google/wiki40b huggingface dataset:
כליה

מבנה כללי

לכליה (TA: Ren; Nephrons) צורה הדומה לשעועית, עם חלק קעור הפונה לכיוון תיכון. דרך החלק הקעור המכונה "שער הכליה" (Hilum renale), מתחברים לכליה עצבים, עורק הכליה, וריד הכליה והשופכן. כליה ממוצעת, אורכה כעשרה סנטימטרים, רוחבה כחמישה וחצי סנטימטרים ועובייה כשלושה סנטימטרים.
כל כליה עטופה בקופסית (Capsula fibrosa renis), הנחלקת לשני אזורים: קליפה חיצונית (cortex) וליבה פנימית ( medulla). הקופסית עשויה רקמת חיבור סיבית חזקה, העטופה בתורה ברקמת שומן ("השומן שמסביב לכליה", Capsula adiposa perirenalis)- שכבת שומן זו ממלאה גם את הסינוסים של הכליה. את רקמת השומן עוטפת מחתלת (Fascia renalis) המקבעת את הכליה למקומה. פנימית יותר לכיוון חלל הבטן, נמצא הצפק הדפני (למעשה, הכליות אחוריות לצפק). ואילו חיצונית יותר ולכיוון הגב, נמצאת שכבה שומנית נוספת (Corpus adiposum pararenale) העוטפת חיצונית את מחתלת הכליה. המחתלת עוטפת גם את בלוטות יותרת הכליה (בלוטת האדרנל). במקרים בהם שתי שכבות ההמחתלת לא מתחברות בחלקן התחתון, ייתכן מצב בו הכליות יצנחו כלפי מטה.
הכליה גופה מורכבת בחלקה החיצוני מקליפת הכליה (Cortex renalis) ובחלקה הפנימי משלד הכליה (או ליבת הכליה. Medulla renalis). הקליפה והשלד מכילים בעיקר נפרונים שהם יחידות התפקוד היסודיות של הכליה. לשד הכליה מורכב בעיקר מכתריסר מבנים דמויי פירמידה (Pyramides renales), רקמת קליפה הנמצאת בין הפירמידות מכונה עמודי הכליה (Columnae renales).
מחודי הפירמידות נמשכים גביעים משניים (Calices renales minores) המתאחדים לגביעים ראשיים (Calices renales majores) ואלו מתאחדים לחלל אחד בשם "אגן הכליה" (Pelvis renalis). אגן הכליה מתחבר לשופכן.
הכליה הימנית נמוכה יותר מהכליה השמאלית, כאשר שער הכליה השמאלית עובר ב- transpyloric plane (מישור רוחבי שעובר דרך שער הקיבה). הסיבה להבדל בגובה הכליות הוא הלחץ שמפעיל הכבד על הכליה הימנית, שגורם לכך שהיא נמוכה יותר. גובה הכליות, מבחינת מיקום חוליות עמוד השדרה, הוא בין החוליה החזית השתים עשרה (T12) לחוליה המותנית השלישית (L3).

אספקת דם

הדם מגיע לכליה ישירות מאבי העורקים דרך עורק הכליה, עם קצב זרימה של 1.2 ליטרים לדקה (לשתי הכליות) מגיעים לכליות כעשרים אחוזים מהדם שמזרים הלב. בגלל שהכליה זקוקה לכמות דם גדולה, איסכמיה בלב בדרך כלל מובילה לאיסכמיה בכליה. עורקי הכליה מתפצלים מאבי העורקים- העורק השמאלי אשר מספק את הכליה השמאלית הוא מעט יותר קצר מהעורק הימני, מאחר שאבי העורקים נוטה מעט שמאלה מקו האמצע של הגוף. מעורקי הכליה ישנם מספר פיצולים של עורקים קטנים יותר המספקים את האונות השונות של הכליה: הפיצול הראשון מעורק הכליה הוא לפן האחורי של הכליה (או לאונה האחורית) ולאחר מכן קיימים פיצולים לארבע אונות- החלק העליון והחלק התחתון של הכליה, והחלק הקדמי עליון והקדמי תחתון של הכליה. אצל 30% מהאוכלוסייה קיים עורק נוסף אשר יוצא מאבי העורקים בנפרד, ונקרא עורק הלוואי של הכליה (accessory renal artery).
בכליה מבנה ייחודי לכלי הדם המתבטא במערכת נימים כפולה. לאחר הפיצולים של עורק הכליה לעורקים ועורקיקים וכן הלאה עד לגודל של נימים המהווים את הפקעות בתוך קופסיות באומן, נאספים בחזרה הנימים לעורקיק ולא לורידון ומתפצלים בשנית למערכת נימים העוטפת את אזור המשכו של הנפרון והצינורות המאספים. המערכת השנייה של הנימים נאספת לוורידונים שמתאחדים לוורידים גדולים יותר ויותר עד לווריד הכליה שמתנקז לווריד הנבוב התחתון ומשם הלאה לעבר הלב.
ארוחת ערב

ארוחת ערב היא הארוחה הנאכלת בשעות הערב, בדרך כלל הארוחה האחרונה ביום.
בישראל מקובלת ארוחת ערב קלה, הדומה בהרכבה לארוחת בוקר ישראלית, וכוללת ביצים, סלטים, לחם, גבינות ומיצים. חלופה לכך היא מאכל פחמימות המוגש חם, למשל טוסט, פיצה, פסטה. ארוחת ערב בשרית מקובלת פחות.
במדינות האנגלוסקסיות כמו בריטניה, קנדה וארצות הברית, ארוחת הערב מוגשת בדרך כלל בשעות הערב המוקדמות, בין שש לתשע בערב. במקומות אחרים באירופה, כמו למשל ספרד, ארוחת הערב יכולה להיות מוגשת אפילו בעשר או אחת-עשרה בלילה. ארוחות ערב חברתיות עם אורחים וידידים יכולות גם הן להימשך מאוחר אל תוך הלילה.
ארוחת הערב היא לרוב הארוחה שמשמשת כשילוב של אוכל ובידור או מפגש חברתי, בין אם היא נאכלת במסעדה או בבית, כדי לחגוג אירועים שונים כמו חתונות או ימי הולדת, או אירועים רשמיים יותר בין אם ממלכתיים או פרטיים. 
ארוחת ערב חגיגית כוללת לרוב שתי מנות לפחות, ועשויה להיות מוגשת עם יין. בסופה מוגש לעיתים קינוח. המנה העיקרית בארוחת ערב חמה תכלול בדרך כלל שילוב של בשר, פחמימות וירקות. ארוחות ערב רשמיות יכולות לכלול מנות רבות, לדוגמה: אפריטיף (משקה מתאבן), מתאבנים, מרק, סלט, פסטה, דגים, סורבה (לניקוי החיך), מנה עיקרית, צלחת גבינות, פירות, קינוח, דיז'סטיף (משקה קינוח) ואף סיגר.
זרת (יחידת מידה)

זרת היא מידת אורך קדומה, ואף מוזכרת בתורה בפרשת ויקהל (שמות, ל"ט, ט') לשער בה את מידות החושן: "זֶרֶת אָרְכּוֹ וְזֶרֶת רָחְבּוֹ" .
שמה של מידת הזרת בארמית הוא 'זרתא' וכן הוא בתרגום אונקלוס, וכך מכונה מידת הזרת לעיתים בתלמוד (עירובין כט ב).

שיעור המידה

שיעור הזרת הוא כחצי משיעור האמה, ומאחר ואמה שיעורה הוא 6 טפחים, נמצא שיעור הזרת 3 טפחים. אמנם יש שכתבו שזרת היא חצי מאמה בת חמישה טפחים, נמצא הזרת טפחיים ומחצה.
שיטה יחידת הובאה על ידי בעלי התוספות בשם רבי אלעזר הקליר שסובר שהזרת היא שליש האמה, שהוא 2 טפחים. ויש שאף דעת התלמוד ירושלמי כן.

אופן המדידה

באופן מדידת שיעור הזרת ישנן שתי אפשרויות. יש שכתבו שהוא המרחק בין האגודל לזרת במתיחת היד והפרדת האצבעות. ויש שכתבו שמאחר והאמה היא הארוכה באצבעות, ממילא נקבעה הזרת שהיא הקצרה באצבעות לשער בה חצי ממידת האמה. בספר שיטה מקובצת הביא פירוש מחודש שזרת הוא האצבע הסמוכה לאצבע הקטנה (שנקראת קמיצה),
מחמוד אבראהים חיגאזי

ביוגרפיה

חיגאזי נולד במצרים ב-11 במאי 1953.
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית ב-1977, הוא החל לשרת בחיל שריון. במהלך השנים שירת כמפקד גדוד שריון, כמח"ט וכסגן מפקד אוגדת שריון. לאחר מכן שירת כנספח צבאי באנגליה. כשחזר למצרים מונה למפקד אוגדת שריון לאחר מכן לאלוף פיקוד המערב, ובהמשך מונה לראש המודיעין הצבאי.
במרץ 2014, עם התפטרותו של שר ההגנה עבד אל-פתאח א-סיסי מתפקידיו, מונה חיגאזי לראש המטה הכללי של צבא מצרים במקומו של הגנרל סידקי סובחי, שמונה לתפקיד שר ההגנה. כמו כן מונה חיגאזי לתפקיד סגן יו"ר המועצה העליונה של הכוחות המזוינים. באוקטובר 2017 הועבר מתפקידו והוחלף על ידי מוחמד פריד חיגאזי. לא צוינה הסיבה להחלפתו, אך פרשנים לענייני מצרים העריכו כי הדחתו נבעה מפעולה כנגד הטרור האסלאמי שנערכה בחלק המדברי של מחוז אל-גיזה, שבה נהרגו 16 שוטרים מצריים.
בתו של חיגאזי, דליה, נשואה לבנו של שר ההגנה לשעבר ונשיא מצרים כיום עבד אל-פתאח א-סיסי.
מארק קאמולטי

ביוגרפיה

מארק קאמולטי, בעל אזרחות צרפתית, נולד בז'נבה בשנת 1923 כבן למשפחה של אדריכלים שווייצרים בעלי שורשים איטלקיים.
מקור אבותיו מצד האב בעיר נובארה באיטליה והם השתקעו בשווייץ במאה ה-17. סבו מצד האב, שנקרא גם הוא מאק קאמלוטי, תיכנן את המוזיאון לאמנות ואת האולם "ויקטוריה הול" בז'נבה. המחזאי גדל בפריז. בהתחלה עסק בציור, אך לבסוף התמסר לכתיבה יצירתית ולתיאטרון. בשנת 1955 עיבד וביים את המחזה "איזבלה והפליקן" בתיאטרון "אדווארד השביעי".
הקריירה שלו כמחזאי פרצה בגיל 35 ב-1958, עם שלושה מחזות שהוצגו בפריז בו זמנית וזכו להצלחה. הידוע שביניהם היה La bonne Anne (המטפלת אנה) שהוצג בתיאטרון דה קפוסין על ידי להקה של אשתו, המעצבת ז'רמן קאמלוטי. הקומדיה הועלתה 1300 פעמים ותורגמה לשפות רבות. מחזה אחר, Pyjama pour Six (בעברית:ארוחה בהפתעה) ששוחק בלונדון בעיבודו של רובין הודון תחת הכותרת "Don't dress for dinner רץ למשך שבע שנים בווסט אנד- קודם בתיאטרון אפולו ואחר כך ב"דאצ'ס תיאטר". אבל הצלחתו המסעירה ביותר, בארצו, באנגליה ובעולם, הייתה הקומדיה "בואינג בואינג". היא הוצגה לראשונה ב-10 בדצמבר 1960 ואחר כך החל משנת 1962 בתיאטראות "אפולו" ו"דאצ'ס" בלונדון. בפריז הועלתה למשך 19 שנה ברציפות.
הפארסה הזאת התפרסמה בעולם גם הודות לסרט שהופק לפיה על ידי בברלי קרוס, בכיכובם של ג'רי לואיס וטוני קרטיס. עשרה ממחזותיו עובדו לקולנוע ולטלוויזיה, כולל Sexe et jalousie.
החל משנת 1972 יחד עם אשתו עבר לנהל את "תיאטרון מישל" בפריז. שם אהב קאמולטי להפיק ולביים את מחזותיו בעצמו. על במת "מישל" הועלו יצירות כמו "Duos sur canapé, ‏, Bon anniversaire, On dinera au lit ‏,Le Bluffeur ובשנת 1987 Pyjama sur six, וריאציה על הנושא של "בואינג-בואינג".
מבין 14 הסרטים שהופקו לפי הקומדיות שלו רק "Duos sur canapé" (נכתב ב 1972 והוסרט ב 1979) בוים על ידו.
מארק קאמולטי נפטר בדוביל שבנורמנדי ב-2003. הוא נקבר יחד עם אשתו (שנפטרה ב-1994) בבית הקברות של מונמארטר.
בנו, ז'אן-כריסטוף קאמלוטי, וכלתו, אריאן, ניהלו את תיאטרון מישל בשנים 2003–2008.
מראדי

גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-527 ק"מ מניאמיי, בירת ניז'ר.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (30 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 734 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (228 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכבישים RN1‏, RN9 ו-RN18.
איסניה פטידה

תיאור

למין זה שערות קטנות (bristles) על כל מקטע של גוף התולעת והן עוזרות להיאחז במשטחים קרובים כדי להתמתח ולדחוף את גופה קדימה ואחורה בעזרת שריריה וכדי לנוע קדימה.
הפטידה מפרישה נוזל בעל ריח חריף, מכאן גם שמה המדעי הישן יותר, foetida, שמשמעותו "בעל ריח רע". יש להניח שזו התנהגות הגנתית כנגד תוקפים אפשריים.

מינים קרובים

הפטידה הוא מין קרוב של האיסניה אנדרי (Eisenia andrei). הדרך היחידה להבחין בין שני הזנים היא שלפטידה לעיתים צבע גוף בהיר יותר. מחקרים הראו שלמרות הדמיון הרב אכן מדובר בשני מינים שונים. מחקרי הרבייה אף הראו ששני מינים אלו אינם מזדווגים ויוצרים זן כלאיים.

רבייה

כמו שאר מיני תולעי האדמה, מין זה הוא אנדרוגינוס (יצור חי המתרבה ברבייה מינית וממלא הן את תפקיד הזכר והן את תפקיד הנקבה). למרות זאת, לצורך רבייה עדיין נחוצות שתי תולעים. שתי התולעים נצמדות אחת לשנייה בצורה הופכית, כאשר הן מצמידות את ה- clitella שלהן אל השנייה, החלק הבולט והבהיר יותר הנמצא במרחק של שליש מגופה של התולעת אל ראשה ושני שלישים אל קצה אחוריה. חלק זה מכיל את אברי הרבייה של התולעת. שתי התולעים מחליפות זרע ולאחר מכן משחררות גלמים (cocoons) שכל אחד מהם מכיל מספר ביצים. לגלמים אלו צורת לימון והם בעלי צבע צהוב בהיר בתחילה ולאחר מכן הצבע מתחלף לחום ככל שהתולעים אשר בביצים גדלות. גלמים אלו ניתן לראות בעין בלתי מזוינת.
אלי אברבנאל

ביוגרפיה

אברבנאל נולד ביוני 1960 בשכונת רחביה בירושלים, בה גדל והתחנך, להורים מוזיקאים, קלוד ושרה, ממקימי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בשנת 1978 סיים את לימודיו התיכוניים ב"גימנסיה רחביה" בירושלים. משם המשיך לשירות בצה"ל. ב-1985 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית, שנה לאחר מכן הוסמך כעורך דין. ב-2005 סיים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית.
בשנים 1984 עד 1985 התמחה בבית משפט השלום בירושלים. בשנים 1985 עד 1986 התמחה בפרקליטות מחוז ירושלים, ובנובמבר 1986 הוסמך כעורך דין. בשנים 1986 עד 2004 עבד כפרקליט בפרקליטות מחוז ירושלים. בשנים 2004 עד 2012 שימש כפרקליט מחוז ירושלים. בשנת 2013 החליף אברבנאל את עו"ד שוקי למברגר בתפקיד המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים. 
אברבנאל עמד בין היתר בראש צוות התביעה במשפט שהתנהל נגד ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט וראש לשכתו שולה זקן בפרשות ראשונטורס טלנסקי ומרכז ההשקעות. בתפקידו כמשנה לפרקליט המדינה הביא להחמרה במדיניות הענישה בעבירות הונאה וזיוף בבחירות לכנסת. 
בחודש דצמבר 2016 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי ירושלים. 
אברבנאל מתגורר בירושלים ונשוי לדקלה, אב לשלושה. אחיו הוא איש העסקים איקה אברבנאל.
רוני קובן

ביוגרפיה

נולד ברמת גן לאם מורה ואב בעל חנות חומרי בניין. הוא החל את דרכו בתקשורת ככתב לענייני תרבות בגלי צה"ל, ובהמשך שימש כמגיש התוכנית "ציפורי לילה מארחות". עם סיום שירותו הצבאי עבד ככתב מערכת במוסף "סופשבוע" של מעריב, וביים כתבות מגזין וסרטים דוקומנטריים לערוץ 10.
קובן הוא בוגר מגמת התיאטרון של התיכון לאמנויות "תלמה ילין", ובוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בו משמש כיום כמרצה.

טלוויזיה

בשנת 2006, הצטרף ככתב למערכת "עובדה" עם אילנה דיין. במסגרת התוכנית, ביים בעיקר כתבות צבע וערך ראיונות עם אנשי תרבות ישראלים. בשנת 2009, החל להגיש את הגרסה הישראלית של הפורמט הבריטי "24 שעות עם..." בערוץ 8, בהפקת אוניברסיטת תל אביב, במסגרתה ראיין במשך יממה רצופה אמן או יוצר ישראלי. בשנת 2013 הגיש בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "שטרודל" בה הוא אירח אישים בולטים בנושאי המדיות הדיגיטליות, ובשנת 2016 שודרה בערוץ 8 הסדרה "משברי גיל", אותה הגה ויצר קובן במסגרת ערוץ 8.
בשנת 2011 היה קובן מיוזמי הרעיון (לעדותו, ביחד עם אלדד קובלנץ - אז בתחילת דרכו כמנכ"ל הטלוויזיה החינוכית) של הפקת סדרה תיעודית על חייו ויצירתו של המחזאי חנוך לוין. הסדרה "חנוך לוין - חיים שכדוגמתם עוד לא ראינו מעולם", הופקה לימים על ידי מחלקת התעודה של הערוץ הראשון (בעידודו של מנהל מחלקת התעודה איתי לנדסברג-נבו), והייתה לאחת מסדרות התעודה המקוריות האחרונות ששודרו במסגרת הערוץ הראשון של רשות השידור בראשית שנת 2017. קובן היה אחד מצוות היוצרים של הסדרה בת ארבעת הפרקים (שכל אחד מהם הוקדש לאספקט אחר בחייו וביצירתו של לוין), הוא אחראי לראיונות הרבים השזורים לאורך הסדרה (שקובן הוא גם מי שמקריין את הנרטיב המוצג במסגרתה), ויש לו חותם סגנוני מובהק על התוצאה הסופית.
בשנת 2017 עלתה תוכנית ראיונות אישית בהנחיית קובן בערוץ כאן 11 בשם "פגישה עם רוני קובן". בתוכנית התארחו בין היתר איתי אנגל, עידן רייכל, ליאור אשכנזי, רמי פורטיס, ח"כ אורלי לוי-אבקסיס הסופר איימן סיכסק ודניאלה לונדון- דקל. בשנת 2019 יצר והגיש את הסדרה התיעודית "יוצאים מהכלל" בערוץ כאן 11.

תיאטרון

מחזה הביכורים שלו "נדל"ן", הועלה בקריאה מבוימת בפסטיבל "פותחים במה 09" של תיאטרון בית לסין, וזכה בפרס חבר השופטים ופרס "חביב הקהל". המחזה הועלה לאחר מכן, בהפקה מלאה, בפסטיבל "פותחים במה 10" ונכנס לרפרטואר הקרוב של תיאטרון בית לסין.
קובן נשוי ואב לשניים.
שלום שכנא מלובלין

הרב שלום שכנא מלובלין (סביב ה'רנ"ה 1495 (השערה) - א' בכסלו ה'שי"ט, 1558) היה תלמידו של רבי יעקב פולק יוצר שיטת הפלפול, והחליפו כראש ישיבה בלובלין. ממפתחי שיטת לימוד המכונה "חילוקים" ששימשה כשיטת לימוד מועדפת במשך שנים אחריו.
היה רבם של רבי שלמה לוריא (מהרש"ל)], של רבי חיים בן בצלאל (אחיו של המהר"ל מפראג) ושל הרמ"א (שהיה גם חתנו). לא ידוע על חיבורים הלכתיים או פסקי הלכה שהשאיר אחריו.

ביוגרפיה

נולד לגולדה (נפטרה ב-1532) וליוסף, מוכס במקצועו, שקיבל היתר מזיגמונד הראשון מלך פולין, לגור בין חומות העיר לובלין ולנהל בה את עסקיו.
בערך בשנת 1520 התמנה רבי שלום שכנא לרבה של לובלין וגלילותיה, ועמד בראש ישיבה שמנתה תלמידים רבים. שמו התפרסם על ידי תלמידיו במזרח אירופה, והיו שכינו אותו "מאור הגולה". רבי שלום שכנא לא השאיר אחריו חיבורים, הוא נימק זאת בין השאר בכך ש"אין רצוני שיסמכו העולם על הוראותי". על עותק התלמוד הבבלי שלו כתב הגהות, וכשהדפיסו בלובלין מהדורה חדשה של הש"ס, הדפיסו על פי הגהותיו.] בנו רבי ישראל כיהן אחריו בראשות הישיבה בלובלין.
על פי צו מלכותי שחייב את הקהילות באישור הממשל לכל מינוי של רב ורושם נישואין, הוא מונה בשנת 1542 כאחד משני "רב כולל וזקן היהודים" ליהודי פולין, ונשאר בתפקיד הרב הראשי ללובלין גם כאשר בוטל הצו, עד שהחליפו בתפקיד הרב יהודה בן אהרן.
נפטר בא' בכסלו שנת ה'שי"ט. מצבת קברו ניצבת בבית הקברות היהודי בלובלין, והיא אחת היחידות שהשתמרו מתקופה זו.
טקסים

טקסים (טורקית Taksim - "חלוקה") הוא הכינוי שניתן על ידי האוכלוסייה הטורקית בקפריסין לרעיון חלוקתה של קפריסין לשתי ישויות מדיניות נפרדות, האחת לקפריסאים-טורקים והאחרת לקפריסאים-יוונים. 
שורשיו של המושג באמצע שנות החמישים של המאה ה-20 כאשר הוקם אאוקה, "ארגון הלוחמים הקפריסאים הלאומי" (EOKA, Εθνική Οργάνωσις Κυπρίων Αγωνιστών), והחל בהתנגדות אלימה לשלטון הבריטי באי מתוך כוונה מוצהרת להביא לסיומו ולאיחוד האי עם יוון ("אֶנוֹסִיס", Ένωσις). הקהילה הטורקית באי קידמה את רעיון החלוקה מתוך תחושה כי רק כך תזכה בשלום ובביטחון ומבלי להפוך למיעוט במדינה בעלת אופי יווני, שלא לדבר על האפשרות האחרת של איחוד עם יוון. 
ב-1960 זכתה קפריסין בעצמאותה, אך יחסי שתי הקהילות באי לא השתפרו ואף החמירו לאחר שנשיא קפריסין הארכיבישוף מקאריוס השלישי הציע ב-1963 לערוך 13 תיקונים בחוקת המדינה. תהליך הקיטוב באי הלך והעמיק והאוכלוסייה הטורקית שהיוותה כחמישית מכלל התושבים החלה מתרכזת במובלעות. צעד זה היווה למעשה את תחילת הדרך לקראת היפרדותן של שתי הקהילות באי. 
ב-15 ביולי 1974 ובעידודה של החונטה הצבאית ששלטה באותה עת ביוון, תפס ארגון EOKA-B, יורשו של ארגון EOKA, את השלטון בקפריסין במסגרת הפיכה צבאית במטרה לספח את האי ליוון (Ένωσις איחוד ביוונית) . החשש מאיחודו של האי עם יוון הביא את ממשלתו של בולנט אג'וויט להורות לצבא הטורקי לפלוש אל האי. פלישת טורקיה לקפריסין ב-20 ביולי 1974 הביאה לכיבוש שליש משטחו בידי צבא טורקיה בתוך פחות מחודש. 
ב-1975 הכריזו הטורקים בצפונו של האי על הקמתה של "המדינה הפדרלית הטורקית של קפריסין" (Kıbrıs Türk Federe Devleti). הכרזה זו הייתה אמורה להיות צעד לקראת הקמת מדינה פדרלית שתכלול את כל שטחו של האי, אך היוזמה נדחתה על ידי קפריסין, האומות המאוחדות, והקהילה הבינלאומית. לאחר שמונה שנות משא ומתן חסר תוצאות בין שתי הישויות המדיניות באי, הכריזה הישות הטורקית על עצמאותה ב-15 בנובמבר 1983 ואימצה את השם "הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין" (Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti, KKTC). בכך היה רעיון החלוקה לעובדה מוגמרת.
בולדוג אנגלי

היסטוריה של הגזע

במקור טופח הבולדוג במאה ה-17 באנגליה ללוחמת שוורים, מימי הביניים, במשך כ-600 שנה, הבולדוג שימש לגירוי וללחימה בשוורים. הייתה סברה, שגירוי השוורים לפני השחיטה תגרום לריכוך בשרם. לצורך כך היו משסים כלב בפר כבול או מותש. נוהג זה הפך ל"ספורט" פופולרי, שמשך קהל רב. מבנהו של הבולדוג, שפותח מגזע המסטיף, הפך אותו מתאים במיוחד לתפקיד: קצר רגליים, פראי, ובעל לסתות חזקות. פניו הקצרות הועילו גם כן, והוא יכול היה לנשוך את אפו של השור ברגע שזה הוריד את ראשו כדי לנגוח בכלב. הבולדוג לא היה מרפה גם כאשר השור היה מרים אותו לאוויר, ולעיתים גם היה נפצע בצורה קשה. בשנת 1835 הוצאה ההתגרות בפרים אל מחוץ לחוק. מאז נעלם כושר הלחימה של הבולדוג, והודגשו מבנה גופו ופניו המכווצים.

בתרבות הפופולרית

ג'ון בול, הדמות הבדיונית המסמלת את אנגליה, מתואר לרוב כאשר הוא מלווה בכלב בולדוג.
תסמונת מרטו-לאמי

אבחון

בשל השכיחות הנמוכה של מחלות MPS יש קושי באבחון תסמונת מרטו-לאמי. זיהוי החריגות מתבצע לרוב על ידי רופאי ילדים, אולם האבחון עצמו דורש בדרך כלל מעורבות של רופא המתמחה במחלות אגירה, לרוב גנטיקאי או מומחה למחלות מטבוליות. בשלב ההתחלתי נערכת בדיקת שתן המצביעה על הפרשה מוגברת של מוקופוליסכרידים אופייניים לMPS. בדיקת השתן מצביעה MPS ולא על סוג של MPS ולכן, אם מתקבלת תוצאה חיובית, הנבדק נשלח לבדיקה אנזימתית, אשר מודדת את רמת האנזים ארילסולפטאז B בתא עור או תא דם. רמה נמוכה של האנזים מצביעה על מרטו-לאמי. 
בדיקה גנטית לנשאות מתבצעת בבני משפחה בריאים של אנשים המאובחנים כלוקים בתסמונת. אבחון טרום-לידתי מתבצע במקרה של הורים נשאים.

טיפול

טיפול אנזימטי חליפי לתסמונת מרטו-לאמי פותח על ידי חברת ביומרין. הטיפול, המשווק בשם המסחרי נגלזיים (Neglazyme), אושר לשיווק על ידי הFDA בשנת 2005 ועל ידי הEMEA בשנת 2006 והוא כלול גם בסל הבריאות הישראלי. הטיפול הוכח כמשפר את יכולת ההליכה והטיפוס של החולים.
אליהו חיים רוזין

ביוגרפיה

ר' אליהו חיים נולד לאביו ר' קלונימוס קלמן, בעיר קאמראווע בפלך לומז'ה שעל גבול ליטא פולין, ב-י' שבט תרנ"ט. בגיל חמש התייתם מאביו. בילדותו למד בחיידר בעיר אוסטרובה, וכשהגיע לגיל שתים עשרה עבר ללמוד בישיבת לומז'ה. בסביבות שנת תרע"ד נשא לאשה את אסתר מטפליק.

התקרבותו לחסידות ברסלב

בבית המדרש בלומז'ה נחשף לספר "השתפכות הנפש" של חסידות ברסלב אשר השפיע עליו רבות. במלחמת העולם הראשונה בשנת תרע"ד, יחד עם פליטים רבים שברחו מפולין לרוסיה, ברחה אמו יחד עמו לעיר רוז'אן. שם הצליח לשכנע את אמו שתתן לו לנסוע לאומן, בטענה שבאומן מכשירים בחורים להיות רבנים, ושם עיצב את אישיותו בהשפעת חסידי ברסלב שבאומן, ובפרט מי שהוא ראה בו את מורו ורבו, רבי אברהם ב"ר נחמן. באומן נשא את רעייתו ושם הקימו את ביתם.

פעילותו ברוסיה

רבי אליהו חיים יחד עם אשתו בביתם שבאומן, הכניסו אורחים רבים, ביניהם בחורים פליטים מפולין שהם סייעו בידם להינשא. כן היה אוסף צדקה ומחלק כספי סיוע לאנשי חסידות ברסלב, למרות שהדבר היה אסור על פי החוק הקומוניסטי.
ביום שני ט"ו בחשוון תרצ"ו נתפס רבי אליהו חיים, יחד עם חברו לפעילות רבי לוי יצחק בנדר. שניהם עונו ונחקרו ונפסק עליהם גזר דין מוות. אולם הם ניצלו על ידי קצין בכיר יהודי (שבסוף שילם על כך בחייו), שחמיו, חסיד ברסלב, ביקשו שאם יגיעו אליו חסידי ברסלב, יעזור להם ככל יכולתו. בתקופת המתנתו למשפט, קיבל במפתיע אישור יציאה מרוסיה, ובחודש סיוון שנת תרצ"ו הגיע לארץ ישראל והשתקע בירושלים.

בארץ ישראל

בירושלים הצטרף לחסידי ברסלב, ביניהם רבי אברהם שטרנהרץ, רבי שלמה וקסלר, רבי נתן בייטלמכר ואחרים, שהתפללו ולמדו בבית הכנסת 'בוקרשט' שבשכונת מאה שערים.
בארץ ישראל הדפיס רבי אליהו חיים חלק מהספר ליקוטי הלכות, ועסק בסיוע לעליית חסידי ברסלב מברית המועצות. הוא קבע שיש צורך בבית כנסת של ברסלב. בתחילה שכרו שני חדרים במאה שערים, ולאחר מכן השיג אישור לבנות בשטח עליו היה בנויים מלון ארץ ישראל וטחנת קמח קטנה. לאחר מאמצים רבים וגיוס כספים בחו"ל הצליח לבנות את השול ברחוב סלנט 36 במאה שערים, שם היה מוסר שיעורים קבועים, והקים בו את כולל האברכים "אור הנעלם".
נפטר בשבת לפנות בוקר, בכ' בכסלו תשמ"ד. נטמן בהר הזיתים, ליד קברו של ר' נחמן ב"ר ברוך אפרים מטפליק.
התזמורת הסימפונית של וינה

היסטוריה

על אף ירידה בהאזנה לקונצרטים לאחר הופעת הרדיו בשנות ה-20 של המאה ה-20, התזמורת החזיקה מעמד עד סיפוח אוסטריה בשנת 1938, שהביא להתמזגותה עם תזמורות גרמניות, כחלק מן התרבות הגרמנית. בתור שכזו, שימשה למטרות תעמולה עד שצימצומים בשורותיה, כתוצאה מגיוס לעבודה במפעלי תחמושת, הביאו לסגירתה ב-1 בספטמבר 1944.
הקונצרט הראשון של התזמורת אחרי המלחמה התקיים ב-16 בספטמבר 1945, ונוגנה בו הסימפוניה השלישית של גוסטב מאהלר. בהנהלתו של יוזף קריפס, נבנה מחדש, תוך זמן קצר, רפרטואר מודרני לאחר עשר שנים של בידוד והתזמורת יצאה בפעם הראשונה לפסטיבל ברגנץ בקיץ 1946.
שנת 1946 ציינה את ראשית כהונתו של מאסטרו הרברט פון קאראיין, שאף כי לא היה מנצח ראשי, עבד עם התזמורת הווינאית בסדרת הקונצרטים שנקראו על שמו ויצא עמה לסיורים רחבי-היקף באירופה ובאמריקה הצפונית.
בשנת 1959 הופיעה התזמורת לפני האפיפיור יוחנן ה-23 בוותיקן, בניצוח הבכורה של מאסטרו וולפגנג זאוואליש.
בתקופת ניהולו של זאוואליש יצאה התזמורת לסיור בארצות הברית בשנת 1964 ולסיור משולב בארצות הברית וביפן. בשנת 1967 בתקופתו גם נפתח מחדש התיאטרון של וינה, בשנת 1962.
קריפס חזר לתקופת הביניים שבין פרישת זאוואליש לבואו של קרלו מריה ג'וליני כמנצח ראשי. בשנות ה-80' ההתייצב ז'ורז' פרטר על דוכן המנצחים. הוא הגדיל את מספר הקונצרטים של תזמורת וינה והוסיף מוזיקה צרפתית לרפרטואר.
בשנות ה-90' המוקדמות התמנה רפאל פריבק דה בורגוס למנצח ראשי והביא עמו מוזיקה ספרדית, כמו פרטר לפניו. ולדימיר פדוסייב היה למנצח ראשי בשנת 1997. בשנת 2005 החליף אותו פאביו לואיזי שכיהן בתפקיד עד שנת 2013.
המנצח הראשי של התזמורת משנת 2014 הוא המנצח השווייצרי פיליפ ז'ורדן. המנצח הישראלי להב שני מכהן כמנצח אורח ראשי.
המנצח הקולומביאני אנדרס אורוסקו-אסטרדה יהיה המנצח הראשי החדש של התזמורת החל מעונת הקונצרטים 2020/21.
אנטון לסר

ביוגרפיה

לסר למד בבית ספר במוזלי שבברמינגהם ובאוניברסיטת ליברפול. ב-1977 החל ללמוד ב-RADA שם זכה במדליית זהב על שם בנקרופט כשחקן המבטיח של השנה. הוא ממוצא יהודי.
כשחקן ברויאל שייקספיר קומפני שיחק בתפקידים שייקספיריים רבים בהם טרוילוס ב"טרוילוס וקרסידה", אדגר ב"המלך ליר", פטרוקיו ב"אילוף הסוררת", רומיאו ב"רומיאו ויוליה", ברוטוס במחזה "יוליוס קיסר", ליאוניסט ב"אגדת חורף" ואת המלך ריצ'רד השלישי במחזה באותו שם.
לסר מרבה להופיע ברדיו, הוא כיכב בעיבוד של רדיו ה-BBC לסדרת ספרי המתח "פלקו" של לינדזי דייוויס. כמו כן הקליט ספרי שמע רבים בהם מיצירותיו של צ'ארלס דיקנס. ההקלטה שלו לספר תקוות גדולות זיכה אותו בפרס טוקי (Talkie Award). מגוון הספרים שהקליט נע בין ספרים קלאסיים כמו "גן העדן האבוד" מאת ג'ון מילטון וכתבי הומרוס וספרים בני זמננו כמו רומנים מאת רוברט האריס ופיליפ פולמן.
במשך השנים הופיע בתפקידים מגוונים בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה. אחד מתפקידיו הראשונים בטלוויזיה היה בהפקה משנת 1982 של ה-BBC ל"גן הדובדבנים". השתתף בתפקיד אורח בסדרות כמו "עדות אילמת", "רציחות במידסומר" "להעיר את המתים" ו"מלחמתו של פויל". הוא הופיע בסדרות דרמה תקופתיות כגון "סקרלט פימפרנל", "לורנה דון" ו"דוריט הקטנה".
ב-2013 השתתף בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" בתפקיד המלומד קיברן.
ב-2015 גילם לסר את דמותו של תומאס מור במיני-סדרה של ה-BBC "וולף הול", והיה מועמד על הופעתו לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר. 
בשנת 2016 שיחק בסרט השואה של רוברט זמקיס, "בעלי ברית" לצידם של בראד פיט, מריון קוטיאר, ג'ארד האריס וליזי קפלן.

חיים אישיים

לסר חי בווריקשייר עם אשתו ושני ילדיו.