google/wiki40b huggingface dataset:
משה אלפי

ביוגרפיה

משה נולד ב-1966 בירושלים כבן בכור למנשה, ששימש כגנן ולאסתר, מורה במקצועה. אחריו שני אחים ואחות. חייו החלו במושב שואבה, שם התגורר עד גיל שנתיים. גדל בשכונת בית וגן, דור 11 בירושלים. בילדותו למד במחזור ב' של בית הספר נעם בקריית משה ובתיכון קריית נוער שם הוכשר במגמות לימודי ארץ ישראל וירושלים. באותה תקופה היה חניך מדריך וקומונר בתנועת הנוער בני עקיבא בשבט צוריאל בסניף בית וגן.
לאחר מכן בשנת 1984 עבר לישיבת אור עציון שם למד שנים רבות ונמנה עם תלמידי הרב חיים דרוקמן. את שירותו הצבאי עשה במסגרת ההסדר כסמל מחלקה בחטיבת גבעתי. לאחר תום מסלול ההסדר בשנת 1988, המשיך ללמוד כשנתיים נוספות בכולל אברכים של הישיבה והתגורר באותה העת בקריית מלאכי. את שירות המילואים עשה בהנדסה קרבית.
בשנת 1990 החל ללמוד במכון התורני לחינוך ולתקשורת בימוי והפקה לטלוויזיה אצל מי שיהיה לימים מורו ושותפו, אדיר זיק. פרויקטים רבים נעשו יחד, החל מהסרט על פועלו של זרח ורהפטיג בימי השואה, המשך במיצג בבית השרוף וכלה במופעים ותשדירי בחירות. בתחילה אלפי היה עוזר אישי, בהמשך מפיק, שותף ובמאי.
משה אלפי סיים לימודי תואר ראשון בתקשורת ומנהל עסקים ב-champlain college ובוגר לימודי אומנות באוניברסיטה העממית בתל אביב. בעל תעודת עיתונאי של הלשכה הממשלתית משנת 1993. כיום, לומד את השפה הערבית במרכז הבין תרבותי בהר ציון בירושלים.
חבר בתל"י, באיגוד המפיקים ובפורום היוצרים הדוקומנטריים. ממייסדי האגודה לזכות הציבור לדעת ובעבר כיהן כחבר הנהלה בלב אחד - סיוע אזרחי בחירום.
בשנים 1990–1992 עבד בטלוויזיה החינוכית ובערוץ הראשון כתחקירן, ואחר כך בתוכניות בערוץ 2 כמנהל אולפן. במקביל עבד בשוק החופשי עם יוצרים כמו מיכה שגריר, דני סיטון ואייל פלד. משנת 1993 ועד היום מכהן כמרצה במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות והוא המרצה הוותיק ביותר. הוא מלמד קורסים בתחקיר והפקה ובעבר לימד הפקות אולפן והיה חונך הפקות גמר.
משנת 1995 ועד היום הוא משמש, בין היתר, בעלים של חברת ההפקות "אלפים הפקות" אשר מתמחה ביצירת עולמות תוכן ללקוחותיה, ופועלת במגוון תחומים: סרטים תיעודיים ועלילתיים, סדרות וסדרות רשת, פסטיבלים, מייצגי תיירות וסרטים למוזיאונים בישראל ומחוצה לה.
מתגורר באבו גוש, אב לארבעה ילדים וסב לנכדים. בעבר התגורר בבית אל, ירושלים ומבשרת ציון.
בשנת 2015 חלה בסרטן, ממנו לבסוף החלים.
שמואל יעקב קאהן

ביוגרפיה

נולד בירושלים, בן בכור לרבי אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר מתולדות אהרן. בצעירותו למד בישיבת ויז'ניץ בבני ברק, שם התקרב לאדמו"ר מויז'ניץ, רבי חיים מאיר הגר, ונחשב אחד מתלמידיו הקרובים. כמו כן היה מקורב לחתנו של רבי חיים מאיר, רבי יהודה הורוויץ מדז'יקוב. נישא לשרה חנה פייגא, בתו של הרב ישעיה שנייבלג, רב בבני ראם ואחר כך דיין בבית הדין מחזיקי הדת של חסידות בעלז. עוד בחיי אביו התעוררה התנגדות נגדו בתוך חסידות תולדות אהרן בטענה שאינו נאמן דיו לחסידות ולאידאולוגיה הבדלנית שלה, עקב קרבתו לחסידות ויז'ניץ המזוהה עם אגודת ישראל, בעוד שחסידות תולדות אהרון משתייכת לעדה החרדית.
עם פטירת אביו, בחנוכה תשנ"ז (דצמבר 1996) הכתירו רוב החסידים את האח הצעיר רבי דוד קאהן כאדמו"ר במקום אביו, ורבי שמואל יעקב פרש מהחסידות עם תומכיו והקים את חסידות תולדות אברהם יצחק. בראש תומכיו עמדו הרב מאיר ברנדסדורפר והרב דניאל פריש. לאחר הקמת הקהילה מונה הרב ברנדסדורפר כרב הקהילה עד לפטירתו.
בחסידות תולדות אברהם יצחק התגבש בהנהגתו קו מתון יחסית לחסידות האֵם, כגון בנוגע לתקנות החסידות בענייני לבוש ותנאי הצטרפות זרים לחסידות. צעד זה הקל על רבים להצטרף לחסידות והביא רבים שנטשו בעבר את חסידות תולדות אהרן לשוב אליה. כמו כן, החסידות התפייסה עם חסידות בעלז לאחר נתק ארוך שנים.
הרב קאהן נודע כמי ששם דגש על שבת כערך מרכזי בתורת החסידות, רעיון הלקוח מחסידות ויז'ניץ, ומתבטא בעריכת אירועים סביב השבת כאשר השיא הוא בטיש שעורך האדמו"ר בליל שבת עד השעות הקטנות של הלילה. אירוע זה מושך אליו רבים גם מחוץ לחסידות.
סמל דרום אפריקה

סמל דרום אפריקה הישן

סמל דרום אפריקה הישן היה בשימוש משנת 1910 ועד שנת 2000. הסמל היה למעשה שילוב של אלמנטים משלטי ארבע המדינות והמושבות אשר שולבו באיחודה של דרום אפריקה. הרבע הראשון מכיל את גברת התקווה הטובה מתוך סמל מושבת הכף. שני הגנואים הכחולים ברבע השני לקוחים מתוך סמל מושבת נטאל. ברבע השלישי מופיע מוטיב עץ מתוך סמל מדינת אורנג' החופשית וברבע הרביעי מופיעה העגלה מתוך סמל טראסנוול. התומכים (ראם הצבי והדלגן) לקוחים מתוך סמל מושבת הכף וסמל מושבת נהר אורנג'. האריה אשר בציצה אוחז בארבעה מטות קשורים יחדיו כסמל לאחדותן של ארבע המושבות והמדינות לשעבר. המוטו בתחתית השלט כתוב בלטינית: Ex Unitate Vires ומשמעותו "כוח באמצעות אחדות".
בית החרושת לשימורי בשר של גולדנר בגאלאץ

ב-1844, בעיר הנמל גאלאץ, בנסיכות מולדובה, יהודי ממוצא אוסטרו-הונגרי בשם סמואל גולדנר ייסד בית חרושת לשימורי בשר באריזות פח. תוצרת המפעל נועדה בעיקר לאספקה עבור הצי המלכותי הבריטי.

הרקע

נתיב המים, שהוביל מהים השחור עד גאלאץ, היה מותאם לספינות בעלת קוער עמוק, כמו הספינות המפליגות בימים, לכן מטען שהועמס בגאלאץ היה ניתן להביאו ישירות לכל נמל ימי בעולם. מחירי הבקר בנסיכות מולדובה היו זולים מאוד, כמחצית עד שליש מהמחיר במערב אירופה; והופעת קופסאות השימורים, חידוש טרי יחסית, עניין מאוד את הממשל הבריטי, שלאחר מלחמת האופיום הראשונה למד את החסרונות של הבשר המשומר באמצעות המלחה או עישון, כשמגיעים לאזורים חמים ולחים.

ההסדר

לפני פתיחת המפעל סיכם גולדנר את פרטי החוזה עם שליט נסיכות מולדובה, מיכאיל סטורדזה. גולדנר קיבל מונופול בנושא, פטור מלאה ממסיו לגבי יצוא שימורי בשר לאוסטרו-הונגריה ולאנגליה, פטור ממכסיו לגבי מוצרים הדרושים לייצור ופטור ממסי נמל עבור הספינות המובילות חומרי הגלם לייצור השימורים. התשלום היחיד, שגרדנר חויב בו, היה מס קבוע של חצי מטבע זהב עבור כל בן בקר שנשחט, מחצית מהמס שנגבה עבור שחיטת בקר בנסיכות מולדובה.

הייצור

כבר בשנה הראשונה, ב-1844, השתמש המפעל בבשרם של 800 בני בקר, שנקנו באזור גאלאץ ווסלוי. בשנה שלאחר מכן, 1845, פרץ בבריטניה רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, שהגדיל מאוד את הביקוש לתוצרת המפעל. ב-1845 נשחטו עבור המפעל 4,000 בני בקר וב-1849 8,000 בני בקר הפכו לשימורים. השימורים היו קופסאות פח שהכילו יותר מחמישה קילוגרם בשר בכל קופסה. ב-1847 נשלחו לאנגליה 80,000 קופסאות שימורים וב-1850 כבר הגיעו ל-1,190,000 קופסאות. תנופה נוספת לייצור הגיעה בתקופת מלחמת קרים, עת הזדקקו למזון משומר עבור הלוחמים.

התקלות והסגירה

הפעילות בבית החרושת לא הייתה כשורה באופן עקיב, מפעם לפעם היו תלונות על שימורי בשר מקולקלים שגרמו למחלות. ב-1847 אבדה המשלחת הארקטית של ג'ון פרנקלין, שכללה שתי ספינות ו-129 אנשים. בחיפושים אחריהם נמצאו מספר ממצאים, ובהם גם שימורי בשר מקולקלים, ומכאן פרחו השערות שזו הייתה סיבת האבדה. ב-1849 וב-1850 הצי הבריטי הגיש תלונות על איכות השימורים ומשום היותו של גולדנר נתין בריטי נשלחה ועדה, בראשות הקונסול הבריטי בגאלאץ, לברר את העובדות. גולדנר זוכה, אך החליט למכור את העסק לחברה בריטית בשם Ritchie&Powell, שהמשיכה לפעול עם אותן מכונות ואותן שיטות.
ב-1868 הצי הבריטי ויתר על החוזים עם המפעל, כי השיג ספקים טובים יותר בצרפת. ב-1875 המפעל פשט את הרגל והציוד נמכר.
ג'ון דה לנסי

חיים אישיים

דה לנסי נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, בנם של אנדריאה וג'ון דה לנסי, אשר היה נגן האבוב הראשי של תזמורת פילדלפיה בשנים 1954–1977, ובשעתו אחד מנגני האבוב הידועים ביותר בעולם. הוא נשוי לשחקנית והזמרת מארני מוסימן ויש להם שני בנים, קיגן ואואן.

מסע בין כוכבים

דה לנסי ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו האיקונית של קיו, דמות חוזרת בזיכיון "מסע בין כוכבים", בעלת כוחות על-אנושיים. קיו הוא אחת ממספר בודד של דמויות המופיעות במספר סדרות שונות של זיכיון "מסע בין כוכבים": שמונה פרקים של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ("Encounter at Farpoint",‏ "Hide and Q",‏ "Q Who",‏ "Deja Q",‏ "Qpid",‏ "True Q",‏ "Tapestry",‏ "All Good Things...‎"), פרק אחד בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" ("Q-Less"), ובשלושה פרקים של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" ("Death Wish",‏ "The Q and the Grey",‏ "Q2"). בנו של דה לנסי, קיגן, הופיע עם אביו כבנו של קיו בעונה 7 של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", בפרק "Q2".

תפקידים אחרים בטלוויזיה

בנוסף לתפקידיו ב"מסע בין כוכבים", דה לנסי הופיע במספר רב של תוכניות טלוויזיה אחרות. הוא כיכב ב-"Legend" – יצירתו של תסריטאי "מסע בין כוכבים" מייקל פילר; היו לו תפקידים חוזרים ונישנים בסדרה "סטארגייט SG-1" כסוכן NID. הוא גם הופיע כד"ר דירוי בשלושה סרטי טלוויזיה של "Emergency!‎". בנוסף, דה לנסי גם הופיע בפרקים בודדים של סדרות שונות כגון "שובר שורות", "היחידה", "Law & Order: LA",‏ "Torchwood: Miracle Day",‏ "Touched by an Angel", ו-"Special Unit 2".
דה לנסי גילם מספר דמויות בסדרות אנימציה שונות, ובהן "Duck Dodgers", "העצבונים", "Max Steel", וכן את דיסקורד בסדרה "הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם".
דה לנסי העניק את קולו לסדרת פרסומות של ג'נרל מוטורס בראשית שנות ה-80.

קולנוע

בין סרטי הקולנוע בהם השתתף: "היד שמנענעת את העריסה"‏, "Get Smart, Again!‎", "פישר קינג", "Bad Influence"‏, "The Onion Field"‏, "Taking Care of Business"‏, "Fearless"‏, "Arcade"‏, "Multiplicity"‏, "Woman on Top"‏, "Nicolas"‏, "Good Advice"‏, "Patient 14"‏, "The Big Time"‏, "Teenius"‏, "פתולוגיה"‏, "Evolver"‏, 
"Reign Over Me"‏, "My Apocalypse"‏, "You Lucky Dog" ו-"Bronies The Unexpected fans Of My Little Pony".

תיאטרון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

דרמות אודיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

משחקי מחשב

דה לנסי העניק את קולו לדמויות אנטוניו מלוצ'יו (מתוך משחק המחשב "Interstate '76"), המלאך טריאס (מתוך משחק המחשב "פליינסקייפ: טורמנט"), וד"ר מוות (מתוך משחק המחשב "Outlaws" משנת 1997). כמו כן, הוא סיפק את קולו עבור ויליאם מיילס ("Assassin's Creed: Revelations"), פרופ' פיץ קוואדרנגל ("Quantum Conundrum") וכן קיו ("Star Trek: Borg" ו-"Star Trek: The Game Show").

תעודה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קריירה מוזיקלית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קריירת כתיבה

ביחד עם פיטר דייוויד, דה לנסי היה שותף בכתיבת הרומן "I, Q", כמו גם הרומן "Soldier of Light", אותו כתב יחד עם טום קול. כמו כן, הוא היה אחד מכותבי ספר הקומיקס "The Gift" בהוצאת DC קומיקס.
Bad Girl

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מדונה, שפ פטיבון ואנתוני שימקין והופק על ידי מדונה ופיטבון. השיר הוא שיר בסגנון הפופ והרית'ם אנד בלוז. את קליפ השיר ביים דייוויד פינצ'ר, שביים עבורה גם את הקליפים של "Express Yourself", "Oh Father", "Vogue" וכולי.
כמה שנים לאחר צאתו, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מדונה ב-26 באוקטובר 2009. הקליפ בוים על ידי דייוויד פינצ'ר. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את מדונה מעשנת, ומבצעת פעולות שונות.
נכון למרץ 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-3.7 מיליון צפיות.
תרבות המיסיסיפי

תרבות המיסיסיפי הייתה הציוויליזציה הגדולה ביותר שהתקיימה באזור בו נמצא כיום דרום-מזרח ארצות הברית בין המאה ה-8 עד המאה ה-16. תרבות המיסיסיפי כללה סדרה של יישובים עירוניים וכפרים, אשר היו מקושרים יחד ברשת מסחר. העיר הגדולה ביותר של תרבות המיסיסיפי הייתה קהוקיה, בה התקיים לכאורה מרכז דתי גדול. תרבות המיסיסיפי השתרעה באזור מזרח ארצות הברית, דרום ארצות הברית ובאזור המערב התיכון.
אורח החיים של תרבות המיסיסיפי התפתח בעמק נהר המיסיסיפי.

המפגש עם האירופאים

חוקרים שונים למדו לאורך השנים את הכתבים שהשאיר אחריה משלחתו של מגלה הארצות הספרדי הרננדו דה סוטו, אשר היה האירופי הראשון שגילה את נהר המיסיסיפי, במטרה ללמוד על הקשרים שיצר דה סוטו עם אנשי תרבות המיסיסיפי. משלחתו של דה סוטו פעלה בין השנים 1539 עד 1543 כאשר היא עברה בכפריהם באזור בו נמצא כיום החלק הדרום-מזרח של ארצות הברית. דה-סוטו ביקר בכפרים רבים, ובמקרים מסוימים שהה בכפרים מסוימים במשך חודש או יותר. חלק מהמפגשים הללו עם המקומיים היו אלימים, ואילו אחרים היו שלווים יחסית. במקרים מסוימים, נראה שהמקומיים נעזרו בדה סוטו כבעלת ברית ליישוב סכסוכים מקומיים. באחת הדוגמאות, דה סוטו ניהל משא-ומתן בין היישוב פאקאהה  לבין היישוב קאסקוי .
במפגשים המאוחרים יותר של דה סוטו עם המקומיים כמחצית מחברי המשלחת הספרדיים ואולי אף מאות מהילידים נהרגו בקרבות. המסמכים שהשאירו אחריהם משלחתו של דה סוטו הם בין המסמכים הראשונים שנכתבו אודות בני תרבות המיסיסיפי, והם מהווים מקור רב ערך למידע על מנהגי תרבות המיסיסיפי.
לאחר המקרים של העימותים האלימים עם משלחתו של דה סוטו עמי תרבות המיסיסיפי המשיכו בחייהם עם מעט השפעה אירופית. לעומת זאת, המפגש שהתרחש באותה התקופה בין האירופאים לילידים שנמצאו במזרח ארצות הברית, והכלים ובעלי החיים שהאירופאים הביאו עימם והציגו לראשונה בפני התרבויות הללו, שינו באופן דרמטי את אותם החברות. מכיוון שלמערכת החיסונית של העמים הילידים באמריקה לא הייתה חסינות למחלות הזיהומיות החדשות, כגון חצבת ואבעבועות שחורות, המגיפות הללו גרמו למותם של ילידים כה רבים עד כדי כך שהם ערערו את הסדר החברתי של חברות רבות. בחלק מהחברות החלו לעשות שימוש בסוסים שהאירופאים הביאו עימם והם הפכו בעקבות כך הם הפסיקו לחיות באופן קבוע במקום מסוים.
בג'וארה, אשר הייתה נמצאת בקרבת המיקום בו נמצאת כיום העיר מורגנטון שבקרוליינה הצפונית, היה מפגש בין בני תרבות המיסיסיפי והמשלחת הספרדית של חואן פרדו אשר הקימה באזור בסיס קבע בשנת 1567 בשם "פורט סן חואן". המשלחת שהתה בבסיס זה בסביבות 18 חודשים בשנים 1567 עד 1568 לפני שהעמים המקומיים רצחו אותם והחריבו את בסיס הקבע של המשלחת. (הם הרגו חיילים שהוצבו גם בחמישה בסיסי קבע אחרים, ורק אדם אחד, מתוך 120 אנשים, שרד). באתר זה התגלו ממצאים מהמאה ה-16, המהווים את הקולוניה האירופית הראשונה באזור בו תוקם לבסוף ארצות הברית.
צורת החיים של בני תרבות המיסיסיספי השתנתה באופן ניכר בהמשך. בעוד שחלק מהצאצאים של בני תרבות המיסיסיפי היו מודעים לעבר של אבותיהם, הצאצאים של רבים מבני תרבות המיסיסיפי, ובמיוחד אצל אלו שנאלצו להגר הרחק ממקום היישוב הממקורי ואיבדו את זקניהם למחלות, אבד בשלב מסוים המידע על עברם של אבותיהם. בעקבות כך נוצר בשלב מסוים המיתוס שבני תרבות המיסיסיפי היו עם שנבדל לחלוטין מהשבטים האינדיאנים - מיתוס זה הופרך לחלוטין על ידי סיירוס תומאס ב-1894.
כריס פיליפס

קריירה

פיליפס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מץ אלייה בגיל 13 מאצטלה אטלברוק. בעונת 2012/2013 פיליפס הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, וב-24 במאי 2013 פיליפס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 לבולון. ב-31 באוגוסט 2013 פיליפס הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-5 נגד אמנוויל.
בקיץ 2015 פיליפס הושאל לפרוסן מינסטר מהבונדסליגה השלישית עד לסיום העונה.
ב-2 בפברואר 2018 חתם בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית.
פיליפס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג ב-29 בפברואר 2012 בניצחון 1-2 נגד מקדוניה. ב-26 במרץ 2013 פיליפס הורחק בהפסד 3-0 לפינלנד.
רטשד (סדרת טלוויזיה)

רקע עלילתי

הסדרה עתידה להתרחש בשנת 1947 ולגולל את סיפור המקור של האחות רטשד ואת המסע והאבולוציה שהיא עוברת בדרכה להפוך מאחות רחמניה למפלצת אכזרית בדמות אדם. הסדרה עתידה לעקוב אחר התקדמותה הרצחנית של האחות רטשד באמצעות מערכת הטיפולים הפסיכולוגיים.

פיתוח

ב-6 בספטמבר 2017, הוכרז שנטפליקס הזמינה לסדרה שתשמש כפריקוול עבור הסרט "קן הקוקייה" שתי עונות בהיקף של תשעה פרקים לכל עונה. על פי הדיווחים, נטפליקס זכתה במכרז להפצת הסדרה וגברה על הולו ועל אפל, שגם היו מעוניינים בפיתוח הפרויקט. הסדרה נוצרה על ידי אוון רומנסקי, שגם כתב את התסריט עבור פרק הפיילוט של הסדרה. מי שהסכים בסוף להפיק את התסריט שלו היה התסריטאי והמפיק ראיין מרפי, שבמשך שנה ניסה לשריין את הזכויות עבור דמותה של האחות רטשד במשא ומתן מול שאול זאנץ ומייקל דאגלס, שהיו בעלי הזכויות מהפקת הסרט המקורי. מרפי עתיד לביים את פרק הפיילוט ולהפיק את הסדרה בפועל לצדם של דאגלס, אלן קשישיאן, מרגרט ריילי וג'ייקוב אפשטיין.

ליהוק

במקביל להכרזה הרשמית על הפקת הסדרה, הוכרז שהשחקנית שרה פולסון תגלם את התפקיד הראשי בדמותה של האחות רטשד האימתנית והאכזרית. ב-11 בדצמבר 2018 דווח כי פין ויטרוק וג'ון ג'ון בריונס הצטרפו לצוות השחקנים של הסדרה. ב-14 בינואר 2019, הוכרז כי צ'ארלי קארבר, ג'ודי דייוויס, הארייט האריס, סינת'יה ניקסון, האנטר פאריש, אמנדה פלאמר, קורי סטול ושרון סטון הצטרפו לצוות השחקנים של הסדרה. בפברואר 2019, דווח כי רוזנה ארקט, וינסנט ד'אונופריו, דון צ'ידל, אליס אנגלרט, אנני סטארק וסטן ואן וינק הצטרפו לצוות השחקנים המשני של הסדרה.
אהדה זנטי

רקע

זנטי היא ילידת טריפולי, שבלבנון, ועברה עם משפחתה לאוסטרליה בגיל שנתיים. אחד מעיצוביה הראשונים של זנטי היה ה"hijood" - הלחם של חיג'אב וברדס (hood) - שהתאים לנערות מוסלמיות באימוני ספורט. ב-2004, היא השיקה ליין בגדי ספורט לנשים מוסלמיות תחת השם Ahiida, וכן ייסדה חברה מסחרית באותו שם. תחת המותג הזה, היא עיצבה את הבגד לו נתנה את השם בורקיני (הלחם של בורקה וביקיני) לשימושן של שחייניות מוסלמיות. זנטי מעריכה כי מכרה למעלה מ-700,000 מבגדי הרחצה מאז 2008. השמות של הבורקיני (באנגלית - Burqini או Burkini) הם סימנים מסחריים רשומים בבעלות החברה של זנטי, למרות שהם אומצו לשימוש כללי-גנרי לכל סוג דומה של בגד רחצה.

סוגיית הבורקיני 2016

בקיץ 2016, לפחות 11 ערים צרפתיות העבירו חוק האוסר על לבישת בורקיני בחופים, בטענה שזהו בגד שמפר את החילוניות הצרפתית. נשים רבות הפרו את האיסור, ביניהן עשרות שהתבקשו לעזוב את החופים, וכך גם נשים שלא היו לבושות בבורקיני, אלא רק בבגדים לא חושפנים, כולל אחת בבגד שחייה אולימפי. מספר נשים נקנסו. אישה אחת נאלצה להתפשט מבגד ארוך (שהסתבר שהוא כלל לא בורקיני) על ידי ארבעה שוטרים חמושים, מקרה שגרם להדים ברחבי עולם.
זנטי הגיבה להתפתחויות אלה בהצהרה שהיא עיצבה את הבורקיני כדי לקרב בין קהילות אסלאמיות וקהילות אחרות, ובמיוחד כדי לאפשר לנשים מוסלמיות יותר חופש, לא פחות - שהבורקיני איפשר לנערות ונשים גישה לפעילויות ספורטיביות ופנאי שלא היו יכולות להשתתף בהן ללא בגד שמכסה אותן לנוחיותן. לטענה שהאיסור על הבורקיני בא לשחרר נשים מוסלמיות מכפייה, היא הגיבה שהבורקיני דווקא מגביר את הביטחון העצמי של נשים מוסלמיות ונותן להן חופש מוגבר. היא ציינה גם שכ-45% מלקוחותיה כלל אינן מוסלמיות, וכוללות נשים יהודיות, מורמוניות, נוצריות, הינדואיות, בודהיסטיות ונשים שכלל אינן מגדירות את עצמן לפי דת, אלא מעוניינות להתכסות מסיבות אחרות - כגון היסטוריה של סרטן עור או דימוי גוף ירוד. מכירותיה עלו באופן חד לאחר שפרצה סוגיית האיסור בריביירה הצרפתית.

ציטוט

The burkini swimsuit was never a type of swimsuit to symbolise a Muslim woman. I took away the traditional veil which did symbolise a Muslim woman, and replaced it with a hood type of top to blend in and integrate within Australian Culture and lifestyle. It was also meant to be worn by all women no matter what race, religion, shape, colour and for what ever reason.

Women have the choice to choose what they want to wear or not and I don’t think anyone should take this away from them.
צומת ספרים

היסטוריה

בבסיס הרעיון של "צומת ספרים" ניצבה ההתמודדות עם מחסני הספרים של ההוצאות. קשה להוצאות לחזות את כמות העותקים שיימכרו מכל מהדורה. מצד שני שטחי המדף בחנויות הספרים מוגבלים ויש למלא אותם תדיר בספרים חדשים. על כן נותרים לעיתים במחסני ההוצאה ספרים רבים ללא דורש. חנות צומת ספרים הוקמה לראשונה על ידי הוצאת זמורה-ביתן במחסן ליד קיבוץ גבעת ברנר ב-1996 במטרה "לפנות את המחסנים" על ידי מכירה של עותקים (חלקם פגומים) במחירים שהיו נמוכים בכ-30% ממחירי ספרים חדשים. הצלחת המודל הייתה אדירה בשעתה.

מאפיינים מרכזיים

הרשת ידועה בסניפיה הגדולים, בהם הסניפים בגעש, במתחם ירקונים (ליד מחלף ירקון) וברגבה. בחלק מסניפיה משולבים בתי קפה, פינות ילדים ושולחנות עיון. סניף הדגל של הרשת, הנושא את השם "הספרייה", נפתח בתחילת 2006 בדיזנגוף סנטר בתל אביב. סניף "הספרייה" מתאפיין בעיקר בגודלו (500 מ"ר), ובשולחנות הקריאה הארוכים המוצבים בו. בסניף זה נערכים אירועים ספרותיים: ערבי קריאה, השקת ספרים חדשים, מפגשי ספרים ומשוררים, שעות סיפור לילדים ועוד. בקניון חיפה חנות הספרים פתוחה ומשולבת לתוך מרחב של מסעדה פתוחה (כ-250 מ"ר). בגרנד קניון (חיפה) החנות גדולה ומציעה מבצעים על שטח חיצוני.
הרשת היא חלוצה ישראלית בתחום המכונות האוטומטיות למכירת ספרים. כמו כן היא מפעילה אתר אינטרנט למכירת ספרים.
הרשת מונה, נכון לשנת 2017, 95 סניפים ברחבי ישראל, כולם בבעלותה המלאה. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הגדילה הרשת משמעותית את נפח פעילותה. מחזור המכירות של החברה עומד על 350 מיליון ש"ח לשנה, המהווה כ- 35% מנתח שוק חנויות הספרים בישראל.
רשת "צומת ספרים" מתחרה ברשת הוותיקה ממנה, "סטימצקי", באמצעות מבצעי הוזלה ובחנויות גדולות יותר.
אשרף אל-עג'רמי

ביוגרפיה

נולד ב-1961 במחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה ועזב שם כדי ללמוד הנדסה בהונגריה. בזמן לימודו הצטרף לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין. ב-1982 נסע ללבנון והשתתף בלחימה שבין אש"ף לישראל. חזר לארץ ב-1984 ונעצר בידי ישראל והיה כלוא במשך שתים-עשרה שנים (1984–1996). שלוש שנים טרם שחרורו, הביע תמיכה בהסכם אוסלו שנחתם ובהקמתה של הרשות הפלסטינית. שוחרר רק לאחר כינון הרשות הפלסטינית. 
לאחר שחרורו מהכלא הישראלי, עבד כמנהל בכיר במשרד המידע הפלסטיני כאחראי לענייני ישראל, ולאחר מכן מונה לסגן מנהל יחידת מדיה חיצונית. באוקטובר 2003, עם צאת יוזמת ז'נבה, הביע בה תמיכה. לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה ב-2007, הצטרף לממשלת החירום של סלאם פיאד וכיהן כשר לענייני אסירים עד 2009. לאחר פרישתו מהממשלה, הקים ב-2010 את "מרכז דאמור למדיה ותקשורת" במטרה להביא את הצד הפלסטיני לישראלים בצורה כזו שתתרום להגעה להסכם שלום.
ב-2013, השתתפותו בכנס של יוזמת ז'נבה בכנסת עוררה סערה בחוגי הימין בשל עברו בכלא הישראלי.
הוא בעל תואר ראשון באנגלית, סופר וחוקר.
מערכת העצבים המרכזית

מערכת העצבים המרכזית (TA: Pars centralis systemae nervosi; Systema nervosum centrale) היא חלק ממערכת העצבים. המערכת כוללת את המוח ואת חוט השדרה.
מערכת העצבים המרכזית היא מערכת תקשורת בעלת מורכבות עצומה, אשר משלבת בין כל תפקודי הגוף ומתאמת ביניהם. התפקיד העיקרי שלה הוא לעבד את כל המידע שמגיע אליה. לאחר עיבוד המידע היא משדרת הוראות לחלקי הגוף השונים. בדרך זו מערכת העצבים המרכזית מנתחת ומארגנת את המידע המגיע אליה מכל קצוות הגוף, ושולטת בכל הפעולות הרצוניות של האדם וברוב הפעולות האוטומטיות. נוסף לכך המערכת מהווה את הבסיס הביולוגי לתפקודים הקוגניטיביים של האורגניזם ואת הבסיס הביולוגי לחוויה המודעת. מערכת עצבים מרכזית קיימת בכל בעלי החיים שהם בעלי סימטריה דו-צדדית.
מערכת העצבים המרכזית מבודדת מכל מגע ישיר עם העולם החיצון ומקבלת אותות חשמליים ממערכת העצבים ההיקפית. כלומר, היא מקושרת לאיברי חישה ולשרירים ברחבי הגוף באמצעות העצבים וצבירי התאים (גנגליונים) שמרכיבים את מערכת העצבים ההיקפית.
בנוסף למוח ולחוט השדרה, לרוב משייכים למערכת העצבים המרכזית גם את הרשתית ואת חלק מעצבי הגולגולת כמו עצבי הראייה ועצבי הריח, כיוון שהם מקושרים למוח באופן ישיר וללא כל צבירי תאים המהווים תחנת ממסר בדרכם למרכזי העיבוד המוחיים.
התחום הרפואי העוסק בהפרעות ובמחלות של מערכת העצבים המרכזית וההיקפית הוא הנוירולוגיה. פסיכיאטריה עוסקת בתוצאות ליקויים במערכת העצבים המרכזית, ונוירופסיכולוגיה בודקת את הקשר בין הפרעות נפשיות לבין פגיעות במוח.

התפתחות עוברית

המערכת המרכזית הראשונה שמתפתחת בעובר היא מערכת העצבים המרכזית, היא מתחילה להתפתח שלושה שבועות לאחר ההפריה. העובר בימים הראשונים כולל שלוש שכבות של תאים, הנקראים שכבות נבט. שכבות אלו הן רקמות תאים ממויינים, אשר יהוו את הבסיס לכל מערכות הגוף המפותחות. במהלך השבועות הראשונים של חיי העובר החלק המרכזי של השכבה החיצונית (דורסלית) מתקפל ויוצר מעין תעלה מאורכת הנקראת התעלה העצבית (neural tube) אשר תהווה את הבסיס לחוט השדרה. החלק הקדמי של התעלה מתחיל להתרחב ויוצר שלושה חלקים מובחנים בצורת שקים בקצה התעלה. בשבוע החמישי כבר ניתן לזהות בהתרחבויות עצמן חלוקות פנימיות. התאים בדפנות של שלושת השקים ייצרו בהמשך את שלושת החלקים של המוח - המוח האחורי שמכיל את הצרבלום ואת גזע המוח, המוח האמצעי הכולל את הטקטום והטגמנטום והמוח הגדול שמתפתח לתלמוס, להיפותלמוס ולקליפת המוח
אלחנן יקירה

ביוגרפיה

תחומי המחקר של יקירה הם פילוסופיה של המאה ה-17 (בעיקר רציונליזם), גוטפריד וילהלם לייבניץ, ברוך שפינוזה, רנה דקארט, אדמונד הוסרל ופנומנולוגיה, פילוסופיה פוליטית וחנה ארנדט.
הדרבי של קייב

הדרבי של קייב מתייחס בדרך כלל למשחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של העיר קייב, דינמו וארסנל, אף שישנן משחקי דרבי מתוחים בין כל אחת מקבוצות הכדורגל בקייב (אף שבשנים 2013–2018 דינמו הייתה הקבוצה הבכירה היחידה בליגה שמייצגת את קייב).

ארסנל נגד דינמו

היריבות בין ארסנל לדינמו התקיימה בשנים 2002–2013 ואומנם גררה מפגשים אלימים בין אוהדי שתי הקבוצות, אך דינמו ניצחה את כל המפגשים בין הקבוצות וארסנל מעולם לא הצליחה לנצח את יריבתה העירונית.
בעבר ארסנל נקראה צסק"א קייב וליריבות שלה מול דינמו יש רקע היסטורי, בעיקר בשל היות דינמו קבוצה שהוקמה ביוזמת המשטרה, בעוד צסק"א קייב הוקמה בחסות הצבא. 
בעונת 2018 שוב חודשו המפגשים לאחר שארסנל קייב העפילה חזרה לליגת העל האוקראינית בכדורגל.
פריאויקים

פריאויקים (ביוונית: Περίοικοι ) היו קבוצה חברתית אוטונומית של תושבי ספרטה שאינם אזרחים. שמם מורכב מצירוף המילים "פרי" (περί, "מסביב") ו"אויקוס" (οἶκος, "בית"), שפירושו "הגרים מסביב". הפריאויקים ישבו בעיקר בערי החוף בלאקוניה.

מוצא הפריאויקים

לגבי מוצאם של הפריאויקים קיימת מחלוקת בין החוקרים. המסורת בקרב היוונים הייתה כי הפריאויקים הם צאצאי השכבות העליונות של האכאים שחיו בלאקוניה (או לחלופין, יושבי ההר האכאים), שנשארו במקום כתושבים מדרגה שנייה לאחר הפלישה הדורית, בעוד שהשכבות הנמוכות (יושבי המישור) הפכו להלוטים בחברה הספרטנית. אחרים, כדוגמת איסוקרטס, טענו כי הפריאויקים הם צאצאי הפולשים הדורים שהתיישבו מחוץ למרכז לאקוניה, ולאחר הקמת הפוליס לקאדימון (ספרטה) נכללו כל היישובים שסביבה בתחומה ואיבדו את עצמאותם.

הפריאויקים בחברה הספרטנית

כאמור, הפריאויקים השתייכו לעיר המדינה הספרטנית והיו כפופים לשליטתה של הפוליס, אף שלא היו אזרחיה. הם נחשבו למעמד השני בספרטה, נחותים מהספרטנים אך עליונים על ההלוטים. עם זאת, איסוקרטס טען (Panathenaecus, xii) כי "המגורשים (הפריאויקים) לא הפכו אמנם לעבדים, אבל איבדו את כל זכויותיהם... הספרטנים שיעבדו את נשמות הפריאויקים לא פחות מאשר את נשמות ההלוטים". בין תפקידיהם של הפקידים הגבוהים בספרטה, האפורוס, היה פיקוח על הפריאויקים על מנת שלא יתמרדו.
הפריאויקים חיו בכמאה יישובים סביב לפוליס הספרטנית. והייתה להם אוטונומיה ביישוביהם ובעלות על חלק מהאדמות שמחוץ לגבולות הפוליס (שנקראו פריאויקיס, Περίοικις), אם כי לא הייתה להם כל השפעה בקביעת מדיניותה או במוסדותיה. הם היוו חלק מהצבא הספרטני כהופליטים, אך לא היו מגיעים לעמדות פיקוד גבוהות. עיקר עיסוקם היה מסחר ומלאכה.