google/wiki40b huggingface dataset:
דיאגרמת עוגה

גרף עוגה (המוכר גם כתרשים עוגה, דיאגרמת עוגה או דיאגרמת פאי) הוא תרשים סטטיסטי בעל צורה מעגלית, שמחולק לגזרות ("פרוסות עוגה") אשר מתארות את תרומתם של פלחי אוכלוסייה שונים לכלל האוכלוסייה. גודל כל גִזרה מייצג את גודל פלחי האוכלוסייה והוא מאפשר השוואת היחס בין הגזרות ובין כל גזרה לעוגה כולה.
אורך הקשת של כל פרוסה, וכתוצאה מכך גם הזווית המרכזית שלה ושטחה, פרופורציונליים למספר או לחלקיות שאותם הם מייצגים. העוגה מוצגת בצורת מעגל, המהווה במלואו את מאת האחוזים (השלם), ומחולק לגזרות כמספר הקטגוריות. שטח כל גזרה הוא שכיחותה היחסית מכלל הנתונים. השימוש בתרשימי עוגה נפוץ, כשרוצים להשוות את השלם לחלקיו ואת חלקיו אלו לאלו.
סוג זה של הגרף מתאים מאוד להצגת תרומתו של כל חלק למכלול של כל החלקים. גרף עוגה ניתן לשימוש רק במקרה שמספר הפלחים מועט יחסית (עד 5). שימוש במספר רב של הפלחים מוריד מהיעילות של הגרף כי הוא מקשה על השוואת הפלחים, וההבדלים ביניהם הופכים ללא משמעותיים.
  

היסטוריה

השימוש הקדום ביותר בתרשימי עוגה מיוחס לוויליאם פלייפר בספרו הסטטיסטי "Statistical Breviary" משנת 1801. בספרו הוא הציג שני תרשימי עוגה שונים. פלייפר הציג שרטוט שהכיל סדרה של תרשימי עוגה. אחד מאותם תרשימים מתאר את היחסים של האימפריה הטורקית שהייתה ממוקמת באסיה, באירופה ובאפריקה לפני שנת 1789. 
השימוש בגרפים מעגליים לא היו בשימוש נרחב בתחילה. המהנדס הצרפתי Charles Joseph Minard היה אחד הראשונים שהשתמשו בתרשימי עוגה במפות. במפה שלו משנת 1858, הוא השתמש בתרשים עוגה כדי לייצג את כמויות הבקר שנשלחו מכל רחבי צרפת לצריכה בפריז. צ'ארלס האמין כי לתרשימי עוגה נדרש ממד שלישי לצורך הצגת מידע נוסף.
יש שמייחסים את השימוש הראשוני בתרשימי עוגה לפלורנס נייטינגייל, למרות שבפועל היא פשוט הפכה את השימוש בתרשימי עוגה לפופולריים. 

שימוש, יעילות ותפיסה חזותית

אחד החסרונות של תרשימי עוגה הוא שהם מתאימים להצגת מספר ערכים בודדים. כאשר כמות הערכים גדולה, נדרשת הפרדת הקידוד החזותי ("פרוסות") מהנתונים שהם מייצגים (בדרך כלל באחוזים) באמצעות שימוש בצבעים שונים, במרקמים מודגשים או בחצים כדי להקל על הבנת התרשים. בנוסף, תרשימי עוגה תופסים מקום רב יותר על הדף מאשר תרשימי העמודות. סטטיסטיקאים בדרך כלל מעדיפים להימנע מלהשתמש בתרשים עוגה כשיטה להצגת מידע, ולכן הם מופיעים בספרות המקצועית רק לעיתים רחוקות. כשמבקשים להבליט נתונים מסוימים, מופרדות הפרוסות המייצגות אותם נתונים משאר הדיאגרמה ומוצגות במרחק מה ממנה.
אחת הסיבות לכך שתרשימי עוגה אינם זוכים לפופולריות בקהילת הסטטיסטיקאים, היא שלהערכתם קשה יותר להעריך ויזואלית הבדלים בשטח מאשר הבדלים בגובה (כמו בגרף עמודות). יתר על כן, במחקר שבוצע במעבדות של AT & T Bell, הוכח כי השוואה הנעשית על ידי זווית, מדויקת פחות מהשוואה לפי אורך.
חשוב להדגיש, כי כאשר המטרה היא להשוות קטגוריה מסוימת (פרוסת העוגה) ביחס לכלל השלם (כל העוגה) וקיימים מספר ערכים (פרוסות) בודדים, יכול תרשים עוגה יכול להיות לעיתים קרובות יעיל יותר מגרף עמודות. דיאגרמת עוגה שימושית לתיאור משתנה מסולם מדידה שמי.
מצרים (פרובינקיה רומית)

מצרים (בלטינית: Aegyptus) הייתה פרובינקיה רומאית למן סיפוחה ב-30 לפנה"ס עד כיבושה על ידי הערבים ב-641.
המאה השנייה לפנה"ס סימנה את ירידתם של הממלכות ההלניסטיות ועליית כוחה של הרפובליקה הרומית. התרחשות זאת לא פסחה על הממלכה התלמית שבסיסה היה במצרים. למרות שהייתה באופן מסורתי בעלת ברית של רומא הוכרחה מצרים לוותר על קירנאיקה לטובת שלטון רומא ובמשך המאות הבאות הממלכה נחלשה יותר ויותר, והפכה למעשה מדינת חסות של רומא, עד כדי כך שבאמצע המאה הראשונה לפנה"ס רומא הציבה בה חיל מצב קבוע. ברומא עצמה עלו הצעות לספח את מצרים, אולם הם נדחו בהתנגדות הסנאט.
קלאופטרה השביעית, מלכת מצרים ניסתה לחדש את כוחה של הממלכה התלמית והשתמשה לשם כך בקשריה, בחלקם קשרים רומנטיים עם המדינאים הרומאים יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס. עקב כך נכנסה למעורבות במלחמות האזרחים הרומיות שהסתיימו בתבוסתו של אנטוניוס בקרב אקטיום ב-31 לפנה"ס. שנה לאחר מכן מנצח הקרב, אוקטבינוס, פלש למצרים הביס בקלות את אנטוניוס וקלאופטרה (שהתאבדה לאחר מכן) ואירגן את הממלכה התלמית כפרובינקיה רומית.
אוקטבינוס השתמש בכספים ובאוצרות העצומים שלכד לאחר כיבוש מצרים כדי לשלם לווטרנים של הלגיונות ולייצב את המצב הכלכלי ברומא, אולם לא בכך התבטאה חשיבותה האמיתית של מצרים. הרומאים השתמשו בה כאסמה של איטליה ודאגו לאספקה שוטפת של תבואה מצרית לאימפריה.
כתוצאה מחשיבותה האסטרטגית של מצרים, הקיסר אסר על סנאטורים להיכנס אליה ללא אישורו המפורש, ובניגוד לפרובינקיות אחרות שבהם השלטון היה נתון להלכה בידי הסנאט, במצרים מונה נציב קיסרי שענה אך ורק לפרינקפס.
מהקמת הפרובינקיה ועד המאה השנייה לספירה ישבו בה הלגיון השלישי קירנאיקה והלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה. במאה השנייה החליף אותם הלגיון השני טריאנה שישב בה עד המאה הרביעית לספירה.
רליאנט רובין

שיתוף הפעולה בין חברת רליאנט לחברת אוטוקרס הישראלית

ראשיתה של אוטוקרס בשנת 1952, בסדנה חיפאית של המהנדס לדיסלאב  שנלר. סדנה זו ייצרה תלת אופן פשוט, שייעודו המקורי חלוקת חלב, ברישיון רליאנט הבריטית (Reliant). באמצע שנות ה-50 חבר אל שנלר איש העסקים יצחק שובינסקי.  שובינסקי שאף לפתח תעשיית רכב של ממש ולא להסתפק באותו רכב תלת גלגלי, ובשנת 1957 שינתה הסדנה הקטנה של שנלר את פניה והפכה לחברת "אוטוקרס" (Autocars).
תחילת הדרך, בדומה למפעל "קייזר-אילין", הייתה בחיפוש אחר דגמי מכוניות המיוצרות בהצלחה בעולם והרכבתם במפעל בארץ. גם שובינסקי נתקל באותם קשיים שמקורם בחרם הערבי, והחברה התקשתה מאוד ליצור שיתופי פעולה מסוג זה, למעט אותו שיתוף פעולה קיים עם רליאנט הבריטית. קושי זה הוביל את "אוטוקרס" להכרה כי יזדקקו לרכב מתכנון מקורי. כך, לראשונה בישראל, החלה לקרום עור וגידים תוכנית לייצור רכב שאינו מבוסס על הרכבה מקומית של דגם קיים, אלא על תכנון של רכב חדש שמכלוליו יתבססו ככל שניתן על רכיבי מדף הקימים בעולם.
הדגמים הראשונים של מכונית הספורט  סברה ספורט יוצרו על ידי חברת רליאנט.
קיפלינג (חברה)

קיפלינג (באנגלית: Kipling) היא חברה לייצור תיקים, אביזרים וכדומה. ידועה בעיקר בזכות התיקים שהיא מייצרת, כגון תיקי יד מניילון, תרמילים, מזוודות ועוד, וכן בזכות האביזרים שהיא מייצרת, המעוטרים במחזיק מפתחות שאליו צמודה דמות הקוף הפרוותי שמהווה את סימן ההיכר של החברה.
החברה הוקמה ב-1987 באנטוורפן, בלגיה ומקור שמה הוא בשמו של הסופר והמשורר האנגלי רודיארד קיפלינג.
ניתן להשוות את החברה לפראדה בשל קו תיקי הניילון היוקרתיים והיקרים שלה. עם זאת ניתן למצוא תיקי קיפלינג זולים יחסית לאלו של קו הניילון. החברה הגיעה לשיאה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, כשתיקיה הפכו לטרנד אופנתי והוחזקו על ידי כוכבים כמו טום קרוז, ג'ים קארי וג'ון טרבולטה.
גני לוקסמבורג

גני לוקסמבורג (בצרפתית: Jardin du Luxembourg, מכונים גם לוקו, Luco) הם גנים ציבוריים הנפרשים על פני שטח של 224,500 מ"ר ברובע השישי של פריז, צרפת. זהו מתחם הגנים הציבוריים השני הגדול ביותר בעיר, ובו נמצא גם ארמון לוקסמבורג, שהוא מקום מושבו של הסנאט הצרפתי. 
הגנים עוצבו על ידי הארכיטקט ג'אן-פרנסיס-טאראז צ'אלגרין (Jean-François-Therese Chalgrin) בזמן האימפריה הראשונה.
בגנים נמצא גן משחקים מגודר גדול, אהוב מאוד על ילדי הסביבה והוריהם. לצידו נמצאים תיאטרון בובות וקרוסלה. לעיתים מגיעים לגן סוסי פוני עליהם ניתן לרכב. בנוסף, הופעות מוזיקליות ללא תשלום מוצגות בגלריה מקורה באזור הגן.
הגנים מושכים מבקרים מרחבי העולם וידועים בשלוותם. בבריכה גדולה שברחבתם המרכזית משיטים ילדים סירות מיניאטוריות.
אנדריס ביידרינש

קריירת המועדונים

ביידרינש החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת סקונטו ריגה הלטבית בשנת 2002, כבר בהיותו בן 16. כבר בגילו הצעיר התבסס ביידרינש כשחקן חשוב בקבוצה, והשיג ממוצעים של 2.9 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-1.3 חסימות במשחקיו במסגרת הליגה הלטבית בעונתו הראשונה. בעקבות יכולתו הטובה הוא נבחר ל"תגלית השנה" של הליגה. בעונה הבאה, 2003/2004, השתפר ביידרינש במידה רבה, והעלה את ממוצעיו ל-18 נקודות, 8.9 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.8 חסימות. הוא השתתף עם סקונטו גם בליגה האירופית של פיב"א.
בקיץ 2004 נבחר ביידרינש במקום ה-11 בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת גולדן סטייט ווריורס. כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו בגולדן סטייט הוא הפך לשחקן הלטבי השני בלבד בתולדות ה-NBA (אחרי גונדרס וטרה), וכן היה בגיל 18 לשחקן הצעיר ביותר באותו זמן בליגה ולשחקן הצעיר בהיסטוריה שמופיע במדי גולדן סטייט. 
ביידרינש לא הרבה לקבל דקות משחק בעונת הרוקי שלו, 2004/2005, והעמיד ממוצעים של 3.6 נקודות ו-3.9 ריבאונדים ב-30 משחקים בלבד. הוא הסתבך לעיתים קרובות גם בבעיית עבירות, מה שמנע ממנו לשחק בפרקי זמן ארוכים. גם בעונתו השנייה בקבוצה הוא לא השתפר בהרבה, על אף שקיבל זמן משחק גדול יותר. בעקבות העבירות הרבות שביצע, הוא גונה על ידי אוהדי גולדן סטייט.
ביידרינש עשה את פריצתו הגדולה בגולדן סטייט באמצע עונת 2006/2007, לאחר מינויו של המאמן המנוסה דון נלסון שנתן לביידרינש את תפקיד הסנטר הפותח בקבוצה. בנובמבר 2006 קלע ביידרינש 31 נקודות - שיא קריירה בעבורו - במשחק קבוצתו מול דנוור נאגטס, וסיים את העונה עם ממוצעים גבוהים של 9.5 נקודות ו-9.3 ריבאונדים, ועם קליעה של 59% אחוזים מטווח השדה. יכולתו הטובה סייעה לגולדן סטייט להעפיל למשחקי הפלייאוף ולהגיע עד לחצי גמר המערב לאחר ניצחון על דאלאס מאבריקס, בעוד שהוא עצמו סיים חמישי במשאל השחקן המשתפר של העונה.
בעונה שלאחר מכן המשיך ביידרינש להפגין יכולת טובה, ואף סיים במקום הראשון בליגה באחוזים מהשדה (61%) - השחקן הראשון של גולדן סטייט שעושה זאת מאז כריס גטלינג ב-1992 - אך קבוצתו לא הצליחה להעפיל לפלייאוף. עונת 2008/2009 הייתה הטובה בקריירה של ביידרינש, על אף שהחמיץ כמות גדולה של משחקים בשל פציעה. הוא השיג שיאי קריירה כמעט בכל המדדים הסטטיסטיים, כולל ממוצע עונתי של "דאבל דאבל" עם 11.9 נקודות ו-11.2 ריבאונדים למשחק. אף על פי כן, גולדן סטייט כשלה פעם נוספת בניסיון להעפיל לפלייאוף, לאחר שניצחה 29 משחקים בלבד.

נבחרת לאומית

ביידרינש ייצג בצעירותו את לטביה במסגרת כל הנבחרות הצעירות. ב-2001, בהיותו בן 15, הוא השתתף עם לטביה באליפות אירופה לקדטים, והצטיין כאשר סיים רביעי בדירוג מלך הסלים עם 16.3 נקודות למשחק, ושלישי בדירוג הריבאונדים עם 8.5 למשחק. ב-2002 הוא שיחק באליפות אירופה לנערים, והשיג ממוצעים של 6.6 נקודות ו-7.3 ריבאונדים. מאוחר יותר השתתף ביידרינש באליפות אירופה עד גיל 18 בשנת 2004 והפגין כישרון גדול במשחקיו, עם ממוצעים גבוהים במיוחד של 21.8 נקודות, 14.4 ריבאונדים, 4.4 חסימות ו-3.8 חטיפות.
לאחר מספר שנים בהן בחר שלא להשתתף בנבחרת הבוגרת של לטביה, הצטרף ביידרינש לנבחרת באליפות אירופה בכדורסל ב-2007. הוא היה לשחקן המוביל של הנבחרת והשיג ממוצעי דאבל דאבל בנקודות ובריבאונדים, אך לטביה הודחה כבר בשלב הבתים הראשון. באליפות אירופה ב-2009 ירדה במידת מה יכולתו של ביידרינש, והוא שוב לא הצליח לעזור לנבחרת שהודחה כבר בשלב הראשון.
דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד

הקמת הדוכסות

לאחר מותו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה בשנת 1675 שלטו בניו בדוכסות במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.
בשנת 1699 מת אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף חלק ניכר מאדמותיו ליוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד, והנחלה נקראה מעתה דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.

דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד

לאחר מותו של יוהאן ארנסט הרביעי בשנת 1729, שלטו בניו כריסטיאן ארנסט השני ופרנץ יוזיאס במשותף; כריסטיאן ארנסט ישב בזאלפלד, ופרנץ יוזיאס ישב בקובורג.
בשנת 1745 מת כריסטיאן ארנסט, ופרנץ יוזיאס שלט לבדו על הדוכסות. בשנת 1747 העביר פרנץ יוזיאס את חוק העדפת הבן הבכור, ובכך שמר על אחדות הדוכסות. בשנת 1764 מת פרנץ יוזיאס, ובמקומו עלה לשלטון בנו הבכור ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד. בנו הצעיר של פרנץ יוזיאס, יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרומית הקדושה, והשתתף במלחמות נגד האימפריה העות'מאנית, ובמלחמת הקואליציה הראשונה נגד צרפת המהפכנית.
בשנת 1800 מת ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ובנו פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1803 חלה פרנץ באורח אנוש, ובנו ארנסט מילא את מקומו. בשנת 1806 מת פרנץ, ובנו ארנסט עלה במקומו לשלטון. אולם, ארנסט לא היה יכול לתפוס את השליטה בפועל בדוכסות, מכיוון שהיא הייתה כבושה על ידי צבא צרפת. לאחר שלום טילזיט הוחזרה לארנסט השליטה בדוכסות, בעקבות לחץ רוסי שנעשה עקב נישואי אחותו של ארנסט יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד לקונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה אחיו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
ארנסט היה גנרל בצבא הפרוסי, ולחם נגד נפוליאון בקרב ליצן ובקרב לייפציג. בקונגרס וינה קיבל ארנסט את נסיכות ליכטנברג, שאותה מכר לפרוסיה בשנת 1834.

פירוק הדוכסות

לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו לאחייניתו של הדוכס האחרון, אך כיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.
נאו

נאו (NAO מבוטא "now") הוא רובוט אנושי (Humanoid), אוטונומי, ניתן לתכנות מלא, שנוצר על ידי חברת Aldebaran Robotics, מצרפת.
זוהי פלטפורמה רובוטית, הניתנת לתכנות מלא. הרובוט הוא מחשב מלא, המחובר למנועים וחיישנים, המריץ מערכת הפעלה לינוקס, ויכול לשמש למגוון רחב של יישומי מחקר ולמידה, ממדעי המחשב, דרך בינה מלאכותית, ועד סיוע לקשישים ולילדים אוטיסטים. לגרסה המתקדמת של הרובוט יש 25 דרגות חופש (מפרקים) המדמים את רוב המפרקים העיקריים בגוף האדם. לרובוט יכולות קישוריות לאינטרנט באמצעות WIFI או כבל רשת, המאפשרים להעביר חישובים מורכבים למחשוב ענן, לצרוך ולהעביר מידע לרשת, ולתקשר עם יישומים ורובוטים אחרים.
הרובוט קיים בשתי גרסאות: גרסה אקדמית וגרסת רובוקאפ.

מעבדי נתונים

לרובוט 2 מעבדי נתונים המשמשים אותו לפעולות שונות:
מעבד x86 AMD GEODE 500 MHz בראש הרובוט, המשמש לפעילויות "קוגניטיביות" כגון עיבוד נתונים, ראייה ממוחשבת, חיבור לרשת האינטרנט וכו'. וכן מעבד ARM9 הנמצא בחזה ומיועד לסנכרן בין כל המנועים והחיישנים לבין המעבד ה"קוגניטיבי" הנמצא בראש.
זוהי ארכיטקטורה דומה לזו הקיימת בגוף האדם, בו יש פעולות אינסטינקטיביות המתבצעות ללא שליטה של המוח החושב.
אלעזר שפירא

ביוגרפיה

רבי אלעזר נולד בריבוטיטש שבפולין לרבי צבי אלימלך שפירא (הבני יששכר) ולחנה מינדל, בתו של רבי שמואל מטשיטש. היה תלמידם של אביו ושל רבי צבי הירש אייכנשטיין מזידיטשוב. לאחר נישואיו לטויבע חוה בתו של רבי יהושע העשל הלעס מדוקלה מונה בשנת ה'תקפ"ט לרבה של ריבוטיטש עיר מולדתו עד שנת ה'תקצ"ח אז נתמנה לרבה של סטז'יז'וב. 
עם פטירת אביו בי"ח בטבת ה'תר"א, החל הרב שפירא לנהוג באדמו"רות ובשנת ה'תרי"ז מונה רבי אלעזר שפירא לכהן כרבה הראשי של לנצהוט שבפולין שם ייסד מחדש את חצרו. בתקופה זו חיבר את ספרו "יודעי בינה" בו הוא מפרש את התורה בראי הקבלה והמיסטיקה היהודית.
רבי אלעזר נפטר בלנצהוט ב-3 בספטמבר 1865 (י"ב באלול ה'תרכ"ה) ואת מקומו באדמו"רות מילא בנו השלישי רבי שמחה שפירא.
שי קיפניס

שי קיפניס (21 בספטמבר 1925 - 2 בנובמבר 2014) היה חבר הפלמ"ח, חייל בצה"ל ועסקן ציבור ברמת השרון.

ביוגרפיה

קיפניס נולד ב-1925 בראשון לציון כבן בכור להוריו לוין ומרים קיפניס (בתו של אחד ממייסדי המושבה דב חביב לובמן). הוא נחשב לילד הראשון בארץ ישראל בעל השם שי. לאחר לידתו עברה המשפחה לתל אביב שם למד. לאחר מספר שנים החל האב לבנות את ביתו בראשון לציון. בשנת 1935 הסתיימה בניית הבית והמשפחה חזרה למושבה למרות פטירתה של אימו באותה שנה. לאחר המעבר עבר קיפניס ללמוד בכפר הנוער בן שמן. 
בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח והוצב לפלוגה א' של הגדוד הראשון שם היה מעורב בפעילות בעמק יזרעאל ועמק הירדן. ב-1945 השתתף בפריצה למחנה המעצר בעתלית וליווה את המעפילים במסע ליגור. במלחמת העצמאות הוצב לפקד על היאחזות הפלמ"ח "ג'יב יוסף" (שהפכה לימים לקיבוץ עמיעד). בהמשך השתתף בקרבות על משמר הירדן ובבלימת הסורים. נפצע בניסיון הפריצה למנרה הנצורה. 
לאחר סיום המלחמה גויס קיפניס לצה"ל ושירת בתפקידי פיקוד ומטה בנח"ל שם הגיע לדרגת סא"ל והשתחרר ב-1970.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד קיפניס במועצת רמת השרון שם שירת במספר תפקידים (מנהל מחלקת תרבות, נוער וספורט במועצת העיר, חבר מזכירות מועצת הפועלים, חבר הנהלת רשת המתנ"סים, יו"ר רשת המרכזים הקהילתיים, יו"ר הסתדרות הגמלאים ברמת השרון, חבר המועצה המקומית ועוד).

משפחתו

קיפניס היה הבכור להוריו ולאחריו נולדה אחותו ניצה ב-1930. לאחר מות אימו ב-1935 נישא אביו בשנית לדבורה קרסנוב. ב-1959 נשא קיפניס לאשה את ציונה יזרעאלי בת קיבוץ עין חרוד, שהייתה אלמנת טייס, ואימץ את בנה ירום אריאב. לזוג נולדו 2 בנות: מילי ולימור. המשפחה גרה ברמת השרון ובשנת 2005 הוענק לקיפניס תואר יקיר עיר זו. קיפניס נפטר ב-2014 ונקבר בעין חרוד.
סמל מונטנגרו

סמל מונטנגרו אומץ על ידי הפרלמנט ב-12 ביולי 2004 והחליף את הסמל של ממלכת מונטנגרו. השינוי העיקרי - שינוי צבע העיט מכסף לזהב.
הסמל מתאר את העיט הדו-ראשי בזמן מעוף - סמל משפחת פטרוביץ'-נגוש (Petrović-Njegoš) שהיו שליטי מונטנגרו. למעשה זה סמל ביזנטי שמתבסס על סמל רומאי. העיט הדו ראשי מסמל איחוד של המדינה עם הכנסייה הנוצרית. עיט דו ראשי זה היה גם סמל של שליטי זטה (Zeta) משפחת צ'ורני (Crnojević). בקביעת פריסת הסמל עומד סמל של רוסיה הצארית, איתה שליטי מונטנגרו היו בקשרים פוליטיים קרובים.
האריה העובר במרכז הסמל הוא סמל של הסמכות הבישופית ומייצג נושא תחיית המתים הנוצרית. הוא הועתק מהסמל של ונציה שהיה לה השפעה גדולה באזור. כאשר מונטנגרו קבלה עצמאות מסרביה היא הייתה תחת שלטון של כוהני דת תוך התמודדות מתמדת עם פלישות האימפריה העות'מאנית. זו הסיבה לנוכחות החזקה של הנושאים הדתיים בסמל. עם התבססות השליטה החילונית בשנת 1851 האריה הועמד מתחת לעיט וראשי תיבות של השליט היו על המגן. בסמל הנוכחי, האריה הוצג מחדש מעל העיט בניגוד למסורת של המאה ה-19. על אף שהמדינה היא רפובליקה, גם כתר הממלכה מוצג בסמל. יש בכך ניגוד מסוים, אך הפתרון פופולרי מאוד בקרב התושבים.
ניקולאי צ'רקסוב

ביוגרפיה

ניקולאי צ'רקסוב נולד בסנקט פטרבורג במשפחת פקיד במערכת רכבות הברזל. החל משנת 1919 הוא החל להשתתף בהצגות תיאטרון. בשנת 1926 סיים צ'רקסוב את לימודיו במכון לאמנויות בסנקט פטרבורג. בתחילת דרכו היה שחקן פנטומימה. במשך מספר שנים הופיע בהצגות של תיאטראות שונים. בשנת 1933 התקבל לתיאטרון על שם פושקין בסנקט פטרבורג ועבר בתיאטרון זה עד לשנת 1965.
זכה לפופולריות לאחר שצולם בסרטי הרפתקאות על פי סיפורי "ילדי רב חובל גרנט" (1936) ו"אי המטמון" (1937). לאחר מכך גילם את התפקיד הראשי בסרטים "פיוטר הגדול" (1937-38) ואלכסנדר נבסקי של סרגיי אייזנשטיין (1938). בשנים 1944-1945 צולם בסרט של סרגיי אייזנשטיין "איוואן האיום".
בשנת 1958 זכה לפרסים בפסטיבלים בינלאומיים עבור התפקיד הראשי בסרט "דון קישוט".
צ'רקסוב היה פעיל ציבורי. בשנת 1948 התמנה למנהל סניף ארגון השחקנים בסנקט פטרבורג. על פעילותו הציבורית והצלחותו כשחקן הוענק לו פעמיים עיטור לנין ופעמיים עיטור הדגל האדום.
צ'רקסוב כתב מספר ספרים על פעילותו כשחקן ורשמים מנסיעותיו למדינות שונות.
נפטר בשנת 1966 ונטמן במנזר אלכסנדר נבסקי.
דיוקנו של צ'רקסוב הוטבע על עיטור אלכסנדר נבסקי הסובייטי והרוסי.
קומבה מלה

מקור החג

על פי האמונה ההינדית כפי שכתובה בגרסאות השונות של הבהגאוואד פוראנה, בא מורה הלכה לבקר את האל אינדרה והביא איתו כמתנה זר פרחי עד (שאינם נובלים לעולם), אינדרה שלא ייחס למתנה חשיבות הניח אותם במקום בו הפרחים נמחצו על ידי פיל. מורה ההלכה שנעלב הטיל על אינדרה כישוף שרוקן אותו מנכסיו ומכוחו. על מנת לרכוש מחדש את כוחותיו היה על אינדרה לשתות משיקוי (נקטאר) שהיה טמון במעמקי אגם חלב באזור פראיאג (בו שוכנת היום העיר אללהאבאד), על גדות הנהרות הגנגס, הימונה והנהר המיתולוגי סארארסבת.
השדים רצו למנוע ממנו את חידוש כוחו ולכן התרחש מאבק בין השדים לבין האלים, בקרב זה הייתה ידם של השדים על העליונה ולכן פנו האלים בתחינה לשיווה שיצילם מידי השדים.
שיווה הורה לצדדים הניצים לקחת הר ולחבוץ בעזרתו את אגם החלב לגבינה. כאשר ביצעו את הפעולה גרם שיווה לכד (קומב) ובו השיקוי לצוף על פני המים, השדים היו גם הפעם זריזים יותר וכמעט הצליחו להשיג את הכד, אבל האל וישנו המיר את עצמו לדמות בחורה יפה והשדים פנו לתפוש אותו. ברהמה ניצל את ההזדמנות וחטף את הכד ובמשך 12 ימים נס מפני השדים. במהלך המנוסה נשרו ארבע טיפות נוזל מהכד, וקידשו את ארבע ערי הקודש ההינדיות, אוג'אין שעל גדות השיפרה, נאסיק שעל גדות הגודווארי, הארידוואר ואללהאבאד שעל גדות הגנגס. מאחר שיום אחד של האלים משול לשנת אדם – חוגגים את החג בכל אחת מהערים פעם ב-12 שנים.
עלייה לרגל וטבילה בערים הקדושות בתקופת המלה מביאה על פי האמונה למוקשה או לפחות גורמת למזל להשתנות לטובה.
מצושימה (ספינה)

רקע

לקראת מלחמת סין-יפן הראשונה ייעצו יועצים צבאיים וימיים צרפתים ובראשם המהנדס הימי לואי-אמיל ברטן, לממשלת מייג'י לפתח צי קל של סיירות מוגנות מהירות על מנת להתמודד עם הצי הסיני. כלומר, במקום לפנות לדרך מסורתית של הקמת צי אוניות מערכה, עבורה לא היה לממשלה היפנית די משאבים, להשיג יתרון על ידי סיירות מהירות, קטנות (כ-90 מטר אורך, ו-4,000 טון הדחק) בעלות שריון פלדה קל ומצוידות בתותחים ימיים ארוכי טווח, בעלי קוטר קטן יחסית. לפי התכנון המקורי היה על הסיירת גם תותח קאנֵה גדול בן 320 מ"מ, עם אורך קנה של 12 מטרים ובמשקל של 67 טונות, שירה פגזים במשקל 350 ק"ג למרחק של 8 ק"מ, אלא שהרתע שלו וזמן טעינתו הארוך הפכו אותו לבלתי-מעשי בשימוש על כלי שיט קטן יחסית.

השקה

הסיירת נבנתה במספנות "החברה החדשה לנפחות ובניין" (Société Nouvelle des Forges et Chantiers) בסיין-סיר-מר שבדרום צרפת והגיעה לבסיס הימי בססבו ליד נגסאקי ב-19 באוקטובר 1892. הספינה יצאה מיד להפלגת השקה בת 7,000 מיילים ימיים ב-160 יום לאורך חופי סין, קוריאה ורוסיה.

במלחמת סין-יפן הראשונה

במלחמת סין-יפן הראשונה הייתה הסיירת אוניית הדגל של האדמירל סוקיוקי איטו ונטלה חלק חשוב בקרב נהר יאלו. בקרב זה התבררה חוסר התועלת שבתותח הקאנה הגדול שלה, שירה רק ארבע פעמים. באותו קרב ספגה הסיירת פגיעה ישירה בתא הטרפדות שלה, אך הפגז לא התפוצץ, גרם נזק בר-תיקון והרג ארבעה אנשי צוות ופגיעה שהרסה אחד מתותחי ה-120 מ"מ שלה והשביתה שלושה אחרים, הרגה 28 אנשי צוות ופצעה 68. ה"מצושימה" נסוגה מהקרב והועברה לתיקונים שארכו 26 יום, בסופם שבה הספינה לתפקוד בקרב לושונקואו וקרב ווייהאיוויי כמפגיזת-חוף. לאחר קרב ווייהאיוויי הגיעו נציגי סין הנכנעים לחתום על הסכם כניעתם על סיפון ה"מצושימה".

בין המלחמות

בעת מלחמת ספרד-ארצות הברית (1898) סיירה ה"מצושימה" בין טיוואן לפיליפינים. בעת מרד הבוקסרים (1899-1900) עסקה בליווי שיירות אספקה לסין. לאחר שיפוצים ושיפור חימוש ב-1901 יצאה הספינה ב-1903 למסע ניווט ארוך מדרום מזרח אסיה לאוסטרליה. באותה עת שופר הצי הקיסרי היפני ונוספו לו אניות מערכה וסיירות חדישות שהפכו את ה"מצושימה" למיושנת.

מלחמת רוסיה-יפן

בעת מלחמת רוסיה-יפן שובצו שלוש סיירות סדרת מצושימה לצי המילואים היפני השלישי בצושימה למשימת סיור במצר קוריאה. במאי 1904 ליוותה הסיירת שיירת אספקה לפורט ארתור. בקרב הים הצהוב הייתה איטית מדי על מנת לעקוב אחר הצי הרוסי ולבסוף הוצבה בנמל הקודאטה שבאי הונשו על מנת לאבטח את מצר צוגרו ולאכוף את המצור על פורט ארתור. בקרב צושימה באה ה"מצושימה" במגע קרבי עם הסיירת הרוסית אברורה, אך נפגעה במנגנון ההיגוי שלה ונאלצה לסגת. ביולי-אוגוסט 1905 הייתה אוניית הדגל של האדמירל שיגטו דווה בפלישה היפנית לסחלין.

סוף דרכה

עם סיום מלחמת רוסיה-יפן שבה הסיירת לתפקידה כספינת תרגול למסעות ניווט ארוכים של האקדמיה הימית הקיסרית.
ב-30 באפריל 1908 אירע ליד טיוואן פיצוץ במחסן התחמושת של הספינה. הספינה שקעה ויחד עמה צוות בן 350 איש, 206 מתוכם מצאו את מותם.
מרכז פסג"ה

מרכז פסג"ה הוא מוסד אזורי לפיתוח סגלי הוראה במערכת החינוך בישראל. המרכז מיועד לתת מענה לצורכיהם של עובדי ההוראה ושל מוסדות החינוך וליצירת מסגרות להתפתחות מקצועית של עובדי ההוראה. בישראל פועלים כששים מרכזי פסג"ה ברחבי הארץ.

היסטוריה

בסוף שנות ה-50 הוקמו ברחבי ישראל מרכזים פדגוגיים שנקראו בקיצור מרפ"ד, במטרה להכשיר את עובדי ההוראה באמצעות הדרכה והשתלמויות ולשמש כמרכזים לפיתוח אמצעי הוראה וטכנולוגיה חינוכית. המרפדים שימשו גם כמרכזי משאבים לשימושם של עובדי ההוראה. במרפ"ד היו ספרים וכתבי עת בנושא חינוך והוראה, סרטים ואמצעי המחשה שונים. 
בשנת 1990 מונתה ועדה עליונה לחינוך טכנולוגי על ידי שר החינוך והתרבות, זבולון המר בראש הוועדה עמד פרופ' חיים הררי, נשיא מכון ויצמן למדע. הוועדה בחנה את מצבה של הוראת המדעים והטכנולוגיה בישראל והציעה מיזמים מיוחדים ותוכניות חדשות ושמטרתם הייתה "לקדם את החינוך למדע וטכנולוגיה בישראל לקראת המאה ה-21". הדוח הסופי של הוועדה הוגש בשנת 1992 ונקרא בשם 'מחר 98' בעקבותיו הוקמו מרכזי מורים אזוריים. הוועדה המליצה על הפעלתם של מרכזים אזוריים לתמיכה בנושאים מתמטיקה, מדע, טכנולוגיה ומחשבים, ברחבי הארץ נפתחו מרכזי מורים אזוריים שמטרתם העמקת הידע הדיסציפלינרי של המורים בתחומי הדעת השונים. 
מרכזי המורים החליפו או נוספו למרפ"דים הקיימים ולכן נוצרה בעיה של כפילות בין מרכי המורים למרפ"דים מכיוון שהמרפ"ד תוקצב על ידי הרשות המקומית עירונית וההשתלמויות היו מטעם משרד החינוך. מרכזי המורים תוקצבו על ידי משרד החינוך והיו משויכים למוסדות ההשכלה הגבוהה. לדוגמה, מרכז המורים הארצי למתמטיקה הוצמד לטכניון, ומרכז המורים הארצי למדעים בבתי הספר היסודיים הוצמד לאוניברסיטת תל אביב.  
הביקורת על הכפילויות גברה בתחילת שנות ה-2000 והוחלט להקים את מרכז פסג"ה (פיתוח סגלי הוראה) שיאחד חלק מהמוסדות. בעקבות האיחוד חלה ירידה בתקציבים ובשעות ההשתלמות.

פיתוח מקצוע

מטרתו של הפיתוח המקצועי של עובד ההוראה הוא לסייע למורה לקדם תהליכי למידה משמעותיים במערכת החינוך ובמקביל לשפר את עבודתו של המורה. הפיתוח המקצועי הוא גם כלי מרכזי לבניית זהותו המקצועית של עובד ההוראה כמומחה בתחומו, לשיפור זהותו האישית, להעצמתו ולהתמודדותו עם אתגרי השחיקה במקצוע.  
בתחום הפיתוח המקצועי יש מגוון רחב של מסגרות ושיטות לימוד: השתלמויות, למידת עמיתים, קבוצות דיון ועוד (להלן - השתלמויות או מסגרות לפיתוח מקצועי) . המסגרות המיועדות לפיתוח הסגל כקבוצה מתקיימות בתוך בית הספר, והמסגרות המיועדות לפיתוחו המקצועי האישי של עובד ההוראה מתקיימות מחוץ למוסד החינוכי.