google/wiki40b huggingface dataset:
המכללה החברתית-כלכלית

המכללה החברתית-כלכלית היא ארגון חברתי ללא מטרות רווח, שנוסד בשנת 2004, העוסק בהקניית ידע בנושאי חברה וכלכלה, במטרה להוות מוקד ידע לשינוי חברתי ולקדם שוויון וצדק חברתי בישראל.

מטרות המכללה ואופי פעילותה

מטרת פעילות המכללה היא להקנות ידע בנושאי חברה וכלכלה ולהניע לפעולה קבוצות שונות ברחבי הארץ, במסגרת תוכניות לימוד והכשרה בהנחיית אנשי אקדמיה ופעילים חברתיים. פעילות המכללה מבוססת על מודל המשלב בין לימוד, הכשרה ופעולה. המכללה מלמדת באופן נגיש סוגיות חברתיות-כלכליות, ומגבשת, מכשירה ומלווה קבוצות המתארגנות ופועלות למען שינוי חברתי.
המכללה הוקמה בשנת 2004 בעקבות  שינויים במדיניות החברתית-כלכלית בישראל, אשר כללו צמצום ההוצאה הממשלתית על חינוך, רווחה ובריאות, עלייה ביוקר המחיה ובשיעורי ההעסקה של עובדי קבלן. מקימי המכללה סברו כי העדר דיון ציבורי בהשלכותיה של מדיניות זו ובחלופות האפשריות לה, מאפשר להציגה לציבור כגזירת גורל ולהמשיך ליישמה ללא מפריע. המכללה הוקמה במטרה לשנות מצב זה באמצעות הפצת ידע לכל קבוצה שמעוניינת ללמוד ולפעול לשינוי.

תוכניות מרכזיות ומרצים

בין המרצים במכללה נמנים אנשי אקדמיה בולטים מתחומי החברה והכלכלה כגון פרופ' יוסי זעירא וד”ר נילי מארק המרצים בה בהתנדבות. זאת, לצד פעילים חברתיים המובילים התארגנויות עובדים, קואופרטיבים והתארגנויות קהילתיות. הקבוצות המרכזיות הלומדות במכללה הם סטודנטים לכלכלה באוניברסיטאות, עובדות סוציאליות במחלקות לשירותים חברתיים ברשויות מקומיות, תלמידי ובוגרי מכינות קדם צבאיות, פעילים מוניציפליים ממגוון יישובים ועוד. במהלך שנות פעילותה למדו במכללה כ-55,000 תלמידים.
בין מקימי המכללה נמנים עו"ד אביב וסרמן - סגן ראש עיריית לוד לשעבר, שי כהן ממייסדי כוח לעובדים ומיכל שוחט, שכיהנה כמנ"כלית הארגון. כיום, יו"ר הוועד המנהל הוא גיא פדה ומנכ"ל המכללה הוא רמי הוד, לשעבר הרכז הארגוני של ארגון כוח לעובדים, פעיל חברתי, כותב ומרצה בנושאי מדיניות חברתית, חינוך והתארגנויות עובדים.
המכללה מפעילה מספר תוכניות לימוד והכשרה. אחת הבולטות שבהן היא התוכנית לכלכלנים חברתיים, במסגרתה לומדים סטודנטים לכלכלה נושאים שנעדרים מתוכנית הלימודים. מאז 2008 מלווה המכללה פורומים של סטודנטים לכלכלה באוניברסיטאות. הפורום, הפועל בחיפה ובתל אביב, הצטרף בשנת 2014 ליוזמה בינלאומית של 40 קבוצות סטודנטים ברחבי העולם לשינוי לימודי הכלכלה. תוכנית נוספות הן התוכניות לפעילים מוניציפליים, לזכויות עובדים, להקמת קואופרטיבים, לרווחה ומדיניות חברתית וחברה ותוכנית "כלכלה בגובה העיניים".

פעילות ציבורית

לצד פעילות המתמקדת בקורסים ובהכשרת פעילים לשינוי חברתי, מקיימת המכללה אירועים ציבוריים. ביולי 2010 קיימה המכללה כנס תחת הכותרת "ריכוזיות ההון בישראל והאיום על הדמוקרטיה", אשר עסק בריכוזיות במשק. כמו כן, מאז 2007, מקיימת המכללה פסטיבל לסרטי פועלים בסינמטק חיפה, במסגרתו מוקרנים סרטים העוסקים במציאות החברתית-כלכלית ומתקיימות הרצאות ודיונים. הפסטיבל נערך בכל שנה ב-1 במאי ונמשך כשבוע ימים.  
במחאת האוהלים 2011 קיימה המכללה שיעורים וסדנאות.  ברחבי המאהלים שהוקמו בארץ. המכללה הייתה שותפה מרכזית בצוות ספיבק-יונה, שייעצה למחאה החברתית. מסקנות הביניים של הוועדה הוצגו לראשונה בכנס שערכה המכללה. בספטמבר 2012 יצא לאור הספר "העסקה פוגענית" בעריכת דניאל מישורי וענת מאור בהוצאת המכללה, המנתח את דפוסי הפגיעה בעובדים בישראל. 
אחת מהתוכניות שמפעילה המכללה היא תוכנית הכלכלנים החברתיים, הפועלת באוניברסיטת תל אביב ובמכון ון ליר בירושלים.
פעילות המכללה נתמכת על ידי הקרן החדשה לישראל, קרן רוזה לוקסמבורג, תורמים פרטיים והכנסות עצמיות מתוכניות.
אלכסנדר דאף, דוכס פייף הראשון

ביוגרפיה

אלכסנדר נולד באדינבורו, סקוטלנד ב-10 בנובמבר 1849, לג'יימס דאף, אשר היה נכדו של אלכסנדר דאף, רוזן פייף השלישי, ולאגנס היי, בתם של ויליאם היי, רוזן ארול השמונה עשר ואליזבת פיצקלרנס, אשר הייתה בתו הבלתי חוקית של ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. בשנת 1857 מת דודו של אביו ג'יימס דאף, רוזן פייף הרביעי, ואביו ירש את נחלותיו ותאריו, ואילו אלכסנדר קיבל את התואר "וייקונט מקדאף".
בשנת 1874 נבחר אלכסנדר לחבר הפרלמנט הבריטי, ובשנת 1879 מת אביו ג'יימס דאף, רוזן פייף החמישי, ואלכסנדר הפך ל"רוזן פייף השישי" כחלק מהאצולה של אירלנד (ול"ברון סקין" כחלק מהאצולה של הממלכה המאוחדת - מה שהקנה לו מקום בבית הלורדים). בין השנים 1880–1881 כיהן אלכסנדר כקפטן החיל הנכבד של זרועות בממשלתו של ויליאם גלאדסטון, ובשנת 1882 נשלח במשימה דיפלומטית מיוחדת לממלכת סקסוניה. כמו כן הוא שימש כלורד לוטננט של מוריי בין השנים 1872–1902, וכלורד לוטננט של מחוז לונדון מפברואר 1900 עד מותו בשנת 1912. בשנת 1885 יצרה המלכה ויקטוריה את רוזנות פייף באצולה של בריטניה. כמו כן הוא השתתף בהקמת חברת הצ'ארטר בדרום אפריקה, ושימש כסגן נשיא שלה עד לפשיטת ג'יימסון בשנת 1896.
ב-27 ביולי 1889 התחתן אלכסנדר עם לואיז, הנסיכה המלכותית, בתם של אלברט אדוארד, נסיך ויילס ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק, ונכדתה של המלכה ויקטוריה, ולכבוד נישואיו קיבל את התואר דוכס פייף. לבני הזוג נולדו 3 ילדים, ובשנת 1900 לאחר שהתברר שאין להם בנות, חתמה המלכה ויקטוריה על מסמך שאישר את העברת התארים לבנותיהם.
בשנת 1901 מתה סבתה המלכה ויקטוריה, ואביה עלה לשלטון במקומה כאדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, וב-9 בנובמבר 1905 העניק לה אביה את התואר הנסיכה המלכותית. בדצמבר 1911 בעת הפלגת המשפחה למצרים, נטרפה ספינתם בים מול חופי מרוקו, ולמרות שבני המשפחה נחלצו ללא פגע, חלה אלכסנדר בדלקת אדר החזה, ובינואר 1912 הוא מת באסוואן שבמצרים, ובתו הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה ירשה את תאריו.
בנימין בן מישאל

רבי בנימין בן מישאל המכונה אמינא, היה אחד המשוררים הגדולים של יהדות פרס.

קורות חיים

רבי בנימין נולד בשנת ה'תל"ב 1672 או 1673. הוא התגורר בכאשאן, שם נשא אשה ונולדו לו צאצאים, אולם חיי המשפחה שלו היו אומללים. בתקופה מסוימת בחייו הוא נטש את אשתו וילדיו עזב את העיר כאשאן ויצא לגור באחד היישובים לרגלי הר אַלְוַנְד. כנראה שהיה זה בהמדאן.

כאשאן הייתה בין הערים המעטות בפרס שהתברכה בקהילה יהודית משגשגת. העיר אפילו כונתה, במאות ה-17 ו -18, "ירושלים הקטנה". בה חיו משוררים מפורסמים כמו: באבאי בן לוטף, באבאי בן פרהאד, שמואל בן פיר אחמד, אלישע בן שמואל, רבי גרשון ורפואה בן אלעזר. בית המדרש המרכזי בעיר נוסד על ידי הרב משה הלוי מאנוסי ספרד, שהתיישב בכאשאן כנראה בסוף המאה ה-15 או ראשית המאה ה-16 . בבית מדרש זה התחנכו רבני העיר ותלמידי החכמים.

עוד בטרם לידתו של רבי בנימין,, משנות שלטונו המוקדמות של שאה עבאס הראשון 1629–1581 עד נפילת השושלת הספווית במהלך הפלישה האפגאנית. ולאחר מכן בתחילת ימי שלטונו של שאה נאדר . 1746–1736, סבלו בני הקהילה היהודית בכאשאן מרדיפות קשות. הסיבות לרדיפות אלה לא נחקרו כל צורכן. לא התגלו הסברים חד משמעיים כוללים, תאולוגיים או כלכליים, לאופי הרדיפות. בשנת ה'ת"ץ (1729/30), הטילו ראשי הכהונה השיעית מיסים כבדים על בני הקהילה ואילצו את יהודי העיר להתאסלם. הם אמנם התאסלמו ונשארו מוסלמים לתקופה של שבעה חודשים. על אירועים אלה מספר בשירתו הכרונולוג והמשורר באבאי בן פרהאד מכאשאן.
יוסי לפר

ביוגרפיה

לפר נולד ב-14 במרץ 1947 כבן זקונים להורים יוצאי צ'כיה, שנמנו על ראשוני מושב תאשור. לאחר מכן עברו למושב ניר ישראל ושם גדל עד גיוסו לצה"ל לחיל השריון. למד בבית הספר התיכון החקלאי בכפר סילבר.
בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים כבר היה חייל מילואים והוצב בגדוד 46 של חטיבה 401. גדודו השתתף בקרב רפיח כחלק מהכוח של חטיבת הצנחנים ואיגף את מתחמי רפיח מדרום. בקרב שהיה בכפר שן נפגע הטנק שלו ואנשי הצוות שנותרו לבדם הצליחו לחבור לכוחות צה"ל. לאחר מכן, יחד עם חטיבת הצנחנים, הופנו צפונה לכיוון רצועת עזה במאמץ לסייע בכיבוש עזה.
בבוקר 6 ביוני, הטנק בו היה לפר, איש צוות, נפגע ממוקש בעת שהיה בלב חן יונס. ניתנה פקודת נטישה לצוות, אך לפר, שהיה המום, לא שמע אותה ונותר לבדו בטנק שספג בינתיים גם פגיעה במנוע. משעה 8 בבוקר ועד 4 אחר הצהריים באותו יום תפעל לפר את מערכות הנשק בטנק הפגוע וירה לכל עבר, הן במערכות הנשק שבטנק, והן בנשקו האישי. במהלך אותן שעות, הוא נפצע ביד ובחזה, אך הצליח להמשיך לתפקד למרות פציעתו הקשה עד אשר חולץ ופונה. בתום המלחמה הוא קבל צל"ש על פעולותיו ולאחר מכן הוגדר מעשהו כזכאי לעיטור הגבוה ביותר, עיטור הגבורה. סיפור לחימתו הונצח בסרט "כל ממזר מלך" של הבמאי אורי זוהר.
במלחמת יום הכיפורים תפקד כאיש צוות בגדוד 19 ונפצע במתקפת הנגד של 8 באוקטובר לאחר שהטנק בו נלחם נפגע מטיל נ"ט. ב־1976, בעת שהיה בתעסוקה מבצעית עם יחידת המילואים שלו, השתתף בהתקלות עם מסתננים באזור עינות צוקים וקיבל מכתב הערכה מאלוף פיקוד המרכז על חלקו בקרב. כמו כן, לחם במלחמת לבנון הראשונה באזור סולטאן יעקוב.
בשנים שלאחר שחרורו מהשירות הסדיר למד לפר בפקולטה לחקלאות ברחובות של האוניברסיטה העברית (עד לרמת מוסמך אוניברסיטה) והתמחה בהזנת בעלי חיים ובמיוחד בהזנת בקר לחלב. לאחר לימודיו עבד כמדריך הזנת בקר לחלב; תחילה בשרות ההדרכה והמקצוע במשרד החקלאות, במכון תערובות של משקי הדרום והנגב ולאחר מכן בחברות פרטיות.
נפטר בראש השנה ה'תשס"ג מדום לב. ב־2003 יזמה החברה בה עבד לפני מותו הקמת קרן מלגות על שמו וקיום יום עיון שנתי לזכרו.
דרב אל-חג'

דרב אל-חג' המצרית (ערבית: درب الحج المصري - "דרך החג' המצרית") היא דרך קדומה מהתקופה הממלוכית המובילה ממצרים לערב הסעודית דרך מעלה אילת ואילת. 
דרב אל-חג' הייתה דרך ממלוכית עתיקה אשר נסללה על ידי השלטון הממלוכי במצרים במאות ה-14 וה-15. הדרך חצתה את סיני וחיברה את ראשו של מפרץ סואץ אל מפרץ אילת. היא נועדה לשרת עולי רגל מוסלמים בדרכם למכה, ועולי רגל רבים אשר הגיעו ממרוקו, אלג'יריה, לוב, תוניסיה ואף מספרד המוסלמית עשו את דרכם לאורכה מסואץ לעקבה. בעקבה התחברה הדרך לנתיב החג' הבא מכיוון סוריה וירדן, ועולי הרגל המשיכו ממנה בים או ביבשה. 
דרב אל-חג' נסללה בשל רצונם של השליטים הממלוכים לזכות באהדת ההמונים. לכן הדרך הורחבה מאוד, ובחלקה אף רוצפה באבנים קטנות ובחיפוי דק של אבן גיר, אשר יצרו מעין אספלט. סיבה נוספת לרוחבה של הדרך הייתה בעובדה ששימשה מספר רב של צליינים וכמות גדולה של סחורות. חלק מהדרך נמצא כיום לאורך תוואי כביש 12 - כביש מעלה אילת מנחל גשרון דרך נחל שלמה. כיום הקטע הזה הרוס בחלקו בגלל השטפונות.
לאורך הדרך נמצאו כתובות רבות בשפה הערבית הקשורות לנושא החג'. העולים לחג' למכה היו מתרכזים בשיירות של 50,000-40,000 איש אשר אותם הוביל "אמיר אל-חג'", המדריך היודע את הדרך ואת התחנות השונות להצטיידות במזון ובמים. השיירה הייתה משתרכת במשך חודשים ארוכים עד הגיעה למכה דרך אילת ועקבה. לאורך הדרך נחפרו בארות מים, נבנו חאנים ותחנות לאפיית לחם, והוקצו שטחי קבורה.
החל משנת 1883 (1301 להיג'רה) רוב העולים לרגל העדיפו לעלות בסואץ על אוניות לג'דה, אך אלו שהעדיפו להגיע דרך היבשה המשיכו לעשות כן עד סוף המאה ה-19.
בשנת 2010 הוצבו עשרות פסלי מתכת לאורך נחל שחמון באילת, בשטח שבין שני הגשרים המחברים את שכונת שחמון החדשה לעיר הוותיקה. הפסלים מדמים שיירה של אנשים לבושים גלביות, כאותן שיירות שעברו בדרך החוגגים, הלא היא דרב אל-חג'. הפרויקט תוכנן על ידי משרד תכנון נוף – צבי דקל ביחד עם הפסל  בוקי שוורץ, בעלות של כ-6 מיליון שקל. את העבודות מלווה נציג משרד הבינוי והשיכון באילת – מקס דה גרוט, עלות הפרויקט ממומנת על ידי משרד הבינוי והשיכון.
המשרד לענייני מודיעין

היסטוריה

המשרד הוקם ב-6 במאי 2009.
המשרד עוסק בענייני מודיעין, אך אף אחת מהגופים העוסקים בנושא לא הוכפפו אליו: שירות הביטחון הכללי ו"המוסד" כפופים למשרד ראש הממשלה, ואמ"ן פועל במסגרת צה"ל, הכפוף למשרד הביטחון. גוף מודיעין נוסף, המרכז למחקר מדיני, פועל במסגרת משרד החוץ. 
עד 2015 השר היה ממונה על התנהלות הוועדה לאנרגיה אטומית.
ב-30 בנובמבר 2014 החליטה הממשלה לאחד את המשרד לענייני מודיעין ואת המשרד לנושאים אסטרטגיים למשרד אחד אשר ייקרא משרד המודיעין.
במאי 2015 החליטה הממשלה לפרק את משרד המודיעין לשני משרדים, המשרד לנושאים אסטרטגיים והמשרד לענייני מודיעין.
תמניון משוכלל

גבישים

התמניון הוא אחת מצורות הגבישים ומופיע במינרלים כדוגמת קורונדום.

קוביית משחק

התמניון המשוכלל משמש כקוביית משחק במשחקי תפקידים בתור קובייה בעלת 8 פאות.
טטואבה

טטואבה (Tatoeba, ביפנית: たとえば – "לדוגמה"), פרויקט של שיתוף פעולה בינלאומי שמטרתו לאסוף ולרכז מספר רב של משפטים, המתורגמים ממספר רב של שפות למגוון שפות אחרות. 
שם הפרויקט הוא המילה היפנית שפירושה "לדוגמה", כלומר, דוגמה לשימושי לשון שונים במילים ובביטויים. בסיס הנתונים של טטואבה מכיל מספר רב של משפטים לדוגמה, שתורגמו ועדיין מתורגמים למכלול רחב של שפות. מכלול התרגומים משמש מעין מילון תרגום רב-לשוני; כאשר מחפשים בו תרגום למילה כלשהי, האתר מציג משפטים לדוגמה שבהם משולבת המילה המבוקשת. האתר ממשיך להתעדכן ולהתרחב מדי יום, כאשר הגולשים באתר ממשיכים להעלות משפטים משלהם, בשפת האם שלהם או בשפות אחרות, או לתרגם משפטים קיימים לשפתם או לשפות אחרות.

הרכב

אוסף הטקסטים של טטואבה מבוסס על קורפוס "טאנאקה" (אוסף גדול של משפטים מקבילים ביפנית ובאנגלית), שנוספו אליו שפות רבות אחרות החל משנת 2006, תחת ניהולה של טראנג הו (Trang Ho).

אתר הפרויקט

אתר פרויקט טטואבה מכיל מגוון כלים ואמצעים המאפשרים חיפוש ועריכה של המשפטים. בפרויקט משתתפת קהילה רחבה של תורמים דוברי שפות רבות, העוסקים בהזנה, בתרגום ובעריכה של המשפטים בשפות השונות, ואף בהגהה ובתיקון של משפטים קיימים, כל אחד בשפתו הוא. 
נכון לסוף אוקטובר 2015, טטואבה כוללת כ-4,389,000 משפטים ב-221 שפות. שבע השפות המכילות את המספר הרב ביותר של משפטים בפרויקט נכון לנקודת הזמן האמורה הן אנגלית, אספרנטו, איטלקית, טורקית, רוסית, גרמנית, וצרפתית.
ביולוגיה מבנית

הביולוגיה המבנית היא תחום בביולוגיה אשר עוסק בחקר המבנה של מקרומולקולות - חלבונים וחומצות גרעין. מעבר למציאת המבנה עצמו, חוקרי הביולוגיה המבנית מנסים להבין את המנגנון אשר גורם לקיפול של המקרומולקולות בתא החי.
הנושא הוא בעל חשיבות רבה, שכן המקרומולקולות מבצעות את רוב התפקידים בתא, ותפקודן משתבש גם בעקבות שינויים קלים במבנה התלת-ממדי של המולקולה. בעוד שקביעת רצף ה-DNA או רצף החלבון הן משימות פשוטות יחסית בטכנולוגיה של ימינו, קביעת המבנה התלת-ממדי המדויק של החלבונים ובמיוחד של חומצות הגרעין נותרו משימות קשות המצויות בחזית המדע. בניגוד לביוכימיה, הביולוגיה המבנית אינה עוסקת באספקטים הקינטיים של התגובות הכימיות שבהן משתתפת המולקולה, אלא רק במבנה האתרים אשר מבצעים תגובות אלה.
מריאם נדגירה

תחילת דרכה

נדגירה נולדה בקמפלה, אוגנדה לשרה נאבוטו ונסיך הבוגאנדה, קיזיטו סגאמוונגה. אחרי לימודי בית ספר בקמפלה, סיימה תואר ראשון בשיווק באוניברסיטת מקררה ותואר נוסף מאותה אוניברסיטה במוזיקה, דרמה ומחול.

קריירה

נדגירה התחיל בתור שחקנית תיאטרון בקמפלה כשהייתה בתיכון, בגיל 15, ובהמשך, בשנת 1987, הצטרפה ללהקת התיאטרון המפורסמת של אומוגאווה נדוגווה, פנינים שחורות, שם נשארה עד 1993. במסגרת זו היא כיכבה במספר מחזות. בתקופה זו, כתבה בשיתוף את המחזה הראשון שלה שכותרתו "Engabo Y'addako". מאוחר יותר נגדירה, יחד עם קייטו לובוואמה ואהראף סימווגררה הקימו קבוצת תיאטרון, אנסמבל היהלומים, וביחד הם כתבו מספר מחזות.
מאוחר יותר, נדגירה יסדה את התוכנית האוגנדית The Next Ugandan Music, מופע בסגנון "אמריקן איידול". היא גם פתחה סדנת הכשרה עבור יוצרי סרטים במרכז שהקימה, מרכז מריאם נדגירה לקולנוע ואמנויות הבמה, אשר מאפשר מקום ליוצרי קולנוע לפתח את העבודות שלהם. במהלך הקריירה שלה, עברה נדגירה מתיאטרון גם לטלוויזיה ולקולנוע, ואף מופיעה ומקליטה כזמרת.
גוידו אהרן מנדס

חייו ופעילותו באיטליה

נולד למשפחה אמידה בפירנצה. אביו, משה מאוריציו מנדס, היה בנקאי מצאצאי דונה גרציה מנדס ופרנציסקו מנדס). חונך בטובי בתי הספר האיטלקיים ומיד בסיום התיכון החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת רומא. הוסמך כרופא כללי בשנת 1900 ופנה להתמחות במחלות ריאה ונשימה.
לאחר כמה שנים התגייס לצבא איטליה והשתתף במלחמה האיטלקית-עות'מאנית (1911-1912) ובמלחמת העולם הראשונה בחזיתות הצפוניות. בתחילת שנות ה-20 הועלה לדרגת רב-סרן. במהלך המלחמה התמחה בטיפול בנפגעי התקפות נשק כימי ופעל רבות ליצירת שיטות טיפול חדשות בתחום זה.
במהלך המלחמה יצר קשרים אמיצים עם גורמים בכירים בוותיקן והצלב האדום. בשנת 1926 נתבקש לעזוב את הצבא זמנית כדי לנהל את בית החולים למחלות ריאה ברומא. במהלך כהונתו קצר שבחים, הצלחה ועיטורים מהוותיקן וגורמים בממשל האיטלקי. הוביל את הקמתה של שרשרת בתי חולים ומרפאות לטיפול בשחפת. ב-1936 הועלה לדרגת גנרל בצו מיוחד של בניטו מוסוליני ומונה לאחד משלושת המפקחים הבכירים של חיל הרפואה האיטלקי. כאות כבוד לפועלו מונה על ידי האפיפיור ל"רופא הכס הקדוש".

העלייה לישראל

מעט לפני חקיקת חוקי הגזע באיטליה התפטר מנדס מתפקידו כמנהל בית החולים. מאוחר יותר הסביר את הרקע להתפטרותו בכך שלא יכל למלא את תפקידו במדינה שבה מתבצעת רדיפה על רקע גזעני.
ב-1938 זומן אל האפיפיור פיוס ה-12, שהיה חבר לכתה מימי בית הספר. האפיפיור יעץ למנדס ומשפחתו לעזוב את איטליה לפני שלא יוכלו לצאת מגבולותיה. מנדס מצדו ביקש לקבל אשרות כניסה מיוחדות לארץ ישראל. אשרות אלו הושגו על ידי מעורבותו של יוג'ינו פאצ'לי, לימים האפיפיור פאולוס ה-6, ומונסיניור מונטיני, שלימים היה למזכירו האישי של פאולוס ה-6. בזמן ההמתנה לאשרות התגוררו משפחת מנדס במשך כחצי שנה בשווייץ.
לאחר העלייה לארץ בשנת 1939, התגוררה משפחתו של מנדס בגדרה, שם  ניהל  בין השנים 1940-1948 סנטוריום לטיפול בשחפת, אשר הקים בשנת 1929 הד"ר אריה בן גפן. בשנות ה-40 עבר עם משפחתו לרמת גן. שם התגורר עד פטירתו בשנת 1965.

פעילות ציונית והדברת השחפת

לאורך שנות שירותו הציבורי היה מנדס פעיל בארגונים ציוניים ומונה כיו"ר הקרן הקיימת לישראל עד שעזב את איטליה.
גולת הכותרת בפעילותו הציונית הייתה הקמתו של בית ספר לקציני ים עבריים בצ’יויטהווקיה, נמל על חוף הים ליד רומא. בבית הספר הזה אשר קלט יהודים מכל רחבי העולם, הוסמכו רבים מקציני חיל הים בראשית דרכו, כולל מפקד חיל הים האלוף שלמה אראל, המספר על כך בספרו "לפניך הים".
כדי לקבל את אישור השלטונות באיטליה להקמת בית ספר יהודי לקציני-ים, ניצל הגנרל, פרופ' מנדס את קשריו האישיים עם ראש ממשלת איטליה, מוסוליני.
מוסוליני אשר האמין בכשרון וביכולת של העם היהודי, חשב כי קשריו יעזרו לו בבוא היום בהגשמת חלומו לחידוש האימפריה הרומית. והאישור ניתן.
פרופ' גוידו מנדס ובנו ד"ר מאור מנדס התמחו בטיפול בשחפת בשיטת מונלדי, אחת היחידות שהביאה לריפוי לפני המצאת האנטיביוטיקה. עם עלייתו ארצה הקים פרופ' מנדס בגדרה בית חולים לטיפול בשיטה זו, בבית חולים זה הבריאו מאות חולי שחפת.
מנדס נפטר ביולי 1965, בגיל 89. נקבר בבית העלמין קריית שאול
הותיר את אשתו, ג'וליה לבית פלשל, שלה היה נשוי מ-1911, שני בנים: ד"ר מאור (מאוריציו) מנדס (רופא למחלות ריאות) וד"ר מאיר (מריו) מנדס (מומחה לחוק הכנסייתי, פקיד בכיר במחלקה הנוצרית במשרד הדתות, וקודם לכן מזכיר נשיא המדינה יצחק בן-צבי), ונכדים.
אלמנתו ג'וליה נפטרה כעבור כשנה וחצי ונקברה לצדו.
תאוריית היקום של פיקסאר

שילוב של דיסני בתאוריה

יש הטוענים], שגם הסרטים של דיסני עשויים להשתייך לאותו יקום, מכיוון שהם לא סותרים את התאוריה ואף נותנים לה ביסוס נוסף. בסרטי דיסני הראשונים (עם דמויות כמו מיקי מאוס, דונלד דאק, פולוטו גופי וכו) החיות מושפעות מכוח הכישוף, או מושפעים ממנו רק חלקית (כפי שראינו ב"למצוא את נמו" ודורי שמתקיים בשנות האלפיים). לכן החיות הם בעלות יכולות אנושיות חלקיות בלבד, ויכולות לנהל יחסים, ולעשות דברים כמו לירות ברובה, להכין מלוכדות וכו, ולהרגיש רגשות לא מורכבים אבל אינם יכולים לדבר. בשלגיה, היפהפייה הנרדמת וסינדרלה, החיות גם הם בעלות תובנה אנושית חלקית ומשתפות פעולה, בעוד שבסרטים אחרים של דיסני כמו מולאן, בת הים הקטנה, פוקהונטס, טרזן, מלך האריות, היפה והחיה, היפיפה והיחפן, דמבו וחתולים בצמרת, שם לחיות תבונה מלאה לחלוטין. ברוב המקרים החיות חיות בסתר או רחוק מחברת בני האדם. כל הסרטים מתקיימים בזמנים שונים על הרצף ההיסטורי, מה שמחזק את התאוריה שהקסם השפיעה על חיות וחפצים ברחבי העולם בצורה לא אחידה מבחינת הזמן וההשפעה, כמו שאנחנו רואים בסרטי פיקסאר. מלבד זאת ישנה תאוריה שהסיפור של אלאדין מתרחש בעתיד הרחוק, שהוא כבר פוסט-אפוקליפטי, וזאת מכיוון שג'יני מדבר על המאה השלישית לספירה כמשהו שקרה לפני עשרת אלפים שנה (בהם היה כלוא בתוך המנורה) בסרט ג'יני מביא אתו דברים כמו משקפי שמש, פן חשמלי, מכונת מזל ודברים נוספים שלא היו קיימים בתקופה בה סיפורי אלף לילה ולילה הקלסיים מתרחשים. ישנה סברה אחרת שטוענת שג'יני היה כלוא במנורה, אבל יכול לנסוע דרכה בזמן כמוטנט בדומה למפלצות ממפלצות בע"מ. 
סרטים שמתרחשים בעבר הרחוק יותר, כמו הקיסר נפל על הראש, והיפה וחיה, וגם בת הים הקטנה, יש לאנשים מסוימים ׁיכולת להפוך אנשים לחפצים או לחיות תבוניות ולהפך, ורק הם יכולים לדבר בשפת בני אדם בעוד אחרים לא. מה שמצביע שהזקנה באמיצה אינה הייתה הראשונה שהייתה מודעת ליכולת הזאת ולא הראשונה שהשתמשה בה.
סטמפורד (נחל)

נחל סטמפורד (באנגלית: Stamford Brook) הוא אחד הנהרות התת-קרקעיים של לונדון באנגליה.

מהלך הנחל

הנחל מקורו בשלושה נחלים קטנים יותר המתאחדים יחדיו, במערב לונדון, הנחל זורם דרך עמק המרסמית' ונשפך אל נהר התמזה.
הנחל כוסה בהדרגה, והחל משנת 1900 הנחל מכוסה בכל מהלכו, וכיום זורם כולו בתוך צינורות הביוב שמתחת העיר לונדון.
פונדק הרוחות

פונדק הרוחות הוא מחזה דרמטי-פנטסטי מאת נתן אלתרמן.

היצירה

"פונדק הרוחות" הוא המחזה הראשון באורך מלא שכתב אלתרמן. הוא נמסר לתיאטרון הקאמרי בסתיו 1959, אולם הצגת הבכורה התקיימה רק כעבור שלוש שנים, ב-29 בדצמבר 1962, בבימויו של גרשון פלוטקין, עם תפאורה של אריה נבון ומוזיקה של גארי ברתיני. שיחקו חנה מרון בתפקיד הפונדקית, דבורה קידר ואברהם חלפי.
מאז, הועלתה ההצגה לעיתים קרובות על ידי בתי ספר למשחק. לדוגמה, ב-2011 העלו אותה בוגרי שנה ג' בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בבימויו של יובל זמיר.
ב-2018 שבה ההצגה לתיאטרון הממסדי, כשעלתה בעיבוד מחודש בתיאטרון החאן בבימויה של שיר גולדברג.
בשנת 1963 פורסם המחזה בספר "פונדק הרוחות: מחזה בשלוש מערכות" בהוצאת עמיקם בתל אביב.

עלילה

"פונדק הרוחות" היא דרמה פנטסטית ארס-פואטית ולדעת החוקרים אף אוטוביוגרפית. זהו סיפורם של המוזיקאי חננאל ואהובתו נעמי. המחזה נפתח בתמונה בה חננאל בוער בתשוקתו להגשים את עצמו וקם באמצע הלילה להימלט מנעמי. נעמי מתעוררת ומסכימה להקריב את עצמה לטובת הקריירה של חננאל. הם נפרדים ומתחייבים להיפגש כעבור שתים עשרה שנה באותו מקום ובאותה שעה בדיוק. נעמי מוכרת את עצמה לשפחה לבן החלפן המאוהב בה, בעוד חננאל יוצא אל העולם. הוא "מוכר" את עצמו למלאך המוות, המופיע גם בדמות פושט היד והאמרגן (אימפרסריו), כדי למנוע ממנו להמית את נעמי - וכנראה גם בתמורה להצלחה האמנותית הצפויה לו (בדומה לסיפור "פאוסט" של גתה). 
הסיפור עוקב אחר קורותיהם: התעללות בן החלפן ואביו בנעמי, הצלחתו המטאורית של חננאל והתפתחות הרומן בינו לבין הפונדקית. תוך כדי כך, מוצגות דמויות שונות המייצגות את הרעיונות הארספואטיים של המחזאי, בהן: בעל תיבת הנגינה המייצג את האמנות העממית והרוחות שבאמצעותן המחזאי מלגלג על מבקרי התרבות. המחזה מסתיים בשתי תמונות סוריאליסטיות של פגישות בין חננאל לנעמי. הראשונה מתרחשת כעבור שתים עשרה שנה, ובסופה מלאך המוות לוקח את נעמי. השנייה מתרחשת כעבור שנים, כאשר חננאל הזקן, שתהילתו חלפה מזמן, פוגש את רוחה של נעמי ומסכם את חייו בנימה טראגית.

עיבודים

המלחין משה זורמן יצר אופרה על פי "פונדק הרוחות", ליברית של אבי מלכה. האופרה הועלתה לראשונה ב-2001. גרסה מורחבת הועלתה בשנת 2010.
"לפעמים" הוא עיבוד של דרור ויידמן ל"פונדק הרוחות", שהועלה ב-2007 על ידי החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. "לפעמים" הועלה שנית ב-2010 ב"צוותא" בשיתוף עם תיאטרון "נוצר" ותיאטרון "אתגר".
Up! (שיר)

רקע וכתיבה

בדומה ל-"Whose Bed Have Your Boots Been Under?" ו-"The Woman in Me (Needs the Man in You)" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט "מאט". השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הקאנטרי-רוק.
בשנת 2004, הוציאה טוויין את אלבום הלהיטים הראשון שלה Greatest Hits, בו נכלל השיר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר צולם במדריד שבספרד, בינואר 2003. חלק מהקליפ צולם באותו המקום בו צולם הקליפ של השיר "Ka-Ching!". הקליפ זכה בפרס ה-MuchMoreMusic בקטגוריית "קליפ השנה".
נכון ל-3 בספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-13 מיליון צפיות.
סגן נשיא

סגן נשיא הוא תפקיד פוליטי במדינות שנהוג בהן משטר נשיאותי ובכמה מדינות שנהוג בהן משטר חצי-נשיאותי או משטר פרלמנטרי.
על-פי רוב ממלא סגן נשיא מדינה את מקומו של הנשיא כאשר הוא מתפטר, מודח או נפטר. כמו כן מחליף סגן הנשיא את הנשיא במילוי חובות טקסיות שונות הנדרשות מתפקידו כראש מדינה, שנבצר ממנו למלאן עקב עיסוקיו כראש הרשות המבצעת. ברוב המדינות שנהוג בהן משטר חצי-נשיאותי או שנהוג בהן משטר פרלמנטרי והנשיא משמש בהן כראש המדינה הסמלי, כמו ישראל, לא קיים תפקיד סגן נשיא. יוצאות דופן מכלל זה הן, מבין מדינות בעלות משטר פרלמנטרי ונשיא סמלי, נפאל, מאוריציוס, עיראק (התפקיד בוטל ואז שוחזר, עדיין לא נבחר סגן הנשיא), הודו ובולגריה, מבין מדינות בעלות משטר פרלמנטרי ונשיא ביצועי בוצואנה, דרום אפריקה, מיקרונזיה, סורינאם, וקיריבאטי (בקיריבאטי הנשיא נבחר בבחירות ישירות), מבין מדינות בעלות משטר חצי-נשיאותי טייואן, טנזניה, נמיביה, סוריה, סנגל, ופרו, ובעבר גם פיג'י (משטר פרלמנטרי ונשיא טקסי), מצרים (משטר חצי-נשיאותי), ורוסיה (משטר חצי-נשיאותי).
לא תמיד תפקיד ממלא מקום נפרד לנשיא (בניגוד לממלא מקום שמכהן מתקוף החזקת תפקיד אחר, כגון יו"ר הכנסת בישראל) נקרא "סגן הנשיא" - בקניה ובדרום אפריקה תפקיד זה מכונה המשנה לנשיא. בדומה לכך, לא תמיד סגן הנשיא הוא ממלא מקום נפרד - בצ'ילה ממלא מקום הנשיא הוא שר הפנים, שמקבל את תואר סגן הנשיא כל עוד הוא ממלא את מקום הנשיא. נוסף על כך, לא תמיד יש רק תפקיד סגן נשיא אחד - באפגניסטן, בורונדי, זימבבואה, סודאן, פרו וקוסטה ריקה יש שניים, ובהונדורס - שלושה.
ברוב המקרים התפקיד אינו נושא עמו סמכויות פוליטיות ממשיות קבועות אחרות פרט למילוי מקומו הזמני או הקבוע של הנשיא, אך הנשיא יכול להטיל על סגנו משימות וסמכויות לפי צרכיו. בארצות הברית, באורוגוואי, בליבריה, בהודו ובארגנטינה משמש סגן הנשיא גם כיושב-ראש הבית העליון, וספציפית, בכולן חוץ מבהודו, כנשיא הסנאט, ובבוליביה משמש סגן הנשיא כיושב-ראש הפרלמנט (אך לא כיושב-ראש של אף משני בתיו).