google/wiki40b huggingface dataset:
נני

עלילה

פראן פיין, יהודיה עממית ורווקה מקווינס מהמעמד הבינוני-נמוך, עובדת בסלון כלות, וכשהחבר שלה זורק אותה ומפטר אותה בבת אחת, בעקבות סדרת אירועים קומיים, היא מוצאת את עצמה כאומנת של שלושת ילדיו (מגי, ברייטון וגרייס) של מקסוול שפילד, אלמן בריטי עשיר ונאה במנהטן, העובד כמפיק מחזות זמר. שותפתו של שפילד, סיסי בבקוק הפריג'ידית והאנטיפתית, מאוהבת בשפילד ומנסה לפתות אותו, בעוד שהמשרת האישי שלו ואב הבית, ניילס, שונא את בבקוק ומנסה למנוע ממנה לכבוש את שפילד, לרוב על ידי הטחת עלבונות ואמירות סרקסטיות נגדה. ניילס סבור שפראן העממית ומלאת שמחת החיים היא מה שמשפחת שפילד צריכה כדי להשתקם ממות האם. נני פיין מתחבבת עד מהרה על הילדים ומחזירה את השמחה לבית שפילד, וככל שמתקדמת הסדרה, היא מתאהבת בשפילד גם כן ומתקרבת אליו. בסדרה גם מתוודעים למשפחתה היהודית של פראן, ובפרט לסילביה פיין - "יידישע מאמע" טיפוסית שתלטנית וחמה, שלחוצה שפראן תתחתן ותקים משפחה - ויטה, הסבתא הסנילית אך מלאת המרץ.
קודי קא-פאו

עלילה

קודי וחבריו בסין לומדים מסבם מאסטר לי אמנויות לחימה של הדרקון הכחול ונלחמים יחד נגד מוגו והקופים שלו.
מאיה ורטהיימר

ביוגרפיה

ורטהיימר נולדה בקיבוץ מעגן מיכאל. היא בתו של המיליארדר איתן ורטהיימר, בנו של התעשיין הישראלי שעלה מגרמניה, סטף ורטהיימר, שגם כיהן כחבר כנסת בעברו, ושל אריאלה. לאביה חמישה ילדים. אחות-למחצה של הזמרת סיון טלמור. כנערה, השתתפה בחוג התיאטרון של אורנה פורת. מגיל 16, גם עבדה כמלצרית.
את שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל. 
היא למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב. לה גם תעודת הוראה ביוגה, ספורט שסייע לה להשתקם מפציעה שעברה בתאונת פגע ברח, שאחריה הייתה על כיסא גלגלים במשך כמה חודשים והותירה אחריה נזקים גופניים.

קריירה

בשנים 2011–2012 שיחקה בסדרת הנוער "אליפים" בערוץ הילדים, בתור הדס.
ב-2014 שיחקה בתפקיד משני בהצגת הפרינג' "ארץ פוק" של בוגרי ניסן נתיב, שעלתה בתיאטרון צוותא.
ב-2015 שיחקה בסדרה לילדים "דוקטור ליבי" ששודרה ב-HOT VOD Young, בתפקיד בובה.
בשנת 2017 שיחקה בסדרת הדרמה עטורת הפרסים "שבאבניקים" בתור דבורה בראון, ב-HOT3.
בנוסף ב-2017, שיחקה בסרט הקולנוע של הבמאי דן וולמן, "סיפור אהבה ארץ ישראלי", בתור מיכליקה.
באוגוסט 2018 החלה לקחת חלק באנסמבל "ציפורלה". בנוסף בשנה זו, שיחקה בסדרה "אחותי קפצה כיתה" בערוץ Kidz למנויי yes, בתור יערה. בנוסף, מאז 2018 היא מנחה את תוכנית הראיונות "טיימליין" בהוט בידור ישראלי.
ב-2019 עתידה לככב בסדרת הילדים "מורובוט" בתור מורובוט, בערוץ Kidz וב-HOT VOD Young, לצד איתי תורג'מן ושני קליין.

חיים אישיים

חודש אחרי שהשתחררה, ורטהיימר עברה לתל אביב, והתגוררה בדירה שכורה בעיר עם בן זוגה במשך כשלוש השנים, השחקן אורי זלצמן, אותו הכירה כשהשניים שיחקו זוג ב"אליפים".
ב-2017 לאחר כשנה של אירוסין היא נישאה לאסף זמיר, חבר הכנסת מטעם מפלגת כחול לבן, ולשעבר סגן ומ"מ ראש עיריית תל אביב-יפו. ב-2019 גילתה לתקשורת שהיא בהריון.
וסיל קולארוב

ראשית הקריירה

קולארוב סיים בית ספר תיכון בווארנה ובין 1895 ל-1897 הועסק כמורה בעיר ניקופול. ב-1897 הצטרף למפלגת הפועלים הבולגרית. בהמשך יצא ללימודי משפטים באקס-אן-פרובאנס ובז'נבה. ב-1900, לאחר הסמכתו עבד כעורך דין בעיר שומן וב-1904 עבר לעיר פלובדיב, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. ב-1913 נבחר קולארוב לאספה הלאומית הבולגרית ובמקביל היה חבר באינטרנציונל השני. ב-1919 נמנה קולארוב עם מייסדי המפלגה הקומוניסטית הבולגרית ונבחר לתפקיד המזכיר הכללי הראשון שלה. בספטמבר 1923 הוביל ביחד עם גאורגי דימיטרוב את ניסיון ההפיכה שיזמה המפלגה הקומוניסטית, אשר דוכא בכוח רב על ידי הצבא הבולגרי ובמניין נפגעים רב. קולארוב גלה מבולגריה לברית המועצות ובה היה פעיל בקומינטרן.

כהונתו כנשיא וכראש הממשלה

ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה ברחבי הממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת. קימון גאורגייב התמנה לראש הממשלה וקולארוב הורשה לחזור לבולגריה. ב-1945 נבחר לאספה הלאומית הבולגרית. ב-15 בספטמבר 1946 נערך משאל עם בבולגריה שבמסגרתו הוחלט ברוב סוחף של 97 אחוזים, על ביטול מוסד המלוכה. בעקבות ההחלטה מונה קולארוב לנשיא הזמני הראשון של הרפובליקה העממית הבולגרית. בדצמבר 1947 סיים את תפקידו והצטרף לממשלתו של גאורגי דימיטרוב, כסגן ראש הממשלה וכשר החוץ. עם מותו של דימיטרוב התמנה קולארוב לראש הממשלה. ב-23 בינואר 1950 הלך קולארוב לעולמו והוא בן 73 שנים. מחליפו וולקו צ'רבנקוב שינה את שם העיר שומן לקולארובגרד, להנצחתו של קולארוב והיא נותרה בשם זה עד 1965.

קולארוב והקהילה היהודית

קולארוב, כעמיתיו במפלגה הקומוניסטית הבולגרית התנגד לרדיפות היהודים בבולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה. מעצם היותו בגלות, השפעתו על מהלך האירועים בפועל הייתה מצומצמת והתבטאה בנאומי רדיו שנשא מעת לעת בתחנת שידור במוסקבה ונאומים מוקלטים ששודרו בתחנת השידור המחתרתית הבולגרית "חריסטו בוטב", בהם בין השאר שיקף את התנגדות ומחאת מפלגתו נגד רדיפות היהודים שבוצעו על ידי המלך בוריס השלישי וממשלתו.
ב-3 באוגוסט 1947 נפתח היריד הבינלאומי בפלובדיב ובו ביתן ארץ ישראלי. הנשיא קולארוב הגיע לביקור רשמי בביתן עם חברי הממשלה הבולגרית ועם סגל הפיקוד הצבאי הבכיר. קולארוב, שהתקבל על ידי ד"ר אוטו מאנדל - נציג הסוכנות היהודית בבולגריה ומנהל הביתן הישראלי ביריד, ביקר במשך שעה ארוכה בביתן, כאשר חברי הממשלה הבולגרית מגלים עניין ביצירת קשרים מסחריים. קולארוב התעכב ליד תמונת העיר תל אביב וציין שהוא מאחל "לעיר העברית הראשונה שגשוג, התפתחות וצמיחה".
לאחר תום היריד ובעקבות ביקורו של קולארוב נחתם הסכם מסחרי בין ממשלת בולגריה לבין הסוכנות היהודית. זו הייתה אחת הפעמים הראשונות שבהן ניתן לסוכנות היהודית מעמד רשמי כצד בהסכם מסחרי בינלאומי. ב-25 באוקטובר עזב ד"ר מאנדל את בולגריה בדרכו לארץ ישראל, מטוסו התרסק ליד אתונה והוא נהרג. ההסכם שחתם עם שלטונות בולגריה שרד והיה בהמשך בסיס להסכם המסחרי הראשון בין בולגריה למדינת ישראל,.
אביה קופלמן

ביוגרפיה

קופלמן נולדה במוסקבה ועלתה לישראל בגיל תשע. היא החלה בלימודי נגינה בפסנתר בגיל אחת עשרה, למדה בתיכון למדעים ולאמנויות בירושלים בהנחיית אנדרה היידו, מיכאל וולפה ובת שבע רובינשטיין. בגיל תשע עשרה עברה ללימודי תואר ראשון בהלחנה, בהדרכתו של צבי אבני, באקדמיה למוזיקה ומחול על שם רובין בירושלים. נכון ל-2016 היא דוקטורנטית לקומפוזיציה באוניברסיטת בר-אילן. 
יצירותיה של קופלמן בוצעו בישראל וברחבי העולם על ידי הרכבים חשובים ובהם רביעיית קרונוס (בין השאר בקרנגי הול בניו יורק ובאולם הרץ באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה במסגרת סיבוב הופעות העולמי), גבריאל ליפקינד (בפרנקפורט), הקאמרטה הישראלית  ירושלים וסולנים והרכבים רבים אחרים. 
קופלמן היא מלחינת הבית של התזמורת הסימפונית ירושלים ובקונצרט פתיחת העונה ה-77 של התזמורת (2014–2015) בוצע יצירתה של קופלמן, "בין עזה לברלין" בבכורה עולמית. היא גם מלמדת הלחנה בבית הספר רימון ובמכללת הד למוזיקה בתל אביב.
ליבריה

פוליטיקה

צורת השלטון בליבריה מבוססת על מודל הרפובליקה האמריקני, עם שלוש רשויות שלטוניות, אך נשיא ליבריה הוא בעל הכוח המשמעותי במדינה. לאחר פירוק המפלגה הרפובליקנית בליבריה ב-1876, מפלגת הוויגים האמיתית הייתה המפלגה החוקית היחידה בליבריה, עד ההפיכה ב-1980. כיום אין לאף מפלגה רוב בפרלמנט. למרות השחיתות השלטונית הרבה, התאפיינה המערכת הפוליטית בליבריה ביציבות מאז הקמתה ב-1847 ועד קיצה של הרפובליקה הראשונה ב-1980.
בשנים מאז חוותה ליבריה שלטון צבאי, דיקטטורה, מלחמות אזרחים וניסיונות הפיכה. מאז היבחרה של ג'ונסון-סירליף לנשיאה ב-2005, חוותה המדינה שקט יחסי.

כלכלה

ליבריה, שסבלה הרס רב במלחמת האזרחים הממושכת, מדורגת כאחת המדינות העניות בעולם. רוב תושביה עוסקים בחקלאות או עיבוד תוצרת חקלאית, בעיקר אורז, קנה סוכר, קפה, קקאו, מניהוט (קסאווה), בננות, כריתת עצים ועיבודם, הפקת גומי ועיבודו, גידול עצי דקל והפקת שמן דקלים, גידול צאן ועיבוד תוצרתו.
פרט לחקלאות, עוסקים בהפקת ברזל, מעט יהלומים וזהב.
מקור הכנסה נוסף הוא גביית דמי רישום בגין מתן זכות לאוניות להניף את הדגל הליברי כדגל נוחות.
מטעי הגומי ניטעו על ידי חברת פיירסטון לצמיגים וגומי מארצות הברית מיד אחרי מלחמת העולם הראשונה, כדי ליצור מקור אספקה נוסף לגומי שחסרונו הורגש בזמן המלחמה. במשך שנים רבות היו מטעים אלו מקור תעסוקה והכנסה למדינה אם כי נשמעו טענות על כך שהעובדים מועסקים בהם בתנאי עבדות ועל השפעתה המוגזמת של החברה בפוליטיקה הפנימית הליברית. מאז, מחירי הגומי ירדו ושכר העבודה עלה והגומי כבר אינו רווחי כבעבר.

גאוגרפיה

ליבריה שוכנת בקואורדינטות 6 30°N, 9 30°W על חוף האוקיינוס האטלנטי במערב אפריקה, גובלת בסיירה לאון, גינאה וחוף השנהב.
זו מדינה השוכנת באזור תת-הסהרה, צורתה מלבנית, לאורך קו החוף שאורכו כ-580 קילומטר, משתרע מישור רחב המכיל ביצות וממנו מתרוממות גבעות ובעקבותיהן הרים מיוערים.
מההרים זורמים מספר נהרות הנשפכים לאוקיינוס.

דמוגרפיה

קרוב ל-95% מהאוכלוסייה הם בני שבטים מקומיים. כ-2.5% מהאוכלוסייה הם צאצאי עבדים משוחררים שחזרו מארצות הברית. עוד כ-2.5% הם קונגולזים שהגיעו כעבדים ופחות מ-1% זרים.
יוביק (רומן)

עלילה

בשנת 1992, האנושות התיישבה בירח וכוחות פסיונים הם נפוצים. גיבור הספר, ג'ו צ'יפ, הוא טכנאי שקוע בחובות, העובד עבור ארגון רונסייטר, ארגון של מתמידרים, אנשים בעלי יכולת ביטול של יכולות פסיוניות. צ'יפ מתפעל ציוד מכני שמסוגל לקבוע האם ישנה נוכחות של פסיונים ומהי מידת הכוח שלהם, והוא אחד מהבכירים בארגון רונסייטר. בנוסף אליו, יש בארגון רונסייטר אנשים עם יכולות טלפתיות, טלקינזיס וחיזוי עתיד, כל אלו יחד מסייעים ללקוחותיהם להבטיח את הפרטיות שלהם על ידי ביטול היכולות של פסיוניים שיכולים להימצא סביבם. החברה מנוהלת על ידי גלן רונסייטר ואשתו המנוחה אלן, שמצויה במצב של "חצי-חיים". זהו מצב של הקפאת גופה במיכל המאפשר לנפטרים יכולות הכרתיות לתקשורת, המוגבלים בפרקי זמן קצרים יחסית. בזמן שרונסייטר מתייעץ עם אשתו, הוא מגלה שהתודעה שלה נפרצת על ידי פולש בשם ג'ורי מילר, נער שמצוי אף הוא במצב של "חצי חיים" באותו "בית חיים" שאלן ממוקמת בו.
כשאיש עסקים נודע בשם סטנטון מיק שוכר את ארגונו של רונסייטר כדי שיבטיח את מפעליו בירח מפני ריגול תעשייתי, מרכיב רונסייטר צוות של 11 מאנשיו הטובים ביותר בתחומם, לרבות מגויסת חדשה בשם פט קונלי. בחורה מסתורית עם יכולת פסיונית ייחודית של ביטול אירועי ההווה על ידי חזרה לעבר ושינויו, אשר ג'ו צ'יפ בחן והזהיר את רונסייטר מפניה בשל חששו מיכולותיה החזקות. רונסייטר וצ'יפ, שני היחידים בחבורה שאינם בעלי יכולות פסיוניות, נוסעים יחד עם החבורה לירח, שם הם מגלים שהמשימה היא מלכודת שאורגנה ככל הנראה על ידי החברה הפסיונית של ריי הוליס, המתחרה העיקרי עם ארגונו של רונסייטר. פיצוץ של פצצה פוצע אנושות את רונסייטר על המקום, מבלי לפגוע משמעותית בשאר. החבורה, בהובלתו של ג'ו צ'יפ, נסוגים במהירות לספינה שלהם, במירוץ נגד הזמן להביא את גופתו של גלן רונסייטר בזמן ל"בית החיים". הם מצליחים להכניס אותו למצב של "חצי חיים" במתקן שיש להם בחללית, אולם עם הגיעם ארצה מסתבר שאין ביכולתם ליצור שום קשר עם רונסייטר, ובלית ברירה, הם קובעים תאריך לקבורתו.
החל מזמן הפיצוץ, החבורה מתחילה לחוות שינויים מוזרים במציאות סביבם. חפצים רבים שהם נתקלים בהם הם ישנים יותר מכפי שהם אמורים להיות. חלק מהחפצים הם גרסאות מיושנות יותר של החפץ, כגון מעלית עם מפעיל מעלית בתוכה במקום שבו הייתה מעלית מודרנית או מכונית מדגם ישן במקום מכונית מדגם חדיש, כל החפצים נסוגים בזמן עד לנקודה בה הם מפסיקים את התדרדרותם בשנת 1939. במקביל, החבורה מוצאת את עצמה מוקפת בביטויים שונים לרונסייטר עצמו, כגון מטבעות עם הראש שלו. בנוסף למצב עניינים זה, החבורה מגלה שבפרקי זמן משתנים, חברים שונים מהקבוצה מתחילים להרגיש עייפים, אחר כך קר ולבסוף קמלים ומתים מוות מזוויע. ג'ו צ'יפ מנסה להבין את המצב החדש שהם מצויים בו ולפענח שני מסרים סותרים שהוא מקבל מרוסייטר עצמו. מסר אחד אומר שגלן רוסייטר עדיין חי והם כולם מתים, ואילו המסר השני טוען שהמסרים מרונסייטר כולם הוקלטו על ידו מראש לפני מותו. ההודעה האחרונה מפרסמת מוצר בשם "יוביק" שאמור לסייע למי שנמצא במצב ההתדרדרות שהחבורה מוצאת את עצמה בו, ולהחזיר את החפצים למצבם הרגיל. צ'יפ מסיק שהם כולם מתים ומחוברים יחד במצב של "חצי חיים" ומנסה ללא הצלחה להשיג "יוביק" כדי למנוע את מותו.
ג'ים קארי

ביוגרפיה

קארי נולד בעיירת ניומארקט, אונטריו שבקנדה למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא צרפתי, אירי וסקוטי. אביו של קארי פוטר מעבודתו כרואה חשבון ומשפחתו סבלה מעוני עוד כשהיה תינוק. בנקודה מסוימת אף נאלצו לישון בקראוון למשך שלושה חודשים. עם זאת, קארי גדל והפך לנער מצחיק ומשעשע. כך לדוגמה, כשהיה בתיכון, מוריו נתנו לו מספר דקות בסוף כל יום הלימודים כדי להופיע מול בני כיתתו.

קריירה

בסופו של דבר פרש קארי מהלימודים ועבר לניו יורק, שם הופיע במועדוני לילה שונים. הוא עבר ללוס אנג'לס בשנת 1979, שם מצא עבודה במועדון הקומדי סטור. רודני דיינג'רפילד, שחקן קולנוע וקומיקאי אמריקאי הבחין בו וצירף אותו לסיבוב ההופעות שלו.
לאחר זמן מה החל קארי להיבחן לאודישנים של סרטים כגון "נשיכה קטלנית" ו"להתחתן שנית". כאשר שיחק ב"נערות קלות להשגה" פגש את דיאמונד וינס שהמליץ עליו בפני אחיו אייבורי וינס, שחיפש שחקנים עבור סדרת המערכונים המצליחה "בצבעים חיים", שרצה ארבע שנים, וזכתה בפרס אמי. לאחר שהתפרסם בצורה חלקית בתוכנית זו, עבר קארי את שנתו הטובה ביותר, שנת 1994. בשנה זו השתתף בתפקיד ראשי בשלושה שוברי קופות: "אייס ונטורה", "המסכה" ו"טיפשים בלי הפסקה". קארי זכה פעמיים ברצף בפרס גלובוס הזהב על סרטיו "המופע של טרומן" ו"איש על הירח" (בתפקיד אנדי קאופמן) בשנים 1998 ו-1999. כמו כן היה מועמד לגלובוס הזהב על סרטו "שמש נצחית בראש צלול" ב-2004.
החל משנת 2017 יוצר, כותב ומפיק את הסדרה "מת על הבמה" של רשת שואוטיים העוסקת במופעי הסטנדאפ של לוס אנג'לס בשנות השבעים. הסדרה משודרת בישראל ב-Yes Oh.
בשנת 2018 עלתה סדרת הטלוויזיה בכיכובו, "ילדותי", המשודרת גם היא ברשת שואוטיים. בסדרה זו שב קארי לשתף פעולה עם מישל גונדי, במאי "שמש נצחית בראש צלול". קארי נמנה גם עם מפיקי הסדרה.

חיים אישיים

קארי גרוש פעמיים. נישואיו הראשונים היו לשחקנית מליסה וומר, ממנה יש לו בת ג'יין ארין (שנולדה בספטמבר 1987). הזוג התחתן ב-28 במרץ 1987 והתגרש ב-1995. אחרי הפרידה ב-1994 קארי התחיל לצאת עם השחקנית לורן הולי. הם התחתנו ב-23 בספטמבר 1996, ונישואיהם נמשכו פחות משנה. קארי יצא גם עם השחקנית רנה זלווגר, הזוג היה אמור להתארס אך הם נפרדו בדצמבר 2000. בדצמבר 2005 התחיל לצאת עם השחקנית והדוגמנית ג'ני מקארתי ובחודש אפריל 2010 נפרדו הזוג.
ב-2004 קיבל קארי אזרחות אמריקאית, זאת בנוסף לאזרחות הקנדית שיש לו מלידה.
ב-2010 הוענק לו תואר אבירות מממשלת צרפת.
ב-22 בינואר 2012 שודר פרק של תוכנית הכשרונות האמריקאית "אמריקן איידול" ובה הופיעה בתו ג'יין קארי ועברה את השלב הראשון.
קארי נוהג לעשות מדיטציה.
קלמנט טרנובסקי

ראשית חייו

טרנובסקי נולד בעיר שומן בשם וסיל ניקולוב דרומב (בבולגרית:Васил Николов Друмев), למשפחת אומנים. ב-1858 יצא דרומב ללימודים באודסה ועם שובו לבולגריה הצטרף לתנועת המחתרת הבולגרית שפעלה נגד השלטון העות'מאני בבולגריה. ב-1860 פרסם סיפור קצר ראשון מפרי עטו בשם "משפחה לא מאושרת", אשר תורגם בהמשך גם לרוסית. ב-1862 נאלץ להגר לאימפריה הרוסית בשל פעילותו המחתרתית, שם למד בסמינר לכמרים בקייב. ב-1864 פרסם נובלה בשם "הסטודנט ומטיביו".
ב-1869 עבר לבראילה וכיהן ככומר בכנסייה מקומית. בהמשך מונה לסגן הבישוף בעיר טולצ'אה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והקמת הנסיכות הבולגרית שב למדינה, ב-1884 מונה לבישוף העיר וליקו טרנובו וזכה לשם המטרופוליט קלמנט טרנובסקי. טרנובסקי בחר להשתלב גם במערכת הפוליטית הצעירה בנסיכות ונודע כתומך נלהב במדיניותה של האימפריה הרוסית ובחיזוק מעמדה בבולגריה. ב-1885 מונה לנשיא ארגון הצלב האדום הבולגרי.

הקריירה הפוליטית

ב-1879 נבחר טרנובסקי לאספה הלאומית הבולגרית. לאחר נפילת ממשלתו של טודור בורמוב נאות טרנובסקי לבקשתו של אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה לכהן כראש ממשלת הנסיכות עד לפתרון המשבר הפוליטי. ממשלתו המשיכה בקווי מדיניותו של בורמוב ובאפריל 1880 מונה דראגן צאנקוב לתפקיד. באוגוסט 1886 לאחר הדחת הנסיך בטנברג במהלך הפיכה צבאית כיהן טרנובסקי לתקופה קצרה כראש ממשלת הנסיכות בפעם השנייה. בהמשך, נודע טרנובסקי כאחד ממתנגדיו החריפים של סטפן סטאמבולוב בשל עמדותיו האנטי רוסיות והתנגד גם למינויו של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה בשל עמדותיו הפרו גרמניות.

שלהי הקריירה ואחריתו

טרנובסקי ותומכיו נעצרו מספר פעמים על ידי משטרת הביטחון הבולגרית בחשד לחתרנות, אך שוחררו ללא העמדה לדין. ב-1893 הוגלה מסופיה למנזר רוז'ן שליד העיר מלניק וב-1894 לאחר התפטרותו של סטאמבולוב, הורשה לחזור לבירה, ייסד ועמד בראש האקדמיה הבולגרית למדעים. בתקופה זו חלה התקרבות ביחסי טרנובסקי והנסיך פרדיננד הראשון וטרנובסקי אף עמד בראש משלחת בולגרית לסנקט פטרבורג שפעלה לנירמול היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, אשר נותקו לאחר מלחמת בולגריה-סרביה (1885). בעקבות מאמציו וההערכה הרבה לה זכה בקרב הממשל הרוסי, נשאו מאמצי המשלחת פרי ובנובמבר 1896 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. ב-1898 פרש מכהונת ראש האקדמיה הבולגרית למדעים. קלמנט טרנובסקי הלך לעולמו בסופיה ב-1901 והוא בן 61 שנים.
הדיי עפאים

הדיי עפאים (נולד בשנת 1979) הוא חקלאי, שף, עיתונאי ומחבר ספרי אוכל.

חיים אישיים

בשנת 2004 נישא לאתי ליבמן-עפאים, ולזוג שני ילדים. 
עפאים מתגורר במשק שהקים במושב צפרירים.
אלעד חסין

ביוגרפיה

חסין החל לשחק כדורסל בקבוצה הבוגרת של הפועל ירושלים בגיל צעיר.
בתחילת דרכו כמאמן, ב-2003, שימש כעוזרו של המאמן ג'ון קליפארי באוניברסיטת ממפיס. בעונת 2004/2005 התמנה לראשונה לעוזר מאמן של קבוצת בליגת העל בכדורסל, בני השרון, וכבר בעונתו הראשונה כעוזר מאמן הצליח לעלות עמה לטורניר אירופי. בעונת 2004/2005 שימש כסקאוט עבור מכבי תל אביב, במקביל לעבודתו כמאמן ראשי בקבוצת הנוער של בני הרצליה וקבוצות בתי הספר של הרצליה.
בעונת 2005/2006 התמנה לעוזרו של פיני גרשון במכבי תל אביב, וזכה עמה בדאבל. בעונת 2006/2007 המשיך חסין לשמש כעוזרו של גרשון, הפעם באולימפיאקוס. בעונת 2007/2008 חזר לישראל ושימש כמאמן הראשי של מחלקת הנוער במכבי רעננה.
בעונה שלאחר מכן מונה לעוזרו של אבי אשכנזי במכבי חיפה ששבה לשחק בליגת העל. עונת 2009/2010 הייתה הטובה ביותר בקריירת האימון של חסין, כאשר הוביל את חיפה ביחד עם אשכנזי לגמר גביע המדינה ולגמר הפיינל פור של הליגה, בשניהם הפסידה הקבוצה. במהלך עונת 2010/2011 החליף חסין את אשכנזי, אך לאחר פתיחת עונה לא טובה שכללה מאזן של 2 ניצחונות מול 7 הפסדים בליגה וסדרה של הפסדים בהפרשים גבוהים במשחקי היורוצ'אלנג', פוטר חסין מהקבוצה בסוף שנת 2010 והוחלף על יד עוזרו עמי נאווי.
באמצע עונת 2013/14 מונה למאמן הפועל חולון והחליף את ליאור ליובין לאחר שהתפטר. בעונת 2014/15 הראתה הנהלת הפועל חולון את אמונה בחסין כשהאריכה את חוזהו לשנתיים עם אופציה לעונה שלישית. ב-26 בנובמבר 2015 פוטר מתפקידו והוחלף על ידי דן שמיר. 
בפברואר 2019 מונה למאמנה של הפועל חיפה מהליגה הלאומית והחליף את עופר רחימי שפוטר.
בנוסף לקריירת האימון שלו משמש חסין פרשן בספורט 5 במשחקי היורוליג.

חייו האישיים

חסין נשוי ללימור ואב לבת.
באבא סאלי

תקופת ריסאני

נולד בעיר ריסאני שבמחוז תפילאלת במרוקו. משפחת אבוחצירא נודעה כשושלת רבנים, מקובלים ובעלי מופתים. אביו היה הרב מסעוד אבוחצירא, בכורו של הרב יעקב אבוחצירא בעל ה'אביר יעקב'. אחיו היו הרב דוד אבוחצירא והרב יצחק אביחצירא, המכונה "בבא חאקי".
בהגיעו למצוות השיאו אביו לרחמה בת אחותו, שנפטרה כעבור שנתיים בעת לידת בתם, שגם כן לא שרדה. בגיל 16 נשא את פריחה לבית אמסלם. מגיל צעיר הנהיג עצמו בסיגופים: נדר נדר שלא לאכול בשר והיה צם בימי החול. למד שחיטה, מילה וכתיבת סת"ם. בי"ב באייר ה'תרס"ח (1908) נפטר האב רבי מסעוד, ובנו הבכור רבי דוד מילא את מקומו. פחות משנה לאחר מכן חילק רבי דוד את סמכויותיו, והבאבא סאלי התמנה בגיל 18 לראש הישיבה בריסאני.
בשנת ה'תר"פ (1919) התנהלו קרבות בין התושבים לבין הכובשים הצרפתיים באזור. התושבים חשדו שבני משפחת אבוחצירא שיתפו פעולה עם הכוחות הצרפתיים. בשבת, י"ד בכסלו תר"פ (6 בדצמבר 1919), הוצא רבי דוד להורג בידי מנהיג מקומי. לאחר מכן ברחו הבאבא סאלי ואחיו רבי יצחק אבוחצירא לעיירה בודניב ושם הקימו מחדש את הישיבה. באותו זמן התמנה הבאבא סאלי לרב של מחוז תפילאלת.

נסיעותיו לארץ ישראל והמשך פעילותו במרוקו

בשנת ה'תרפ"ב (1922) נסע לארץ ישראל ולמד בישיבת המקובלים בית אל. לאחר זמן מה חזר לבודניב שבמחוז תפילאלת בהוראת רבו, ראש ישיבת תפילאלת, הרב משה תורג'מן. בשנת ה'תרצ"ג (1933) נסע שוב לארץ ישראל ולמד בחברותא עם רבי עזרא עטייה בישיבת פורת יוסף, וחזר שוב בהוראת רבו. בבודניב נשא לאישה את מרים אמסלם.
בשנת ה'ת"ש נקרא לכהן כאב"ד בארפוד הסמוכה לריסאני. בשנת ה'תשי"א (1951) עלה עם אשתו מרים וילדיהם לישראל. הם גרו בשכונת בקעה בירושלים, אך כעבור כמה שנים עברו לצרפת ומשם לתוניסיה ולמרוקו. יש אומרים שעזב את ישראל בעקבות הפצרות שיקבל על עצמו את משרת הראשון לציון במקומו של הרב עוזיאל שנפטר אז. לפי גרסה אחרת הוא לא אהב את המצב הרוחני בישראל]. בסביבות שנת 1954 נשא לאשה את סימי, בת יעקב בן-שמחון.

עלייתו לארץ ישראל

בשנת ה'תשכ"ד (1964), חזר לישראל עם משפחתו וגר ביבנה בקרבת חתנו רבי אברהם אבוחצירא, ולאחר מכן באשקלון. בשנת ה'תש"ל (1970) עבר לגור בנתיבות, שם גר עד פטירתו.
התפרסם כעושה מופתים. רבים נהרו אליו כדי לזכות בברכה, בבקבוק מים שזכה לברכתו או בקמע. הבבא סאלי עצמו כמעט ולא כתב קמעות, אולם בחצרו הסתופפו רבנים כותבי קמעות שקיבלו את הסכמתו. האהבה אליו בלטה במיוחד בקרב יוצאי יהדות מרוקו. בשנת תשמ"א חתם על כרוז תמיכה באגודת ישראל. היה לו יחס חם לתנועת החסידות. בשנותיו האחרונות הידרדרה בריאותו והוא נאלץ להתיר את נדרו שלא לאכול בשר.
רבי ישראל אבוחצירא נפטר בנתיבות בבוקר ד' בשבט ה'תשמ"ד (8 בינואר 1984) ונטמן באותו יום בבית העלמין העירוני בלוויה המונית.
רחובות על שמו נקראו בערים ירושלים, בני ברק, ביתר עילית ועוד.
כף קרוזייה

הנחיתה הראשונה, 1902

הנחיתה הראשונה בכף קרוזייה התרחשה ב--22 בינואר 1902, כחלק ממשלחת דיסקברי של קפטן סקוט. קבוצה מן האוניה "דיסקברי" נחתה בסירה קטנה על חוף טרשי, מרחק מה ממערב לכף. במקום הוצבה תיבת דואר, מסומנת בהבלטה, לאיסוף הודעות מכל אוניית חילוץ או סיוע עתידית. סקוט, אדוארד וילסון וצ'ארלס רוידס טיפסו במדרון אל נקודת תצפית, שממנה יכלו להשקיף אל פני המחסום, וכן יכלו לצפות במושבה הגדולה של פינגווין אדלי, שאיכלסה את הקרקע החופשית מקרח מסביב.

שטח מוגבל

כף קרוזייה נמצא בשטח מוגבל והמבקש לבקר בו חייב לקבל היתר. הוא מהווה חלק מאתר בעל עניין מדעי מיוחד לפי סיווג הוועדה המדעית לחקר אנטארקטיקה (SCAR). בכף קרוזייה שוכנות אחת ממושבות פינגווין אדלי הגדולות בעולם (כ-150,000 זוגות דוגרים), מושבה קטנה יותר של פינגווין קיסרי (כ-600 זוגות דוגרים) ואחת המושבות הגדולות בעולם של סקואה הקוטב הדרומי (כ-1,000 זוגות דוגרים). גדלים שם גם כמה מיני טחב נדירים. הוא הוכרז כ"אזור אנטארקטי בהגנה מיוחדת" בפרסום של מזכירות הברית האנטארקטית לשנת 2008.
מרגיש בבית

פירוט כללי

התוכנית "מרגיש בבית", בהנחיית חמי רודנר, מפגישה את רודנר עם אמן ישראלי אורח, מתחום המוזיקה, ויחד עמו הוא יוצא למסע לבירור מקורות ההשראה של האמן, התחנות המוזיקליות בחייו וציוני דרכו. בין האורחים בתוכנית לאורך העונות, דנה ברגר, ארקדי דוכין, נורית גלרון, מירי מסיקה, דני סנדרסון ואף גרושתו, איגי וקסמן.
החי והצומח של ארץ ישראל

הרקע לכתיבת האנציקלופדיה

עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה הספרות שעסקה בחי ובצומח של ארץ ישראל דלה ביותר, והיא הקיפה רק חלק קטן מהחי והצומח. בשנות ה-70 וה-80 החלו להתפרסם מאמרים ועיתונים בעברית שהתווספו לספרים באנגלית, כגון Flora Palaestina שעסקה בצמחית הבר של ארץ ישראל ו-Fauna Palaestina שעסקה בחלק מקבוצות החי, אך המידע היה עדיין חסר בתחומים רבים כגון חסרי-חוליות, החיים במים, זוחלים, דוחיים, יונקים וצמחים חסרי פרחים ורובו התפרסם כמאמרים מדעיים שאינם נגישים לכלל האוכלוסייה. בתקופה זו החל לפעול נחמן אוריאלי למען אנציקלופדיה עברית פופולרית שתרכז את כל המידע על החי והצומח בישראל; הוא הצליח לשכנע את ההוצאה לאור של משרד הביטחון לתמוך כלכלית בפרויקט וקישר בינה לבין החברה להגנת הטבע. אף כי אוריאלי נפטר זמן קצר אחר כך לא נדם מפעלו, ועזריה אלון קיבל עליו את תפקיד העורך הראשי. ריכוז נושאים רבים כל כך באנציקלופדיה אחת דרש מחקר וארגון מחדש של הסיסטמטיקה והידע על ארץ ישראל. כל החומר בכרכים הוא מקורי ונכתב במיוחד לצורך הפרויקט. מעל ל-150 חוקרים השתתפו בכתיבה, כמעט כל קהילת חוקרי הטבע באותה התקופה, ומעל ל-200 צלמים ומאיירים.
לחלק מהחי והצומח, בעיקר לבעלי חוליות יבשתיים וצמחים בעלי פרחים, כבר היו שמות עבריים שנקבעו על ידי הוועד ללשון העברית (1928, 1946). ואולם, שמות רבים עדיין חסרו, ולשם כך נתכנסה ועדת משנה של האקדמיה ללשון העברית ל-24 ישיבות (1984–1989) וקבעה עוד מאות שמות עבריים. פרוטוקול הישיבות אבד מאז; והאנציקלופדיה נעשתה המקור הקובע לשמות רבים.
למרות היקפה הרחב, לא ניתן היה במסגרת המדיה הכתובה להזכיר את כל מגוון החי והצומח בארץ ישראל. לכן בחרו עורכי כל פרק להכניס רק את הנציגים הבולטים והנפוצים ביותר. תחום התפוצה נקבע כארץ ישראל, ללא סיני, עבר הירדן או רמת הגולן.
מגדל ג'דה

סקירה

כאמור, הותאם גובה המגדל לסביבתו והקרקע באזור כך שהונמך למעשה מ-1,600 מטרים לכ-1,000 מטרים (הגובה המדויק נשמר בסוד), לאחר קביעת גובהו החדש והסופי הוא יהיה גבוה פי שניים וחצי מהבניין אמפייר סטייט וגבוה ב-172 מטרים לפחות מבורג' ח'ליפה. המגדל הוא חלק מתוכנית כוללת על שטח של 500 דונם ומהווה את חלקו המרכזי והשלב הראשון מתוך שלושה של פרויקט "עיר הממלכה".
סמל ארגנטינה

סמל ארגנטינה הוכר רשמית ב-12 במרץ 1813.
בראש הסמל מצויה השמש - שמש מאי, כמציצה מתוך הסמל כלפי מעלה. השמש מסמלת את עלייתה של ארגנטינה וזו גם הסיבה שבעטיה היא לא ממוקמת מעל הסמל אלא בנקודת העלייה שלה. את סמל השמש ניתן למצוא גם בדגל ארגנטינה.
במרכז הסמל מצויה אליפסה ושתי ידיים במרכזה, לוחצות אחת את השנייה. הידיים מסמלות את האחדות בין המחוזות השונים שמרכיבים את המדינה. הידיים מחזיקות מקל המסמל את הנכונות להגן על החופש והחירות, והיא באה לידי ביטוי על ידי המצנפת הפריגית האדומה בראש המקל. מעצב מרכיבים אלו בסמל אינו ידוע.
ברקע, צבעי הכחול בהיר והלבן מסמלים את אנשי המדינה.
את האליפסה עוטפים עלי דפנה ירוקים אשר מסמלים ניצחון.