google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ון סמית'

קפטן ג'ון סמית' (באנגלית: John Smith; ‏1580 לערך – 21 ביוני 1631) היה שכיר חרב אנגלי באירופה, יורד ים, מגלה ארצות ומייסד מושבת וירג'יניה, כראש ההתיישבות הבריטית בג'יימסטאון בשנים 1608–1609. מחקריו על החוף המזרחי של ארצות הברית והמפות שצייר היו נכס שסייע לבריטים ליישב את האזור. היה הראשון שטבע את המונח "ניו אינגלנד" וקיים תעמולה לשם הבאת מתיישבים להקמת מושבות בצפון אמריקה.

תולדות חייו

סמית' נולד בלינקולנשייר שבמזרח אנגליה, והוטבל ב-6 בינואר 1580. ב-1598 לערך החל לשרת כשכיר חרב בצבאו של אנרי הרביעי, מלך צרפת נגד ממלכת ספרד. לאחר מכן השתתף במרד הולנד נגד פליפה השני, מלך ספרד, משם עבר לים התיכון ועסק בשוד ימי. הוא השכיר את עצמו לבית הבסבורג על מנת להלחם באימפריה העות'מאנית ולאחר מכן לחם בהונגריה תחת מיכאי האמיץ. ב-1601 הוכתר לאביר על ידי זיגמונד באטורי. ב-1602 נפל בשבי הטטרים ונמכר כעבד לאציל טורקי ושירת בקונסטנטינופול. לאחר שהועבר לחצי האי קרים נמלט דרך רוסיה לפולין ומשם חזר לאנגליה בשנת 1604.
ב-1606 נשכר בלונדון על ידי "חברת וירג'יניה של לונדון" להנהיג משלחת מסחר ומחקר להקמת יישוב על חופי מזרח צפון אמריקה, לפי זיכיון מאת ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. ב-20 בדצמבר 1606 הפליגה המשלחת שמנתה 105 איש בשלוש ספינות. המשלחת הגיעה לחופי וירג'יניה באפריל 1607 וייסדה יישוב בשם ג'יימסטאון. מסמך רשמי של חברת וירג'יניה, שהותר לפתחו רק לאחר הנחיתה על החוף, מינה את סמית' למנהיג ומפקד המושבה. מחצית השנה הראשונה עברה על המתיישבים בקשיי הסתגלות עצומים, רעב ותמותה של 60 מתוך המתיישבים המקוריים. בינואר 1608 הגיעו עוד 100 מתיישבים, אך הבתים עלו באש ואת החורף נאלצו המתיישבים לעבור ללא מחסות. הם שרדו רק הודות לסיוע שהגישו להם אמריקאים ילידים (אינדיאנים) מקומיים, שאחת מהן היא פוקהונטס שהתפרסמה בעקבות מעשייה רומנטית לפיה מנעה מאביה הצ'יף לערוף את ראשו של סמית'. סמית' יצא לתור את החוף במטרה לאתר מקורות מזון ולשרטט מפות שלו. הוא הפליג צפונה לאורך מפרץ צ'ספיק והגיע לטווח של כ-3,000 מייל ימי מן המושבה בטרם שב אליה. בספטמבר 1608 נבחר סמית' לנשיא המושבה.
באפריל 1608 הגיעה אספקה ו-50 מתיישבים נוספים ובאוקטובר הגיעו 70 נוספים, בהם בעלי מלאכה גרמנים ופולנים ועמהם הנשים הראשונות. באותה עת החלו היתקלויות אלימות ראשונות עם האינדיאנים על רקע ניסיונם של המתיישבים לברא אדמות לצורך חקלאות. 
באוגוסט 1609 כבר היו במושבה כ-500 איש. באוקטובר 1609 הפליג סמית' חזרה לאנגליה לאחר שנפצע מפיצוץ אבק שריפה. הוא לא שב עוד לוירג'יניה אך עמד בקשר רצוף עם מושליה, תומאס גייטס וסר תומאס דייל, גייס אנשי מקצוע ושכנע מועמדים להגר ולהתיישב במושבה החדשה. 
ב-1614 שב סמית' לאמריקה, הפעם במטרה לחקור את חופי מיין ומסצ'וסטס. לאזור זה קרא סמית' "ניו אינגלנד". במסעו חזרה עבר ליד ברמודה ונלכד על ידי שודדי ים צרפתיים ליד האיים האזוריים ושהה בשבי כשנה. עם שובו פרסם את ספרו " A Description of New England"‏. ב-1624 פרסם את הספר "The Generall Historie of Virginia, New-England, and the Summer Isles"‏.
סמית' לא יצא עוד מאנגליה ונפטר בגיל 51.

בתרבות הפופולרית

סמית' מוזכר בדרך כלל יחד עם פוקהונטס, למשל בשיר "Fever" ובסרט האנימציה "פוקהונטס". בשנת 2005 יצא הסרט העולם החדש, המתאר את סיפור חייו של ג'ון סמית.
כראמיה

כַּרַאמִיַה (בערבית: كرّاميّه‎). זרם באסלאם, אשר צמח ושגשג במזרח ובמרכז העולם האסלאמי, ובעיקר במחוזות איראן, החל מהמאה ה-9, ועד לפלישה המונגולית במאה ה-13.
הזרם נוסד על ידי אבו עבדאללה מוחמד בן כראם, אשר היה איש דת פופולרי מאוד במאה ה-9 בח'וראסן.

דוקטרינה

הדוקטרינה של הכראמיה מורכבת הן מאנתרופומורפיזם והן מפרשנות מילולית של המקורות. אבן כראם טען שאללה הוא ישות בעלת גוף, אשר מוגבל לכיוונים מסוימים כאשר הוא בא במגע עם כס המלכות. האמונה הזאת נדחתה על ידי אנשי הדת המוסלמים. 
אבן חג'ר אף אמר על זרם הכראמיה, "הם האמינו שאללה הוא גוף אשר יושב על כס מלכות, נוגע בו ונח עליו, ואז יורד בכל לילה במהלך השליש האחרון של הלילה אל החלק התחתון של השמיים, ואז בבוקר חוזר למקומו".
כמו כן, האמינו הכראמיה בשני מלאכים, בשם מונכר ונכיר, אשר מהווים מעין שני מלאכים שומרים אשר ניצבים לצידו השמאלי ולצידו הימני של האדם.
בנוסף לכך, האמינו הכראמיה שהעולם הוא הנצחי, ושכוחו של אללה מוגבל.
כל התפיסות הללו נדחו על הסף על ידי רוב התאולוגים המוסלמים, ולבסוף הדוקטרינה הזאת חדלה מלתפוס חלק בעולם האסלאמית.
יתר על כך,  תפעלו הכראמיה מרכזים דתיים, כמו מקדשים או אף מנזרים, ועודדו פרישה והתבודדות.
צ'ד אוונס

קריירת המועדונים

אוונס החל לשחק כדורגל בעיר הולדתו רהייל, וזוהה על ידי צייד הכשרונות ג'ון רירדון. בילדותו הוא שיחק מספר שנים, במהלכן הבקיע שערים רבים, במחלקת הנוער של צ'סטר סיטי, לפני שזו נסגרה. אוונס שיחק עבור קבוצת "מוס וואליי רוברס" והוביל אותה בטורנירי קיץ רבים בצפון מערב אנגליה. בשנת 2002, לאחר סגירת מחלקת הנוער של צ'סטר סיטי, המועדון מנצ'סטר סיטי החתים אותו בעצתו של רירדון.
בעונת 2006/07, שיחק אוונס בקבוצת הנוער של מנצ'סטר סיטי, וכבש עבורה 16 שערים ב-23 משחקים בהם פתח בהרכב בפרמייר ליג הנוער, ובנוסף כבש שישה שערים ב-10 משחקים בהם פתח בהרכב בפרמייר ליג המילואים.
בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר סיטי, כאשר עלה מהספסל בניצחון קבוצתו 0-1 על נוריץ' סיטי במסגרת גביע הפוטבול ליג. לאחר מכן החל לשחק כחלוץ עבור קבוצת המילואים של המועדון והצטיין במדיה רבות, כולל כיבוש שלושער במשחק מול סנדרלנד.
ב-21 בנובמבר 2007, אוונס עבר בהשאלה לנוריץ' סיטי עד ל-1 בינואר 2008. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנוריץ' שבוע לאחר מכן, כאשר עלה כמחליף בניצחון 1-3 על בלקפול. ב-4 בדצמבר 2007 הוא הבקיע את שערו הראשון עבור הקבוצה, בניצחון 1-2 על פליימות' ארגייל. בינואר 2008 חזר למנצ'סטר סיטי מההשאלה, אך לאחר משא ומתן מתמשך בין הנהלות שני המועדונים, הוחלט כי אוונס יישאר בנוריץ' סיטי עד לסיום עונת 2007/08. אוונס סיים את העונה עם כמות מכובדת של 10 שערים לזכות הקבוצה, שנאבקה על הישארותה בצ'מפיונשיפ.
בקיץ 2008 אוונס חזר למנצ'סטר סיטי. ב-18 באוגוסט 2008, אוונס ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הסיטי בפרמייר ליג, כאשר נכנס כמחליף במקום ואלרי בוז'ינוב מול אסטון וילה. את שערו הראשון במדי הקבוצה בניצחון 0-6 על פורטסמות' ב-21 בספטמבר. הוא שיחק 16 פעמים עד לסיום עונת 2008/09.
לאחר עונה זו עבר לשפילד יונייטד מליגת המשנה תמורת 3 מיליון לירות שטרלינג. בסוף עונת 2011/2012 שוחרר מהקבוצה, בעקבות הרשעתו באונס בבית המשפט.
ביוני 2016 חתם לראשונה על חוזה מאז ביטל בית המשפט את תוצאות משפטו וקבע משפט חוזר. הוא חתם בשורות צ'סטרפילד מהפוטבול ליג הראשונה, על ידי מאמנו לשעבר בשפילד, דני וילסון.

קריירה בינלאומית

אוונס שיחק לראשונה בנבחרת ויילס עד גיל 21 בשנת 2006. מאז הפך לחבר קבוע בסגל הנבחרת הצעירה, וב-20 בנובמבר 2007 אף כבש שלושער במשחק מול נבחרת צרפת עד גיל 21. הוא היה לשחקן הרביעי שמבקיע שלושער עבור נבחרת זו, אחרי ג'ון הארטסון, קרייג דייוויס ולי ג'ונס.
אוונס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של ויילס ב-28 במאי 2008, ואף הבקיע את שער הניצחון של ויילס מול איסלנד. מאז הוא נכלל בקביעות בסגל הנבחרת של המאמן ג'ון טושאק.
שארל פלומיה

קורות חייו

פלומיה נולד במארסיי שבצרפת. בגיל 16 הצטרף למסדר הקתולי מינים (Minim). בצעירותו, הקדיש את חייו לחקר המתמטיקה והפיזיקה, וקנה לו שם כשרטט וצייר מעולה. 
לאחר מכן, נשלח למנזר הצרפתי טריניטה דאי מונטי (Trinità dei Monti) ברומא, שם למד בוטניקה מידי הבוטנאי פאולו בוקון. לאחר שחזר לצרפת, הוא העמיק בלימוד התחום, תחת הבוטנאי ז'וזף פיטון דה טורנפור, והצטרף למסעות החקר שלו. 
פלומיה הרבה לחקור את חופי פרובאנס ולנגדוק. עבודתו העצמאית החלה בשנת 1689, כאשר הצטוות לבקשת המלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת לאספן ז'וזף דונאט סוריאן למסע חקר לאיים האנטילים שבמרכז אמריקה, ושימש כמאייר וסופר של המשלחת. בעקבות הצלחת המסע, שתועד בספר 'תיאור הצמחים של אמריקה' (Description des Plantes d'Amérique) שפורסם בשנת 1693, מונה פלומיה לבוטנאי המלכותי של לואי הארבעה עשר. 
פלומיה ערך שני מסעות נוספים לאיים האנטיליים. בעת שהותו שם, הוא נעזר בבוטנאי הדומיניקני ז'אן-בטיסט לבה (Jean-Baptiste Labat). הם אספו חומר בהיקף עצום ורב ערך, שתועד בחיבור 'Nova Plantarum Americanarum Genera' ('סוגי צמחים אמריקאיים חדשים').

מותו

בשנת 1704 יצא פלומיה למסעו הרביעי; מטרתו הייתה מציאת עץ הקינה, שנודעו לו סגולות רפואיות רבות, בפרו שבאמריקה הלטינית. אך הוא חלה בדלקת האדר עוד בתחילת המסע, בשהותו בספרד, ובסופו של דבר מת סמוך לעיר קדיס שבאנדלוסיה. 
במותו הותיר אחריו כרכים רבים של כתבים, תיאורים בוטניים וכ-6,000 איורים של צמחים ובעלי חיים, בעיקר ציפורים ודגים. חלקים מאלו פורסמו לאחר מכן על ידי הבוטנאי הרמן בוהרב.

הישגיו המדעיים

פלומיה היה מוערך ביותר בקרב הבוטנאים בני דורו, הערכה שאותה ביטאו ז'וזף פיטון דה טורנפור וקארלוס ליניאוס בקריאת הסוג פלומריה, המוכר גם בשם העממי 'פיטנה', על שמו. בין שאר תגליותיו, הייתה כנימת קוצ'יניל, כנימת מגן שבאמצעותה הופק צבען אדום על ידי הילידים במרכז אמריקה. חומר זה נסחר בהיקף רחב באותה תקופה. כמו כן הוא תיאר לראשונה את הסוג פוקסיה.
יצחק לוין (פסיכולוג)

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
יצחק לוין נולד בחיפה לחוקר התלמוד בנימין מנשה לוין (ב"מ לוין).
בשנת 1950 הוסמך באוניברסיטה העברית בירושלים בפילוסופיה, פסיכולוגיה וביולוגיה. את הדוקטורט שלו סיים במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת ויין (Wayne State University) בדטרויט שבארצות הברית, עם דיסרטציה שכותרתה: "The effect of reward on the experience of pain". שהה כעמית מחקר והמשיך לתוכנית בתר-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה.
מאוחר יותר חזר לישראל, ובשנת 1966 ייסד את המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, ועמד בראשה עד שנת 1969. בנוסף ייסד את המעבדה לחקר השינה והחלום שהייתה הראשונה מסוגה בישראל. לוין כיהן כדקאן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן, ובהמשך שימש ראש החוג המשולב למדעי החברה שם. בשנים 1975 עד 1978 שימש כדקאן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן ולאחר-מכן עמד בראש החוג הרב-תחומי למדעי החברה.
עיקר מחקריו היו בתחום של הפסיכולוגיה של שינה וחלומות, שבהן כתב מספר ספרים. לוין אף חקר את חלומותיהם של לוחמים תחת מצבי מתח וקרבות. התמחותו של פרופ' לוין בחקר החלום הקנתה לו מעמד בינלאומי בתחום זה, והוא הוזמן לשמש כפרופסור אורח במספר אוניברסיטאות באירופה, ארצות הברית וקנדה.
פרופ' לוין ומשפחתו נמנו עם קבוצת המשפחות הראשונות שהתיישבו בשנת 1976 בקדומים. זמן קצר לאחר שהתיישב בקדומים, החל פרופ' לוין ללמד בביתו קורסים בפסיכולוגיה לקבוצה מתושבי היישוב. ביוזמתו של פרופ' לוין, התקבלה בסנאט של אוניברסיטת בר-אילן (בתאריך 14.6.1976) החלטה להכיר בקורסים שניתנו בביתו של פרופ' לוין בקדומים כקורסים של אוניברסיטת בר-אילן; בכך למעשה נטמן הזרע ממנו נבט והתפתחה אוניברסיטת אריאל.
עם התפתחות מכללת יהודה ושומרון בקדומים, ולאחר-מכן באריאל, המשיך פרופ' לוין ללמד קורסים בפסיכולוגיה, שימש בתפקיד ראש החוג לפסיכולוגיה וחינוך, והיה פעיל במוסדות השונים של המכללה. בשנים 1986–1987, שימש בתפקיד הראש האקדמי הראשון של המכללה.
היה נשוי לשרה לבית הרטמן, ואב לבן ולשתי בנות.
ברט איסטון אליס

תולדות חייו

ברט איסטון אליס נולד להורים אמידים בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוריו התגרשו ב-1982, ולדבריו של אליס, הוא סבל מהתעללות מצד אביו.
ב-1985 פרסם אליס את הרומן הראשון שלו, פחות מאפס, המתאר את חייהם של ילדי עשירים בלוס אנג'לס מנקודת מבטו של קליי, תלמיד קולג' החוזר לעיר לחופשת חג המולד. הספר מכר כ-50 אלף עותקים בשנה הראשונה לצאתו. ב-1987 פרסם רומן שני, חוקי המשיכה, העוסק בחייהם של תלמידי קולג' בניו המפשייר ובמערכות היחסים ביניהם.
ב-1991 פרסם אליס את הרומן פסיכופת אמריקאי, שגיבורו הוא פטריק בייטמן, ברוקר ניו יורקי צעיר ועשיר, המתגלה כאנס וכרוצח סדרתי. הוצאת הספרים סיימון אנד שוסטר, שהייתה אמורה לפרסם את הספר, דחתה את כתב היד. הספר, שפורסם לבסוף בהוצאת רנדום האוס, גרר מחאות מצד ארגונים פמיניסטיים ונוצריים בשל תכניו הקשים, ומכירתו הוגבלה במספר מדינות, כגון גרמניה, אוסטרליה וניו זילנד.
ב-1994 פורסם המלשינים, קובץ סיפורים קצרים המתרחשים בלוס אנג'לס, שחלקם נכתבו על ידי אליס עוד בתקופת לימודיו בקולג'. ב-1998 פרסם אליס את הרומן "גלאמוראמה".
ב-2005 פרסם אליס את הרומן לונאר פארק, שהוצג כאוטוביוגרפיה שלו, אף שרבים מהפרטים הביוגרפיים בספר אינם מדויקים, ולמעשה מדובר בספר אימה בדיוני.
ב-2010 יצא לאור Imperial Bedrooms, ספר המשך לפחות מאפס, המתאר את חייהם הבוגרים של קליי וחבריו.

כתיבתו

כתיבתו של אליס מתאפיינת בריאליזם, וספריו כוללים תיאורים רבים של יחסי מין, שימוש בסמים ואלימות, כולל מעשי אונס ורצח, הנכתבים לרוב בצורה לאקונית, לעיתים תוך שימוש בהומור שחור.
אליס נחשב לאחד הדוברים הבולטים של דור ה-X בשל העיסוק שלו בתחושת הניכור של צעירים אמריקאים, בעיקר ממעמד חברתי גבוה. מכתביו נרמזת ביקורת כלפי תרבות הצריכה והמדיניות הכלכלית הנאו-ליברלית בארצות הברית, בייחוד בתקופת כהונתם של הנשיאים לשעבר רונלד רייגן וג'ורג' בוש האב.
ספריו של אליס מכילים אזכורים רבים לתרבות הפופ ולמוזיקאים שונים, בהם דוראן דוראן, טוקינג הדס ואלביס קוסטלו. שמות הספרים פחות מאפס ו-Imperial Bedrooms לקוחים שניהם משירים של קוסטלו.
דמויות שונות בספריו של אליס הופיעו ביותר מספר אחד. לדוגמה, גיבור פסיכופת אמריקאי, פטריק בייטמן, מופיע לראשונה בספרו הקודם של אליס, חוקי המשיכה, בו מופיעה שוב גם דמותו של קליי, גיבור פחות מאפס.

התייחסויות בתרבות הפופולרית

פחות מאפס, חוקי המשיכה, פסיכופת אמריקאי והמלשינים עובדו לסרטי קולנוע.
סטיבן וילסון, סולן להקת פורקיופיין טרי, אמר כי Fear of a Blank Planet, אלבומה של הלהקה מ-2007, הושפע עמוקות מהרומן לונאר פארק.
השיר "(Song For Clay (Disappear here" של להקת בלוק פארטי נקרא על שמו של גיבור פחות מאפס, והשיר "Patrick Bateman" של להקת מאניק סטריט פריצ'רס נקרא על שמו של גיבור פסיכופת אמריקאי. שמו של אליס נזכר בשירים "Obsessions" של להקת סווייד ו-"The Booklovers" של להקת דיוויין קומדי.
לירן סרדל

קריירה

סרדל החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה. ב-31 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בתיקו 1–1 נגד הפועל רעננה. במהלך אותה עונה ערך סרדל 17 הופעות בקבוצה הבוגרת ולסירוגין שיחק גם בקבוצת הנוער, עמה הגיע לגמר גביע המדינה לנוער. בעונת 2014/2015 הצטרף באופן מלא לסגל הקבוצה הבוגרת וערך 26 הופעות ליגה, ברובם פתח בהרכב. ב-26 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל בניצחון 4–2 נגד קפריסין, ועד תום שנת 2016 ערך בסך הכל שש הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
בעונת 2015/2016 ערך סרדל 23 הופעות ליגה במדי הפועל חיפה, ובעונת 2016/2017 ערך 31 הופעות וכבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–0 על עירוני קריית שמונה במשחק שנערך ב-1 באפריל 2017. בעונת 2017/2018 חל פיחות במעמדו בקבוצה והוא שותף רק ב-18 משחקי ליגה, רובם כמחליף, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה. בעונת 2018/2019 שותף ב-13 משחקי ליגה.

משפחה

סרדל הוא בנו של אילן סרדל, ניצב משנה בדימוס במשטרת ישראל. אחיו הבכור ניב הוא כדורגלן המשחק בהפועל עפולה.
בעלי העניין מול בעלי המניות

בעלי העניין מול בעלי המניות היא שאלה בכלכלה לגבי תפקיד של הנהלת חברה בע"מ. יש הוגי דעות וכלכלנים שסבורים שתפקיד ההנהלה להעשיר את בעלי המניות תוך הזנחה של כל ערך אחר, במגבלות החוק. אחרים טענו שגם לחברה יש חובות לדאוג לשלום ולרווחת עובדיה, לקוחותיה, ואזרחי המדינה בה היא פועלת (בעלי העניין, במשמעות הרחבה של מושג זה).
העמדה הראשונה הוצגה על ידי בית משפט בארצות הברית במשפט בין האחים דודג' ובין הנרי פורד. פורד רצה להשקיע את כספי חברת המכוניות שהוא עמד בראשה כדי להרחיב את העסק והאחים דודג' רצו את הכסף לטובת בעלי המניות. בשנת 1919 הכריע בית המשפט במדינת מישיגן, ארצות הברית שהדין עם אחים דודג'. ראש ממשלת בריטניה לשעבר, טוני בלייר, נאם כמה פעמים בעד הרעיון שעובדי החברה הם גם בעלי עניין, כמו בעלי המניות. בספרות הכלכלית מכונה מחלוקת זו בשם stakeholder vs. stockholder theories of corporate governance. על נקודה זו נכתבה ספרות גדולה ורחבה.

דודג' נגד פורד

בשנת 1916 צברה חברת פורד הון של 60 מיליון דולר. המחיר של מודל ה-T שלה, המוצר העיקרי של החברה, ירד משנה לשנה, ומצד שני, עלויות הייצור, ובמיוחד שכר הפועלים, עלתה בצורה חדה. נשיא החברה ובעל השליטה במניות, הנרי פורד, רצה להפסיק לשלם דיבידנדים מיוחדים לבעלי המניות, ובמקומם, הוא רצה לבצע השקעה מסיבית במפעלים חדשים שיאפשרו לחברה להגדיל את תפוקתה ואת מספר עובדיה, בו בזמן שהיא ממשיכה להוריד את עלויותיה ולהוזיל את המחיר מכוניותיה. בהגנתו על האסטרטגיה הזאת פורד אמר:
השאיפה שלי היא להעסיק יותר אנשים, לפזר את הטבותיה של המערכת התעשייתית לכמה שיותר אנשים, ולעזור להם לבנות את חייהם ואת בתיהם. כדי לבצע זאת אנחנו משקיעים רוב רווחי החברה בחזרה בחברה עצמה.
למרות שפורד האמין שאסטרטגיה זאת היא לטובת החברה בטווח הרחוק, הוא סיפר לבעלי המניות שלאסטרטגיה זו אין משקל גדול בתוכניותיו. בעלי מיעוט המניות התנגדו לאסטרטגיה ותבעו מפורד להפסיק להוריד מחירים כל עוד דרישת השוק למוצריה כל כך גבוה שהחברה מתקשה למלא אותם. הם דרשו שהוא ימשיך לשלם דיבידנדים מיוחדים מההון שנצבר בקופה במקום להשקיע אותה במפעלים חדשים. שני אחים, ג'ון פרנסיס דודג' והוראס אלג'ין דודג', החזיקו ב-10% מן המניות, החלק הגדול במניות תחת שליטה אחת (אחרי פורד עצמו). בית המשפט נדרש להחליט אם מיעוט בעלי המניות יכולים למנוע מפורד להפעיל את החברה למטרות "הצדקה" שהוא הצהיר. בהחלטתו, בית המשפט פסק שחברה בע"מ פועלת לרווחת בעלי מניותיה, ולא לרווחת העובדים או הציבור. בעלי הדירקטוריון חייבים להפעיל שיקול דעת כדי להשיג מטרה זאת ואין להם רשות לוותר על רווחים או לא לשלם דיבידנדים כדי להיטיב עם הציבור. היות שחברת פורד היא עסק למטרת רווח, אין לפורד זכות להשתמש בה כצדקה, שייחשב כביזת נכסי החברה. בית המשפט פסק שעל הדירקטוריון לשלם דיבידנד נוסף של 19 מיליון דולר.
מבצע כריש

מבצע כריש (באנגלית: Operation Shark) היה מבצע של ממשלת המנדט הבריטי, בין התאריכים 30 ביולי עד 2 באוגוסט 1946 שמטרתו הייתה לחסל את המחתרות בארץ ישראל, אחרי פיצוץ מלון המלך דוד.

רקע

אחרי 9 חודשי פעילות של תנועת המרי העברי, פתחו הבריטים ב"מבצע אגאתה" (Operation Agatha) - השבת השחורה. הבריטים פעלו בעיקר כנגד הפלמ"ח וההגנה, היו חשופים יחסית לאצ"ל וללח"י. הבריטים תפסו את בנייני המוסדות הלאומיים, בהם מצאו, בין היתר, את כרטסת חברי הפלמ"ח, השתלטו על יישובים וביצעו בהם מעצרים המוניים, והצליחו לתפוס מספר סליקים, שהבולט בהם היה הסליק ביגור. נעצרו גם מספר בכירים מהנהגת היישוב, דוד בן-גוריון עצמו לא נעצר משום שהיה אותו זמן באירופה.
תנועת המרי העברי החליטה להגיב בעוצמה וביום 22 ביולי 1946 פוצץ האצ"ל את האגף הדרומי של מלון המלך דוד.
תוצאות הפיצוץ גרמו זעזוע קשה בבריטניה, והממשלה הורתה על מבצע צבאי שתכליתו לפגוע קשה ביישוב.

המבצע

משטרת המנדט, הובכה מכשלונה לסכל את הפעולה, אף על פי שסגן מפקד של יחידת האצ"ל שביצעה את הפעולה, היינריך ריינהולד ("ינאי"), היה סוכן של הבולשת. המבצע, לא יצא לדרך מיד אחרי פיצוץ המלון, אלא כשבוע לאחר מכן, ב-30 ביולי, כדי לשמור ככל האפשר על גורם ההפתעה.
המבצע היה בפיקוד מפקד הדיוויזיה המוטסת השישית, שתחתיו פעלו גם יחידות משטרת המנדט, שכללו שוטרים שהובאו במיוחד מכל הארץ, ואת פיקוד הבולשת.
היעד הראשי של המבצע היה האצ"ל, שביצע את פיצוץ המלון.
המבצע היה בהקף חסר תקדים - אלפי חיילים ושוטרים הקיפו את יפו ותל אביב, יצרו טבעת (cordon), החלו בחיפושים מבית לבית, וכל הגברים רוכזו ונדרשו לזהות עצמם בפני אנשי הבולשת.
נועם אמיר

ביוגרפיה

את שירותו הצבאי עשה כלוחם בשייטת ספינות הטילים. במילואים הוא משרת כמודיע נפגעים של מערך הנפגעים בדרגת סרן, וכמרצה לתקשורת בקורס קציני הנפגעים של צה"ל משנת 2005.
החל את דרכו העיתונאית בשנת 2000 בתחנת הרדיו מיקס 104.5fm, שהייתה בעבר בבעלות רדיו חיפה. באותן שנים שידר גם בתחנת רדיו חיפה בעיקר ברצועת הלילה תחת המותג "רדיו 1".
בין השנים 2001-2003 סיקר בעיתון "הארץ" שתי קבוצות ספורט צפוניות: עירוני קריית שמונה בכדורגל ועירוני נהריה בכדורסל.
בשנת 2003 התחלפו הבעלים בתחנה ורדיו ללא הפסקה לקח חסות על התחנה שהפכה לרדיו צפון ללא הפסקה. אמיר קיבל את משרת מגיש תוכנית הבוקר "קפאין", מנהל התקליטייה והעורך הראשי ומגיש מבזקי החדשות. במהלך השנים שידר מגוון תוכניות כמו "ספורט באוויר" תוכנית ספורט יומית, "יש מצב" תוכנית בידור שבועית, ו"חשיפה לצפון" יומן הצהריים של התחנה.
בשנת 2007 עבר לחדשות המקומיות בצפון לתקופה של שלוש שנים, שם עבד ככתב בצפון, עורך משנה ומגיש המהדורה המקומית של הערוץ הראשון. לאחר תקופה זו חזר לרדיו צפון ללא הפסקה והגיש תוכניות אקטואליה וחדשות מקומיות.
בתחילת 2013, החל לפעול "maariv.co.il" - אתר האינטרנט של העיתון "מעריב השבוע", המאגד גם תכנים מתחנות הרדיו אקו 99 FM, רדיו ללא הפסקה ורדיו צפון ללא הפסקה, ומהעיתונים סופהשבוע, וג'רוזלם פוסט. אמיר הצטרף למערכת האתר ככתב בצפון. 
החל משנת 2014 הוא משמש כתב לענייני צבא וביטחון של "מעריב השבוע".
החל מחודש מארס 2017 הוא משמש כתב לענייני צבא וביטחון של "ערוץ 20".
החל מחודש יולי 2019 הוא משמש ככתב הצבאי של העיתון מקור ראשון.
ג'וזף אדוארד שיגלי

ביוגרפיה

שיגלי סיים את לימודי תואר בהנדסת מכונות וחשמל באוניברסיטת פרדו ולימודי תואר שני באוניברסיטה של מישיגן, ובהמשך עבד באוניברסיטת קלמסון בשנים 1936-1954. בשנת 1956 הוא התמנה לפרופסור בהנדסת מכונות מאוניברסיטת מישיגן, שם הוא נשאר עד פרישתו ב-1978. במהלך הקריירה שלו היה חבר של באגודת מהנדסי המכונות  בארצות הברית בשנת 1968. שיגלי היה בין מחברי הספר רב המכר אשר מקיף את מרבית תחום התכון המכני בהנדסת מכונות וניכר בתחומו.
במהלך חייו שיגלי חיבר או חיבר במשותף שמונה ספרים, ובהם התאוריה של מכונות ומנגנונים, ומכניקה יישומית של חומרים. הוא היה משנה למחבר הראשי של מדריך התקן הידוע של תכן מכני. הוא החל בכתיבת תכן מכני ככותב בודד, ספרו היווה דוגמה ושלד לספרים דומים בתחום. הוא תרם לכתיבת חמש המהדורות הראשונות של ספר זה, יחד עם המחברים לארי מיטשל וצ'ארלס מישקה.
קרוזנשטרן ופארוחוד

מקור השם

השם נגזר משם של ספינת קיטור דמיונית "אדמירל איוואן פיודורוביץ' קרוזנשטרן". פירוש המילה "פרוחוד" ברוסית הנו "ספינת קיטור".

סגנון מוזיקלי

חברי הלהקה מכנים את סגנון המוזיקה שלהם כקרטה-איגרוף-ג'אז. במונחים יותר קונבנציונליים ניתן להגדיר את סגנונה של הלהקה כעירבוב משונה של מוזיקת כליזמר מעיירות יהודיות במזרח אירופה, Fאנק-רוק, ג'אז, פאנק ,מטאל, ג'אז חופשי ונויז. הסגנון המיוחד שלהם נוצר על ידי שילוב לא סטנדרטי של הכלים (בס, תופים, קלרינט ובשני האלבומים האחרונים תוספת של אקורדיון), ובנוסף צרחות, רעשים, לחישות ומילמולים, ובהופעות חיות נעשה גם שימוש ברעשי ניסור ונגינה בקשת על גבי מסור, וכן ברעשי קריעה וקימוט של דפי נייר. מרבית החומר של הלהקה הוא מקורי, אך לעיתים מבצע ההרכב גרסאות כיסוי, למשל לקטע "מהלולות" של ג'ון זורן, שקרוטוגלוב ציין אותו כאחת ההשפעות העיקריות עליו כמלחין, בנוסף למלחין הסובייטי שוסטקוביץ' והלהקה קרדיאקס.
בעקבות הניסיוניות והמורכבות במוזיקה לעיתים נוטים לשייך אותם לזרם ה-Rock in Opposition ברוק.
הבסיסט איגור קרוטוגולוב הוא האחראי הבלעדי לכתיבת החומר. בנוסף לעבודתו עם ההרכב, הוציא קרוטוגולוב אלבומי סולו בסגנון אוונגרד.
בית ציוני אמריקה

פעילות

בבית ציוני אמריקה נערכים על בסיס קבוע אירועים שונים, ביניהם מופעי תיאטרון, מופעי בידור, הקרנות סרטים, מועדון זמר, כנסים, סמינרים, סדנאות, פסטיבלים, ימי עיון, מפגשים ועוד.
בית ציוני אמריקה משתף פעולה עם משרד החינוך, משרד המדע והתרבות, המשרד לקליטת עליה, עיריית תל אביב ועם מפעלי תרבות שונים בישראל.
ב-1991 הסתיים שיפוץ אולמות בית ציוני אמריקה, בסיוע תרומות רבות שגויסו בארצות הברית, שאיפשרו בניית אגף חדש ובו שני אולמות נוספים.
בין היתר, היה שותף לקיום הפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו, פסטיבל הפסנתר, פסטיבל שישי אלטרנטיבי, פסטיבל הקומיקס. הגופים האמנותיים-תרבותיים הפועלים במסגרתו כוללים את התיאטרון האידי יידישפיל, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון הפרינג' (תיאטרון השוליים), תיאטרון חיפה, תיאטרון באר-שבע, תיאטרון החאן, אנסמבל רנה ירושלמי, המדרשה הליברלית, תערוכה ארצית לחובבי אמנות ועוד. בשנות ה-90 אירח בית ציוני אמריקה את סדרת מופעי הבידור הקומדי סטור, שלימים הפכה לתוכנית טלוויזיה מצליחה מאד בערוץ 2.
בית ציוני אמריקה ממשיך בתפקידו כמרכז תרבותי וחברתי לאוכלוסיית דוברי האנגלית, על אף שנמכר בתחילת המאה ה-21 בידי ארגון ציוני אמריקה והועבר לידיים פרטיות.
קנטוריה

קנטוריה (בלטינית Centuria, מהמילה centum שפירושה מאה, ברבים centuriae) היה מושג בעל שתי משמעויות בתקופת רומא העתיקה, משמעות צבאית ומשמעות פוליטית.

בהקשר הפוליטי

על פי החלוקה המיוחסת לרומולוס, אוכלוסיית רומא הייתה מחולקת לשלושה שבטים (tribus) עתיקים: הרמנס, טיטיאס ולוקרס. בראש כל שבט עמד טריבון (Tribunus). כל שבט היה מחולק ל-10 קנטוריות (centuriae) בראשן עמד קנטוריון. כל קנטוריה הייתה מחולקת ל-10 דקוריות בראשן עמדו דקוריו.
גופים המרכיבים את "אספת הקנטוריות" (comitia centuriata). המלך השביעי, סרוויוס טוליוס חילק את אוכלוסיית העיר בחלוקה על פי עושר ובחלוקת משנה לקנטוריות. חלוקה זו הייתה תקפה בתקופת הרפובליקה הרומית. בתוך הקנטוריות עצמן בוצעה גם חלוקה על פי גיל, בין Iuniores (גברים בגילאי 17-45) ו-Seniores (גילאי 46-60). חלוקה זו הבהירה את אופיה הצבאי של ההתארגנות האזרחית. הצעירים נשלחו לחזית בעוד המבוגרים נשארו במעין תפקיד "משמר הבית".

בהקשר הצבאי

קנטוריה הייתה היחידה הבסיסית של חיל הרגלים בצבא הרומי. היחידה מנתה 100 איש בפיקודם של קנטוריון (או צנטוריון), אופטיאוס שהוא השני בדרגה לקנטוריון, והטסראריוס, שהוא השלישי בדרגה לקנטוריון ואחראי על השמירה בלילה. כל קנטוריה חולקה ל-10 חוליות. חיילי כל החוליה חלקו את הבקתה או האוהל בהם חיו. בנוסף לכך, הם התאמנו, לחמו ואכלו יחדיו.
לאחר הרפורמות של גאיוס מריוס פיקד שר המאה (הקנטוריון) על הקנטוריה, יחידה שהורכבה משמונים חיילים, כל קוהורטה הורכבה משש קנטוריות. בקוהורטה הראשונה היו רק חמישה שרי מאה, וכל לגיון הורכב מעשר קוהורטות, כך שבכל לגיון היו 59 שרי מאה.
הלגיון כלל 60 קנטוריות של חיל רגלים כבד, מגובה על ידי כח-עזר של הוליטים (חיל רגלים קל). הלוחמים היו אמורים לצייד את עצמם בכלי הנשק הנדרשים ולכן חיל הרגלים הכבד היה מורכב מאנשי הקנטוריות (הפוליטיות) העשירות יותר ואילו חיל הרגלים הקל מאנשי הקנטוריות הפוליטיות העניות יותר.

שימושים נוספים בביטוי

בסוף 1936, במהלך מלחמת האזרחים בספרד חילקו עצמם המתנדבים לבריגדות הבינלאומיות לקנטוריות, שמנו כל אחת כ-100 מתנדבים. כך למשל הקנטוריה על שם טום מאן התמזגה עם הקנטוריה על שם ארנסט תלמאן לתוך הבטליון תלמאן.
נמרוד אנטל

חייו

אנטל נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, להורים ממוצא הונגרי. בשנת 1991 עבר להתוגרר בהונגריה, שם החל ללמוד ולעסוק בקולנוע. הוא החל את דרכו בתעשייה כבמאי וידאו קליפים, בהם קליפ ללהקת הרוק ההונגרית "Warpigs" אשר עסק בעבודת מפקחי הכרטיסים של רכבת תחתית. הדבר נסך בו השראה ובעקבותיו הפיק את סרטו הראשון "קונטרול", אותו ביים. הסרט יצא לאקרנים ב-2003 וזכה בפרס "סרט הביכורים הטוב ביותר" בפסטיבל קאן ב-2004. ב-2005 שב לארצות הברית, בעקבות הצלחתו, לביים סרטים הוליוודים.
סרטו השני - "חדר פנוי", היה סרט אימה בכיכובם של קייט בקינסייל ולוק וילסון. הסרט עלה לאקרנים ב-2007 וזכה להצלחה בינונית ולסרט המשך אשר יצא ישירות ל-DVD. 
סרטו הבא - "משוריין" (2009) היה סרט פעולה בכיכובם של מאט דילון וז'אן רנו ובהפקתו של סם ריימי. הסרט קיבל ביקורות שליליות ונכשל בקופות.
ב-2010 יצא סרט נוסף בבימויו - הטורפים - המשך לסרטי הטורף. ביים ב- 2013 את הסרט Metallica Through The Never.