google/wiki40b huggingface dataset:
אדריכלות נאו-מורית

אדריכלות נאו-מורית היא סגנון אדריכלי שהיה נפוץ מן המחצית השנייה של המאה ה-19 ועד המחצית הראשונה של המאה ה-20 באירופה ובאמריקה למבני ציבור (בעיקר תיאטראות ובתי כנסת). הסגנון שאב אלמנטים עיטוריים מאדריכלות ספרדית-אסלאמית של ימי הביניים ("אדריכלות מורית") וכן מאדריכלות ממלוכית ואדריכלות מוגולית, אך הקמת המבנים תוכננה תוך שימוש בחומרי המהפכה התעשייתית (פלדה, בטון מזוין, זכוכית, לבנים ורעפים מייצור המוני). רוח הסגנון היא חיקוי ברוח האוריינטליזם של התנועה הרומנטית, המשלב באופן אקלקטי רכיבים ממסורות שונות בזמן ובמקום.

מאפיינים סגנוניים

הסגנון הוא אקלקטי, ומבקש להחיות סגנון "מוסלמי" או "מזרחי" שלא התקיים ככזה בעבר, אלא בדמיון האירופאי. מספר מבנים בולטים שימשו לו כדגם, מארמון אלהמברה בספרד ועד הטאג' מהאל בהודו. מספר אלמנטים מן המרחב שבים וחוזרים ברוב המבנים. בהם: דגש על צבעוניות רבה, בעיקר בצבעי ירוק ואדום; תשליב אבנים (אבלק) דקורטיבי - המשלב פסי צבע באבנים או לבנים; קשת פרסה בהיקף שלמעלה מ-180 מעלות; כיפות בצורת בצל, לעיתים רבות מעוטרות בדגם רעפים בדמות קשקשים; שימוש בצורת המתומן, מינרט (צריח) ולרוב זוג צריחים, חלונות או חרכי אוויר ואור בדוגמת כיזאן (מקבץ חלונות עגולים קטנים) או משרביה (שבכה), עיטורים מעולם הצומח או דמויי ערבסקות כמו באמנות מוסלמית ועוד.
עם זאת - מבחינת חומרי הבניה קיימת נטייה לאמץ חומרים חדשים כפלדה, בטון מזוין וזכוכית, המאפשרים גמישות בעיצוב הצורני ובחומרי בנייה מייצור תעשייתי המוני מודרני.

היסטוריה

האדריכל הבריטי אדוארד בלר  נשכר ב-1828 על ידי הנסיך הרוסי מיכאיל סמיונוביץ' וורונצוב  לתכנן עבורו את ארמון וורונצוב בחצי האי קרים. בלר היה איש התחייה הגותית האנגלית, אך סבר שעבור ארמון בחצי האי קרים, נכון יהיה להחיות סגנונות אדריכלות אסלאמיים כגון אדריכלות מוגולית. את האלמנטים שאב ממסגד בדלהי ומארמונות עות'מאניים בחצי האי קרים. ארמון זה הוא המבנה הראשון שהוקם באדריכלות נאו-מורית.
הרעיון להחיות את סגנונות המזרח נקלט היטב בקרב יהודים בהאימפריה האוסטרו-הונגרית ובגרמניה, שביקשו לראות את שרשיהם במזרח כתרבות ששורשיה נטועים במזרח שמי, האסיאתי-מוסלמי שזכה להילה רומנטית בעקבות האוריינטליזם. נוספה על כך גם ההתבוננות של אנשי תנועת ההשכלה היהודית בגרמניה על תור הזהב בספרד כמודל חיובי לפריחה יהודית, מודל שהתאפיין בין השאר באדריכלות המורית.
הסגנון נפוץ גם בספרד, כחלק מרעינות תחיית סגנונה המקורי באמצעי בנייה חדישים. למשל: פלאסה דה אספניה בסביליה, קאזה ויסנס בברצלונה וזירת מלחמת השוורים לס ונטאס במדריד. בברצלונה השפיע הסגנון על צמיחת סגנון המודרניזם קטלאני (מודרניסטה).
כן נפוץ הסגנון בבוסניה, כחלק מהדגשת האופי הלאומי-מוסלמי הייחודי שלה. למשל: בית הדואר המרכזי בסרייבו ובית הספרייה הלאומית והאוניברסיטאית של בוסניה והרצגובינה בעיר והגימנסיה של מוסטר.
בארצות הברית נפוץ הסגנון בראשית המאה ה-20 לתכנון אולמות תיאטרון, כמו למשל תיאטרון פוקס באטלנטה (1929). רבים מהאולמות אף נשאו שמות "אוריינטליים-אקזוטיים" כגון "אלהמברה", "גרנדה" או "בגדד".
הסגנון השפיע על הסגנון האקלקטי בארץ ישראל.
כרבולת (צמח)

תיאור הסוג

סוג זה מונה כ-150-130 מינים של עשבים ושיחים. תפוצתו באירופה, צפון ומזרח אפריקה, ומזרח אסיה. בארץ ישראל מיוצג הסוג על ידי 9-6 מינים. סוג זה נמנה עם שבט המשנציים.
סוג זה מונה שיחים ובני-שיח קוצניים, כדוגמת כרבולת מקרינה, וכן עשבוניים האופייניים לתצורת צומח פתוחה כדוגמת המין כרבולת מצויה. צורת הפרי הכרבולתית מאפשרת ליחידת התפוצה להיתפס בפרוות יונקים וכך הצמח מופץ למרחקים. כמובן שתכונה זו היא לרועץ עבור אדם המתהלך יחף, ונעיצתו בעור מכאיבה. מכאן כמה כינויי גנאי שניתנו לצמח, כדוגמת 'פוקת היחפים' בגרסה הספרותית, ו'אייכמן' בגרסה העממית יותר. יש לציין שצורת הכרבולת אינה אופיינית לכל המינים בסוג. 
פריחתם של המינים מתרחשת באביב ובתחילת הקיץ. הפרחים מואבקים על ידי דבורים שונות. 
פירוש השם הלטיני, Onobrychis, הוא 'מאכל חמורים', בשל היותו צמח מספוא טוב, כמו פרפרניים אחרים. המין העיקרי המשמש למספוא הוא 'כרבולת בקייתית' - 'Onobrychis viciifolia'. שמם האנגלי העממי הוא Sainfoin. מקור שם זה בצרפתית - ופירושו 'קש בריא'.

תיאור מורפולוגי

עלי סוג זה מנוצים - כלומר, מחולקים לעלעלים רבים הערוכים משני צידי העורק הראשי של העלה. מספר העלעלים אינו זוגי. פרח הכרבולת אופייני למשפחה, צבע כותרתו לרוב בגווני סגול-ורוד והפרח נישא על עוקץ ארוך (עוקץ הפרח הוא כינוי לאיבר הנושא אותו מן הגבעול). 
פרי הכרבולת מאופיין בדופן קשיחה מאוד שאינה נפתחת - תכונה שמבדילה אותו מסוגים אחרים במשפחה, ואחראית בין השאר לאופן הנביטה של הצמח. צורת הפרי פחוסה, עגולה או חצי עגולה, כאשר למינים רבים צורת פרי עדשתית אופיינית, ולמינים רבים צורת פרי כרבולתית. פירותיהם של כל המינים מגוממים. לרוב המינים שמופיעים בארץ ישראל צורת פרי כרבולתית. הגדרת המינים נעשית על פי צורת הפרי.

מנגנון הנביטה

הפרי מכיל 3-1 זרעים. כאמור, הפרי אינו נפתח, וגם כשהצמח נמצא בשלב של פריחה והפצת פירות, עקירת הצמח תגלה את פרי צמח האם, ותאפשר את הגדרת המין. תכונה זו מצפינה בחובה גם את מנגנון הנביטה המיוחד של הכרבולת. במינים רבים, גודל הזרעים אינו אחיד. בשנה הראשונה לאחר חניטת הפרי, במידה שהתנאים החיצוניים יאפשרו זאת - מבחינת משקעים ואקלים, ינבוט הזרע הגדול. 'מד הגשם' של הצמח הוא הדופן הקשיחה - רק כמות גדולה של משקעים תחדור אל קליפת הזרע, ותאפשר את תחילת הנביטה. כך, ינבטו הזרעים הבאים לפי הסדר, בעונות שונות - דבר שיבטיח את המשך קיום המין, גם במקרה שהתנאים החיצוניים לא ייטבו, ולא יאפשרו חניטת פירות. 
מידע נוסף אודות מנגנוני נביטה של צמחים באזורים יובשניים ניתן לקרוא במאמרו של אבי שמידע 'הקזינו בבורסת האקולוגיה' (ראו קישורים חיצוניים).
אשת חיל

ניתוח השיר

בשיר 22 פסוקים, כמספר אותיות האלפבית העברי. לכל פסוק שני חלקים – חלקו השני משלים את חלקו הראשון.
האקרוסטיכון בנוסח המסורה תואם את סדר האלפבית המקובל. לעומת זאת, נראה כי בנוסח העברי שעמד לפני מתרגם השבעים, קדם הפסוק המתחיל באות פ"א לפסוק המתחיל באות עי"ן. החוקרים התקשו להכריע איזו היא הגרסה העדיפה. סדר אותיות שבו מחליפות עי"ן ופ"א את מקומן נמצא גם במגילת איכה (עיינו בפרק הרלוונטי בערך על מגילת איכה), ויש לו שורשים קדומים.
ספר משלי, שבו מופיע השיר, מוביל קו של יחס של בוז ליופי, במיוחד כשאינו מלווה בפנימיות תואמת – "שקר החן והבל היופי". חן ויופי הם שקר והבל, אישה אינה מושלמת אם אינה טובת אופי, יראת אלוהים ודואגת לביתה כמפורט במזמור.
רק בפסוק שלפני האחרון מצוין במפורש שהכוונה לאישה יראת שמים ("אִשָּׁה יִרְאַת ה' הִיא תִתְהַלָּל"). כל שאר פסוקי השיר יפים לאישה כלשהי. אלכסנדר רופא מסיק, מתוך השוואה לתרגום השבעים, שהנוסח המקורי היה: "אשה מַשְׂכֶּלֶת [=חרוצה ומצליחה] היא תתהלל" ואילו הנוסח שלפנינו מקורו בתיקון מגמתי.

מושא השיר

חז"ל, שפירשו את ספר משלי כנכתב כולו על ידי שלמה המלך, פירשו את מושא השיר כאמו של שלמה, בת שבע. פרשנות רווחת אחרת, בעקבות ראיית תוכן הספר כמשלים, היא שהמדובר במשל לתורה, או לחכמה. פרשנים אחרים ראו בו שיר הלל לאישה האידיאלית, ללא כוונה לאישה מסוימת.
זיהוי נוסף של מושא השיר הוא רות המואביה, משום שנאמר עליה: "כִּי יוֹדֵעַ כָּל שַׁעַר עַמִּי, כִּי אֵשֶׁת חַיִל אָתְּ." על פי זה, הפסוק "נוֹדָע בַּשְּׁעָרִים בַּעְלָהּ; בְּשִׁבְתּוֹ עִם זִקְנֵי אָרֶץ" מתייחס לבעז, עליו נאמר שישב עם זקני הארץ בשער: "וּבֹעַז עָלָה הַשַּׁעַר וַיֵּשֶׁב שָׁם... וַיִּקַּח עֲשָׂרָה אֲנָשִׁים מִזִּקְנֵי הָעִיר וַיֹּאמֶר: שְׁבוּ פֹה; וַיֵּשֵׁבוּ." רות היא אם השושלת ממנה יצא שלמה המלך, כותב המזמור לפי חז"ל.
יש הסוברים שעל פי הפשט נכתב השיר כהספד לאישה מסוימת, על ידי בעלה.

שימוש בשיר

מקור המנהג לזמר את הפרק "אשת חיל" לפני הקידוש בליל שבת הוא בחוג מקובלי צפת ומבית מדרשו של האר"י, כאשר הפרק פורש באופן אלגורי כמתייחס לשבת, לשכינה ולכנסת ישראל גם יחד, שכולן דמויות נקביות. אמירת פרק זה היא המשך לתפילות בעלות מגמה דומה בקבלת שבת, כגון לכה דודי. עם השנים, התקבל גם הטעם שאומרים את הפרק כאות הוקרה לאשה על עבודתה הרבה והכנותיה לקראת שבת בפרט.
מנהג נוסף הוא לומר את פסוקי השיר במהלך הלוויה של אישה, בעת נשיאת המיטה לקבורה. בהקשר זה נאמר השיר כהספד על האישה ותכונותיה הטובות.
מרבים להשתמש בביטוי "אשת חיל" לאישה שהיא אם, רעיה או אשת ציבור פעלתנית.
אמיל ליטוינסקי

ביוגרפיה

אמיל (עמנואל) נולד ביפו ב-1891 ליעקב אלחנן ליטוינסקי ולשרה (לבית פינקלשטיין), אח למשה (מוריס) ליטוינסקי ולריימונד ליטוינסקי. למד בבית הספר הצרפתי ביפו ובבית הספר הגבוה למסחר. אמיל ומשה ליטוינסקי הקימו חברה מסחרית בשם "האחים ליטוינסקי". ב-1914, בתקופת מלחמת העולם הראשונה, גורש עם אחיו, משה, למצרים שם עסקו השניים במסחר וסיפקו ציוד לצבא הבריטי במזרח התיכון. לאחר המלחמה מונו האחים כסוכני חברת הדלק הבריטית של וכן הייתה בבעלותם חברה קבלנית לבניית חנויות ביפו. האחים עסקו ברכש אדמות ברחבי הארץ ובין השאר רכשו כ-1700 דונם מתושבי כפר סאקיה עליהן תכננו להקים יישוב כפרי גדול בקרבת תל אביב. ב-1934 החלה הקמת היישוב תל ליטוינסקי והאחים ליטוינסקי עברו לגור במרכז היישוב (ברחוב שנקרא כיום "האחים ליטוינסקי") כשביתו של אמיל הוקם במספר 51. כמו כן רכש עם אחיו כ-1800 דונם  בכפר ג'יוס שבשומרון. על 300 דונם מהם נטע פרדס.
אביו, יעקב אלחנן ליטוינסקי, ייסד את לשכת הבונים החופשיים ביפו ושירת כנשיאה הראשון.
אמיל נישא למרגלית (לבית אפלבוים) ולזוג נולד בן אחד (אריאל). אמיל נפטר ב-1963 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. אשתו, שנפטרה ב-1988, נקברה לצידו.
הנסיון לפרק את שותפות "האחים ליטוינסקי" ולחלק את הרכוש הרב שצברה הביא בסופו של דבר לסכסוכים משפטיים בין בני המשפחה שנמשכו שנים רבות. בשנת 2016, הגישו יורשי משפחת ליטוינסקי עתירה לבית המשפט המחוזי בתל אביב נגד מדינת ישראל, בדרישה להשיב למשפחה את קרקעות תל ליטוינסקי, לפצותה, או להעביר אליה קרקעות חלופיות.
עיצור דו-שפתי, סותם, אטום

התרחשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אופולה (פרובינציה)

מקור השם

ווייוודת אופולה נושאת את שמה של העיר הדומיננטית שבה, העיר אופולה. העיר אופולה נקראת בפולנית Opole ובלטינית vicinia. משמעותו של המונח אופולה בהיסטוריה הפולנית הייתה לתיאור יחידה מנהלית מסוימת. בתחילה תיאר המונח קבוצה של שבטים בעלי קשרים פוליטיים האחד לשני, ומאוחר יותר בימי הביניים תיאר המונח יחידה פיאודלית לחישוב מס. משמעות אפשרית נוספת היא שאופולה נקראת על שם שבט סלאבי מערבי קדום בשם "אופולאנים" (בפולנית: Opolanie, בצ'כית: Opolané, ובגרמנית: Opolanen). השבט ישב באזור נהר האודר העליון, אזור הסמוך למיקומה של העיר אופולה.

גאוגרפיה

מבחינה גאוגרפית, ההווייוודה אופולה מהווה את אזור המפגש של שני חבלי ארץ גאוגרפיים: שלזיה עילית שממזרח לאופולה, ושלזיה תחתית שממערב לה. שני חבלי ארץ אלו כוללים את אגן ההיקוות של נהר האודר העליון והתיכון.  מקור הנהר הוא מההרים שממזרח לאופולה, המצויים בשטחה של ווייוודת שלזיה. משם נכנס הנהר לאופולה, וזורם מכיוון דרום מזרח לכיוון צפון מערב לאורך אופולה. לאורך כל דרכיו הנהר מוזן ביובלים רבים המנקזים את מימי האזור כולו. בהמשכו, הנהר יוצא אל הווייוודה השכנה שלזיה תחתית הגובלת עם אופולה ממערב. בעוד חציה המזרחי של אופולה יושב על הרמה גאוגרפית של שלזיה עילית (כ-500 מטר מעל פני הים), חציה המזרחי מהווה את השפלה המישורית של שלזיה תחתית. נהר האודר החוצה את אופולה יוצר סביב גדותיו עמק רחב וארוך, בו מרוכזת עיקר האוכלוסייה של האזור. מצפון ומדרום לעמק נהר האודר אפשר למצוא גבעות רבות, ותנאי השטח המישוריים המאפיינים את העמק הופכים לגבוהים יותר. צפונה מהגבעות שמצפון לנהר האודר מצוי המישור הגדול של אזור פולין גדול. דרומה מהגבעות שמדרום לנהר האודר מצוי חלקו המזרחי של רכס הרי הרי הסודטים, רכס הרים גבוה יחסית לאזור.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת באופולה, בירת הוויווידה, היא 9.2 מעלות צלזיוס. החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -0.9 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 19.2 מעלות צלזיוס). הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 602.8 מ"מ.
מרד הר הלבנון

המרד

האיכרים המארונים אשר ישבו במרכז הר הלבנון ודוכאו, בצורה אכזרית, דרשו שוויון זכויות לאיכרים בשם ה"ח'ט-י הומאיון" (או: "ח'ט'י שריף של גילח'אנה" - מסמך מטעם האימפריה המבטיח את שוויון כל האזרחים בממלכה), ופתחו במרד, בשנת 1858. לאחר זמן מה עמד בראש המרד איש בשם טאניוס שאהין, נפח ואחד ממנהיגי המארונים, יוסֻף כַּרַם.
טאניוס שאהין היה, למעשה, הגורם שליבה, התסיס והוביל את המרד. הוא התחיל את המרד במוקטעת כסרואן, ולאחר מכן השתלט (לעיתים מזומנות גם בדרכים דיפלומטיות) על אזור הצפון. לאחר שהשתלט על צפון הר-הלבנון שלח טאניוס שליחים מטעמו לכיוון מרכז הר-הלבנון, במטרה לגייס כפרים נוספים למרד. אולם בגלל היות אוכלוסיית הכפרים מעורבת מבחינה אתנית, כאשר השליטים דרוזים והאיכרים מארונים, הפכה המרידה באזור זה ממרד מעמדי למלחמה עדתית-דתית (1860). במהירות עוצבו שני המחנות בלבוש "חדש": השייח'ים הדרוזים מול האיכרים המארונים.
בתחילה צלחה ידיהם של המארונים בהנהגתו של טאניוס שאהין. המארונים צעדו ממחוז כסרואן אל מחוז אל-מתן המעורב וביחד עם תושבי האזור הבריחו את הדרוזים הלא מאורגנים מבתיהם והציתו אותם באש.
אך הדרוזים בעלי המסורת הצבאית המפוארת - עברו לשלב הבא של הלחימה:
עם הצטרפות דרוזים מאזור החורן, מתואלים, בדואים ומוסלמים אחרים הם התחילו לטבוח בזה אחר זה בתושבי הכפרים המארונים באזורים המעורבים שנפגעו. לעיתים קרובות אף הצטרפו אליהם כוחות צבאיים עות'מאניים ששהו בשטח, או נשלחו "להפריד בין הצדדים היריבים".
מן הכפרים עברו הדרוזים לעיירות ומן העיירות לערים. זה אחר זה נפלו הכפרים והעיירות כפרי בשל לידיהם של הדרוזים. הדרוזים מצדם לא פסחו בטבח גם על הנוצרים היוונים-אורתודוקסים, בני בריתם לשעבר.
באמצע שנת 1860, "נעלם" טאניוס שאהין מהנהגת המלחמה הבין-עדתית, כפי שאפשר ללמוד מחיבור של עד אלמוני (שכינויו הוא סווניר) שכתב: "אין שומעים עוד על טאניוס שאהין; ההוכחה החותכת על המפנה הראשון [בקרבות] החזירה אותו לאפילה, אשר ממנה לא היה צריך לצאת לעולם".
לטאניוס שאהין אמנם הייתה עדנה בצורת "חזרה" קצרה לזירת המאבק שהתבטאה בקרב בעוצמה קטנה: טאניוס התייצב בראש כוח קטן (שאותו ארגן "בשם הדת הנוצרית") ויצא למלחמה ממוקדת במתואלים (השיעים). אבל מלחמה זו לא צלחה (מעורבותו של טאניוס שאהין בפרשה אפופת מסתורין ומוטלת בספק).
התערבות חמש המעצמות בנעשה בהר הלבנון התרחשה רק כאשר החל המרד להתפשט לדרום הר-הלבנון ולסוריה השכנה. בסוף אותה שנה אמורות היו כל המעצמות לשלוח חילות מצב מטעמן לשם הרגעת הכוחות הלוחמים. לבסוף, רק הצרפתים שלחו כוח (אשר התפנה שנה לאחר מכן) אך עד הגעתו חלה רגיעה והמצב החל לחזור לקדמותו.
עם היעלמות משטרו של טאניוס שאהין השתלטו על הקאימקאמיות אנשים חדשים. החשוב שבהם היה יוסף כרם, שהוזכר לעיל, איש בעל קשרים ענפים בכנסייה המארונית, אשר העמיד את עצמו בראש הקאימקאמיה הנוצרית. מתוקף היותו הקאימקאם דן יוסף כרם עם טאניוס שאהין, אשר עדיין היה בעל השפעה מרובה בקרב האיכרים ושימש כנציגם, ועם השייח'ים הח'אזנים, על הסדר הפנימי שבו יישבו את ההדורים ויחלקו ביניהם את העוצמה השלטונית.
לבסוף, לאחר משחקים פוליטיים בינלאומיים מורכבים, התנהל בשנת 1861 קרב קצר בין תומכי יוסף כרם לבין מגיני טאניוס שאהין. בסופו של הקרב נמלט טאניוס שאהין לביירות. רק לאחר מכן הגיעו להסכם אשר במסגרתו הפך טאניוס שאהין לחסר עוצמה פוליטית ממשית ומשפחות הח'אזנים קיבלו בחזרה את רכושם הנשדד.
הגנה בלטית

3. ה3

התאוריה המודרנית גורסת כי על הלבן להחליף רגלים ג:ד5 ר:ב1 ולאחר מכן לשחק 4. מהא4+ ג6 5. צ:ב1 מה:ד5 6. פו3 פד7 7. רד2 פזו6 8. ה3 פב6 כאשר ללבן יתרון עמדתי קל לאחר 9. מהא5 או משחק הרפתקני לאחר 9. מהג2
New England Journal of Medicine

The New England Journal of Medicine‏ (בקיצור N Engl J Med או NEJM) הוא כתב עת רפואי בשפה האנגלית שעובר ביקורת עמיתים ורואה אור בידי החברה הרפואית של מסצ'וסטס (Massachusetts Medical Society). הוא אחד מכתבי העת השפיטים לרפואה הפופולריים והנקראים ביותר ברחבי תבל. הוא גם כתב העת הוותיק שמתפרסם ברציפות לאורך פרק הזמן הארוך ביותר.
ג'ון קולינס וורן (John Collins Warren) ייסד את NEJM בשנת 1812 כרבעון שנקרא The New England Journal of Medicine and Surgery. ב-1828 הוא נהפך לשבועון ושמו שונה ל-The Boston Medical and Surgical Journal; מאה שנים מאוחר יותר הוא החליף את שמו לשם הנוכחי.
כתב העת מפרסם מאמרי מערכת, מאמרים על מחקרים מקוריים, מאמרי סקירה, כתבות, מקרי בוחן, ולו חלק מיוחד המכונה "Images in Clinical Medicine".
בין המחברים החשובים שכתבו ב-NEJM לאורך ההיסטוריה ניתן למנות את אוליבר ונדל הולמס האב (רופא דגול שהיה אביו של השופט אוליבר ונדל הולמס), הנס זינסר (Hans Zinsser) ולואיס תומאס (Lewis Thomas), כמו גם רופאים בעלי שם נוספים. אחד מעורכיו הראשונים, ג'רום סמיט (Jerome V.C. Smith), היה גם ראש עיריית בוסטון.
כתב העת זוכה בדרך כלל בדרוג ה-impact factor הגבוה ביותר מבין כתבי העת לרפואה (יותר ממתחריו Journal of the American Medical Association ו-The Lancet). בשנת 1977 זכה כתב העת בפרס לעתונות מצטיינת מידי George Polk Awards.
NEJM מאפשר גישה מקוונת חופשית למאמרים (הוא עושה כן שישה חודשים אחרי הפרסום, הדבר אפשרי לגיליונות החל משנת 1993). כלל זה אינו חל על קוראים מארצות המתפתחות, שלהם יש גישה מיידית לתוכן בלי תשלום, לצרכיהם אישיים.
NEJM גם מחזיק בשני פודקאסטים, האחד כולל ראיונות עם רופאים וחוקרים שמפרסמים בכתב העת, והשני מסכם את תוכנו של כל גיליון. חלופה אחרת כוללת חינוך רפואי מתקדם (קובצי וידאו של נהלים רפואיים), וכן weekly Image Challenge.
סלמנקה

אקלים

בקיץ הטמפרטורה הממוצעת עומדת על כ-22 מעלות צלזיוס, בחורף הטמפרטורה מגיעה עד לכ-6 מעלות.

קבוצת הכדורגל של סלמנקה

קבוצת הכדורגל של סלמנקה שיחקה במשך 12 עונות בליגה הראשונה בספרד. הקבוצה נסגרה בסוף עונת 2012/2013, אז הייתה בליגה השלישית. הישג השיא של הקבוצה הוא המקום השביעי בליגה הראשונה בעונת 1974/1975.
מריה אוגוסטה, נסיכת אנהלט

ביוגרפיה

מריה אוגוסטה נולדה ב-10 ביוני 1898 בבאלנשטדט, לאדוארד, נסיך אנהלט ולואיזה שרלוטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן.
ב-16 במרץ 1916 התחתנה מריה אוגוסטה עם יואכים, נסיך פרוסיה, בנם של וילהלם השני, קיסר גרמניה ואוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה, ממנו נולד לה בנה קרל פרנץ, נסיך פרוסיה. נישואי השניים לא היו מאושרים, והשניים התגרשו בשנת 1919. ב-18 ביולי 1920 התאבד יואכים, ואחיו אייתל פרידריך, נסיך פרוסיה לקח את המשמורת על ילדם פרנץ קרל. מריה אוגוסטה התנגדה לכך בכל תוקף, ובשנת 1921 פסק בית המשפט לטובתה, על אף שמשרתיה העידו שאינה כשירה לכך.
ב-27 בספטמבר 1926 התחתנה מריה אוגוסטה עם יוהנס-מיכאל פרייהר פון להן, אולם הם התגרשו בשנת 1935.
לעת זקנותה הייתה מריה אוגוסטה במצוקה כלכלית, ולפיכך אימצה גברים עשירים, בתמורה לשמה ומעמדה, וב-22 במאי 1983 מתה מריה אוגוסטה באסן.
רובין הוד: גברים בגטקעס

עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
רובין הוד נתפס ונאסר במהלך מסעות הצלב ועובר עינויים בשביל לגלות את מיקום המלך ריצרד לב ארי. אבל בעזרתו של חברו לתא, אשר נכלא באשמת חציית כביש שלא במעבר חצייה, הוא מצליח לברוח מהכלא ולחזור לאנגליה. עם הגעתו לאנגליה הוא מגלה שהנסיך ג'ון השתלט על אנגליה בהיעדרו של אחיו המלך החוקי ריצ'רד לב הארי ומטיל מיסים כבדים על המון העם הפשוט של אנגליה. כאשר רובין מגיע לטירת משפחתו הוא מגלה לתדהמתו שהיא עוקלה עקב פיגור בתשלום המיסים למלך ושכל משפחתו מתה (כלל שלל חיות המחמד שלו. בעזרתו של המשרת העיוור שלו בלינקין, והסטודנט הזר אטְ'צוּ (אפצ'י, פארודיה על עזים), הוא יוצר כנופיה של גנבים במטרה לתקן את עוולות הנסיך ולהסירו מהשלטון.
בו בזמן, הוא מושך על עצמו את זעמו של השריף מרוטינגהאם (חזיר מרקיב - משחק מילים על השריף מנוטינגהאם שהופיע בסיפור המקורי), ואת אהבתה של העלמה מריאן. חבורת הגנבים שלו מתגלה כקבוצת כפריים מטומטמים, והוא נאלץ להשקיע זמן ומאמץ מרובים בניסיון להכשירם למלחמה. רובין הוד מצליח לבסוף להביס את השריף והנסיך, ולהתחתן עם אהבתו מריאן, רק כדי לגלות שהיא מוגנת בחגורת צניעות אותה הוא לא יכול לפתוח.
וריאן פריי

ביוגרפיה

פריי היה עיתונאי אמריקני. הוא חונך בבתי ספר יוקרתיים והשלים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. עוד בעודו סטודנט, הוציא לאור רבעון ספרותי משפיע.
לאחר עליית הנאצים בגרמניה, פריי עזר לגיוס כספים לתנועות אנטי נאציות באירופה.
לאחר כיבוש וכניעת צרפת לגרמניה באפריל 1940, נודע בארצות הברית שסעיף 19 להסכם הכניעה של צרפת מחייב את צרפת למסור לגרמנים את מי שמוגדר ברשימות השלטון הנאצי כמתנגד למשטר הנאצי.
בעקבות כך, הוקמה בארצות הברית ועדת חירום בשם ERC - Emergency Rescue Committee. תפקיד הוועדה היה לאתר מתוך רשימות אלו 200 אינטלקטואלים העומדים בסכנה, להעניק להם אשרות ולעזור להם להגר לארצות הברית.
וריאן פריי התנדב להיות נציג ERC בצרפת. הוא קיבל את 200 השמות מראש ונאמר לו להגיע למארסיי עם 3,000 דולר, שם יחכו האנשים, ולהעניק להם את האשרות.
כשהגיע פריי למרסיי, באוגוסט 1940, הוא הופתע לגלות מאות פליטים שבאו לבקש את עזרתו, רובם יהודים. פריי לא נרתע והחליט לעזור בכל דרך לכמה שיותר פליטים, כולל דרכים לא חוקיות. הוא שכר משרד וצוות קטן, ובמקביל לפעילות המקורית שעבורה הגיע, הם זייפו מסמכים והבריחו פליטים, רובם יהודים, דרך הים והיבשה. פעילות זו התבצעה מבלי לדווח דבר לוועדה או לשגרירות ארצות הברית בתוך צרפת של שלטון וישי.
בדצמבר 1940 התגלתה פעילותו הבלתי חוקית של פרי והוא נעצר על ידי המשטרה הצרפתית ושוחרר בתנאים מגבילים. פריי החליט להשאר בצרפת ולהמשיך לעזור, גם לאחר שפג תוקף הפספורט שלו והוא הפך שוהה בלתי חוקי. הוא נעצר שוב בעקבות הלשנה, כנראה של השגרירות האמריקנית, וגורש במאי 1941 מצרפת.
לפי הערכת פריי עצמו, משרדו טיפל ב-15,000 פליטים יהודים, מתוכם כ-1,000 הוברחו מתוך צרפת וכ-3,000 קבלו סיוע אחר. בין היהודים שהוברחו היו מרק שאגאל, חנה ארנדט, ליון פויכטוונגר, זיגפריד קראוצ'ר וז'ק ליפשיץ.
לאחר חזרתו לארצות הברית, הפך פריי לדובר נלהב ועיקש בגנות מדיניות ההגירה המפלה האמריקאית.
בשנת 1945 הוא פרסם ספר בשם "Surrender on Demand" ובו חוויותיו מהשהות בצרפת.
בשנת 1967 זכה פריי באות לגיון הכבוד מממשלת צרפת.
בשנת 1996 הפך פריי לאמריקאי הראשון שזוכה בתואר חסיד אומות העולם של יד ושם.
כאשר נשאל לגבי מניעיו פריי סיפר שעוד בשנת 1935 ביקר בברלין וראה נאצים מתעללים ביהודים, ומאז החליט לא להישאר אדיש ולנקוט בפעולה כמיטב יכולתו.
בשנת 1997 נעשה על פריי סרט תיעודי על ידי במאי אירי, בשם "וריאן פריי: שינדלר האמריקאי" (Varian Fry: The America's Schindler).
בשנת 2001 הופק סרט טלוויזיה בשם Varian's War שהושפע מסיפור גבורתו יוצא הדופן של פריי.
אחד הרחובות ברובע מיטה בברלין נקרא על שמו של וריאן פריי.
סמינר הרב וולף

הסמינר והקמתו

הסמינר הוקם בשנות ה-50 על ידי הרב יוסף אברהם וולף, בעידודו של החזון איש, כדי לתת מענה לבנות הרוצות חינוך חרדי השומר על עקרונות ומונע השפעות זרות. הסמינר נוהל על ידי הרב יוסף אברהם עד לפטירתו, אז עבר הניהול לידי בנו הרב זאב אלעזר וולף.
הסמינר היה מיועד לכל הבנות החרדיות המתגוררות במרכז הארץ, ולמשך תקופה ארוכה אף שימש לכל הזרמים. עם הזמן נפתחו סמינרים ייעודיים לזרם החסידי, ורובן של הבנות החסידיות מתחנכות שם. בשנות ה-90 בעקבות הגידול באוכלוסייה, ועומס רב בקבלה לסמינר נפתחו שני סמינרים נוספים הנושאים גם הם את השם "סמינר בית יעקב לבנות ע"ש הרב וולף", סמינר הרב כהנא וסמינר הרב מאיר. עשר שנים לאחר מכן נפתח סמינר נוסף לבנות מהמגזר הספרדי הנושא את אותו שם. בהנהלתה של הרבנית אלקיים. הסמינרים הללו למרות שכולם נושאים את שמו של סמינר הרב וולף הוותיק מנוהלים עצמאית.

מבנה הסמינר

ארבעה השנתונים הראשונים בסמינר הם כיתות א-ד, לגילאי תיכון. שני השנתונים הבאים, ה-ו, הם ללימודי הוראה, גננות, תכנות ולימודים נוספים. במסגרת זו מפעיל הסמינר מרכז הכשרה והשתלמויות בשם "אוהל אברהם" בו לומדות חלק מהבנות גם לאחר חתונתן.
התלבושת הנדרשת בסמינר אינה אחידה אך התלמידות נדרשות לעמוד בתקנון צניעות המושתת על תקנון בית הדין "משמר התורה", הכולל קביעות לגבי האורך ההולם חצאיות וחולצות, וסוג התכשיטים והאיפור המותר.

הקבלה לסמינר

בשנים בהן מספר הנרשמות לסמינר גדול מהכמות שהסמינר מסוגל לקבל עורך הסמינר הגרלה, והבנות ששמן לא עלה בגורל עוברות לסמינרים כהנא או מאיר. כמו בסמינרי בית יעקב אחרים, גם בסמינר זה נשמעו תלונות על אי-קבלת בנות עקב מוצאן המזרחי.
Obsessed

קבלה

השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שטענו כי מדובר בשיר יוצא דופן מהאלבום. חלק מהמבקרים ציינו לטובה את המילים המתחכמות והביטים החזקים אם כי הרבה מבקרים ציינו לרעה את השימוש של הזמרת באוטו טיון. השיר עורר רעש רב בגלל הנושא בו הוא עוסק מה שהביא לאמינם עצמו לכתוב שיר תגובה לשיר תחת השם "The Warning".

הצלחה במצעדים

השיר הגיע בשיאו למקום ה-7 בארצות הברית מה שהפך לשיר ה-27 של הזמרת שמגיע לעשירייה הפותחת במצעד מה שהופך אותה לאמן החמישי בהיסטוריה עם הכי הרבה שירים שהגיעו לעשירייה הפותחת במצעד. השיר לא שוחרר בכל אירופה מכיוון שחברת התקליטים של מריה רצתה לתת תשומת לב לסינגל השני של האלבום "I Want to Know What Love Is". השיר הגיעה לעשירייה הפותחת גם בצרפת ואיטליה, ול-20 העליונים ביפן, אוסטרליה, בלגיה וקנדה.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר בוים על ידי ברט רטנר אשר קארי עבדה איתו על קליפים אחרים בעבר. במהלך הקליפ נראית קארי שהיא נעקבת באובססיביות אחרי ראפר אותו היא מגלמת בעצמה. לשיר יצאו שני קליפים כאשר קליפ אחד הוא הקליפ המקורי ואילו השני הוא קליפ לגרסת הרמיקס של השיר בשיתוף הראפר ג'וצי מאנה. הקליפ לשיר צולם במלון פלאזה וברחובות ניו יורק. לפני יציאת הקליפ דלפו מספר תמונות מתוך הקליפים ביניהם קארי מחופשת לגבר אשר לבושו הושווה ללבוש של הראפר אמינם. בנוסף בקליפ יש גם מספר אזכורים לסרט ילדות רעות. על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו קארי במהלך התוכנית "The Today Show" ובמהלך סיבוב ההופעות "Angels Advocate Tour".