרומן "אודרינה" והחלה בכתיבת סדרת ספרים חדשה, כאשר אובחנה כחולה בסרטן השד.
אנדרוז הופיעה בקטע קצר בסרט "פרחים בעליית הגג", שיצא ב-1987, אך מעולם לא זכתה לראות את הצלחתו - היא מתה ב-19 בדצמבר 1986.
אנדרוז מעולם לא נישאה, ולא היו לה ילדים.
אחיה של אנדרוז החליטו להמשיך ולפרסם את כתביה הנותרים. לשם כך חיפשו אחר סופר צללים, שישלים את סיפוריה הנותרים ויכתוב ספרים חדשים תחת שמה. הסופר אנדרו ניידרמן גויס למשימה, ומאז ועד היום כמעט עשרים שנה לאחר מותה של האשה מאחורי הכותרת "וי. סי אנדרוז", התפרסמו למעלה משישים ספרים תחת אותו שם, ביניהם: "המלאך האפל", "שמיים", "מלודי", "מוזיקת לילה", "שחר", "סודות של הבוקר", "רייבן", "קאט", "הגן הנעלם" ועוד.
משחקי 26

הפקה

האלבום יצא בעקבות מופע שהעלה ארצי באותה העת שנשא את אותו השם ("משחקי 26") והוקלט בשיתוף להקת "גברת תפוח" ואלדד שרים. שירי המופע והאלבום תיארו את חייו של ארצי, כוכב הפופ בן ה-26, וכללו שירי געגוע לילדות כ"שיר התנועה" ו"החברים הישנים", לצד שירים הומוריסטיים כ"המציל", "הבלדה על אפרים" ו"יוסי בן 26", שנכתב כשיר המשך לשירו של ע. הלל "יוסי, ילד שלי מוצלח". את המופע הפיק מוזיקלית אלדד שרים, שגם הלחין עבורו את השירים "בואו ונשחק משחק", "המזדנבות" (הנקרא בשם נרדף "המעריצות") ו"משחקי 26", שכתב ארצי, ואת "שיר אהבה" ("כשלא היה לך בית...") שכתב יהונתן גפן. אלבום זה יצא בתקופת שפל בקריירה של ארצי, ומהשירים שבו לא נותרו להיטים שהיו זכורים גם לאחר שנים.
אנ-מן-דור-אנה

אנ-מן-דור-אנה היה מלך מיתולוגי של שומר. היה המלך השביעי בתקופה הטרום-שושלתית. לפי רשימת המלכים השומרית שלט במשך 21,000 שנים. בתקופת שלטונו המרכז השלטוני עובר מלרסה לסיפר.
ארמיית העתודה (בריטניה)

היסטוריה

ארמיית העתודה הוקמה בהוראתו של דאגלס הייג ביוני 1916, וכמפקד מונה יוברט גוף. שררה אי וודאיות מסוימת בנוגע לגודלה של הארמייה, והוחלט שלא יהיה לה גודל אחיד וגודלה יותאם לפי הנסיבות. הפקודה של גוף הייתה לאמן את חייליו לשיתוף פעולה בין הפרשים, חיל הרגלים והארטילריה. הייג סבר ששיתוף פעולה בין הפרשים לארטילריה, יוכל ליצור ראש גשר במערך ביצורים גרמני, ולאפשר לחיל הרגלים להשלים את המלאכה בזמן שהגרמנים עסוקים עם הפרשים. 
בתחילת הקרב על הסום, תכנן הייג כי ארמיית העתודה תתקוף בגזרה הצפונית, במקביל להתקדמות הארמייה הרביעית של הנרי רולינסון בגזרה הדרומית. עם זאת, בשל כישלון המתקפה של הארמייה הרביעית, בשבועות הראשונים של יולי לא נעשתה כל התקדמות ממשית בחזית הצפונית. ב-22 ביולי הורה הייג לגוף להכניס את כוחותיו לקרב ולנסות לכבוש את הכפר פּוֹזיֶיר, אשר היווה עמדה אסטרטגית חשובה. הארמייה הרביעית ניסתה לכבוש את הכפר שלוש פעמים בין 14 ל-17 ביולי, אולם נכשלה. גוף החליט לפתוח במתקפה על הכפר בליל ה-23 ביולי. גוף בחר להטיל לקרב את שלוש הדיוויזיות האוסטרליות שלו. מעט לאחר חצות החלה המתקפה, והייתה להצלחה. בין הסיבות העיקריות להצלחה זו הייתה התעקשותם של מפקדי הדיוויזיות על הכנה קפדנית ועל הרעשה ארטילרית כבדה במיוחד. עם זאת, הניסיון לכבוש את קו העמדות הגרמני השכן נכשל. הגרמנים, שהחלו להכיר בחשיבות הכפר לרשת ההגנה שלהם, ערכו שלוש התקפות נגד כושלות על הכפר, לפני שעברו לשיטה אחרת – הרעשה ארטילרית ארוכה ושיטתית על פוזייר. הניסיון הגרמני האחרון להשגת פוזייר החל מעט לפני הזריחה ב-7 באוגוסט לאחר הרעשה ארטילרית כבדה במיוחד. הגרמנים הצליחו לעבור את קו ההגנה האוסטרלי הראשון, וקרב פנים אל פנים התפתח בין הצדדים. לבסוף, הייתה ידם של האוסטרלים על העליונה.
גוף תכנן להתקדם צפונה לאורך הרכס לעבר חוות מוּקֶה, מה שיאפשר לו לאיים על מצודת תיפוול הגרמנית מאחור. אולם ככל שהאוסטרלים התקדמו, כך הם הפכו חשופים יותר לארטילריה הגרמנית, שיכלה עתה לטווח אותם משלושה כיוונים שונים. ב-8 באוגוסט החלו האוסטרלים במתקפה לכיוון צפון לאורך הרכס, כאשר הקורפוס הבריטי השני מתקדם מאובילר שלשמאלם. עד 10 באוגוסט כבר הצליחו התוקפים להקים קו חפירות מדרום לחווה. עד אז הגרמנים כבר הפכו את החווה למבצר עם חפירות עמוקות, ותעלות המחברות בין הביצורים המרוחקים. האוסטרלים ערכו מספר ניסיונות לכבוש את החווה בין 12 באוגוסט ו-3 בספטמבר, ובכל ניסיון התקרבו מעט יותר, אולם הביצורים הגרמנים החזיקו מעמד. לבסוף, האוסטרלים הוחלפו בקורפוס הקנדי, שב-16 בספטמבר כבש את חוות מוקה, יום לאחר המתקפה הבריטית הגדולה הבאה. ב-26 בספטמבר החווה נכבשה לגמרי, והמגנים נכנעו יום למחרת. בקרבות לכיבוש שתי החוות ספגו שלוש הדיוויזיות האוסטרליות 23,000 אבדות.
ב-30 באוקטובר שונה של הארמייה והיא הפכה להיות הארמייה החמישית (עדיין תחת פיקודו של גוף).
דודג'

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1900 על ידי האחים ג'ון פראנסיס דודג' והוראס אלגין דודג' בדטרויט שבמישיגן. בימיה הראשונים יצרה החברה חלקי מנוע ושלדה עבור תעשיית הרכב המתפתחת בעיר, בעיקר עבור החברות אולדסמוביל ופורד. למרות ההצלחה המסחרית שאפו האחים לייצר מכוניות משלהם. שאיפה זו התממשה לראשונה במכונית הראשונה, "דודג' דגם 30" (Dodge Model 30), ששיווקו ב-1915 כמתחרה יוקרתית יותר לדגם פורד מודל T הנפוץ. דגם 30 כלל כמה חידושים לאותה עת - גוף עשוי כולו פלדה, תיבת הילוכים חדשנית, ומערכת חשמל בת 12 וולט. תיבת ההילוכים והמנוע היו טובים מאלה של פורד T
(35 כוחות סוס לעומת 20).
בזכות איכות החלפים שייצרו ומעלותיה של המכונית היא הגיעה למקום שני במכירות הרכב בארצות הברית ב-1916.
באותה שנה השתמש הצבא האמריקני בהצלחה בדגם 30 בפעילותו המבצעית כנגד המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה.
בינואר 1920 הלך לעולמו ג'ון דודג' ובדצמבר אותה שנה נפטר גם הוראס דודג'. אלמנות השניים המשיכו בניהול החברה. דגם 30 שונה קלות ושווק כ"סדרת 116" (Series 116) אולם החברה ירדה למקום החמישי במכירות בארצות הברית ב-1925. באותה שנה מכרו אלמנות המייסדים את החברה לקבוצת משקיעים, שהחליטה, בעקבות ירידה נוספת במכירות (מקום שביעי ב-1927) למכור את דודג' ליצרן מכוניות אחר.
בשנת 1928 רכש קונצרן קרייזלר את חברת דודג' ומבחר הדגמים המיוצר ירד ל-13 בשתי קטגוריות (מ-19 דגמים בשלוש קטגוריות).
דודג' החלה בהרכבת משאיות בבריטניה ב-1922 וב-1933 החלה בייצור משאיות בעלות שלדות מקוריות שם.
בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, החלה דודג' בייצור סדרת WC שכללה רכבי שטח, אמבולנסים, טנדרים ורכבי פיקוד בהנעה כפולה (4x4) או משולשת (6x6).

דודג' בישראל

מפעל תעשיות רכב נצרת עילית הרכיב מ-1972 עד סוף שנות ה-80 את משאית הקומנדקר М-325 של דודג' (מוכרת גם בשם נ"נ - נושא נשק).
בשנת 2006 החלה חברת מכשירי תנועה ומכוניות (2004) בע"מ בשיווק מחודש של דודג' בישראל, לאחר 18 שנות הפסקה.בשנת 2016 הועבר היבוא לחברת סמל"ת יבואנית פיאט במסגרת איחוד מותגי קונצרן פיאט -קרייזלר.
פיט פוסלתווייט

ביוגרפיה

פוסלתווייט נולד בעיירה וורנינגטון, לנקשייר שבצפון אנגליה למרי ג'רלאדין ולוויליאם פוסלתווייט. הוא הצעיר מבין 3 בנים. פוסלתווייט למד הוראה בקולג' סט. מרי, ולאחר מכן לימד שם דרמה. בהמשך עבר ללמוד משחק ב"בית ספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק". הוא חבר ותיק בקבוצת "הלהקה השייקספירית המלכותית".
פוסלתווייט החל את דרכו המקצועית בעולם המשחק בתיאטרון "Everyman" שבליברפול, שם הופיע לצד שחקנים כגון ביל ניי, ג'ונתן פרייס וג'ולי וולטרס, שהייתה בת-זוגו בסוף שנות ה-70. הוא התפרסם לראשונה כשהופיע בתפקיד משני בסרט השלישי בסדרת סרטי "הנוסע השמיני", בו גילם איש מודיעין בשם דייוויד.
בשנת 1993 היה פוסלתווייט מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "בשם האב" כשגילם את דמותו של ג'וזפה קונלון, אביו של גארי קונלון, צעיר מבלפסט (דניאל דיי לואיס) הנעצר ונכלא על לא עוול בכפו באשמת פיגוע של המחתרת האירית.
לאחר מכן השתתף בסרט הפשע "החשוד המיידי", בו גילם את מר קובאיאשי, עורך דינו ויד ימינו של הפושע האגדי קייזר סוזה.
ב-1996 שיחק פוסלתווייט בסרט ההרפתקאות "לב הדרקון", בו הופיע בתור נזיר בשם גילברט. באותה שנה שיחק בגרסה ההוליוודית למחזהו של ויליאם שייקספיר "רומיאו ויוליה", בה גילם את דמותו הספרותית של האב לאורנס, עוזרו ויועצו של רומיאו (לאונרדו די קפריו).
באותה שנה שיחק בסרט התזמורת (Brassed Off), כמנצח על תזמורת כורי פחם. הסרט מתאר עיירת כורים כ-10 שנים אחרי שביתת כורי הפחם באנגליה, כאשר הכורים איבדו כבר את רוח הלחימה שאפיינה אותם בזמן השביתה ומחכים, ללא התנגדות, לסגירת המכרה האחרון בעיירה.
ב-1997 הופיע פוסלתווייט ב"פארק היורה: העולם האבוד", סרט ההמשך של סטיבן ספילברג לסרט ההרפתקאות "פארק היורה". באותה שנה שיחק בסרט נוסף של ספילברג, הדרמה ההיסטורית "אמיסטאד", בה גילם את דמותו של מושל מדינת קונטיקט ויליאם הולבירד.
ב-1999 הופיע בסרט הדרמה "Lost for Words". בשנה שלאחר מכן השתתף בתפקיד ראשי בסדרת הפשע "The Sins".
ב-2006 השתתף פוסלתווייט בשחזור לסרט האימה "אות משמיים".
ב-2010 שיחק בסרטו של כריסטופר נולאן "ההתחלה" בתור מוריס אביו הגוסס של רוברט פישר, היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור בוס הפשע פרג'י בסרטו של בן אפלק "גנב עירוני".

חיים אישיים

פוסלתווייט היה נשוי משנת 2003 לז'קלין מוריש, מפיקה לשעבר בערוץ ה-BBC. לזוג שני ילדים.
נפטר ב-3 בינואר 2011 בגיל 64 ממחלת הסרטן בה נאבק מספר שנים.
RNA פולימראז II

RNA פולימראז II הוא אנזים הנמצא בתאים אאוקריוטים. הוא מזרז שעתוק של DNA לmRNA, snRNA ו-microRNA ראשוניים. קומפלקס בגודל 550 kDa המורכב מ-12 תת-יחידות, כאשר RNA פולימראז II הוא הנחקר ביותר. מספר רב של פקטורי שעתוק דרוש לקישור לפרומוטורים ולתחילת השעתוק.

CTD

ב-RNA פולימראז נמצא מתחם קצה-C ‏(C-terminal domain; CTD) - חלק זה אחראי על תחילת השעתוק, על תהליך ה-capping בקצה ה-5' וקישור של ספלייסוזום עבור שחבור. הרצף מורכב לרוב מעד 52 רצפים חוזרים של חומצות האמינו Tyr-Ser-Pro-Thr-Ser-Pro-Ser. ה-CTD הוא נקודת השקה בין מערכת השעתוק למערכת עיבוד ה-RNA - כאשר הודות למודיפקיציות זרחון שונות שלו מסוגלים להיקשר אליו פקטורים שונים המעורבים בתהליכי עיבוד RNA.
יונתן ורמולן

קורותיו

יונתן ורמולן נולד באטן לר שבדרום הולנד. הוריו הילטיה ומחיל עלו לארץ בשנת 1972, והתיישבו במושב השיתופי נס עמים המאכלס תושבים ומתנדבים נוצרים אוהבי ישראל. כעבור מספר שנים עבר עם הוריו אחותו נעמי ואחיו יורם לנהריה שם התגוררו 10 שנים נוספות. בשנת 1975, בהיותו בן ארבע, צולם כשהוא נוטע עץ. מאז, ובמשך הרבה שנים, שימשה התמונה ככרזת הפרסום של קק"ל, הקוראת ליהודי התפוצות להשתתף במפעל הייעור בארץ.
בהיותו בגיל 18, בעוד חבריו התגייסו לצה"ל, הוא עזב להולנד לעבוד עם דודו. בתחילת מלחמת המפרץ חזר לישראל והתעקש להתגייס לצה"ל. בשנת 1993 גויס לצה"ל ושירת כלוחם בחיל השריון (מסלול פיקודי). באותה שנה עזבו הוריו את הארץ וורמולן התגורר ביחד עם חבריו, במושב אשרת, בקיבוץ חניתה, במושב לפידות ולבסוף במושב בן שמן עם חברתו איה. עם שחרורו מצה"ל הצטרף כלוחם לימ"מ ולאחר מכן שירת כחבלן במשמר הגבול בעזה. החל בתהליך גיור.
ב-28 בדצמבר 2000 נהרג יחד עם קצין הגששים גד מרשה מפיצוץ ליד גדר המערכת סביב רצועת עזה, בשטח ישראל ובקרבת מעבר סופה שבין ישראל לרצועת עזה, בשעה שעסקו בפירוק מטען חבלה אחר.
בהלוויתו אמר אביו: "מבחינתנו, ישראל היא ארץ קדושה. תמיד הרגשנו קשר מיוחד אליה, ואחרי מה שקרה, יש לנו קשר דם איתה, שלעולם לא יינתק. אנחנו מאוד גאים ביונתן. בזמנו עברנו לחיות בישראל כדי לכפר על העוולות שעשו הנוצרים ליהודים, ועכשיו יונתן נהרג בישראל למען השלום שבין היהודים לערבים." יונתן נקבר בבית הקברות של קיבוץ חניתה.
הריגתו של השוטר ההולנדי זכתה לחשיפה מרובה בהולנד. ארבע שנים אחרי מותו, בשנת 2004, שידרה רשת EO תוכנית תיעודית על קורות השוטר ומשפחתו בישראל ובהולנד.

מצפור וחניון ורמולן

בדצמבר 2004 הוקמו מצפור ורמולן על ידי חבריו ליחידה לזכרו. המצפור וחניון ורמולן הסמוך נמצאים בחורשת סעד בסמוך לצומת סעד. המצפור משקיף על עזה ובכלל זה על המקום ליד גדר המערכת בו נהרג ורמולן. המצפור גם משקיף על שדות חיטה ולידו כלניות רבות.
הצטברות דיפרנציאלית

הצטברות דיפרנציאלית היא גישה לניתוח צמיחה ומיתון של הקפיטליזם. היא קושרת מיזוגים ורכישות, סטגפלציה וגלובליזציה, כחלקים אינטגראליים מההצטברות. הגישה הוצעה על ידי ד"ר יונתן ניצן וד"ר שמשון ביכלר מאוניברסיטת בן-גוריון.
הרעיון של הצטברות דיפרנציאלית מדגיש את המניע החזק של קבוצות הון דומיננטיות להתעלות מעל התשואה הממוצעת ולקבל תשואה גדולה יותר. הרעיון קשור לתפיסה של ההון כקטגוריה חברתית ולא כקטגוריה חומרית (כפי שניתן לראות מההוגים הנאו-קלאסיים) מכיוון שלדעתם הקפיטליזם אינו "מערכת כלכלית", אלא כל הסדר החברתי, ולכן קטגוריה של הון חייבת עקרונית להיות בעלת הגדרה מקיפה יותר.
יצירת הון היא תהליך של הסתכלות קדימה. מה שנצבר הוא בעלות על רווח עתידי, כלומר קצב ההצטברות תלוי בשני משתנים: ההסדרים התעשייתיים המשפיעים על הרווח, ממנו מופחתת התשואה הרגילה שלהם, ומתקבל ערכם הנוכחי.
ההשפעה של כושר התעשיות העולות על מפעלים קיימים היא לא רק מסובכת ובלתי ליניארית, אלא גם עלולה להיות חיובית או שלילית. אבל אז אם ההון אינו "מוחשי" יש קושי להעריכו. גידול בערך הכסף הוא בעל השפעה על כוח, במיוחד במצב של אינפלציה או דפלציה. כוח הוא בעל אופי יחסי.

סטגפלציה בתיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית

תיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית מבחינה שתנודות של סטגפלציה עומדות ביחס הפוך לתקופות שבהן מיזוגים ורכישות הן האסטרטגיה מרכזית של קבוצות הון דומינאנטיות "להביס את השוק" או לעבור את התשואה הנורמאלית, הממוצעת על השקעות. אם יותר מדי אנשים יפעלו בדרך זו, התוצאה תהיה שוק לא מאוזן.
סטגפלציה, שנראית כאסון ברמה החברתית, תורמת להצטברות דיפרנציאלית ברמה הפרטנית, כלומר להצטברות מהירה יותר של הון אצל קבוצות הון דומינאנטיות על פני עסקים קטנים. מאז המאה ה-20 קבוצת הון דומינאנטית שנהנתה מהסטגפלציה הייתה "קואליציית הנפט והנשק" בתקופות המשברים במזרח התיכון והעלייה במחירי הנפט. בעוד בתקופות ביניים של שלום "יחסי" האסטרטגיה הנפוצה הייתה מיזוגים ורכישות להצלחה יוצאת דופן.

דמיון לתאוריות הלם ההיצע בנוגע לסטגפלציה

לתיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית דמיון לתיאורית הלם ההיצע. לפי שתיהן עלייה חדה במחירים נובעת ממחסור באספקה מסוימת. מיזוגים ורכישות מצטברים עלולים לנבוע מריכוז הכוח כדי להגביל את האספקה של מתחרים קטנים יותר.
תיאורית הלם ההיצע בכלכלה הפוליטית, מתמקדת בעיקר בהשפעה של "ארגון המדינות המייצאות נפט" (OPEC) לאורך תקופת המחסור בנפט, בדומה לתיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית בעניין "קואליציית הנפט והנשק". אך בעוד התאוריה של הלם ההיצע גורסת שהסיבה לעליית מחירי הנפט הייתה מחסור אמיתי בנפט, תיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית גורסת כי הסיבה לעליית מחירי הנפט נעוצה ביצירת הרגשה של משבר ויצירת תפיסה של מחסור.