google/wiki40b huggingface dataset:
נפקא מינה

נַפְקָא מִנַּהּ (בארמית: יוצא ממנה) הוא מונח למדני שגור בתלמוד שמשמעותו היא הפקת השלכה מעשית מדיון רעיוני. פעמים רבות במהלך דיון הלכתי נשאלת השאלה "לְמַאי נַפְקָא מִנַּהּ?" - "לְמה נפיק מזאת?", או במילים אחרות, "מהי ההשלכה המעשית?". הביטוי חדר לשפה העברית היום-יומית, ובהטיותיו השונות הפך לשגור בתחומים שונים.

מינוח

השימוש במונח בהקשרו התלמודי מבוסס על ההנחה שלדברי התנאים והאמוראים יש תכלית מעשית, ולכן למה שנכתב במשנה ובתלמוד צריכה להיות "נפקא מינה" - השלכה מעשית. כך גם בדיונים הלכתיים למדניים, כאשר עולים ספקות או צדדים שונים להסביר מושג כלשהו, נהוג לבדוק את הנפקא מינה שבין שתי האפשרויות; כלומר באלו מקרי-קצה יבוא ההבדל שבין האפשרויות לידי ביטוי מעשי.
לעיתים מופיעה בתלמוד השאלה "במאי פליגי" - "במה הם חולקים"? שבניגוד לתמיהה אודות ה"נפקא מינה", מטרתה היא לברר מהו שורשה הרעיוני של המחלוקת (למשל, איזה פסוק הוא המקור לעמדות הצדדים).

דוגמה

ניתן למצוא מופעים רבים לביטוי, הן בתלמוד והן בדיונים הלכתיים שונים. משנה המובאת בתלמוד במסכת בבא מציעא, פוסקת כי אדם המוצא "כלי אנפוריא" אינו חייב להשיב אותם לבעליהם. הגמרא מסבירה מהם כלי אנפוריא: "אמר רב יהודה אמר שמואל: כלים חדשים שלא שבעתן העין."
 כלומר, כלים חדשים שלבעליהם עדיין אין היכרות מספקת כדי לזהותם. בתגובה לכך התלמוד תמה על הצורך של המשנה לפרט את הדין הזה; אם אלו כלים שאין בהם סימן מובהק, מאי נפקא מינה? כלומר - הרי כל כלי שאין בו סימן אין חובה להשיבו, אם מדובר בכלי אנפוריא ואם לאו, אם כן מהו הדין היוצא מהפירוט אודות כלי אנפוריא?
בתשובה לכך הגמרא מסבירה שהדין הנוסף הנלמד כאן הוא שכלים חדשים כאלה אין חובה להחזיר אפילו לאדם אמין, בעוד את יתר המציאות חובה להחזירם אם אדם אמין מזהה אותן כשייכות לו.
יריד הספרים של פרנקפורט

יריד הספרים של פרנקפורט (גרמנית: Frankfurter Buchmesse) הוא יריד הספרים הגדול בעולם (בהתבסס על מספר חברות ההוצאה לאור המיוצגות בו), המתקיים מדי שנה בעיר הגרמנית פרנקפורט במהלך חודש אוקטובר. יריד הספרים נחשב ליריד החשוב ביותר בעולם עבור עסקאות בינלאומיות ומסחר. שלושת הימים הראשונים (מתוך חמישה) מוגבלים בלעדית למסחר ורק לאחר מכן נפתח היריד לציבור הרחב.
ליריד חשיבות ומסורת המתפרשת על פני למעלה מ-500 שנים: זמן לא רב לאחר שיוהאן גוטנברג חולל את מהפכת הדפוס בעיר מיינץ השכנה לפרנקפורט, נערך היריד הראשון בידי מוכרי ספרים.
נציגי הוצאה לאור וחברות מולטימדיה מכל רחבי הגלובוס מגיעים ליריד הספרים של פרנקפורט כדי לשאת ולתת על זכויות פרסום ותמלוגים. היריד מאורגן על ידי חברת בת של "המו"לים הגרמנים והתאחדות מוכרי הספרים" (German Publishers and Booksellers Association). במשך חמשת ימי היריד פוקדים אותו 7,000 נציגים מכ-100 מדינות שונות ולמעלה מ-286,000 מבקרים.
ביריד מוענק פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית.
ההסתדרות המצומצמת

ההסתדרות המצומצמת או ההסתדרות המצומצמת של בוגרי הגימנסיה הייתה תנועת נוער לומד ארץ-ישראלי שהתארגנה בפוליטיקה של היישוב העברי בארץ-ישראל בתקופת העלייה השנייה למען קידום מטרות הציונות.
המילה 'מצומצמת' בשם ההסתדרות נובעת מכך שרק מעטים מתלמידי המחזור הצטרפו לארגון זה, בהשוואה להסתדרות הדור הצעיר (הסתדרות חניכי הגימנסיה) שנועדה לאגד את כל בוגרי הגימנסיה ואת כל התלמידים בני 16 ומעלה לפעילות תרבותית ולמשימות ציוניות-לאומיות.

היסטוריה

לקראת סיום לימודיו של המחזור הראשון של הגימנסיה העברית "הרצליה", הקימה קבוצה בראשות אליהו גולומב ארגון בשם 'ההסתדרות המצומצמת', אשר במסגרתו חבריו התחייבו להקדיש את עצמם לטובת הכלל. חברי ההסתדרות הציבו לעצמם מטרות לעסוק בתעמולה בקהילות בגולה לרעיון התחייה הלאומית, עבודת האדמה והגנה על הזכויות המדיניות של היישוב העברי. פעולתם הראשונה הייתה מעורבות במלחמת השפות כששיתפו בנושא זה פעולה עם תלמידי בית המדרש למורים בירושלים. (גם במהלך מלחמת העולם הראשונה, גויסו קבוצות מעורבות של תלמידי הגימנסיה ותלמידי הסמינר למורים יחד, כך שעברו הכשרה צבאית ומסלול מיוחד לקצונה עם אפשרות השמה לתפקיד מתורגמנים בשל השכלתם, אם יימצאו מתאימים לכך. בתפקיד זה נדרשו לשלוט היטב בטורקית וגרמנית או גם שפות אחרות).
מייסדי התנועה היו: יעקב כבשנה-עצמון, אליהו גולומב, יצחק כהן-קדמי, דב הוז, משה שרת, דוד בית לחמי (קומרוב), עקיבא גינזבורג ונעמן ברמן. אחרי כמה חודשים צירפו אליהם מספר תלמידים צעירים יותר, בהם צבי שוורץ ורחל קלימקר, שניהם ממחזור ג' של הגימנסיה שבתום לימודיהם הלכו להגשמה במרחביה ונישאו, ציפורה מאירוב ואחיה שאול אביגור שלא היה חבר רשמי אבל יצא מטעם ההסתדרות לקבוצת כנרת, שמואל סבוראי (גולדזייגר) שהצטרף לגדוד העבודה וייסד את מוזיאון בית שטורמן, יצחק אולשן, אליעזר גולומב ורבקה שרתוק.
הארגון הושפע מרעיונותיו של "הקולקטיב" שהוקם בסג'רה על ידי אנשי "פועלי ציון" ו"השומר". במסגרת הארגון נשלחו בית לחמי וכבשנה-עצמון לעבוד בחקלאות בבן שמן, הוז, גולומב ומשה כרמי שהסתפח לקבוצה עברו לדגניה לעבוד את האדמה ואילו אחרים נשלחו להמשך לימודים; למשל משה שרת נסע ללמוד משפטים באיסטנבול. במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייסו רובם לצבא העות'מאני.

קשרי גומלין עם ארגונים אחרים

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרפו רוב חברי ההסתדרות המצומצמת לקבוצה היפואית ומאז הייתה חפיפה מסוימת בין ההסתדרות המצומצמת לבין הקבוצה היפואית והם הקימו את גרעין ההכשרה החלוצי הראשון של הנוער העובד בארץ.
המרכז שנבחר לנהל את "הסתדרות חניכי הגמנסיה הרצליה" (הסתדרות הדור הצעיר) היה בן 5 חברים, מתוכם שלושה היו חברי ההסתדרות המצומצמת (משה שרת (יו"ר) רבקה שרתוק ודוד קומרוב.
מרים יחיל-וקס

מרים יחיל-וקס (נולדה ב-12 ביוני 1946, בבוקרשט) היא חוקרת תיאטרון וספרות, מתרגמת, סופרת ומשוררת ישראלית, ילידת רומניה. דרמטורגית תיאטרון החאן. הייתה דרמטורגית של תיאטרון גשר בשנים 1992-2000, מנהלת אמנותית של תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער בשנים 1991-1989 ומייסדת פסטיבל חיפה להצגות ילדים.

שנותיה המוקדמות ולימודיה

מרים יחיל-וקס נולדה בבוקרשט בשם מרצ'לה - מרים וינשטיין. היא עלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1951. בשנת 1966 נישאה לראשונה ליונתן (ג'וני) יחיל (1945-1967), סטודנט באדריכלות והזוג התגורר בחיפה. ב- 6 ביוני 1967, פחות משנה אחרי נישואיהם, בעלה הצעיר נהרג בירושלים בקרב באבו תור. 
בשנת 1972 מרים יחיל-וקס סיימה את בית הספר למשחק של ניסן נתיב, נישאה לגבי ווקס, טייס ואדריכל, וילדה את בנה, יונתן. בשנת 1973 סיימה תואר ראשון בספרות אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך למדה באותה אוניברסיטה ספרות אנגלית ואמריקאית וקיבלה תואר מוסמך בתחום זה בשנת 1977. בשנים 1981-1977 למדה באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה וקיבלה תואר דוקטור בתחום המחזאות האירופית המודרנית.

פעילותה בתחום התיאטרון, השירה והתרגום

מרים יחיל-וקס פעילה בתחומים רבים ומגוונים במישור הכתיבה היצירתית, התיאטרון (לרבות משחק, בימוי, מחקר, דרמטורגיה, תירגום וניהול) וההוראה. שיחקה בעבר בתיאטרון לילדים בירושלים וביימה הצגות בתיאטרון לילדים ונוער ע"ש אורנה פורת ובבית הספר למשחק ניסן נתיב. היא כתבה מחזות כמו Shit Path - על נושא הסכסוך הערבי-ישראלי, (1988) ו"האבן הראשונה" בנוגע לתלאותיה של אשה ערבייה פלסטינית. המחזה האחרון הוצג בבימויו של מכרם חורי ובביצועה של השחקנית סלווה נאקרה בפסטיבל "תיאטרונטו" בשנת 1994 וזכתה בפרס השני. בשנים 1991-1989 כיהנה כמנהלת אמנותית של התיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער. ייסדה את פסטיבל חיפה להצגות ילדים. היא הייתה דרמטורגית בעירוני חיפה, "הבימה", "גשר" ו"החאן".
לימדה באוניברסיטאות סטנפורד, חיפה, UCSC ותל אביב. הצטיינה גם בהיקף עבודתה בתחום התרגום. משנת 2005 חברה בסגל ההוראה של התוכנית לתרגום ולעריכה של אוניברסיטת תל אביב.
היא תרגמה כ-50 רומנים ומחזות מאנגלית ומצרפתית, ביניהם יצירות של צ'ארלס דיקנס ("בין שתי ערים"),דוריס לסינג, קארסון מקקאלרס, טורגנייב, לואי דה ברנייר, ג'ויס קרול אוטס, א"ל דוקטורוב, מחזות מאת שילר ("מזימה ואהבה"), גולדוני, מולייר, בריאן פריל, שון או'קייסי ואחרים. היא עיבדה ותירגמה את המחזות "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד, "בשפל" מאת מקסים גורקי, הייתה שותפה לעיבוד המחזות "טרטיף" מאת מולייר, "שלוש אחיות" מאת צ'כוב, הרומן "אידיוט" מאת דוסטויבסקי, הרומן "אדם בן כלב" מאת יורם קניוק, ועיבדה לבמה את "סיפורי אודסה" מאת איסק באבל תחת השם "עיר." וכו'.
פירסמה ספר שירים בשם "בלי כוונה" בהוצאת עקד בשנת 1978, וסיפורים קצרים ב"קשת", "ידיעות אחרונות" ו"עתון 77." 
בשנת 2009 מרים יחיל-וקס פרסמה יחד עם היזם רוני עינב את הספר "נורדאו פינת וול סטריט" (זמורה-ביתן-דביר).
בשנת 2016 פורסם ספרה "הפרק החסר" (הוצאת ספרים כרמל), רומן דוקומנטרי שעלילתו מתרחשת ברומניה וברוסיה ערב מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.
מרדכי כרמי

רבי מרדכי כרמי (ה'תק"ט, 1749 - ה' בסיוון ה'תקפ"ה, 22 במאי 1825) היה רב ודיין בקרפנטראץ שבפרובנס. נודע בעיקר בזכות ספרו ההלכתי מאמר מרדכי.

ביוגרפיה

נולד בקרפנטרץ  לרב אברהם כרמי שכיהן כדיין בבית הדין המקומי. אחיו היה הרב שלמה חיים כרמי, מחבר "חשק שלמה". אביו הדיין היה סוחר מצליח ובן למשפחה עשירה, והוא פירנס את ילדיו. הוא נישא בגיל 17 ולמד בחברותא עם הרב משה דרוקו מארטינו, בהשראת הלימודים הללו, כתב את ספרו "מאמר מרדכי" שבו הוא מרבה להשיג על ספרו של החיד"א, "ברכי יוסף". החיד"א שכתב הסכמה לספר "מאמר מרדכי" מבלי שראה את תוכנו (כפי שכותב בהסכמתו), התרעם על השגות אלו ועל לשונות שנתפסו בעיניו כמזלזלים בחכמים קדומים, לשם תגובה, החיש חיד"א את הדפסת הספר "מחזיק ברכה", בו החזיק בעמדותיו שבספרו הראשון והוסיף עליהן תוך התייחסות ספציפית לרבות מטענותיו של הרב כרמי. רבי מרדכי כרמי הגיב להערות שנמתחו בספר זה ובספרי אחרים מבני דורו על ה"מאמר מרדכי", בספרו "דברי מרדכי".
רבי ישראל מאיר הכהן הסתמך רבות על פסקיו ב"משנה ברורה".
בסוף ימיו תכנן לעלות לארץ ישראל, ולשם כך החל להתלבש בסגנון הלבוש של חכמי ירושלים הספרדים, והחל לגדל את זקנו. הוא נפטר בערב חג השבועות, ה' בסיוון ה'תקפ"ה, 22 במאי 1825, באקס-אן-פרובאנס.
שדה אופיר

היסטוריה

שדה אופיר נחנך ב-14 במאי 1968. מיקומו של השדה היה כ-20 קילומטרים צפונית לבתי היישוב אופירה, ומסלולי הבסיס נסללו בכיוון כללי צפון–דרום. בחלקו הצפוני של המסלול נבנו בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 בית נתיבות אזרחי ושכונת מגורים לכ-40 אנשי צוות לתפעול השדה.
בבסיס חיל האוויר כנף 29 היו מטוסי קרב, יחידות תובלה אווירית ויחידת בקרה אזורית, יב"א 528, במערך הבקרה בחיל האוויר הישראלי.
ב-6 באוקטובר 1973, בתחילת מלחמת יום הכיפורים, נערך סביב שדה זה, עליו פיקד אל"ם יעקב נבו, קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים, שבמהלכו הפילו שני מטוסי F-4 פנטום של חיל האוויר הישראלי, שהמריאו משדה אופיר, 7 מטוסי מיג מצריים מתוך 28 מטוסים שתקפו אותו השדה. שלוש פצצות שהטילו המטוסים המצריים פגעו במסלול ובמתקני השדה והשביתו אותו עד לשעות הערב שבו הושמש השדה.
ב-3 ביולי 1976 המריאו משדה אופיר ארבעה מטוסי הרקולס של חיל האוויר לביצוע מבצע אנטבה. השדה שימש כנקודת התדלוק האחרונה למטוסים שהשתתפו במבצע מאחר ששדה אופיר היה הנקודה הקרובה ביותר ליעד הרחוק וכל טיפת דלק הייתה חיונית. 
לאחר יישום הסכם השלום בין ישראל למצרים פונה שדה התעופה הישראלי ונמסר למצרים שמפעילה אותו כשדה תעופה אזרחי, נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח', לא לפני שקיבל גם לזמן קצר את השם "נמל התעופה ראס נצראני".
הידרנג'אה

מקור הצמח

הסוג הידרנג'אה (הורטנזיה) בטבע כולל 70 - 75 מינים. הם גדלים באופן טבעי בדרום ובמזרח אסיה, מיפן ועד סין ומהרי ההימליה עד איי אינדונזיה, וכן בדרום אמריקה ובמרכז אמריקה. הפרחים נפוצים מאוד באיים האזוריים השייכים לפורטוגל ובייחוד באי פאיאל (Faial Island), המכונה אי התכלת בשל מספרם הרב של פרחי הידרנג'אה הפורחים בו. מבחינים בכ-600 מינים מתורבתים.

גידול וטיפול

אם הצמח גדל בבית יש לבחור עבורו מקום מואר. בגמר הפריחה אפשר להעביר את העציץ למקום מוצל וכך אנו עשויים לקבל פריחה גם בעונה הבאה. הצמח אוהב מים. יש לשמור על קרקע לחה. בגן, יש למקם אותו במקום עם אור, אך ללא שמש ישירה.
ברוב המינים הפרחים הם לבנים. אצל אחרים הצבעים נעים בין : כחול, אדום, ורוד וסגול. צבע הפרח תלוי ברמת ה-pH בקרקע: קרקע חומצית גורמת ליצירת פרחים כחולים, קרקע נטרלית - עלי כותרות חיוורים וקרקע בסיסית - ורוד או סגול. הצמח הוא אחד היחידים הצובר אשלגן. כאשר הוא משתחרר נוצרים הפרחים הכחולים.

רעילות

לצמח ההידרנג'אה (הורטנזיה) יש רעילות מסוימת כיוון שהוא מכיל גליקוזידים ציאנוגנים. ולכן אין לטעום ממנו. אך הרעלה מתרחשת רק לעיתים נדירות שכן הפרח אינו טעים למאכל. בקוריאה המין שנקרא "Hydrangea serrata" משמש להכנת חליטות (herbal tea) ומכונה "Sansugug".

גלריית תמונות

מהגן הבוטני בסטרזה (Stresa) שעל גדות אגם מאג'ורה, איטליה - יוני 2007
דליה יאירי

דליה יאירי (נולדה ב-23 בנובמבר 1936) היא עיתונאית ואשת תקשורת, סופרת ומשוררת ישראלית.

ביוגרפיה

דליה יאירי נולדה בשנת 1936 בתל אביב, בתם הבכורה של סימה לבית גינגיס, ילידת בסראביה שעלתה לארץ ישראל ב-1921, ויעקב צִדְקוֹני (רֶכטמַן), יליד סוחצ'וב שעלה ארצה ב-1924, פקיד, אספן אתנוגרפיה ישראלית וחוקר פולקלור ישראלי, ממקימי חברת "ידע עם", ממייסדי "ייווא" לשימור היידיש ומומחה לפולקלור יהודי. יאירי גדלה בתל אביב עד שנת 1950, אז עברה המשפחה בעקבות עבודתו של אביה לבירה ירושלים, לשם עברו משרדי הממשלה.
לאחר שירותה הצבאי במסגרתו הייתה בנחל עוז כנחלאית, כשהייתה בת 20, נישאה לעוזי יאירי, בנם של חביבה וברוך יאירי מחולון, איש "ההגנה". עוזי התגייס לנח"ל, ומשם הגיע לגדוד הנח"ל המוצנח; לימים היה מפקד סיירת מטכ"ל, השתלם בצבא ארצות הברית, היה ראש לשכת הרמטכ"ל חיים בר לב, ולבסוף נעשה סגן ואחר כך מפקד חטיבת הצנחנים במלחמת יום הכיפורים.
דליה למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן למדה בקורס הראשון לשדרים ברשות השידור. במהלך לימודיה נולדו שלושת ילדיהם הראשונים, ובהמשך נולדו שניים נוספים.
בשנות ה-60 החלה יאירי לעבוד ברשות השידור במערך האקטואליה.
בשנת 1975 נהרג בעלה עוזי בפריצה למלון סבוי.
בסוף שנות ה-70 נישאה בשנית לערן דולב, רופא פנימי, אז סגן קצין רפואה ראשי (ולימים קצין רפואה ראשי).
בשנת 1984 הצטרפה אליו כשנשלח לארצות הברית מטעם צה"ל לשתי שנות הוראה כפרופסור בבית הספר לרפואה של משרד ההגנה האמריקאי. בתקופת שהותה שם למדה צרפתית, תקשורת ויחסים בינלאומיים.
בשובה מארצות הברית בשנת 1986 חזרה לעבוד בקול ישראל כעורכת ראשית ומגישה של יומן השבוע של רשת ב'. במקביל הנחתה את התוכנית "הכל דיבורים" יחד עם רזי ברקאי.
בשנת 1993 הזמין אותה ראש הממשלה יצחק רבין להשתתף בטקס החתימה על הסכמי אוסלו בוושינגטון.
ב-1994 החלה להגיש את תוכנית האקטואליה "עניין אחר" ברשת ב' של קול ישראל. בתוכנית זו שמה יאירי דגש על נושאי אלימות במשפחה ותאונות דרכים. ב-28 בנובמבר 2002 הגישה את התוכנית האחרונה של "עניין אחר" ונסעה לחצי שנה ללונדון.
בשנת 1998 הוזמנה דליה יאירי על ידי הנהלת השדולה היהודית למען ישראל בארצות הברית, איפא"ק, לפתוח את הוועידה השנתית שלה, והייתה לאישה הראשונה שהוזמנה לאירוע זה. יאירי שמה דגש בנאום הפתיחה שלה על הצורך בשיתוף פעולה בין יהדות ארצות הברית, הממשל האמריקאי וישראל לקירוב השלום. דיברה על מלחמת ששת הימים כנקודה המכוננת לסכסוך הישראלי פלסטיני. כאשר הכיבוש היה עבור חלק מהעם התגשמות חזון גאולה, ולחלק מהעם - יצר תחושה שהשטחים הם פיקדון זמני להשגת שטחים תמורת שלום.
מאז עזיבתה את קול ישראל פרסמה ספרי שירה, הראשון - "בואו ימים מפוייסים" מכיל שירים שנכתבו במשך שנים רבות בהן לא רצתה להחשף בהיותה בחזית הציבורית. הספרים האחרים כבר פרי התקופה האחרונה. זכו להיות רבי מכר. שירים רבים מושמעים בטקסי זיכרון, ואחרים משמשים להקראה בחתונות ואף נלמדים בבתי ספר ובאוניברסיטה].
כיום עסוקה בעיקר בכתיבה ולימוד. עם חמשת ילדיה נמנה האמן יובל יאירי. מתגוררת ברמת השרון.
קרב סג'מור

רקע

ב-6 בפברואר 1865 מת צ'ארלס השני, מלך אנגליה ואת מקומו תפס אחיו, ג'יימס השני. ג'יימס לא היה פופולרי בשל היותו קתולי, ואף על פי שכאשר עלה לשלטון הבטיח שאיש לא יבחין כלל בכך, הרי שבפועל הוא עשה את ההפך. לעומת זאת בנו הלא-חוקי של צ'ארלס, ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון, היה פרוטסטנטי, מצביא מהולל ופופולרי מאוד באנגליה. אביו הגלה אותו להאג, שם הוא המתין להזדמנות לתפוס את הכתר. במאי הוא פתח במה שנודע כ"מרד מונמות'". הוא נחת בדרום מערב אנגליה - אזור בעל נטייה פרוטסטנטית חזקה. עד מהרה הוא הצליח לקבץ צבא תומכים עממי, אולם במקום לפנות ללונדון פנה אל מחוז סאמרסט. הוא הצליח לכבוש את המחוז, אולם לא להתפשט מעבר לו.
צבא נאמני המלך בפיקודם של לואי דה דוראס, הרוזן השני מפברשאם וסגנו ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו חסם את סאמרסט, וב-3 ביולי הצליח לכתר את מונמות' בעיירה ברידג'ווטר. הכוח שלו כלל 3,500, רובם איכרים לא מאומנים שגויסו בחיפזון והיו מצוידים בכלי נשק כמו קלשונים. מונמות' ציווה עליהם לבצר את העיר והחל להתכונן למצור. המלוכנים לעומת זאת, על אף שסבלו מנחיתות מספרית קלה, נאמנו מפיקוד מעולה ומקצועי, ציוד אחיד, וכוחותיהם שהיו מורכבים מיחידות מאומנות ומסודרות (בין היתר נכח במקום משמר הגרנדירים). כמו כן נהנו המלוכנים מיתרון בפרשים (במקום נכחו הכחולים והמלכותיים ומשמר החיים).

הקרב

ב-6 ביולי בסביבות השעה 10 בלילה, הוביל מונמות' את אנשיו הלא-מאומנים והמצוידים בדלילות, למתקפה לילית על המחנה של פמברשאם ומרלבורו הם הודרכו על ידי ריצ'רד גודפיר, משרתו של חוואי מקומי, לאורך דרך בריסטול הישנה לכיוון באודריפ. הם פנו דרומה לאורך ברדני ליין ומארש ליין, והגיעו לאזור אדמות בור פתוחות עם תעלות ניקוז עמוקות ומסוכנות.
כוחותיו של מונמות' התעכבו בזמן שחצו את אזורי הניקוז, והראשון שחצה אותם הבהיל את אחד מהסיירים הקדמיים של המלוכנים. אחד החיילים פלט כדור מרובה המוסקט שלו, וגרם לאחד הפרשים לדהור לכיוון כוחותיו של פברשאם ולהזהיר אותם. לורד גריי מוורק הוביל את הפרשים המורדים קדימה, והם נאבקו ברגימנט הפרשים המלכותי שהזעיק את שאר הכוחות המלוכניים. האימון העדיף של הצבא הסדיר וסוסיו הרבים יותר היו יתרון מכריע בקרב, ועד מהרה אוגפו המורדים. 1,300 מהם נהרגו, ועוד רבים נפלו בשבי. מונמות' וגריי נמלטו מהאזור רגלית כשהם מחופשים לאיכרים. ב-8 ביולי נלכד מונמות', וב-15 ביולי נערף ראשו בגבעת מצודת לונדון.

סוף דבר

תבוסת המורדים ומותו של מונמות' סיימו את המרד. המלוכנים הסתובבו בשדה הקרב שעות לאחר מכן וצדו מורדים שהסתתרו בתעלות. הם ערפו את ראשם או תלו אותם בצידי הדרך. פמברשאם תוגמל בכך שנעשה לאביר במסדר הבירית, וסגנו, מרלבורו הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. חיילים אחרים, בייחוד אלה שנפצעו, קיבלו קצבאות שבין 5 ל-80 ליש"ט. יש הטוענים שהקרב הוא הקרב האחרון שנערך על אדמת אנגליה, אם כי זה תלוי בהגדרה של "קרב". אחרים מעניקים את התואר לקרב פרינסטון (1715), התנגשות קליפטון מור (1745) אשר שניהם נערכו במהלך מרידות היעקוביטים. יש אף הנותנים את התואר לקרב גרבני מארש, אשר נערך במהלך מלחמת העולם השנייה במחוז קנט. בקרב זה, נאבק צוות של יונקרס Ju 88 מהלופטוואפה בגדוד בריטי.
אונגוג'ה

גאוגרפיה

אונגוג'ה הוא אי הררי, באורך 83 ק"מ ורוחבו 37 ק"מ. שטחו של האי הוא 1,575 קמ"ר. האי ממוקם בדרום ארכיפלג זנזיבר, באוקיאנוס ההודי, כ-59 ק"מ דרומית מהאי השני בגודלו של הארכיפלג, פמבה. אונגוג'ה וטנזניה היבשתית מופרדים על ידי ערוץ זנזיבר .
אוג'וג'ה מוקפת במספר איים קטנים יותר, ורק שניים מהם, טומבאטו  ואוזי , מאוכלסים.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,767 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (319 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (91 מ"מ גשם).

כלכלה

ענף התיירות באונגוג'ה הוא המפותח ביותר בארכיפלג זנזיבר, אשר מהווה חלק ניכר מכלכלת האי. חקלאות (כולל ייצור תבלינים כמו ציפורן) ודיג מהוות גם הן חלק מכלכלת האי. לאורך כל החוף המזרחי של האי, רוב הכפרים מסתמכים גם על חקלאות אצות .

אקולוגיה

ביוני 2018 נתפס נמר במצלמה על האי, אף על פי שנחשב בעבר כי הוא נכחד בזנזיבר במשך 25 השנים האחרונות.
המסדר הראשון

ארגון הכוח של המסדר הראשון

המנהיג העליון סנוק שלט במסדר באופן מוחלט. תחת הדרכתו פעל תלמידו הבכיר קיילו רן (בן סולו, אביר הג'די שעבר לצד האפל) המשמש גם מפקד בכיר בצבא. רן פעל בעיקר כשליח למשימות מיוחדות (בדומה לדארת' ויידר לפני מותו של גראנד מוף טארקין), אך גם בעל השפעה רבה בקרב הכוח הצבאי של המסדר ומעמד גבוה מאוד, גם אם לא רשמי.
גנרל ארמיטאג' האקס הוא המפקד העליון הצבאי של המסדר הראשון, והוא צעיר ושאפתן. הוא מורה (בעידודו של סנוק) על השמדת הרפובליקה והא כפוף בעצם רק למנהיג העליון עצמו. למרות זאת, כאמור, רן מורה לו לחפש את הדרואיד BB-8 ומאיים עליו למצוא אותו וניכר כי האקס חושש ממנו. הם נאבקו בגלוי על תשומת לבו והערכתו של המנהיג העליון סנוק. וכל אחד מהם נכשל בפעילות מולו לפחות פעם אחת במהלך אירועי פרק 7. 
המפקדת הבכירה במסדר היא קפטן פאזמה, הדמות הנשית הבכירה הראשונה המזוהה עם הנבלים. אמנם תוארה הרשמי הוא "קפטן", אך זהו שם מטעה, דרגתה האמיתית גבוהה בהרבה. פאזמה, למעשה, בכירה כל כך עד כי נחשבת חלק ממשולש הפיקוד הבכיר (של בסיס מחסל הכוכבים בפרט והמסדר בכללותו)- קיילו רן, גנרל האקס והיא עצמה. תחתיהם משרתים מספר רב של קצינים ומפקדים אשר שמם אינו ידוע. תחת המעגל הבכיר שהוזכר לעיל קיים צבא של חיילים שנחטפו בילדותם ממשפחתם ועברו אימונים "לשם דבר אחד- להרוג".
בפרק 8 מתחלף השלטון כשאר קיילו רן הורג את המנהיג העליון סנוק ותופס את מקומו. האקס נותר לשרת תחתיו.

חימוש

המסדר הראשון בנה כוכב מוות חדיש ומשופר בשם "קוטל הכוכבים" (Starkiller) המסוגל לשלוח קרן לייזר עוצמתית שבכוחה להשמיד מערכת שלמה של כוכבים ולא רק כוכב בודד (כמות אנרגיה הגדולה פי כמה מיליארדים מכוכב מוות). בנוסף, הנשק משגר קרן לייזר דרך העל-חלל, דבר המאפשר תקיפה מבסיס נייח והגעה למטרה תוך זמן קצר. משם קרן הלייזר מתפצלת ומשמידה את מטרותיה.
למסדר הראשון הלכנים כבדים, תותח על להתכת מתכות כבדות מגה משחתת (60 ק"מ לרוחב), משחתות וצי אדיר של ספינות וחלליות קרב.
אח"י סער

בשירות חיל הים

הספינה נבנתה בסוף שנות ה-60 במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבורג שבצרפת והובאה לישראל זמן קצר לפני כניסתו לתוקף של האמברגו שהטילה צרפת על יצוא נשק לישראל, מה שעיכב את הבאתן ארצה של חמש ספינות נוספות בסדרה (שהובאו לישראל במבצע נועה).
הספינה נטלה חלק בקרבות הימיים במלחמת יום הכיפורים, בהם קרב פורט סעיד והפגזת חופי סוריה ומצרים. כמו כן השתתפה הספינה בתקיפות נגד יעדי טרור במלחמת לבנון הראשונה.
בפברואר 1984 יצאה מבסיס אשדוד ועברה בתעלת סואץ בדרכה לשיפוץ בבסיס אילת. 

בשנת 1991 הוצאה משירות, וטובעה בעת אימון ירי של חיל הים בים התיכון.
סטיבן ברחהאוס

קריירה בינלאומית

במאי 2015, ברחהאוס זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של הולנד. מנגד, הוא לא שיחק ולו דקה אחת.
שנה לאחר מכן במאי 2016, ברחהאוס זומן פעם נוספת לנבחרת. הזימון שלו ספג ביקורת נוקבת, משום שהוא שיחק רק 222 דקות במדי ווטפורד במהלך עונת 16–2015. ב-27 במאי, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בתיקו אחת נגד נבחרת אירלנד בכדורגל, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה.

חיים אישיים

סטיבן הוא הבן של כדורגלן העבר, פרנק ברחהאוס, ששיחק בשורות וולנדם, ונלו וקמבור, ואף שותף למשחק אחד בנבחרת ההולנדית. אחיו, טריסטאן ברחהאוס הוא גם כדורגלן.
מרכז האמנויות ברביקן

היסטוריה

מרכז האמנויות ברביקן נפתח בשנת 1982 במסגרת קומפלקס הברביקן, שנבנה באתר שנהרס לחלוטין במלחמת העולם השנייה במהלך הבליץ. המרכז נמצא בבעלות הסיטי של לונדון ופועל במימונה. מרכז האמנויות הוא השלישי בגודלו בבריטניה במימון פרויקטים אמנותיים, ונבנה כמתנה של הסיטי לאומה הבריטית, בעלות של 161 מיליון ליש"ט (השווים כיום לכ-400 מיליון ליש"ט).
המבנה ידוע בסגנונו הברוטליסטי, ובסקר של ה-BBC שנערך בספטמבר 2003 נבחר כ"בניין המכוער ביותר בלונדון".
המבנה נבנה במספר מפלסים, אולם הגישה בין המפלסים אינה נוחה. באמצע שנות ה-90 שופץ המבנה ונבנו מספר מעברים על מנת לשפר את הגישה.
פרדי נעים

פרדי נעים (נולד ב-31 בדצמבר 1966) הוא אתלט ישראלי. שנות פעילותו בנבחרת ישראל היו בשנים 1984–1996. נעים ייצג במשך שנות פעילותו את מדינת ישראל בתחרויות רבות ברחבי העולם, בהן זכה במדליות רבות ובהישגים מכובדים.

ביוגרפיה

נעים נולד בקריית גת והחל את דרכו הספורטיבית באגודת הפועל באר שבע תחת שרביטו של המאמן ברוך שפירא. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1985, עבר להתאמן בהפועל תל אביב אצל המאמן יהודה מור. מור ייעד את פרדי לקפיצה לגובה, לאור העובדה שבמקצוע זה הוא היה אלוף המכביה השתים עשרה, אשר נערכה מוקדם יותר באותה שנה.
תוצאתו הטובה ביותר בקפיצה לגובה היא 2.03 והיא נקבעה בשנת 1993.
לימים עשה פרדי הסבה ועבר למקצועות הקפיצה האופקיים, הפעם באגודת אס"א ת"א. תחת ניהולו והדרכתו של המאמן דוד קושניר, מאמן נבחרת הקופצים של ישראל, זכה פרדי באליפות ישראל בקפיצה משולשת ב-1993. בשנת 1991 קבע פרדי את שיאו האישי בקפיצה משולשת, 15.77 מ', בתחרות בתל אביב. תוצאה זו הקנתה לו את הניצחון בתחרות ואת מדליית הזהב. תוצאה זאת ממקמת אותו בין עשרת הקופצים הטובים ביותר של ישראל בקפיצה משולשת עד היום.
תוצאתו הטובה ביותר בקפיצה למרחק היא 7.23 מ'. הישג זה נקבע באליפות ישראל באתלטיקה בשנת 1990, באליפות זו זכה במקום השני.
מלמד בבית הספר בליך ברמת גן.
אליעזר יהודה רבינוביץ

רבי אליעזר יהודה רבינוביץ (תרל"ט (בערך), קרקינובה - כ"ה באב תש"א, 18 באוגוסט 1941 גטו קיידאן) היה רב ליטאי, חבר מרכז המזרחי בליטא, רבה של ממל.

ביוגרפיה

נולד בערך בשנת תרל"ט (1879) לרב מרדכי יצחק רבינוביץ ולרבקה לבית קריגר, למד אצל אביו, ובהמשך בישיבות ליטא: ישיבת טלז, ישיבת סלובודקה וישיבת וולוז'ין.
החל משנת תרס"ד, בה פרסם לראשונה מאמר תורני בכתב-העת הפלס, פרסם מאמרים רבים בכל כתבי העת התורניים שיצאו אז באירופה ובארץ ישראל. רבים ממאמריו שפורסמו בכתבי העת היו למעשה טורי ביקורת על ספרי מחברים בני זמנו. הוא כתב גם מאמרי אקטואליה בעיתון היידי "די אידישע שטימע" שיצא לאור בקובנה.
בשנת תר"ף, לאחר פטירת אביו, התמנה במקומו כרבה של העיר ממל, כהונה בה החזיק במשך 19 שנה, עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך שנות כהונתו הביא את ספרי אביו לדפוס, וכתב בעצמו תשובות הלכתיות שהודפסו לאחר פטירתו בספר השו"ת "עין יהודה".
הוא תכנן לעלות לארץ ישראל, וכבר הנפיקו לו רישיון עלייה, אך הכיבוש הסובייטי בליטא, מנע את ביצוע התוכנית. הוא הספיק לשלוח באמצעות הדואר ספרים רבים מספרייתו העשירה לארץ ישראל, וכך גם את כתבי אביו, שמהם נדפס מאוחר יותר חלקו השני של ספרו "דעת מרדכי" (ירושלים, תשי"ט).
באביב תרצ"ט (1939), עזב את ממל, ועבר להתגורר בבית משפחת חמיו, גולדין, בגטו קיידאן.
נרצח יחד עם אשתו הינדה בכ"ה באב תש"א, 18 באוגוסט 1941, בקיידאן.
ספרו, שו"ת "עין יהודה", נערך מכתביו בידי הרב שמואל ברוך ורנר, ונדפס בדפוס "ספערא" (במלון באב"ד), ירושלים, תש"ח.