google/wiki40b huggingface dataset:
חיים אפשטין

ביוגרפיה

נולד וגדל בבני ברק, בנם של תמה והרב יצחק אפשטין. למד בישיבת פוניבז'. בתקופת לימודיו בישיבה היה משמשו של הרב שמואל רוזובסקי. כמו כן היה מקורב לרב אלעזר מנחם מן שך, שהיה רבו ומקורבו של אביו. לאחר לימודיו בישיבה שירת בצה"ל.

פעילות ציבורית

היה מנהל לשכתו של הרב הראשי לירושלים יצחק קוליץ. בסוף שנות ה-80 היה פעיל בהקמת דגל התורה. לאחר הבחירות לכנסת ה-12 שימש מזכיר סיעת דגל התורה בכנסת.
בשנים 1990-1992 כיהן כמנהל לשכתו של אברהם רביץ, שכיהן אז כסגן שר השיכון. בתקופת הקמתה של העיר אלעד, התמנה על ידי שר הפנים אהוד ברק כחבר המועצה. לאחר מכן פרש מהחיים הפוליטיים ועסק בנדל"ן.

קריירה פוליטית

בשנת 2013, לקראת הבחירות לכנסת ה-19, עמד בראש רשימת נצח שייצגה את הפלג הליטאי שבהנהגת הרב שמואל אוירבך, אך הרשימה הסירה את מועמדותה טרם הבחירות. 
בבחירות לעיריית ירושלים, שנערכו באוקטובר 2013, הוצב בראש רשימת מפלגת בני תורה ואף התמודד על ראשות העיר. מפלגות ש"ס ויהדות התורה ורובו של הציבור החרדי בעיר תמכו במשה ליאון לראשות העיר. לדברי המפלגה, הסיבה להתמודדותו של אפשטיין היא לא לתמוך במועמד חילוני. מנגד, בתקשורת עלו טענות כי הסיבה להתמודדותו של אפשטיין למרות סיכוייו הזעומים להיבחר, היא כי קיים הסכם בינו לניר ברקת לגרום לפיצול בקולות החרדים בירושלים ובכך להביא לבחירתו של ברקת. אפשטיין וברקת הכחישו את קיומו של ההסכם, אך לטענת העיתונאי יאיר אטינגר גורמים במפלגת בני תורה דרשו את קיום ההתחייבות הקואליציונית למינויו כסגן וכמחזיק תיק חינוך חרדי. בבחירות קיבל אפשטין 3.6% מקולות הבוחרים, ולמרות שרשימתו זכתה רק במנדט אחד הוא מונה לסגן ראש העיר בשכר ולמחזיק תיקי תרבות תורנית וח"ן חרדי.
התמודדותו גרמה למתח וחילוקי דעות בציבור הליטאי בירושלים. הרב אהרן לייב שטיינמן והרב חיים קנייבסקי הוציאו נגדו ונגד רשימתו מכתבים ובהם הם מכנים אותם "בעלי מחלוקת" ו"ריקים ופוחזים". אפשטיין השיב כי הוא פועל בשליחותו של הרב שמואל אוירבך. 
ב-13 ביולי 2018 פרסם עיתון הפלס תמיכה באפשטיין לראשות עיריית ירושלים, אך ב-23 באוקטובר הודיע אפשטיין על הסרת מועמדותו. לבסוף המפלגה תמכה במועמד זאב אלקין לראשות העיר. לאחר הפסדו של אלקין בבחירות - ב"סיבוב השני" הודיעה מפלגת בני תורה למצביעיה לפעול על מנת שמשה ליאון לא יבחר לראשות העירייה - קריאה שהתפרשה בקרב תומכי המפלגה כהבעת תמיכה במועמד עופר ברקוביץ. עם היבחרו של ליאון לראשות העיר החל אפשטיין לכהן כחבר בהנהלת העיר וכמחזיק תיק הבריאות העירונית.

חיים אישיים

אפשטיין נשוי ואב לארבעה. מתגורר בשכונת הר נוף שבירושלים. אחותו נחמה היא אשת הפיזיקאי פרופסור יעקב גרינהויז, ואחותו רבקה היא אשת הרב נחום נריה.
אבנר כתבן

אבנר אברהם כתבן (ברומנית: Avner Abraham Cassvan‏; 1831 – 1898) היה רב ברומניה, ציר בקונגרס פוקשאן מטעם רמניקו סראט, לוחם נגד שבועת היהודים ברומניה, פובליציסט, חבר בחברה ההיסטורית על-שם ד"ר יוליו באראש ומחברם של ספרים שונים.

ביוגרפיה

נולד  בה' בכסלו תקצ"א בסניאטין שבגליציה. היה נכד של הרב יצחק שור מגבוזדץ ("גוואזדיץ") ה"כח שור". בתחילת הקריירה שלו היה הרב של העיירה פנצ'ו (Panciu) ולאחר מכן כיהן בקראיובה בשנים 1860 עד 1864, בבראילה בשנים 1864 עד 1874 ואחר כך רב ואב"ד ברמניקו סראט מ-1874 ועד ליום מותו. לפני הזמנתו לבראילה נחצתה הקהילה בעיר זו לשני מחנות - המבקשים להכניס רפורמות ולבנות בית כנסת מודרני, והמתנגדים לכך ובראשם הרב יעקב (ינקל) מרגוליס. בעלי הנטייה הרפורמיסטית נפרדו מהשמרנים, הקימו את בית הכנסת הכוראלי של בראילה והזמינו את הרב כתבן לכהן בו. בכל תקופת כהונתו בבראילה לא היה לו שום קשר עם הרב מרגוליס.
הרב כתבן עזר באיסוף תרומות ("החלוקה") לישוב הישן בארץ ישראל, למשל לכוללים של יוצאי רומניה וווהלין בצפת. 
 
במקביל, הרב כתבן היה חבר נכבד בתנועת חיבת ציון ברומניה והשתתף כציר בקונגרס פוקשאן, שם נשא נאום שהרשים מאד את מאזיניו. הוא פרסם מאמרים ספרותיים והלכתיים בכתבי עת יהודים ברומניה ומחוצה לה - ב"המגיד", ב"השחר", ב"העברי", ב"חבצלת" וב"הלבנון". בכתב העת "האחווה" (Fraternitatea, ברומנית), בשנים 1880–1888, פרסם ביוגרפיות של הרבנים שכיהנו ברומניה. הוא היה חבר ב"חברה ההיסטורית ע"ש  ד"ר יוליו באראש" ופרסם מסמכים היסטוריים, בין היתר על השבתאות, וספרי שאלות ותשובות. לאחר מותו של משה מונטפיורי ב-1885, פרסם חוברת המוקדשת לו: "קונטרס אבל משה", שכל ההכנסות ממכירתה הוקדשו לחברה ליישוב ארץ ישראל. 
הרב כתבן היה אדם בעל השכלה רחבה, כשבנוסף להשכלתו ההלכתית היה בקיא בספרות היוונית-רומנית, גרמנית וצרפתית ולמד מכתבי לייבניץ, שפינוזה, קאנט ודקארט. כתבן נאבק יחד עם הרב יצחק איזיק טאובס נגד שבועת היהודים ברומניה.
נפטר בי"ד בכסלו תרנ"ח.
שרה יורק ג'קסון

שרה יורק ג'קסון (באנגלית: Sarah Yorke Jackson‏; 16 ביולי 1803 – 23 באוגוסט 1887) הייתה כלתו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון. שימשה כמארחת לצדה של הגברת הראשונה אמילי דונלסון ולאחר מותה של אמילי, כגברת הראשונה של ארצות הברית בין ה-19 בדצמבר 1836 עד 4 במרץ 1837.
פסטיבל דוף

פסטיבל דוף (Doof Festival) הוא פסטיבל הטראנס הגדול והוותיק ביותר בישראל. הפסטיבל נערך לראשונה בשנת 2004 ומאז הוא מתקיים מדי שנה בפסח בחוף גולן במזרח הכנרת. הפסטיבל מארח אומנים מהארץ ומהעולם ונמשך על פני שלושה ימים.
פסטיבל דוף שם לו למטרה ליצור מקום מפגש לתרבות ומוזיקה אלקטרונית בישראל, גרסה דיגיטלית עכשווית של התנועה הפסיכדלית בשנות השישים תוך שמירה על ערכי תנועת הרייבים הבין-לאומית - PLUR. עם השנים הפסטיבל הרחיב את חזונו גם לכיוונים אקולוגיים של שמירה על אדמה בדגש על חופי הכנרת. כיום, הפסטיבל הוא אבן שואבת לאוהבי מוזיקה אלקטרונית ותרבות הטראנס מהארץ ומהעולם, ונחשב לאירוע שיא של תרבות הטראנס בישראל.

היסטוריה

פסטיבל דוף הוא פרי יוזמתם של זירקין (שחר זירקין), יובי (יובל אבנשטיין) וברקש (גיא ברקאי), חברי ילדות שבצעירותם נחשפו לסצנת הרוק הפסיכדלי ולניצני תרבות הקלאבינג בישראל. לאחר שנסעו ברחבי העולם והתוודעו למוזיקה האלקטרונית, שהייתה אז בחיתוליה בארץ, החלו לארגן ב-1995 מסיבות מדבר מחתרתיות תחת השם Doof Project. בניגוד לטראנס הגואה המלודי שצבר פופולריות בארץ, ה-Doof הביא איתו קו מוזיקלי פסיכדלי, קשוח ומחוספס יותר שבמהרה הביא מאות אנשים למסיבות המדבר שלהם.
קהילת המוזיקאים הפסיכדליים שנבנתה סביב המסיבות הביאה לפתיחתו של הלייבל Doof records ב-1999. הלייבל הוציא עשרות אלבומים ואוספים שהפכו לנכסי צאן ברזל בסצנת הטראנס הבין-לאומית, ועד היום נחשב לאחד הלייבלים החשובים של הטראנס. אחרי שראו במו עיניהם פסטיבלים רבים ברחבי אירופה החליטו השלושה להביא את הוויב האירופי לישראל ולערוך פסטיבל של מספר ימים שימשוך אליו אנשים מכל רחבי העולם ויוסיף את פסטיבל DOOF לסבב הפסטיבלים האירופאי.
הפסטיבל החל את דרכו בשנת 2004 בחשאיות גמורה ובתחילת הדרך היה מבוסס על דארק-טראנס ומוזיקה מחתרתית יותר. בבוא הזמן נוספו לפסטיבל במות של פגנקה ומגאיה, ומאז הז'אנר המוזיקלי התרחב והחל לכלול סוגים מגוונים של מוזיקת טראנס ומוזיקה אלטרנטיבית. צוות פגנקה הצטרף לפסטיבל בשנת 2011 והביא איתו מוזיקת פרוגרסיב פאנקית שהעניקה רבדים חדשים לפסטיבל. בשנת 2013 הצטרף להפקת הפסטיבל צוות מגאיה והביא עימו מערך מוזיקלי אלטרנטיבי עשיר, סדנאות ועיצוב אקולוגי.

הפסטיבל כיום

פסטיבל הדוף מורכב משלוש הפקות שונות (דוף, מגאיה, פגנקה), אשר כל אחת מביאה את הצבע ואת הייחודיות שלה לפסטיבל. שלוש ההפקות יוצרות יחד פסטיבל בעל שלוש במות מוזיקליות הפועלות בו-זמנית: רחבת Doof המרכזית מאופיינת במוזיקה אלקטרונית ופסיי קשוחה, ובמוזיקת דארק חריפה ואגרסיבית. רחבה נוספת היא הבמה של פגנקה, המתאפיינת בקו מוזיקלי המשלב מוזיקת פרוגרסיב-טראנס, טכנו ואלקטרו, פאנקית, מוזיקת עולם, אמביינט וצ'יל-אאוט. אליהן מצטרפת רחבה סולרית, הבמה של מגאיה המהווה גם "הילינג זון" ומשלבת בתוכה מתחם אלטרנטיבי, עשיר בפעילויות המותאמות גם לילדים ומשפחות, בסדנאות תוכן, במתחם קולנוע (סינמה דוף), ונותנת במה למוזיקה אלקטרונית חיה, מוזיקת עולם ודי. ג'ייס אלטרנטיביים.
בתחילת חודש יוני 2019, ביטלה המשטרה את האירוע בהודעה מוקדמת קצרה בשל חשש לסחר בסמים במתחם הפסטיבל. בעקבות זאת פרצו הפגנות מחאה בכיכר רבין. ב-18 ביולי התקיים אירוע המוני בכיכר רבין, שסיסמתו הייתה "תנו לרקוד בשקט", במחאה על סגירת הפסטיבל ועל ביטול שורה של פסטיבלי מוזיקה נוספים ברחבי הארץ.
לורקה (עיר)

הקהילה היהודית

בעיר העתיקה הנמצאת על גבעה גבוהה שצופה על העיר המודרנית התקיימה התיישבות יהודית שהתחילה כ- 100 שנה לפני גירוש ספרד. במקום בית כנסת משוחזר אשר נשמר בצורה מרשימה. בית הכנסת מפורסם בכך שהשקיעו בו רבות באהילי זכוכית שהוכנו ביישוב עצמו. בבית הכנסת קיימת בימה באתרה, כיסא של אליהו באתרו, כיור לטהרה, ארון הקודש ועוד. בסמוך נמצא מוזיאון בו ניתן לראות במקום את הממצאים שנמצאו בחפירות. בין הממצאים נמצאו גם שני נרות שהיו כנראה חלק מחנוכיה. החפירות בוצעו לפני כ- 15 שנה בעקבות בניית בית מלון על הגבעה, בשל כך בניית המלון התעכבה. 
במאה ה-15 היה שיא הפאר של הקהילה היהודית שהתאפיינה במגוון בתים גדולים על גבי שטחים נרחבים: סלון, מטבח, מחסנים ושטחים נוספים עם ספסלים בקירות, כדי חרס, ארונות ועוד. נרות חנוכה והחנוכיות הם דברי הערך המשמעותיים ויוצאי הדופן שנמצאו. 
בית הכנסת הוא הבניין הכי מייצג והכי שמור ברובע היהודי של לורקה. במאה ה-15 המרכז התרבותי ברובע היהודי היה מואר במנורות זכוכית תלויות לאורך חדר התפילה.
החלק הפנימי, המקום בו שמו את ספרי התורה (היכל) נשמר אף הוא. ההיכל היה מעוצב מגבס בסגנון גוטי ועמודים מיוחדים- שם הייתה הבימה ועליה הפודיום היכן שקראו בתורה בשעת תפילה.
שיקום המקום לצד שאר הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו בחפירות גורם למבקר בלורקה להרגיש איך חיו היהודים בעיר ואיך עזבו אותה כשנאלצו. הסיבה שהממצאים כל כך מדויקים ושמורים היא שבית הכנסת הזה מעולם לא הומר למקדש נוצרי. למעשה, זהו בית הכנסת היחיד בספרד כולה שנשמר כפי שהוא ולא נעשה בו שימוש לדת אחרת כפי שידוע שנעשה בבתי כנסת אחרים בספרד לאחר גירוש יהודי ספרד מהמדינה.

כלכלה

הכלכלה בלורקה מתבססת על חקלאות וגידול חזירים, וכן על כריית מחצבים, כגון מלח. כמו כן משמשת לורקה כמרכז מסחרי ותעשייתי של הסביבה.
נרגל-אושזיב

נרגל-אושזיב (שמו במקור היה שוזוב) היה אציל בבלי, שבשנת 694 לפנה"ס מונה על ידי ממלכת עילם להיות מלך בבל, לאחר שהעילמים כבשו את בבל ורצחו את מלכה הקודם אשור-נדין-שומי, בנו של המלך האשורי סנחריב. נרגל-אושזיב מלך על בבל קצת יותר משנה אחת, עד ספטמבר 693 לפנה"ס.
בתקופה זאת בבל הייתה ממלכה וסאלית של אשור. אשור-נדין-שומי היה יורש העצר של אשור. הוא מונה להיות מלך בבל בשנת 699 לפנה"ס, לאחר סדרה של מרידות שאירעו בבבל כנגד אשור. גם ניסיונו של סנחריב למנות את בל-איבני, אציל בבלי שחונך באשור, לא צלח והמרידות נמשכו. העילמים כבשו את בבל, אשור-נדין-שומי נלקח על ידם לעילם ומת שם. סנחריב המשיך במאבקו בעילם ובבני בריתו הכשדים במטרה להחזיר את ממלכת בבל לשליטתו ולנקום את מות בנו. בספטמבר 693 לפנה"ס, נוצח נרגל-אושזיב על ידי אשור בקרב ליד העיר ניפור ונלקח בשבי. המשך גורלו אינו ידוע. במקומו עלה לשלטון נסיך כשדי בשם מושזיב-מרדוך (Mushezib-Marduk), שהמשיך במרד כנגד אשור.
יוסטדאלסבריין

יוסטדאלסבריין (בנורווגית: Jostedalsbreen ‏ - "קרחון יוסטדאל") היא כיפת קרח הנמצאת במחוז סוגן אוג פיורדאנה (Sogn og Fjordane) בחופה הדרום-מערבי של נורווגיה. כיפת הקרח, על שלל לשונותיה, מכסה שטח של כ-480 קמ"ר, והיא הגדולה ביותר באירופה היבשתית. עוביה מגיע במקומות מסוימים ל-600 מטרים, ואורכה כ-60 ק"מ.
הנקודה הגבוה ביותר ביוסטדאלסבריין היא "הוגסט בריקלן" (Høgste Breakulen) שגובהה כ-1957 מטרים מעל פני הים. לקרחון לשונות קרח רבים היורדים לכיוון העמקים באזור, כגון ביארבריין (Bøyabreen) וניגארדסבריין (Nigardsbreen), שתיהן בגובה של 300 מטרים מעל פני הים. 
כיפת הקרח ומספר הרים קרובים לה נכללים ב"פארק הלאומי יוסטדאלסבריין", שהוקם בשנת 1991 ושטחו 1,310 קמ"ר. הפארק הפך לאתר תיירותי משגשג והוא מושך תיירים רבים בכל שנה.
בריקסדאלסבריין (Briksdalsbreen) היא לשון הקרח המתויירת ביותר ביוסטדאלסבריין. לאורך השנים היא גדלה וקטנה בהתאם למזג האוויר. אולם בשנות האלפיים חלה נסיגה קיצונית. בשנת 2004 נסוגה בריקסדאלסבריין מרחק של 230 מטרים, וב-2006 146 מטרים. עקב כך עלה החשש כי בריקסדאלסבריין תתנתק מהחלק העליון של יוסטדאלסבריין, מה שיוביל לקריסתה. עם זאת, המדידות האחרונות הראו התאוששות קלה, וצופים כי כבר בשנת 2010 תשוב בריקסדאלסבריין לגדול.
ברנט זרנוביצקי

1972

באולימפיאדת מינכן (1972) סיים זרנוביצקי במקום 34 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.34 דקות.

אלוף ושיאן המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973 זכה זרנוביצקי ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי 4:20.9 דקות ובמשחה ל-1500 מטר בשיא מכביה חדש של 17:15.4 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.9 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:18.8 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:57.0 דקות.

מקום חמישי באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בבלגרד יוגוסלביה בספטמבר אותה שנה סיים זרנוביצקי במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:45.58 דקות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.58 דקות ובמקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.65 שניות.

מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכה זרנוביצקי במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:43.10 דקות, אחרי מערב גרמניה שקבעה שיא אירופה חדש של 7:39.70 דקות וברית המועצות (7:42.06 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:56.75 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.99 שניות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.53 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 53.54 שניות, ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.00 דקות.
מיסטר נגטיב

מקור

לפי גרסה אחת, מיסטר נגטיב היה מהגר סיני לא חוקי ממחוז פוג'יין, שנסע לארצות הברית כדי להתאחד עם אשתו. המהגרים נחטפו, ובמהלך סופה, צוות הספינה נטש את החטופים. נגטיב היה הניצול היחיד, והשקיע את חייו בבניית הון ובעזרה לאנשים. לפי גרסה שנייה, נגטיב היה חלק מצוות ספינת העבדים, וכאשר הספינה התרסקה, הוא גנב את זהות אחד העבדים - מרטין לי - וברח. הוא נתפס על ידי סילברמיין והמאגיה, ועבר ניסויים. עם נגטיב היו עוד שני נערים, אשר עברו גם את אותם ניסויים. אישיותו נחצתה; בעוד הצד השלילי שבתוכו מנסה להשיג את תפקיד הקינגפין של צ'יינהטאון, הצד החיובי שלו מפעיל בית תמחוי בו מתנדבת מיי פארקר, דודתו של פיטר פארקר.

קריירה כנבל

העימות הראשון של נגטיב וספיידרמן התרחש כשנגטיב מנסה לחסל את המאגיה באמצעות נשק ביולוגי. בתמורה להשארת המאגיה בחיים, הוא לוקח דגימת דם מספיידרמן וממזג אותה עם הנשק הביולוגי שלו, אותו הוא מנסה על ספיידרמן. ספיידרמן עוצר את נשימתו זמן רב מספיק וניצל, והחתולה השחורה מחליפה את דגימת הדם עם דגימת דם של חזיר. נגטיב מריץ את ביל הוליסטר לראשות העיר ניו-יורק, וכך, בתו של ביל רוצחת את המועמדים הנוספים. לאחר שמתגלה מי רצחה את המועמדים האחרים, ביל פורש מהמירוץ וג'יי ג'ונה ג'יימסון נעשה לראש העיר. נגטיב מציל את חייו של ראש פטיש ושם את תודעתו בשלד רובוטי עשוי אדמנטיום. עקב כך, ראש פטיש נשבע אמונים לנגטיב. אדי ברוק מגיע לבית התמחוי של נגטיב, ומקבל מקום עבודה. אחרי שנגטיב מרפא את ברוק מתאים סרטניים, הוא יוצר ללא כוונה את אנטי-ונום. מפגש של בית התמחוי מתפרק כאשר מתגלה כי עובדים עשו שימוש בסמים תוצרת אוסקורפ, ואדי ברוק נעשה עד לזהותו הכפולה של נגטיב.

הכפפה, ארץ הצל, אי העכביש ואוונג'רס נגד אקס-מן

במהלך עלילת "הכפפה", נגטיב משחית את מיי פארקר ושולח אותה למצוא ולתקוף את ספיידרמן, אך היא משתחררת כאשר פיטר מבקש תמיכה מוראלית, לאחר שהיה עד לאכילתו של בילי קונורס על ידי אביו, הלטאה, אשר נהרג בעצמו. באירועי ארץ הצל, נגטיב מנצל את היתרון שבמלחמה נגד ארגון היד כדי להקים ארגון פלילי משלו, המובס על ידי ספיידרמן ושאנג-צ'י. נגטיב נפגש עם ג'קפוט ובומרנג, ובמהלך קשת הסיפור "מוצא המינים", הוא וראש פטיש הם חלק מצוות של דוקטור אוקטופוס המאבטח פריטים עבורו. נגטיב נעשה יעד חיסול של אנטי-ונום וווריית' השנייה. ווריית' חושפת את נגטיב כמרטין לי, וגורם למעצרו. במהלך עלילת אי העכביש, נגטיב נחשף לנבואה, בה נאמר שהוא יהרג על ידי פגיון מהצמד מסווה ופגיון. 
במהלך אירוע הקרוסאובר אוונג'רס נגד אקס-מן, מיסטר נגטיב ואנשיו פולשים למתחם של S.H.I.E.L.D ומנצלים את העובדה שהגיבורים בקרב נגד חמשת הפניקסים. עם זאת, הם נעצרים על ידי הוקאיי וספיידרוומן. לאחר מכן, מתגלה כי וייפר שכרה את נגטיב כדי לסלק את מתחריה.
אידה קמפלר

ביוגרפיה

קמפלר התאמנה בקבוצת מכבי קרקוב. 
באליפות פולין שנערכה בוורשה בספטמבר 1924 זכתה קמפלר ב-3 מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 15.4 שניות ובריצות שליחות 4x60 מטר (39.0 שניות) ו-4x100 מטר ביחד עם מירה רוזנר, ונדה גולדמן ואלה קמפלר.
פלאסה דה אספניה (סביליה)

הפלאסה דה אספניה (בספרדית: Plaza de España) היא כיכר עירונית מרכזית בעיר סביליה שבספרד. הכיכר היא אחד המקומות המזוהים ביותר עם העיר, והיא מייצגת את ההתעוררות המורית באדריכלות הספרדית.
בשנת 1929 סביליה ערכה את התערוכה הספרדית-אמריקנית ומספר רב של בניינים נבנו בפארק מריה לואיסה בעיר, ביניהם הפלאסה דה אספניה. הכיכר תוכננה בתקופה זו על ידי אניבל גונזלס. בקצה הפארק נבנתה הפלאסה כפי שהיא כיום, על מנת להציג את התערוכות של הטכנולוגיה והתעשייה הספרדית.
הכיכר בנויה בצורת חצי מעגל גדול, וסביבו בניינים, הניתנים לגישה מעל החפיר באמצעות מספר רב של גשרים. במרכז הכיכר מצויה מזרקה גדולה. כיום הכיכר כוללת ברובה מבנים של משרדי ממשלה.
אחת האטרקציות התיירותיות בעיר היא שכירת סירה ושייט סביב החפיר כדי לראות את התערוכות בכיכר. ליד קירות הכיכר מצויות גומחות רעפים רבות, כל אחת מייצגת פרובינציה אחרת בספרד.
יעקב סודרי

ביוגרפיה

נולד בצפרו שבמרוקו למימון ולפרסיאדה סודרי, נכדתו של הרב אבא אלבז. בהיותו כבן 6, עלתה המשפחה לארץ ישראל והשתכנה ברובע היהודי בירושלים, שם שימש אביו כגבאי של ישיבת פורת יוסף.
בצעירותו למד בתלמוד תורה של העדה המערבית בעיר העתיקה, ובהמשך בישיבת פורת יוסף. הוא השתתף גם במקהלת הישיבה, ולמד את יסודות החזנות אצל הכותב והמלחין אשר מזרחי. בסיום לימודיו הוסמך לרבנות על ידי הראשון לציון הרב יעקב מאיר, והוסמך לשחיטה בידי הרב יהודה הכהן שאקו, ראש השוחטים בירושלים. את הכשרתו כמוהל עבר אצל משה וולך, מייסד ומנהל בית החולים שערי צדק.
בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) נישא למזל טוב בת שרינה והרב אברהם הררי רפול, ויחד התגוררו בשכונת נחלת שבעה ולאחר מכן ברחוב יפו שבירושלים. בתקופה זו שימש כבעל קורא בבית כנסת סמוך לבית היתומים הספרדי שברחוב יפו.
בשנת 1940 (ה'ת"ש) נשלח לכפר סבא בהוראת הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, כדי להעניק למקומיים שירותי דת, כדוגמת ברית מילה וסידור חופות וקידושין. בשנת 1945 (ה'תש"ה) מונה לשמש כרב העדה הספרדית בכפר סבא, וייסד בו בית כנסת.
בשנת 1957 (ה'תשי"ז) עבר להתגורר בחיפה, ושנה לאחר מכן, בשנת 1958 (ה'תשי"ח), נבחר בידי איגוד בתי הכנסת הספרדיים לרב העיר התחתית. בשנת 1992 (ה'תשנ"ב) עזב את חיפה ועבר לגור ביישוב קריית יערים, שם נהג להתפלל בבית הכנסת מאור חכמי המערב.
נמנה עם הרבנים החתומים על כרוז נגד שירות לאומי בשנת תשל"ב].
במשך שנותיו כמוהל, ביצע כ-12,000 בריתות לתינוקות.
הלך לעולמו ב-25 באוקטובר 2002.
תאודור טולסדורף

קריירה מוקדמת

טולסדורף נולד ב-3 בנובמבר 1909 בלהנארטן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בהיותו בן 5 פרצה מלחמת העולם הראשונה, וטולסדורף ומשפחתו פונו מביתם בעקבות הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית. לאחר מותו של אביו בשנת 1919 ירש טולסדורף את אחוזות המשפחה, וניהל אותה תוך שהוא ממשיך את לימודיו בגימנסיה בקניגסברג.
בשנת 1934 התגייס טולסדורף לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-1 בדיוויזיה ה-1. ב-1 בפברואר 1936 הועלה לדרגת סמל, וב-1 ביוני 1936 הועלה לדרגת לוטננט. ב-1 באוקטובר 1938 הועלה טולסדורף לדרגת אובר לוטננט, וב-1 באפריל 1939 מונה למפקד פלוגת הנ"ט ה-14, שהייתה חלק מרגימנט הרגלים ה-22 בדיוויזיה ה-1.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין פיקד טולסדורף על פלוגתו, ואף נפצע במהלך הקרבות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. במהלך המערכה על צרפת שוב לחם טולסדורף עם פלוגתו, ושוב נזקק לטיפול רפואי בעקבות פציעה. במהלך מבצע ברברוסה לחם טולסדורף עם פלוגתו בזירה הצפונית, ואף נפצע 3 פעמים במהלך הקרבות, אך רק ב-21 בנובמבר 1941 הסכים להתפנות לבית חולים. ב-1 בדצמבר אותה שנה הועלה טולסדורף לדרגת האופטמן, וב-4 בדצמבר הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. באפריל 1942 חזר טולסדורף לחזית והשתתף בקרבות סביב אגם לדוגה, ובמהלכם אף איבד חלק מרגלו הימנית. ביוני אותה שנה הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-20 בספטמבר נפצע טולסדורף מכדור בראשו. ב-1 בינואר 1943 הועלה טולסדורף לדרגת מיור, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרובאים ה-22. ביולי 1943 השתתף טולסדורף עם גדודו בקרב השלישי על אגם לדוגה, ועל פעולותיו בקרב קיבל ב-15 בספטמבר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בסוף שנת 1943 הועברה הדיוויזיה ה-1 לגזרה הדרומית, שם לחמה באזור ויניצה ואודסה, ובאחד הקרבות נפצע טולסדורף בבטנו. לאחר החלמתו הועלה טולסדורף ב-1 באפריל 1944 לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למדריך בבית הספר הצבאי במץ. ב-14 ביולי אותה שנה הועלה טולסדורף לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-22. טולסדורף לחם עם הרגימנט במהלך מבצע בגרטיון בניסיון להשאיר את וילנה בידיים גרמניות, ועל כך קיבל ב-18 ביולי באופן אישי מהיטלר תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בין ה-25 ביולי ל-31 באוגוסט 1944 השתתף טולסדורף בקורס מפקדי דיוויזיות, ולאחר מכן קיבל ב-1 בספטמבר את הפיקוד על דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-340. בתחילה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-81 במסגרת הארמייה ה-15, אולם במהלך הקרב על הבליטה הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-80 במסגרת הארמייה השביעית, ולחמה עמו בקרבות בבליטה. טולסדורף הצליח להחזיר את כוחותיו לגרמניה, וב-30 בינואר 1945 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-18 במרץ הועלה טולסדורף לדרגת גנרל לוטננט, וקיבל תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל מונה טולסדורף למפקד הקורפוס ה-82, ולחם עמו בקרבות בהסן ובבוואריה. ב-8 במאי 1945 נכנע טולסדורף יחד עם כוחותיו באוסטריה, לכוח מהרגימנט ה-506 מהדיוויזיה המוטסת ה-101 האמריקנית.

לאחר המלחמה

טולסדורף שוחרר מהשבי ב-9 במאי 1947. לאחר שחרורו עסק טולסדורף בעבודות שונות, ובשנת 1954 נעצר על כך שהורה להרוג עריק ללא צידוק משפטי. בתחילה נשפט טולסדורף ל-3 וחצי שנות מאסר, אולם לאחר מכן זוכה במשפט חוזר. לאחר מכן היה טולסדורף מנהל חברת אספלט בדורטמונד, וב-25 במאי 1978 מת טולסדורף כתוצאה מתאונה קשה.
אריק אריקסון

קורות חיים

אריק אריקסון נולד ביוני 1902 בגרמניה להורים ממוצא דני. אביו נטש את המשפחה עוד בטרם לידתו. אמו קרלה אברמסון הייתה צעירה יהודיה ממשפחה ידועה בקופנהגן. אביה יוסף היה סוחר בסחורה יבשה. אחיה הגדולים של קרלה היו פעילים במפעל הצדקה היהודי המקומי ותיחזקו בית תמחוי שנועד למהגרים יהודיים עניים מרוסיה. 
בשנים הראשונות של חייו גידלה אותו אמו לבדה. כשהיה בן שלוש, נישאה לרופא יהודי בשם תיאודור המבורגר, שאימץ אותו רשמית בשנת 1911. כיהודי בדתו ובחינוכו אך כבעל מראה נורדי, סבל אריקסון עוד מילדותו מדחיה חברתית ובעיות זהות, הן בבית הספר הדתי שם לגלגו על מראהו הנורדי והן בבית הספר היסודי שם לגלגו על יהדותו. בתקופת ילדותו ובבגרותו המוקדמת אריקסון נודע בשם אריק המבורגר, והוריו שמרו בסוד את נסיבות הולדתו. 
בבגרותו, הגיע אריקסון לווינה שם עבד כמורה לציור בבית ספר של אוהדי פרויד, שם עבר הכשרה לטיפול פסיכואנליטי על ידי אנה פרויד, בתו של זיגמונד פרויד, לאחר שעבר פסיכואנליזה בעצמו והדבר מצא חן בעיניו. בווינה הוא גם הוכשר בשיטת מונטסורי תוך מיקוד בהתפתחות הילד. בשנת 1933 היגר אריקסון לארצות הברית שם עבד, למד והרצה עד יום מותו. את פרסומיו החל להוציא תחת השם אריקסון - שם עט שנטל לעצמו בגלל הגוון הדני שבו.
ב-1973 קיבל אריקסון את הזכות לשאת בוושינגטון את הרצאת ג'פרסון - Jefferson Lecture in the Humanities, הנחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקני עבור הישגים מחקריים במדעי הרוח. אות זה מוענק מדי שנה, החל מ-1972, לנבחר אחד בלבד, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח - NEH, סוכנות פדרלית עצמאית שהוקמה ב-1965 במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח.
היה נשוי לג'ואן אריקסון (Joan Erikson).

האני ומרכיב הזהות

בניגוד לתורתו של פרויד, האמין אריקסון שיש למרכיב האני תפקיד חשוב יותר מאשר לשמש כמסננת לדחפים הבאים מהסתמי (ה- id) ויצירת פשרות עם האני העליון (ה- Super Ego) ; לדעת אריקסון כל התנהגות אנושית באשר היא, פועלת תחת חסותו של האני כאשר בנייתה ואחזקתה של הזהות היא הפונקציה החשובה ביותר בתפקידו. כאשר לא מושגת תחושה של זהות סובל האדם מתחושה של ערפול ובלבול זהות. תפקידו השני של האני הוא השליטה, מצב של אי-שליטה יכול ליצור רגשות כגון בלבול וזעם. שני התפקידים של האני - גיבוש הזהות והשליטה - הם תלויי סביבה וחברה. ללא תמיכת ועזרת החברה בגיבוש הזהות ויצירת השליטה, עלול אדם להגיע למצבים כרוניים של בלבול וחוסר אונים.
עקרון השלישי הנמנע

עקרון השלישי הנמנע (או כלל השלישי הנמנע, לטינית: tertium non datur) אומר כי כל טענה היא אמיתית או שהשלילה שלה אמיתית, ואין אפשרות שלישית. כלל זה שקול לחוק האי-סתירה. 
לדוגמה, או שיורד גשם או שלא יורד גשם. בהתאם לכך, המשפט "יורד גשם או לא יורד גשם" נכון מעצם צורתו.
במערכות לוגיות, בהן ישנם מושגים מונגדים, הכלל אינו תקף.

פארמנידס

העקרון נוסח לראשונה על ידי הפילוסוף היווני פארמנידס בפרגמנט 2 (תרגום: שמואל שקולניקוב):
"האחת – שהווה ואי-אפשר לא להיות,
היא נתיב השכנוע (כי מלווה הוא לאמת);
האחרת – שאיננו וחיוב הוא לא להיות.
וזאת אני מוֹרֶה לְךָ שבלתי-בת-הבחנה היא מכל-וכל."

הוכחה בדרך השלילה

עקרון השלישי הנמנע מאפשר להוכיח טענות בדרך השלילה: מבקשים להוכיח טענה P. מוכיחים ששלילת P מביאה לסתירה. לפי עקרון השלישי הנמנע, רק אחת משתי האפשרויות – P או שלילתה – נכונה. מכיוון שהשלילה מביאה לסתירה, אות הוא ש-P עצמה נכונה.
האינטואיציוניזם מתנגד לכך, וטוען שבכך נפסלת רק אי-נכונות. ויתור על העקרון משמש להתמודדות עם הקשיים בתורת הקבוצות הנאיבית.
ישראל ברוך

ישראל ברוך (נולד ב-13 באוגוסט 1960) הוא מאמן כדורסל ישראלי המאמן כיום את מכבי שדרות הליגה הארצית בכדורסל.
ברוך נחל הצלחה כמאמן הקבוצה כאשר עלה עם קבוצתו לליגות בכירות יותר, שלוש פעמים ברציפות.

ביוגרפיה

בשנת 1995 שימש כעוזר מאמן של פיני גרשון בנבחרת צה"ל בכדורסל, ובמקביל שימש כעוזר מאמן של אלי קינטי במכבי רמת גן. בעונת 1995/1996 שימש כעוזר מאמן של קינטי בגבעת שמואל. בעונת 1996/1997 אימן במכבי אשדוד.
בין השנים 1998-2001 אימן את הפועל בארי, ובמקביל את קבוצות הנוער של ביתר באר שבע. בין הישגיו בהפועל בארי – העפלה לליגה הארצית, ובאותן שנים העפיל עם קבוצת הנוער של ביתר באר שבע לליגה הלאומית. בעונת 2001/2002 אימן את קבוצת הבוגרים של ביתר באר שבע.
בעונת 2002/2003 היה שותף להקמתה של מחדש הפועל באר שבע, ואימן אותה עד שנת 2007, כשפשטה רגל פעם נוספת. בעונת 2012/2013 שוב היה שותף להקמתה של הקבוצה מחדש, יחד עם כפיר ארזי (א.א. ארזי), ואימן אותה. מאז הוקמה עלתה הקבוצה שלוש ליגות ברציפות, עונה אחר עונה, באימונו של ברוך.
משנת 1995 משמש כמאמן נבחרות ישראל הצעירות.
בשנת 1998 יזם והתחיל את פרויקט הכדורסל בבית הספר מקיף ג' בבאר שבע, ומשמש כמנהל הפרויקט. בין הישגיו עם נבחרת הנוער של המקיף - העפלה לרבע הגמר ולליגת העל לתיכונים.
E

צורות

האות E נכתבת באותיות גדולות:

E

ובאותיות קטנות: