בג"ץ אורון נגד יו"ר הכנסת

בג"ץ 1030/99 אורון ואחרים נגד יו"ר הכנסת דן תיכון ואחרים ועוד 4 עתירות נוספות הן פסקי דין של בית המשפט העליון שבו נפסל תיקון שנעשה לחוק. זהו אחד ממספר מקרים בו בית המשפט העליון פסל חוק של הכנסת. במקרה זה מדובר על חקיקה שנועדה להכשיר מבחינה חוקית את ערוץ הרדיו שהיה ידוע כ"ערוץ 7" שפעל עד לאותו מועד בניגוד לדין - ללא רישיון וללא זיכיון שנדרשים לפי הדין. הכנסת הכשירה את תחנת הרדיו באמצעות תיקון לחוק הבזק, תשמ"ב – 1982 בג"ץ, בהרכב מורחב של תשעה שופטים, פסק כי התיקון לחוק בטל, היות שהוא פוגע בחופש העיסוק שמעוגן בחוק יסוד: חופש העיסוק, ולא עומד בתנאי פיסקת ההגבלה שקבועה בחוק. כך נקבע שבבסיס חופש העיסוק מצוי חופש התחרות בין גורמים שונים, וכי יש להקפיד על עקרון השוויון בין המתחרים. עת השלטון מתערב בתחרות בדרך של הענקת טובת הנאה לאחד הגורמים ולא לאחרים – הוא מתערב בתחרות החופשית באופן שפוגע בחופש העיסוק.

שידורי רדיו בישראל

תחנות רדיו חוקיות בישראל הופעלו בעבר על ידי שני גורמים – רשות השידור וגלי צה"ל. תחנות רדיו אחרות שפעלו היו לא מורשות (כונו "פיראטיות"). בשנת 1990 נחקק חוק הרשות השנייה שנועד ליצור מסגרת חוקית למבקשים לשדר שידורי רדיו פרטיים-מסחריים. החוק קבע הסדר להענקת זיכיונות להפעלת תחנות רדיו אזוריות פרטיות ומסחריות, אך לא הוסדרה הפעלת תחנות רדיו ארציות פרטיות ומסחריות. עניין זה אמור היה לקבל מענה בטיוטת הצעת חוק שהוכנה על ידי הממשלה זמן קצר לפני שחוקק התיקון לחוק נשוא הבג"ץ הנדון. הדיון בטיוטת החוק נפסק כשביום 23.2.1999 נתקבל בכנסת התיקון לחוק הבזק.

הצורך בהסדרת שידורי הרדיו בישראל

הסדרת תחום התקשורת האלקטרונית בארץ, כולל תחום שידורי הרדיו, נדרש היות שהתדרים בספקטרום האלקטרומגנטי, המדיום שדרכו מגיעים השידורים מהמשדר למאזינים, הם משאב ציבורי מוגבל. לאור זאת יש צורך בהועדה של התדרים (קביעת תחום מסוים של תדרים לשימוש מסוים) והקצאה (מתן אישור למשתמש מסוים) שלהם. בנוסף לכך, נדרשת הסדרה כדי להבטיח שיוקצו תדרים למשתמשים שונים כדי שמרב הדעות וההשקפות יבוטאו באמצעות המשאב הזה, וכדי למנוע מונופול בשוק הדעות כתוצאה משליטה הומוגנית בכלי התקשורת.

המסגרת הנורמטיבית להסדרת שידורי הרדיו הפרטיים

תחום זה מוסדר בישראל בשני חוקים שונים המחייבים כל גורם המבקש להפעיל שידורי רדיו להיות בעל רישיון לכך וכן בעל זיכיון. כך פקודת הטלגרף האלחוטי [נוסח חדש], תשל"ב-1972 קובעת צורך בשני רישיונות על מנת להפעיל שידורי רדיו פרטיים – רישיון להפעלת תחנת רדיו ורישיון עבור המכשיר המשדר עצמו. במסגרת חוק זה גם נעשית הוועדה והקצאה של תדרים לשימושים שלהם הוועדו כדי שייעשה השימוש המיטבי במשאב הציבורי הזה. פקודת הטלגרף כוללת אם כן סמכות טכנית - מקצועית ולא עוסקת בתוכן של שידורי הרדיו. 
כהשלמה לכך, חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, תש"ן-1990 מסדיר את נושא מתן הזיכיונות להפעלת תחנות השידור בהתחשב בהיבטים מהותיים-תוכניים, וקובע שהזיכיון לשידורים יינתן על פי מכרז פומבי שהרשות תפרסם. הפעלת תחנת רדיו ללא זיכיון מהווה עבירה פלילית. חוק הרשות השנייה קובע את נושא מתן הזיכיונות להפעלת תחנות אזוריות לשידורי רדיו פרטיים ואת הפיקוח עליהם. מועצה שהוקמה לפי חוק זה מוסמכת לקבוע חלוקה של הארץ לאזורים שבהם יינתן מספר מסוים של זיכיונות, כשבקביעת האזורים והזיכיונות עליה לקחת בחשבון מגמה של קיום שידורי רדיו אזורים בכל הארץ, בהתחשב, בין היתר, באפשרות להקצות תדרים, בשיקולים כלכליים, במגוון סוגי השידורים ואופיים. במועד מתן פסק הדין חולקה הארץ ל-11 אזורים וניתנו 14 זיכיונות. 13 מבעלי הזיכיונות היו בין העותרים בבג"ץ. 
חוק הרשות השנייה לא הסדיר באותו מועד את הנושא של הענקת זיכיונות לשידורי רדיו ארציים. כאמור לעיל, נושא זה אמור היה לקבל מענה בטיוטת הצעת חוק שהוכנה על ידי הממשלה זמן קצר לפני שחוקק התיקון לחוק נשוא הבג"ץ הנדון.

התיקון לחוק בבסיס הבג"ץ

הכנסת (ביוזמת ח"כ צבי הנדל) חוקקה תיקון לחוק הבזק שקבע שמי שהפעיל במשך חמש שנים רצופות תחנת שידור לשידורי רדיו שנקלטו במרבית שטחי ישראל לפני יום 1 בינואר 1999, והמשיך לעשות כן לאחר מועד זה, יראה כמי שקיבל רישיון לפי פקודת הטלגרף  וזיכיון לפי חוק הרשות השנייה. המשמעות המעשית של התיקון היא שהתיקון מעניק זיכיון ללא הליך תחרותי של מכרז. התיקון עבר במסגרת הצעת חוק להגברת הצמיחה והתעסוקה ולהשגת יעדי התקציב לשנת הכספים 1998 (תיקוני חקיקה), תשנ"ח-1997. התיקון לא נכלל במסגרת הצעת החוק המקורית שהובאה לקריאה ראשונה במליאת הכנסת, אלא היה פרי הסתייגות שהגיש ח"כ הנדל במסגרת הכנת הצעת החוק בוועדת הכספים של הכנסת לקריאה שנייה ושלישית, והועברה לדיון במליאת הכנסת. לאחר שהתקבלה ברוב הדרוש בקריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת, הפכה לחלק מחוק הבזק. כאמור, תיקון זה לחוק נועד להכשיר מבחינה חוקית את ערוץ 7 שפעל עד לאותו מועד בניגוד לדין - ללא רישיון וללא זיכיון שנדרשים לפי הדין. כנגד החוקתיות של עניין זה הוגשה העתירה הנדונה.

הצדדים לעתירה

הבג"ץ למעשה איחד דיון בחמש עתירות שונות שהוגשו כנגד התיקון לחוק. העתירות השונות הוגשו על ידי חברי הכנסת חיים אורון, יוסי שריד, איתן כבל ואברהם פורז, עמותת אמיתי – אזרחים למען מינהל תקין וטוהר המידות ו- 13 תחנות רדיו אזוריות פרטיות. העתירות הוגשו נגד יושב ראש הכנסת, הכנסת, ועדת הכנסת, ועדת הכספים של הכנסת, הממשלה, שרת התקשורת, היועץ המשפטי לממשלה, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ערוץ 7, חבר הכנסת צבי הנדל, ש' פ' ה' פרסום בע"מ, וצורפה, לבקשתה, העמותה לזכות הציבור לדעת.

הכנסת

היועץ המשפטי של הכנסת התייחס בתשובתו לתקינות הליכי החקיקה בלבד ולא הביע עמדה לעניין חוקתיות התוכן של התיקון לחוק. הוא טען שאין עילה לבטל את התיקון לחוק בשל פגם שנפל בהליכי חקיקתו, שכן גם אם היה פגם בהליכי החקיקה זה לא היה פגם היורד לשורשו של עניין שמצדיק את התערבות בית המשפט.

העמותה לזכות הציבור לדעת

הדגישה את הצורך בקיומו של מגוון רחב ופלורליסטי של ערוצי רדיו כי רק בדרך זו תישמר זכות הציבור לקבל מידע חופשי ולביטוי דעותיו. לכן בקשה לא לפגוע בתיקון לחוק שמקדם תכלית רצויה של יצירת שוק פתוח לשידורי רדיו.

פסק הדין

פסק הדין, שקיבל את העתירות, ניתן על ידי השופט תיאודור אור בהסכמת יתר השופטים (הנשיא ברק, המשנה לנשיא ש' לוין והשופטים חשין, שטרסברג-כהן, דורנר, ביניש, אנגלרד וריבלין). בפסק דינו שם השופט אור דגש על טענה אחת, שציין עוד בתחילת פסק הדין שהיא מקובלת עליו,  והיא שהתיקון לחוק פוגע בזכות החוקתית לחופש העיסוק וכי הפגיעה אינה מידתית ולכן אינה עומדת בתנאי פיסקת ההגבלה.

בעקבות פסק הדין

במקביל לדיון בעתירות בבג"ץ, ערוץ 7 ומנהליו הועמדו לדין פלילי  בגין הפעלת שידורים פיראטיים. ב-20 באוקטובר 2003 הופסקה פעילות התחנה לאחר שמנהלי התחנה וכן התאגידים שהפעילו אותה הורשעו בגין השידורים הבלתי חוקיים של התחנה. ביום 29.12.03 נגזרו עליהם עונשי מאסר בפועל, מאסר על תנאי וקנסות. 
כיום תחנת ערוץ 7 משדרת באופן חוקי דרך האינטרנט ומשמשת כאתר חדשות. לאחר סגירת ערוץ הרדיו אנשי הערוץ שיכללו את אתר החדשות באינטרנט, שכולל גם מהדורת חדשות יומית מצולמת, הניתנת לצפייה באתר. לערוץ 7 גם חינמון בשם "בשבע" המופץ מדי סוף שבוע בריכוזי אוכלוסייה דתית וחרדית. הוא מונח במקומות ציבוריים כמו חנויות ובתי כנסת. בריכוזי אוכלוסייה דתיים הוא מחולק לבתים ולתיבות הדואר. העיתון מופץ חינם בתפוצה של כ-200 אלף עותקים. "בשבע" מהווה המשך של תחנת הרדיו ערוץ 7 ששידוריו הופסקו.