google/wiki40b huggingface dataset:
דונה פרטו

ביוגרפיה

פרטו עבדה במגזינים כגון לייף, טיים מגזין, פיפל, ניו יורק טיימס ו-Mother Jones. הצילומים שלה זכו בפרסים רבים והופיעו בתערוכות יחיד שלה במוזיאונים וגלריות מסביב לעולם. היא הייתה חברת ועד מנהל של קרן יוג'ין סמית'  והייתה הנשיאה והמייסדת של הארגון ללא מטרות רווח Domestic Abuse Awareness למניעת אלימות במשפחה.
ניר בן משה

ניר בן משה (נולד ב-1967) הוא הממונה על הביטחון במערכת הביטחון החל מדצמבר 2015.

ביוגרפיה

בן משה הצטרף לשורות המלמ"ב בשנת 1993. ב-2008, בהיותו נציג סיב"ט (אגף הסיוע לייצוא ביטחוני) בוושינגטון, מונה לראש האגף לאבטחת מידע וקשרי חוץ במלמ"ב, והתקדם עד לתפקיד סגן ראש המלמ"ב. בשנים 2015-2013 שימש כעוזר למנכ"ל משרד הביטחון דן הראל.
ב-13 בדצמבר 2015 נבחר על ידי ועדת איתור לכהן כראש המלמ"ב במקום אמיר קין.
ב-27 בדצמבר 2015 הדיח את ראש מנהלת חומה, יאיר רמתי, בשל עבירת ביטחון שדה חמורה.
יחסי טורקיה–שוודיה

היסטוריה

שתי המדינות הן חברות מלאות של מועצת אירופה, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) ואיחוד מדינות הים התיכון.
שוודיה, אשר קיבלה לידיה את סיבוב הנשיאות של המועצה של האיחוד האירופי ביולי 2009, תומכת בחברות של טורקיה באיחוד האירופי. מפלגת הירוקים של שוודיה ביקרה את ההתנגדות של צרפת וגרמניה לחברות של טורקיה.

מחלוקת רצח העם הארמני

ב-12 ביוני 2008, הריקסדאג סירב להתייחס לאירועים של רצח העם הארמני ב-1915 כרצח עם. עם זאת, ב-11 מרץ 2010, הריקסדאג בסופו של דבר הצביע על החלטה להכיר ברצח העם הארמני.
להחלטה היה רוב של קול אחד, עם סך של 131 בעד, 130 נגד, ו-88 נעדרים. טורקיה מיד החזירה את שגריר שוודיה לארצו וביטלה שיחות שנועדו להיערך בין שתי המדינות ב-17 במרץ 2010.
ראש הממשלה הטורקי רג'פ טאיפ ארדואן הגיב על ידי הצהרה ש"אנחנו מגנים בתוקף את ההחלטה הזאת, אשר נעשתה על פי שיקולים פוליטיים. זה לא מתאים לידידות הקרובה של שתי המדינות". שגריר טורקיה בשוודיה זרגון קורוטורק אמר בתוכנית הערב השוודית Aktuellt שיהיו "השלכות קיצוניות" לטווח הארוך על טבע היחסים בין שתי המדינות, ואמר: "אני מאוד מאוכזב. למרבה הצער, חברי הפרלמנט חשבו שהם יותר היסטוריונים מאשר חברי פרלמנט, וזה מאוד מצער". שר החוץ השוודי קארל בילדט כתב בבלוג מקופנהגן שהוא "מתחרט" על התוצאה של ההצבעה.
מחכים לגודיק

תקציר העלילה

גיורא גודיק היה אחד הסמלים הבולטים של שנות השישים בישראל. גודיק ניסה לייבא לתל אביב את ז'אנר מחזות הזמר הפופולרי בארצות הברית. על אף הצלחות ענק, שנודעו בערבי הבכורה הנוצצים והכוכבים שעלו לתודעה הציבורית בין־לילה, הגיעו הכישלונות הגדולים, שגררו את גודיק להתרסקות כלכלית. ערב הצגת הבכורה האחרונה נמלט גודיק במפתיע לגרמניה, שם מכר לפרנסתו נקניקיות בתחנת הרכבת של פרנקפורט.
הסרט כולל קטעי ארכיון ושירים מתוך מחזות הזמר שהעלה גודיק - בהם "קזבלן", "גבירתי הנאווה", "איי לייק מייק", "המלך ואני" ו-"כנר על הגג". הסרט מפנה זרקור גם אל בני משפחתו של גודיק - אלמנתו אמה ושני ילדיו, אידית וזאב, המשחזרים את רגעי האימה ערב בריחתו הפתאומית מן הארץ. בסרט משתתפים אנשי במה אשר זכו לפרסום בזכות הפקותיו של גודיק, בהם יהורם גאון, תיקי דיין ויפה ירקוני.
פרנציסקוס (שם פרטי)

גרסאות השם

לשם גרסאות רבות מאוד, והוא מהווה בגרסאותיו השונות מן השמות הנפוצים ביותר בעולם המערבי. גירסתו האיטלקית פרנצ'סקו היא השם הפרטי הנפוץ ביותר באיטליה. בגרמנית, השם הפרטי הנפוץ פרנץ, אף הוא גרסה של שם זה. במדינות דוברות אנגלית, גירסת השם היא פרנסיס (Francis) לגבר או לאשה פרנסיס (Frances). השם הצרפתי הנפוץ פרנסואה, אף הוא וריאציה של השם הלטיני.
כריסטיאן קארמבו

קריירת משחק

קארמבו החל את דרכו המקצוענית בשנת 1990 בקבוצת נאנט הצרפתית, והיה שותף לזכייתה באליפות צרפת בעונת 1994/1995. הופעותיו באותה עונה הקנו לו את תואר כדורגלן השנה באוקיאניה, תואר עליו היה יכול להתמודד עקב הולדתו בקלדוניה החדשה. בסיום אותה עונה חתם במדי סמפדוריה מהסרייה א', בה שיחק למשך שתי עונות.
לקראת עונת 1997/1998 הוחתם על ידי המאמן יופ היינקס בריאל מדריד. הקבוצה רשמה עונה מצוינת בליגת האלופות, והשלימה זכייה בתואר לאחר שניצחה במשחק הגמר את יובנטוס 1-0. קארמבו פתח בהרכב ריאל למשחק הגמר. בליגה הספרדית ריאל רשמה עונה מאכזבת שהסתיימה במקום הרביעי בלבד. באותה העונה קארמבו השלים זכייה שנייה בקריירה בתואר כדורגלן השנה באוקיאניה.
עונה אחר כך שוב הסתיימה ללא תארים מקומיים, אך ריאל השלימה זכייה בתואר הגביע הביניבשתי. קארמבו המשיך לעונה שלישית ואחרונה בריאל מדריד, שהסתיימה בזכייה נוספת בליגת האלופות. קארמבו ישב על הספסל ולא שותף במשחק הגמר בו ניצחה הקבוצה את ולנסיה.
לאחר שלוש עונות במדריד עבר קארמבו לעונה אחת בפרמייר ליג, שם שיחק במדי מידלסברו. משם המשיך לשלוש עונות במועדון הפאר היווני, אולימפיאקוס, ואיתו זכה פעמיים באליפות יוון. לאחר עונה אחת בשווייץ, במדי סרבט ז'נבה, בה הופסקה פעילות הקבוצה באמצע העונה עקב פשיטת רגל, המשיך קארמבו לעונת פרישה בבסטיה הצרפתית. בסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 36.

נבחרת צרפת

קארמבו נולד בקלדוניה החדשה, ועקב היותה מדינה בשליטה צרפתית, קארמבו היה רשאי לקבל זימון לנבחרת צרפת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בניצחון 2-1 על פינלנד ב-14 בנובמבר 1992, כשבועיים לפני יום הולדתו ה-22. למונדיאל 1998 הביתי הגיע קארמבו לאחר הזכייה בליגת האלופות עם ריאל מדריד, והוא היה לבורג מרכזי בנבחרת שהשלימה זכייה ראשונה בהיסטוריה בגביע העולם.
גם לטורניר יורו 2000 הגיע קארמבו לאחר זכייה עם ריאל בליגת האלופות, אך הפעם ישב בעיקר על הספסל, ושותף רק במשחק אחד בטורניר בו זכתה צרפת. הוא הוסיף לשחק בנבחרת שנתיים נוספות, ובסך הכל רשם במדי צרפת 53 הופעות, בהן כבש שער אחד בלבד.

לאחר הפרישה

קארמבו הוסיף להיות מעורב בעולם הכדורגל גם לאחר פרישתו. ב-9 בדצמבר 2005 הוא ייצג את קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה בהגרלת מונדיאל 2006 בלייפציג שבגרמניה.
קארמבו שימש כסקאוט בפורטסמות' בשנת 2006 ובארסנל ב-2009.
בין 2010 ל-2011 שודרה בטלוויזיה הצרפתית תוכנית טיולים שנקראה "על איים ואנשים (בצרפתית: "Des Iles et des Hommes"), שביקרה בשישה מהאיים היפים בעולם, בהנחייתו של קארמבו.
ביוני 2013 התמנה לתפקיד היועץ האסטרטגי של קבוצת אולימפיאקוס, במדיה שיחק בעברו למשך שלוש עונות.
בספטמבר 2014 נבחר לעמוד בראש ועדה בת 18 מומחים מטעם אופ"א, שתפקידה שילובם של שחורים, נשים, בעלי מוגבלויות ועוד לעמדות מפתח בקבוצות בכדורגל העולמי.
קארמבו הוא פעיל חברתי בקבוצת "אלופים למען השלום", המונה 54 ספורטאים בכירים מכל העולם המקדמים את השלום בעולם דרך הספורט.

חיים אישיים

ב-22 בדצמבר 1998 נישא קארמבו לדוגמנית הסלובקית אדריאנה סקלנריקובה. השניים נפרדו במרץ 2011, ובדצמבר 2012 השלימו את תהליך הגירושין.
חזבאללה (טורקיה)

חזבאללה (טורקית Hizbullah מערבית: ‮حزب الله‬ - "אנשי האל" או "מפלגת האל") הוא ארגון טרור אסלאמיסטי-סוני שהוקם בשנת 1990, בתגובה להצהרות מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK) נגד מוסלמים בדרום מזרח טורקיה. הארגון מכונה גם "חזבאללה הטורקי" או "חזבאללה הכורדי". ארגון הטרור האסלאמי השיעי חזבאללה שפועל בלבנון הכחיש קיום קשרים רשמיים עם ארגון חזבאללה הטורקי. טנסו צ'ילר, שכיהנה כראש ממשלת טורקיה ויושבת ראש מפלגת הדרך הנכונה, תמכה בעבר בחזבאללה הטורקי ואף סיפקה לארגון נשק ב־1994. 
חזבאללה הטורקי הפך לאיום ישיר על ה-PKK, מפלגת הפועלים של כורדיסטן, ונלחם נגדה החל משנת 1990. זמן מה לאחר מכן, החל הארגון במאבק מזוין ובפעולות טרור גם נגד הממשלה הטורקית ונגד כל מטרה אחרת שהוגדרה על ידו כ"אנטי אסלאמית", לרבות אזרחים שנחשבו לכופרים באסלאם (כורדים או טורקים). בסדרה של מבצעים שנמשכה כשנה, החל מינואר 2000, עיכבה משטרת טורקיה 2,000 בני אדם ועצרה כמה מאות הקשורים לפעילות הארגון, בחשד לביצוע עבירות פליליות. כתגובה לכך, רצחו פעילי הארגון כ-70 אנשי עסקים כורדיים-טורקיים ועיתונאים. מבדיקת גופות הנרצחים התברר, כי טרם רציחתם הם עונו באכזריות על ידי חברי הארגון.
בעקבות מותו של סאיין ואליו, מנהיג חזבאללה הטורקי שנהרג ב־17 בינואר 2000 על ידי המשטרה באיקוז, איסטנבול - נחלש הארגון ולא ידוע על מבצע בהיקף גדול שבוצע על ידו מאז שנת 2002. חזבאללה הטורקי הוגדר רשמית כארגון טרור על ידי ממשלת טורקיה. אנשי הארגון עצמו וגורמים אסלאמיים אחרים נוהגים לכנותו אלמוקַאװַמַה (בערבית: "ההתנגדות").
בינואר 2011 שחרר בית המשפט העליון בטורקיה 18 פעילי טרור של הארגון, בהם ראש הזרוע הצבאית האג'י אינאן (Hacı İnan), אשר הורשעו ב-2009 ברצח 188 בני אדם ובניסיון להקים אמירות אסלאמית בדרום מזרח טורקיה (חלק מאזור כורדיסטן). פעילים אלה, שהליכי ערעורם על גזר דינם עדיין לא נסתיימו, שוחררו על פי חוק חדש שקובע כי חשודים או מורשעים בעבירה פלילית שהליך הרשעתם אינו חלוט - לא יוחזקו במשמורת על ידי המדינה מעל 10 שנים.
סורא

סורא הייתה עיר בדרום בבל, אשר הייתה ממוקמת ממערב לפרת. בסורא פעלה ישיבת סורא, שהייתה מרכז תורה חשוב ביותר. אדמות הסביבה של סורא התפרסמו בגידוליהם, בעיקר כרמים, שדות חיטה ושעורה ומטעי פירות. יש הסוברים (רב שרירא גאון, ספר הקבלה) שסורא והעיר מחסיה הם שמות שונים לאותה העיר.
יוסף בן מתתיהו כותב בספרו קדמוניות היהודים, שלאחר ביטול ממלכתם הקטנה (שהייתה על אדמות בבל, והוקמה על ידי חסינאי וחנילאי, יהודים בבלים, כ-45 שנים לפני חורבן בית המקדש השני), פקד משבר חמור ביותר את יהודי דרום בבל. לאחר מותם של האחים חסינאי וחנילאי, התנקמו עמי הארץ ביהודים על מעשיהם, מה שהוביל להגירה המונית משם. חלק מהיהודים נמלטו לעיר סלוקיה שעל שפת החידקל. בעיר זו, הייתה מלחמה בין היוונים ובין הסורים, ולאחר בואם של היהודים לשם, הם השלימו, ועשו יד אחת נגד היהודים. התוצאות היו הרס וחורבן של סלוקיה היהודית, ומותם של רבים מהיהודים שהיגרו לשם. לאחר ההרס הרב, פנו יהודי סלוקיה (לשעבר) לעיר קטסיפון, בירת מלכות הפרתים, אך גם שם התנכלו אליהם התושבים, והם נאלצו להמשיך לנדוד. כדי להציל את נפשם מבעוד מועד, ברחו רוב יהודי המקום לערים נהרדעא ונציבין, שהיו ערי מבצר, שבהם יד היהודים הייתה על העליונה. מכיוון שרוב יהודי דרום בבל עברו דרך תלאות זו עד לערים אלו, נתדלדל היישוב היהודי בדרום בבל, וקהילות סורא וסביבותיה נחרבו.
כ-180 שנה לאחר חורבן והתדלדלות העם הזו, החלה קהילת סורא להתאושש, ואף נמצאו שם יהודים רבים במאה השלישית.
לאחר שרב חזר לבבל בתחילת המאה השלישית, הוא נוכח במצב הרוחני העגום של קהילת סורא ולכן בשנת 225, בחר לעזוב את המרכז התורני של יהודי בבל אז, נהרדעא, ולהקים ישיבה בסורא. ישיבה זו הפכה למרכז תורני חשוב בדרום בבל ובבבל בכלל, ולימים הפכה לאחת משתי ישיבות בבל הגדולות, סורא ופומבדיתא.
סורא הייתה עיר חשובה ליהדות, ושימשה כמרכז תורה חשוב, בו חכמיה למדו, לימדו, וגם עסקו בחקלאות. היא התפרסמה בקרב היהודים בעיקר בזכות ישיבת סורא.
על פי הרב שרירא גאון, סורא היא העיר מתא מחסיא המוזכרת בתלמוד, ואולם, מתא מחסיא, המוזכרת בתלמוד, מובאת שם פעמים רבות כעיר סמוכה או בפרבר של העיר סורא, והישיבה שהתקיימה במתא מחסיא הועברה או שימשה מעת לעת כסניף נוסף לישיבת סורא.
Third Album

ביקורת

לינדזי פלנר מהאתר Allmusic כתבה כי האלבום מספק את "הצליל של מוטאון שלא ניתן לטעות בו ומרחיב אותו בדיוק במידה כדי לכלול גם השפעות ממקורות אחרים".

הוצאה מחודשת

חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "ABC" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "Maybe Tomorrow" בו נכללו שני שירים כבונוס: "Sugar Daddy", שיר שנוסף לאלבום האוסף של הלהקה שיצא בשנת 1971 והשיר "I'm So Happy" שיצא כבי סייד שלא אותו השיר.
מכינת צהלי

היסטוריה

המכינה הוקמה בשנת 2006 במטרה ללוות מקרוב בוגרות אולפנה ותיכונים דתיים שבחרו לשרת בצה"ל, ומעוניינות להכשיר את עצמן לקראת שירות משמעותי בצבא. המכינה מאפשרת לבנות להתחזק ולהתגבש בעולמן האמוני-דתי וגם להיפגש עם החברה הישראלית, לחיות חיי קבוצה, להתנסות באתגרים קבוצתיים, ולבחור בצורה מושכלת ותוך ליווי קרוב תפקיד המתאים להן בצבא. שמה של המכינה נגזר מהפסוק: "צַהֲלִי וָרֹנִּי, יוֹשֶׁבֶת צִיּוֹן: כִּי-גָדוֹל בְּקִרְבֵּךְ, קְדוֹשׁ יִשְׂרָאֵל" (ישעיהו ב, ו).
למכינה מגיעות מדי שנה כ-100 בנות מסיימות י"ב, הדוחות את גיוסן לצה"ל בשנה. יום הלימודים מוקדש ברובו ללימודי קודש, ובחלקו להיסטוריה של ארץ ישראל, מדינת ישראל וחוגים. ארבע פעמים בשנה יוצאת המכינה לסדרות שטח באזורי הארץ השונים שבהן נלמדים עיקרי הקונפליקטים של החברה הישראלית. חיי המכינה כוללים לקיחת אחריות, קבלת משימות וביצוען, חצי יום התנדבות, וחיי קבוצה. מושם דגש מרכזי על גיבוש הקבוצה, על פיתוח מיומנויות תקשורת בין אישית, על בניית זהות ועל תרומה לחברה.
הבנות זוכות להיכרות תאורטית עם המערכת הצבאית והכירות מעשית עם חיי הצבא באמצעות גדנ"ע, בביקור בבסיסים והיכרות עם תפקידי חיילות דתיות בצה"ל. בשיתוף פעולה עם מיטב מוצאת כל חניכה את התפקיד המתאים לה בצבא. המכינה גם מכשירה את החניכות לעמוד בדרישות כושר קרבי של צה"ל.
הבוגרות משתלבות בצה"ל בתפקידים מגוונים: מדריכות חיל שריון, מורות חיילות, מש"קיות ת"ש, מפק"ציות ומש"קיות הוראה בחיל חינוך, משקיות נפגעים, דובר צה"ל, וחיל המודיעין. במכינה מתקיימים ימי עיון ושבתות לחיילות שבצבא, וכן תוכנית לימוד המיועדת לבוגרות צבא.
תחת אחריות מוסדות המכינה נמצאת גם מדרשת רֹני, מדרשה תורנית המיועדת לבנות דתיות המעוניינות בגיוס לצבא במסגרת גרעין. המדרשה הוקמה בשנת 2017 ובראשה עומדת הרבנית זיוית ברלינר.
חורבת חכלילי

חורבת חכלילי היא חורבה הנמצאת בסמוך לכביש הגישה להתנחלות בת עין. חורבת חכלילי הוא שמה העברי של ח'רבת הילאל - שם שהשתמר אלפי שנים. במקום, אותו חפר הארכאולוג דוד עמית, התגלו שרידי חווה חקלאית מתקופת בית שני. נמצאו במקום כלי אבן - שאינם מקבלים טומאה, שרידי מבנים ומבנה מקווה טהרה גדול שנחצב כמערה. במדרגות היורדות אל המקווה יש בסיס של קיר המפריד בין היורדים לטבול במקווה, לאלו העולים מן הטבילה. כל אלו מעידים ככל הנראה על כך שתושבי המקום שמרו על הלכות טומאה וטהרה.
שרידי שריפה גדולה מעידים על סופה של החווה בזמן מרד בר כוכבא. ייתכן שבתקופת מרד בר כוכבא התחבאו שם מורדים, וכעונש נשרף המקום. ייתכן גם שהמקום נשרף לאחר מרד בר כוכבא על ידי הרומאים.
בתקופה מאוחרת יותר נבנתה באתר גת גדולה מהתקופה הביזנטית. הגת מרוצפת בפסיפס בתוספת בורות לאגירת יין.
בסביבת האתר כמה אתרי קבורה, גתות ובורות מים המעידים ככל הנראה על התיישבות יהודית במקום לאורך השנים.
טאורינו אראוז'ו

ביוגרפיה

אראוז'ו נולד ב-25 בדצמבר 1968 בעיר ז'קייה שבבאהיה, ברזיל, לאדלינו סנטוס דה אראוז'ו (Adelino Santos de Araújo) וריטה פרייטס דה אוליביירה (Rita Freitas de Oliveira). הוא סיים לימודי הוראה בעיר אובטן (Ubatã) ב-1985, ותואר ראשון במשפטים  באוניברסיטת המדינה של סנטה קרוז (UESC) ב-1993. אחר כך עבר לסלבדור, בירת מדינת באהיה, שם עבד בסנגוריה והתמקד בהגנה על זכויות האדם.
נשוי לסוראיה סואוזה פיניירו דה אראוז'ו (Soraya Sousa Pinheiro de Araújo), ולזוג שלושה ילדים. 
ב-29 באוגוסט 2013 קיבל מהאסיפה המחוקקת של בהאיה את אות ההוקרה על שם ז'ואאו מאנגביירה (João Mangabeira) לחירות וצדק חברתי, אות ההוקרה הגבוה ביותר במדינה, על פועלו בהגנה על הזכויות החברתיות.
אמר

אֶמַר (בערבית: إيمار) הוא שמה של עיר עתיקה שהתגלתה בתל מַסְכַּנַה (تل مسكنة). האתר שוכן במחוז חלב בסוריה. אמר הייתה עיר אמורית עתיקה ששכנה על הברך הגדולה, בחלקו המרכזי של נהר הפרת. האתר שוכן היום על גדתו של אגם אסד ליד העיר מסכנה ( مسكنة) . באתר נמצאה כמות גדולה של לוחות בכתב יתדות, בדומה לאתרים אוגרית, מארי ואבלה. מציאת הלוחות הפכה את האתר לאחד האתרים הארכאולוגים החשובים בסוריה. מהטקסטים מהאתר, המתוארכים בין המאה ה-14 לפנה"ס ועד נפילת אמר בשנת 1187 לפנה"ס, אפשר ללמוד שהעיר הייתה מרכז סחר חשוב בתקופת הברונזה המאוחרת.

היסטוריה

אמר הייתה עיר אסטרטגית כמרכז סחר, שבה משלוחים שהגיעו בכלי שיט על הפרת הועברו לתעבורה במסלול יבשתי. באמצע האלף השלישי לפנה"ס העיר הייתה בתחום השפעתה של אבלה והיא מוזכרת בטקסטים בארכיון אבלה. על פי הארכיון של מארי, במאה ה-18 לפנה"ס, העיר הייתה בתחום השפעתה של הממלכה האמורית ימחד. לא נמצאה מסורת של מלכים מקומיים בעיר. באתר עצמו נמצאו טקסטים כתובים המתוארכים למאה ה-13 לפנה"ס ולתחילת המאה ה-12 לפנה"ס. הלוחות מכילים מסמכים שרובם כתובית באכדית והם מהמאה ה-13 לפנה"ס, עוסקים בעסקות פרטיות, רשומות משפטיות, עסקות בתחום הנדל"ן, נישואים, צוואות, ואימוצים. בבית של אחד הכוהנים נמצאה ספרייה שהכילה טקסטים ספרותיים במסורת מסופוטמית וטקסטים העוסקים בטקסים מקומיים. בנוסף היא מוזכרת בטקסטים שנמצאו בחתושש, אוגרית, ובאשור באותה עת אמר הייתה חלק מהמרחב החתי ובתחום השפעתם של מלכי כרכמיש שהיה מלכים וסאל של החתים. העיר הייתה עיר ראשית על גבול פרובינציה חתית שהייתה ידועה בשם "ארץ אסתתה" (Land of Astata) שכללה גם את תל פרי
נמצאו ממצאים ארכאולוגים ומסמכים עד תחילת המאה ה-12 לפנה"ס. העיר חרבה יחד עם ערים רבות נוספות בעת נפילת הממלכות בסיום תקופת הברונזה המאוחרת. על פי הממצאים העיר נהרסה בשנת 1187 לפנה"ס, בשנת סיום מלכותו של המלך הכשיתי מבבל מלי-שיפאק השני (Meli-Shipak II).
האתר נשאר שומם במשך שנים רבות. בתקופה מאוחרת יותר הוקם ליד שרידי אמר יישוב בשם ברבליסוס, ששכן על גבולה המזרחי והלא יציב של האימפריה הרומית. בשנת 253 התקיים במקום קרב ברבליסוס, בין המלך הפרסי סאסאני שאפור הראשון והכוחות הרומיים. היישוב המשיך להתקיים גם בתקופת האימפריה הביזנטית.

ארכאולוגיה

חפירות ההצלה הראשונות נערכו בעקבות עליית המים בעקבות סגירת סכר טבקה ויצירת אגם אסד. החפירות נערכו בין השנים 1976-1972 על ידי שתי משלחות ארכאולוגיות צרפתיות בניהולו של ז'אן-קלוד מרגורון (Jean-Claude Margueron). בחפירות התגלה מתחם מקדשים מתקופת הברונזה המאוחרת, שכלל מקדש לאל בעל ואולי גם לבת זוגו עשתרת.
לאחר סיום החפירות של המשלחות הצרפתיות, האתר שלא היה שמור נבזז בשיטתיות. לוחות רבים נמצאו בשוק העתיקות האפור לאחר שהם הוצאו מהקשרם. ב-1992 מחלקת העתיקות והמוזיאונים של סוריה החלה לנהל את האתר ובחפירות החדשות התגלו שכבות קדומות יותר המתוארכות לתחילת תקופת הברונזה התיכונה (המחצית השנייה של האלף השלישי והמחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס). אלה התקופות שהוזכרו בארכיון של מאיר וארכיונים נוספים. ב-1996 הצטרפה למשלחת הסורית משלחת חפירה מאוניברסיטת טיבינגן בגרמניה.
במסגרת החפירות נמצאו כ-1,100 לוחות בכתב יתדות באכדית, 800 במסגרת החפירות המאורגנות ו-300 שהגיעו משוק העתיקות. בנוסף נמצאו 100 לוחות בשפה החורית ולוח אחד בשפה החתית. כל הלוחות למעט לוח אחד הם מתקופת הברונזה המאוחרת.
ז'אן הראשונה, מלכת נווארה

ביוגרפיה

ז'אן נולדה בבר סו סיין שבמחוז אוב. אביה מת כשהייתה תינוקת והיא ירשה את כס המלוכה. בשל גילה, אימה בלאנש שימשה כעוצרת שלה ושלטה בפועל בנווארה. כוחות זרים ופנימיים ניסו לנצל את המצב הרגיש - עוצרת אישה ומלכה תינוקת וז'אן ואימה ביקשו את הגנתו של פיליפ "הנועז", מלך צרפת. 
שלושה מבניה הפכו למלכי צרפת: לואי (נולד ב-1289) פיליפ (נולד ב-1293) ושארל (נולד ב-1294). בת נוספת, איזבל נישאה לאדוארד השני, מלך אנגליה ושירתה כמלכה-רעייה של אנגליה מתוקף נישואין אלה. ז'אן הראשונה מתה בוונסן ב-1305, בגיל 32.
פרנץ בקנבאואר

ביוגרפיה

בקנבאואר נולד וגדל בשכונת העוני גייסינג במינכן. אביו עבד בדואר ופרנס את משפחתו בדוחק רב. כדי לא להרוס את נעליו נהג בקנבאואר לשחק כדורגל ברגליים יחפות. בקנבאואר הצטרף לקבוצת הילדים של SC מינכן 1906, אף שגדל בשכונת גייסינג אשר הייתה מזוהה עם אוהדי מועדון הכדורגל מינכן 1860, בה רצה לשחק. במהלך ממשחק אימון של SC מינכן 1906 מול מינכן 1860 ספג בקנבאואר סטירת לחי משפילה משחקן של הקבוצה היריבה, דבר שגרם לו להחליט להצטרף דווקא לבאיירן מינכן, היריבה העירונית.
בגיל 18 התאמן בקנבאואר לראשונה עם הקבוצה הבוגרת, וב-1965 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה. שנה לאחר מכן, במונדיאל 1966 הפגין את יכולתיו, הבקיע ארבעה שערים והתפרסם בעולם. אט אט נתפר עבורו תפקיד מיוחד במגרש, הליברו, בו היטיב לנצל את תכונותיו ההתקפיות וההגנתיות. כשקבוצתו איבדה את הכדור, בקנבאואר ירד לאחור ועזר להגנה. כשהכדור הוחזק על ידי חבריו לקבוצה, הוא הצטרף להתקפה וניצל את העובדה שאיש לא שמר עליו. הצלחתו במונדיאל הביאה לו הכרה עולמית והוא הוחתם גם כשחקן קולנוע. בסוף 1968 נבחר ל"נבחרת אירופה" במשאל בין מומחי כדורגל של סוכנות הידיעות הצרפתית.
הוא שיחק בגביע העולם 1970 ובמשחק המותח בחצי הגמר מול נבחרת איטליה סדק את עצם הבריח, אך המשיך לשחק כשזרועו במתלה.
ב-1971 מונה לקפטן נבחרת מערב גרמניה. הוא הוליך את מערב גרמניה לזכייה באליפות אירופה בכדורגל ב-1972, ובגביע העולם 1974.
הוא הוביל את באיירן מינכן לזכייה ב-3 גביעי אירופה לאלופות (1974, 1975, 1976). ב-1977, בגיל 32, החליט לעבור ולשחק בניו יורק קוסמוס. הוא שיחק בניו יורק עד 1980 וזכה עימה בשלוש אליפויות ליגה. הוא חזר לגרמניה ושיחק בהמבורג, עימה זכה באליפות הבונדסליגה ב-1982, אז חזר לניו יורק לעונה ופרש סופית ממשחק.
בתחילת יולי 1984, לאחר התפטרותו של יופ דרוול, בלחץ דעת הקהל ומבלי שעבר קורס מאמנים, התמנה ליועץ טכני של נבחרת מערב גרמניה המידרדרת ובעצם למנהלה בפועל. במינוי זה, עקף בקנבאואר את סגני המאמן אריך ריבק והורסט קאפל, אשר על פי המסורת בגרמניה היו אמורים להחליף את המאמן המתפטר.
במונדיאל 1986 הוא הוליך את הנבחרת הלאומית לגמר, שם הפסידה לנבחרת ארגנטינה. במונדיאל 1990 זכתה הנבחרת בגביע ובקנבאואר הפך לאדם השני שזכה בגביע העולם הן כשחקן והן כמאמן (הראשון היה מריו זגאלו עם נבחרת ברזיל), ואז פרש מאימון הנבחרת.
ב-1994 התמנה למאמן באיירן מינכן באמצע העונה והביא אותה לאליפות, ושנה לאחר מכן התמנה לנשיא המועדון. מ-1998 הוא משמש גם כסגן נשיא ההתאחדות הגרמנית לכדורגל. הישגו הגדול ביותר כעסקן הוא הבאת אליפות העולם בכדורגל של 2006 לגרמניה. הוא עבר יותר ממיליון ק"מ בשנתיים במסעותיו על מנת לזכות באירוח הטורניר.
כיום משמש כנשיא כבוד של באיירן מינכן.

הוקרה

נבחר כבלם בקבוצת הכדורגל של המאה. בקיץ 2010 נערך משחק ראווה לכבודו בין באיירן מינכן לריאל מדריד (ריאל ניצחה 4-2 בפנדלים בתום 120 דקות ללא גול).

חיים אישיים

בקנבאואר היה נשוי שלוש פעמים ויש לו חמישה ילדים. אחד מבניו, שטפן (1968–2015), היה שחקן כדורגל. הוא נישא לראשונה בספטמבר 1966, בגיל 21, עם כלה בת 24. הנישואין נערכו בחשאי בניגוד לדעת הוריו והורי אשתו.
סטיבן צ'ו

ביוגרפיה

צ'ו נולד בסנט לואיס שבמיזורי להורים ממוצא סיני, אביו הגיע לארצות הברית ב-1943 במטרה ללמוד הנדסה כימית ב-MIT ואמו הצטרפה אליו שנתיים מאוחר יותר והחלה בלימודי כלכלה. בעקבות החרפת מלחמת האזרחים הסינית החליטו הוריו להשתקע באמריקה, וצ'ו נולד בסנט לואיס היכן שאביו לימד באוניברסיטת וושינגטון המקומית.
לאחר שאביו עבר לעבוד במכון הפוליטכני בברוקלין, עבר צ'ו עם משפחתו לעיירה קטנה במדינת ניו יורק, שם גדל ולמד עד סיום התיכון. צ'ו לא הצטיין במיוחד בלימודיו, מה שהביא לכך שלא התקבל לאוניברסיטאות בליגת הקיסוס כפי שחפץ והוא נאלץ להסתפק בלימודי פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת רוצ'סטר. לדבריו, הוא הוקסם מהלימודים שהתבססו על ספר הלימוד הרצאות פיינמן על פיזיקה. לאחר שסיים את התואר הראשון בשנת 1970, פנה למסלול של התמחות בפיזיקה תאורטית, ולכן נרשם לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אך שם נמשך דווקא לצד של פיזיקה מעשית. את הדוקטורט סיים ב-1976 והמשיך עוד שנתיים בלימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטה.
בסתיו 1978 החל לעבוד במעבדות בל ותכנן ניסוי לספקטרוסקופיה אופטית של פוזיטרוניום, אטום בלתי יציב המורכב מאלקטרון והאנטי חומר שלו. אף על פי שהמשימה נחשבה כבלתי אפשרית ועברו שנתיים בהן נכשל בניסיונותיו, הצליח לבסוף יחד עם עמיתו אלן מילס לפתח שיטה למדידה בלייזר של רמות האנרגיה של הפוזיטרוניום, מה שהיווה פריצת דרך בתחום האלקטרודינמיקה קוונטית. ב-1983 מונה לראש המחלקה לאלקטרוניקה קוונטית במכון. במהלך מחקריו הוא גילה כי הדרך היעילה ללכידת אטומים היא באמצעות קירורם ועל כן מיקד את זמנו לפיתוח שיטות קירור בלייזר. על מחקריו בתחום זה זכה ב-1994 בפרס ארתור שולוב במדעי הלייזר וב-1997 בפרס נובל לפיזיקה, במשותף עם ויליאם פיליפס וקלוד כהן-טנוג'י.
ב-1987 עזב  את מכון בל לטובת משרת מנהל המכון לאופטיקה קוונטית באוניברסיטת סטנפורד, הוא המשיך במחקריו בתחום הפיזיקה אטומית אך גם פנה לתחומי מחקר חדשים, בהם פיזיקה פולימרית, ביופיזיקה וביולוגיה מולקולרית. בין השנים 1990 ל-1993 ו-1999 ל-2001 כיהן כראש המחלקה לפיזיקה בסטנפורד.
בשנת 2004 מונה לראש המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, תחת הנהגתו הפכה המעבדה למוקד מחקר מוביל של דלקים ביולוגים ואנרגיה סולארית, צ'ו עצמו היה לאחד הקולות הבולטים בקריאות למציאת פתרונות מדעיים לבעיית התחממות כדור הארץ והצורך במציאת מקורות אנרגיה מתחדשת. בין השאר דחף לשיתוף פעולה בין מעבדת ברקלי ואוניברסיטת אילינוי עם תאגיד האנרגיה הענקי BP, צעד שעורר גם ביקורת על חשש למסחור המחקר המדעי.
צ'ו הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1992), האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (1993), החברה הפילוסופית האמריקאית (1998), האקדמיה הלאומית של הרפובליקה הסינית (1994) ושל האקדמיה הלאומית למדעים של הרפובליקה העממית של סין (1998).
לאחר בחירתו של ברק אובמה לנשיא ארצות הברית, הודיע אובמה כי בחר בצ'ו להיות המזכיר הבא של המחלקה לאנרגיה בממשל שיקים. המינוי אושר בסנאט והוא נכנס לתפקידו ב-20 בינואר 2009. בשעות הפנאי המשיך צ'ו לעבוד על מחקריו האקדמאים ואף פרסם מאמר נוסף במגזין Nature ב-22 באפריל 2013 סיים צ'ו את כהונתו. פיזיקאי הגרעין ארנסט מוניז מונה להחליפו.
צ'ו נשוי בשנית ואב לשני ילדים מנישואיו הראשונים.
ניסן יוסט

ניסן יוסט (תרל"ו 1876 - תש"ד 1944) היה מלחין החצר של חסידות ויז'ניץ במזרח אירופה.

היסטוריה

ניסן יוסט נולד בשנת תרל"ו - 1876 להוריו בעיירה דז'יקוב. כבר בצעירותו נודע כבעל קול ערב ובתפילות השבת והחגים היה ניגש לעמוד בבית הכנסת בעיירתו. לבקשת האדמו"ר רבי ישראל הגר  מויזניץ שבאחד מביקוריו בעיירה שמע אותו והתלהב מתפילתו עבר עם משפחתו להתגורר בעיירה ויזניץ ואף החל לשמש את הרב הגר. בויזניץ הפך עד מהרה לחזן הראשי בבית הכנסת והחל להלחין יצירות למילות התפילה. יצירותיו נודעו כמרגשות ומעוררות ויהודי הסביבה נהגו לפקוד את ביהכנ"ס כדי לשמוע את שיריו. יוסט הלחין יצירות על פרקי תפילה קבועים בהם הפיוט מנוחה ושמחה עליו הלחין עשרות לחנים וכן על תפילות נוספות בעיקר של ראש השנה. יצירותיו זכו לפופולריות רבה בקרב חצרות החסידים במזרח אירופה והן היו מושרות תדיר בבתי הכנסת החסידים ובטישים של האדמו"רים באותן אזורים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה ברח ניסן יוסט יחד עם רבי ישראל הגר לגרוסוורדיין ושם המשיך להלחין ולפעול למען הפצת יצירותיו בקרב החסידים, ובשנת 1936 לאחר שנפטר הרב ישראל הגר הפך להיות חסיד של בנו רבי חיים מאיר הגר שמצדו מאוד חבב אותו וקרב אותו. 
עם כיבוש הונגריה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה נלקח לגטו יחד עם כל יהודי העיר ובחודש מאי 1944 נספה עם רוב משפחתו במחנה ההשמדה באושוויץ.
בנו הרב מאיר יוסט שרד את המלחמה והיה הרב הראשי להולנד.

יצירותיו

את רוב לחניו הלחין על פיוטי השבת ובהם מנוחה ושמחה ועוד, יוסט גם הלחין יצירות רבות נוספות בין היתר לפיוטים הנאמרים בימים הנוראים ולפיוט בר יוחאי המושר בל"ג בעומר.
חלק משיריו של יוסט שרדו את המלחמה וזכו לביצוע מחודש ולשימור, בחסידות ויז'ניץ יש מעמד מיוחד ללחניו של יוסט, והם נוהגים לשיר בשבתות כל שנה לחן אחר על הפיוט מנוחה ושמחה שהלחין ניסן יוסט, כמו כן בחגים ובמעמדים חגיגיים מיוחדים מושרים ממיטב יצירותיו של יוסט.
בשנים האחרונות מושקעים מאמצים רבים על מנת לאתר לחנים של יוסט שאבדו במהלך מלחמת העולם השנייה כדי לשמרם.