google/wiki40b huggingface dataset:
רוברט מקאליסטר

חפירותיו בארץ ישראל

מקאליסטר נשלח לארץ-ישראל מטעם הקרן הבריטית לחקר ארץ-ישראל כדי לשמש עוזרו של פרדריק ג'ונס בליס בחפירות בארבעה תלים באזור השפלה, חפירות שנועדו בין היתר כדי לאתר את גת-פלשתים. השניים חפרו במרשה-(תל צנדחנה), תל צפית-(תל אל-צאפי), תל גודד- (תל אל-ג'ודידה) ובעזקה-(תל זכריה).
בשנים 1909-1900 ניהל את הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, ובשנים 1905-1902 ו-1909-1907 ערך חפירות מקיפות ביותר באתר תל גזר, מיקומה של גזר המקראית. מקאליסטר חילק את עבר העיר ל"תקופה הקדם-שמית", "התקופה השמית הראשונה", "התקופה השמית השנייה", "התקופה השמית השלישית", "התקופה השמית הרביעית", "התקופה ההלניסטית" ו"התקופה הרומית-ביזנטית". מקאליסטר זיהה באתר שמונה שכבות יישוב (כיום מקובל להניח כי מדובר ב-26).
חפירתו של מקאליסטר בגזר, לבד מתוצאותיה וממצאיה, הפכו גם לנקודת ציון בתחום המתודולוגיה הארכאולוגית בארץ, שהכל משתדלים ללמוד ממנה לקח. תל גזר הוא תל מקראי מן הגדולים בארץ. שטחו, בראשו, כ-100- דונם. מקאליסטר חפר למעלה ממחצית שטח התל, ובחלק גדול משטח החפירה ירד מפני השטח ועד לסלע, ובסך הכל היקף עבודה עצום בממדיו. מקאליסטר "פרס" את התל בפסי חפירה צרים וארוכים כשהוא חופר שטח צר וארוך ושופך את העפר והמבנים שפרק לפס החפירה הקודם, וכן הלאה. באופן זה חפר שלושים שטחי חפירה צרים וארוכים שהפכו את התל על פניו.
מקאליסטר ערך את החפירה הארכאולוגית הגדולה בעצמו במלוא מובן המילה. פרט לעבודת החפירה עצמה, שנעשתה על ידי פועלי כפיים ערבים מן הכפר אבו שושה הסמוך, עסק בארגון, בפיקוח על מספר גדול של פועלים, במדידת השרידים, ברישומם, בציורם וכיוצא בזה. חפירתו בגזר היא דוגמה מובהקת של "תזמורת של איש אחד". כיום ברור כי חפירה ארכאולוגית היא "תזמורת" של בעלי תפקידים רבים, שהחוקר הראשי, מנהל החפירה, מנצח עליהם. מבחינה זו תפס החופר ממצא מרובה שלא השתלט עליו, ולכן הסתפק בתוכניות מבנים שאינם מפורטות, ברישום מקוטע של מקום מציאתם של החפצים בחפירה, ובעיקר בהפרדה לקויה של השרידים לשכבותיהם.
אחד הלקחים שעולים מן החפירה הזו, היא העובדה שמקאליסטר חפר חלק גדול מדי של התל. חפירתו עשויה להמנות בין החפירות שניתן לכנותן "חפירות טוטאליות", שכן כילתה חלק ניכר של התל.
ממצאיו פורסמו בשנים 1912-1911 בשלושה כרכים תחת השם "The Excavation of Gezer", אחד ממצאיו המפורסמים היה לוח גזר.
לאחר מפעל החפירות בגזר, כמעט ונעלם מקאליסטר ממפת החפירות של ארץ-ישראל. אמנם הוא נענה לקריאתו של ג'ון גרסטנג, מנהל מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי, לבוא ולעמוד בראש המשלחת הבריטית שחפרה בעיר דוד בירושלים, כחלק ממפעל החפירות הבינלאומי שיזם גרסטנג במקום. מקאליסטר וגארו דנקן חפרו בעיר דוד בירושלים בשנים 1923–1925 מטעם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. ה"מבנה המדורג" שחשפו בראש המדרון המזרחי של הגבעה מעסיק את החוקרים מאז, הן מבחינת קביעת תאריכו המדויק והן מבחינת מהותו האדריכלית.

פעילותו באירלנד

כאשר הסתיימה כהונתו בקרן, מקאליסטר פנה לארכאולוגיה קלטית. הוא נתמנה לתפקיד פרופסור באוניברסיטת דבלין בשנת 1909 וכיהן בתפקיד עד לשנת 1943. מקאליסטר התערב במדיניות לשימור האתרים הארכאולוגים של אירלנד, שנוסדה דאז, וכיהן במספר מועצות לשימור אתרים שכאלו.
מקאליסטר פרסם מאות דוחות וספרים בנושאים אותם חקר, ועם פרישתו מהאוניברסיטה עבר לקיימברידג', שם התגורר עד למותו בשנת 1950.
פריץ ריגר

חייו

ריגר נולד באובראלשטאדט שבבוהמיה. בשנים 1931 עד 1938 עבד בפראג. באוגוסט 1941 התמנה למנהל האופרה של ברמן, ובאוגוסט 1944 קיבל את משרת המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של ברמן. ריגר היה חבר במפלגה הנאצית.
בשנת 1949 הכריזה עיריית מינכן על מינויו של ריגר למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של מינכן, כמחליף להנס רוזבאוד המודרינסט, מינוי של שלטונות הכיבוש של ארצות הברית. לדברי הסופר דייוויד מונוד, ההחלטה לפטר את רוזבאוד ולהחליפו בריגר "הצעיר ואלמוני יחסית אבל בעל גישה שמרנית מתאימה" נבעה מרצון למשוך קהל מאזינים גדול יותר בתוכניות מסורתיות יותר, אילוץ שמקורו בתיקוני שער המטבע בחלק המערבי של גרמניה.  ב-1952 הודיע ריגר, שהתזמורת תשמיט מתוכניות הקונצרטים כמעט את כל המוזיקה המודרנית.  ריגר המשיך לעמוד בראש הפילהרמונית של מינכן עד 1966.
פריץ ריגר היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של מלבורן בשנים 1971-72. הוא מת בבון שבגרמניה.
She Wolf

רקע והפקה

ב-9 באוקטובר 2009, הודיעה הזמרת כי אלבום האולפן השמיני שלה עומד לצאת. לאחר מכן התחילה הזמרת להוציא לאור את הסינגלים במרחקים קצרים אחד מהשני. שניים מהסינגלים יצאו לאור באותו חודש, וזאת כדי לקדם כמה שאפשר את האלבום. את האלבום הפיקו מספר רב של אנשים ביניהם שאקירה, אמנדה גוסט, לוקאס ברטון, טימבלנד ועוד רבים אחרים.

מיקומים במצעדים ומכירות

האלבום הוא האלבום המצליח ביותר של הזמרת מבחינת מכירות בשבוע הראשון בארצות הברית, כאשר מכר בשבוע הראשון לצאתו 89,000 עותקים. האלבום Shakira, כמעט הצליח לשבור את השיא של הזמרת במכירות בשבוע הראשון בארצות הברית כאשר, בשבוע הראשון לצאתו מכר 84,000, 5000 עותקים פחות מאלבומה הקודם. במצעדים האלבום זכה להצלחה עצומה כאשר נכנס למצעדי סוף שנה רבים, ומצעדים רבים אחרים.
זכוכית גורילה

זכוכית גורילה (באנגלית: Gorilla Glass) הוא השם המסחרי של זכוכית מחוזקת המיוצרת מאלומינוסיליקאט אלקלי על ידי החברה האמריקאית קורנינג. זכוכית זו משמשת בעיקר ככיסוי למכשירים אלקטרונים ניידים כגון טלפונים סלולריים, מחשבים ניידים ומסכי טלוויזיה, בעיקר בשל היותה דקה, קלילה ועמידה בפני פגיעות ונזקים.
הזכוכית מיוצרת בעזרת שקיעת מלחים אלקליים, על ידי חילוף יונים. כך נוצר לחץ שארית דחוס על המשטח, שמונע היווצרות סדקים.

היסטוריה

קורנינג עבדה עם הנדסה כימית של זכוכיות מחוזקות בשנת 1960. תוך כמה שנים החברה פיתחה זכוכית מחוזקת בשם זכוכית ״כמקור״. המוצר היה בשימוש עד תחילת שנות התשעים במספר שימושים מסחריים ותעשייתיים, ובעיקר במכוניות מרוץ, בהן משקל כלי הרכב הוא קריטי.

פיתוח

קורנינג המשיכה בפיתוח חומרים למגוון טלפונים חכמים ומכשירים אלקטרוניים נוספים למגוון רחב של חברות. לטענתם, תכונותיו העיקריות של החומר ממנו מורכבת זכוכית הגורילה הן עמידות גבוהה לשריטות (כיסוי מגן), וקשיחות גבוהה (לפי שיטת ויקרס קיבלה ציון של 622 מתוך 701), המאפשרת יצירת זכוכית דקה אך לא שבירה. כמו כן, החומר עצמו ניתן למיחזור.
עד שנת 2010 זכוכית גורילה הייתה בשימוש בכ-20% ממכשירים ניידים ברחבי העולם, כלומר כ-200 מיליון יחידות. הדור השני, הנקרא ״זכוכית גורילה 2״, יצא לשוק בשנת 2012. זכוכית זו דקה ב-20% מזכוכית הגורילה המקורית שיוצרה. ב-24 באוקטובר 2012, קורנינג הודיעה שמעל מיליארד מכשירים ניידים משתמשים בזכוכית גורילה. 
בשנת 2012 הציגה קורנינג את זכוכית ערבה (Willow Glass), זכוכית גמישה המתבססת על זכוכית בורוסיליקט.
זכוכית גורילה 3 יצאה לשוק בשנת 2013. היא עמידה לנזק פי 3 יותר מזכוכית גורילה 2, כיוון שהיא עמידה בפני שריטות עמוקות שמחלישות את הזכוכית. כמו כן, היא גמישה יותר. לפי קורנינג, זכוכית גורילה 3 עמידה ב-40% יותר לשריטות.
יורי דמיטרייביץ'

מאבק על שלטון בנסיכות מוסקבה

יורי אף פעם לא הסתיר את שאיפותיו לרשת את וסילי הראשון. מיד לאחר פטירתו, נמלט יורי לגאליץ' (עיר באזור מוסקבה) והחל במשא ומתן עם אצילי מוסקבה. אף צד לא רצה להתחיל במלחמה פנימית כוללת ועל כן בתיווך ראש הכנסייה הרוסית, ארכיבישוף מטרופוליטני פוטי, סוכם לדחות את הנושא ולקבל את הכרעת חאן אורדת הזהב. בשנת 1427 אימו של וסילי השני, סופיה, נסעה איתו לאביה וויטובט, הדוכס של הדוכסות הגדולה של ליטא, וביקשה את עזרתו. במצב זה היה קשה ליורי להתמודד על תפקיד נסיך מוסקבה ובשנת 1428 הוא הבטיח להפסיק את המאבק.
בשנת 1430 נפטר נסיך ליטא וויטובט וזמן קצר לאחר מכן, נסע יורי לחצר חאן אורדת הזהב במטרה להשיג הכרעה לטובתו. גם וסילי נסע לחאן. יורי התבסס על צוואת דמיטרי דונסקוי אך החאן החליט שעל וסילי להמשיך למשול במוסקבה.
באפריל 1433 כוחותיו של יורי החלו לנוע לכיוון מוסקבה. וסילי לא הצליח לארגן את הצבא שלו, הפסיד בקרב ונמלט לקוסטרומה אך נעצר שם. למרות בקשות יועציו, יורי לא הרג אותו ואף העביר לשליטתו את העיר קולומנה. הוא אף הרשה לו לקחת איתו לקולומנה את יועציו מאצולת מוסקבה. בהיותו בקולומנה וסילי הצליח לקבץ סביבו את רוב אצולת הנסיכות. יורי, שראה את המצב, החליט לוותר על תפקיד נסיך מוסקבה וכך כבר באותה שנה, לאחר מספר חודשים בשלטון, החזיר את כס הנסיכות לוסילי ואז נסוג לגאליץ'.
בניו של יורי לא הסכימו להחלטת אביהם והמשיכו במאבק. בקרב שנערך בשנת 1434 הם ניצחו את הכוחות של וסילי. כאשר נודע לוסילי שבכוחות שהשתתפו בקרב היו גם אנשיו של יורי הוא פשט על גאליץ' ושרף אותה. כתוצאה מכך, הצטרף יורי בעצמו למאבק. באביב 1434 הכוחות המשותפים של יורי ובניו השיגו ניצחון חשוב על הכוחות של וסילי. יורי החל את הכהונה השנייה שלו ואילו וסילי נמלט לניז'ני נובגורוד והחל בהכנות לנסיעה לאורדת הזהב.
ב-5 ביוני 1434 נפטר יורי באופן פתאומי, על פי מספר גרסאות לאחר הרעלה. לאחר פטירתו, המשיכו בניו במאבק על השליטה בנסיכות מוסקבה.
פסאודולייט

פסאודולייט (באנגלית: Pseudolite, הלחם בסיסים של  "פסאודו" Pseudo ו"לוויין" Satellite). הוא מונח המתייחס לכלי רכב או מתקן שאינו לוויין ואשר מבצע פונקציה שבדרך כלל בתחום התפקוד של לוויינים. פסאודולייט הוא לרוב "מַשְלֶט" (רכיב המהווה צמד משדר-מקלט ביחידה אחת) קטן יחסית, המשמש כחלופה קרקעית מקומית ללוויין GNSS (בעיקר GPS). הטווח האפקטיבי של האותות ממשלט כזה תלוי בעצמה הזמינה ביחידה.
היכולת לפרוס מערכת קביעת מיקום עצמאית בלתי תלויה ב-GPS, יכולה להיות שימושית במצבים שבהם אותות GPS חסומים (כמו בעימותים צבאיים), או פשוט לא זמין (כגון בחקר כוכבי לכת אחרים).
עבור חקר חלל, מחקר שמבוצע במתקנים כולל מרכז המחקר איימס ואוניברסיטת סטנפורד (ראו קישור בתחתית) עשוי לאפשר לרכב חלל לפרוס מערך מסוים של פסאודולייטים ללא דיוק מוגדר, ועדיין לכייל את המערכת לרמת רזולוציה של סנטימטר, ללא סיוע אנושי. מערכת כזו יכולה לסייע לרכב בשגרה מציאת נתיבים, ולהגדיל את מהירות התמרונים הבטוחים של הרכב. הרעיון מכונה לעיתים SCPA (ראשי תיבות של (Self-Calibrating Pseudolite Array).
יישומים אחרים של מערך פסאודולייט כוללים מערכות דיוק נחיתה למערכות מטוסים.
פסאודולייטים החלו לקבל יותר ויותר תשומת לב בהקשר של קביעת מיקום בשטחים סגורים.
ריצ'רד וילסון (שחקן)

ביוגרפיה

וילסון נולד בגרינוק בסקוטלנד. הוא למד מדעים בגרינוק ושירת בחיל הרפואה  בסינגפור. הוא עבד במחקר במעבדה בבית החולים סטובהיל בגלאזגו. כשהיה בן 27 שינה כיוון ופנה לקריירת משחק. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) והופיע בתיאטרון רפרטוארי באדינבורו (תיאטרון טראוורס), גלאזגו ומנצ'סטר (תיאטרון סטייבלס).
ב-1994 הוענק לווילסון תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתו לתחום הדרמה כשחקן וכבמאי. ב-1996 נבחר לשמש כרקטור של אוניברסיטת גלאזגו למשך שלוש שנים.
וילסון היה פעיל למען זכויות להט"בים בקמפיין של ארגון סטונוול  והיה פעיל של מפלגת הלייבור. הוא אחד הפטרונים של התיאטרון לנוער הסקוטי . הוא תומך זמן רב בארגון הצדקה "Sense", וב-2007 הנחה את טקס הענקת הפרסים שלהם. הוא גם פטרון של כבוד של ארגון הצדקה לילדים "Scene & Heard".
וילסון השתתף בקריינות בשיר "The Man Who Called Himself Jesus" באלבום באותו שם של להקת הרוק האנגלית Strawbs.
ג'יימס רוס-אוונס כתב את הביוגרפיה של וילסון "One Foot on the Stage: The Biography of Richard Wilson" ‏(ISBN 0752811150).
במרץ 2011 הנחה יחד עם העיתונאי כריסטיאן וולמר תוכנית בשם "Train Journeys From Hell" של תוכנית האקטואליה של ערוץ 4 "Dispatches", שעסקה במחדלי רשת הרכבות בבריטניה.

חיים אישיים

וילסון היה אוהד של מועדון הכדורגל גרינוק מורטון, מאוחר יותר היה לאוהד של מועדון מנצ'סטר יונייטד. הוא פטרון של "Manchester United Supporters' Trust". הוא פעיל במשך שנים רבות למען זכויות להט"בים, ויצא מהארון במרץ 2013 בראיון בדיילי מייל.
וילסון הוא חבר טוב של השחקן אנגוס דייטון, ששיחק לצדו בסדרה "רגל אחת בקבר", והוא הסנדק של הבן של דייטון.
דיאנדרה קיין

ביוגרפיה

קיין נולד בפיטסבורג שבארצות הברית, שם גדל ושיחק שלוש שנים במכללת מרשל ושנה אחת (2014) מצוינת באייווה סטייט, במדיה נבחר לחמישייה השלישית בכל ליגת המכללות עם ממוצעים של 17.0 נק', 6.8 ריב' ו-5.9 אס' למשחק.

קריירה מקצועית

לאחר שניסה את מזלו בליגת הקיץ של ה-NBA ב-2014 במדי לוס אנג'לס לייקרס, הצטרף לקראסני אוקטיבר הרוסית וכעבור זמן קצר עבר לאנטוורפ ג'יינטס הבלגית בה סיפק ממוצעים של 14.4 נק', 7.4 ריב' ו-5.5 אס' ביורוצ'לנג' לצד 12.1 נק', 5.8 ריב' ו-3.4 אס' בליגה הבלגית.
בקיץ 2015 עבר לגרמניה ושיחק בשורות רטיופארם אולם ותרם 10.4 נק', 5.0 ריב' ו-2.9 אס' ביורוקאפ. בחודש ינואר באותה עונה עבר להפועל אילת וסיפק ממוצעים של 11.5 נק', 5.1 ריב' ו-2.7 אס' ב-19 משחקים בעונה הסדירה, ובפלייאוף שיפר ממוצעיו ל-17.8 נק', 9.3 ריב' ו-2.5 אס' למשחק, כולל 22 נק' ו-13 ריב' בחצי גמר הפיינל פור.
בעונת 2016/2017 כיכב במדי ניז'ני נובגורוד הרוסית עם 16.8 נק', 7.6 ריב' ו-4.3 אס' ביורוקאפ. לקראת סיום העונה עבר לשורות ריאל בטיס (סביליה) מהליגה הספרדית וסיפק ממוצעים של 9 נק', 7.2 ריב' ו-2.2 אס' למשחק.
בקיץ 2017 חתם קיין בשורות מכבי תל אביב לעונה עם אופציה לעונה נוספת.

קריירה בינלאומית

בקיץ 2017 קיבל קיין אזרחות הונגרית ונכלל בסגל הרחב של הנבחרת הלאומית של הונגריה לקראת יורובאסקט 2017.
אליהו פורת

אליהו פורת (10 באפריל 1906 – אוקטובר 1966) היה פובליציסט ומתרגם עברי, איש התנועה הקיבוצית, ממקימי קיבוץ עין החורש.

ביוגרפיה

פורת נולד בשם אליהו דוד יוסלביץ' חייטוביץ' בעיירה ז'וסלה שבליטא. אביו, ר' יוסף יוסלביץ', היה רב שכיהן ברבנות בערים שונות. המשפחה נדדה מעיר לעיר עד לפטירת האב בשנת 1935. כתוצאה מכך לא זכה פורת לחינוך פורמלי, אלא למד מפי האב וממורים פרטיים. אלו הקנו לו השכלה חילונית ותורנית.
פורת הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", ובשנת 1926 יצא להכשרה, והחל בפעילות ציבורית במסגרת התנועה. בשנים אלו היה חבר המועצה הראשית של התנועה בפולין, חבר המזכירות של התנועה, וסייע בעריכת ביטאון התנועה, וכל זאת בעודו ממתין לאישור העלייה, כשהוא חבר "קיבוץ עלייה א'". בשנת 1930, בתקופת העלייה החמישית, עלה לארץ ישראל, והצטרף לקיבוצו במושבה חדרה. הוא החל לעבוד בבניין ובחקלאות, ובשנת 1932 הצטרף לקיבוץ עין החורש, שם חי, עם אשתו לולה לבית גוטסדינר, ושני בניהם, עד לפטירתו. לאחר קום המדינה עִברת את שמו ל"פורת", לפי הפסוק "בן פורת יוסף" (מברכת יעקב לבנו), על שם אביו.
במקביל לעבודתו במשק, עסק פורת בעבודה ספרותית ועיתונאית. רשימותיו התפרסמו בעיתון הקיבוץ, בעיתונות התנועה, ובעיתוני מפלגות הפועלים "דבר" ו"על המשמר". בסוף שנות ה-50 חלה, ואז החל בעבודת תרגום נרחבת. במסגרת זו הכיר לקורא העברי סופרים כסול בלו ואלכסנדר סולז'ניצין, כאשר תרגם לעברית באופן חלוצי את ספרו "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'". 
פורת תרגם את ספרו של איליה ארנבורג "אנשים, שנים, החיים", עבור ספריית פועלים, שיצא לאור בשני כרכים ב-1961–1962. בפברואר 2006 נמצאו שני פרקים גנוזים מהחלק השלישי של "אנשים, שנים, החיים" בעברית, שטרם יצאו לאור. שני הפרקים תורגמו אף הם, כמו שני הכרכים, בידי אליהו פורת, והיו אמורים לצאת לאור בכרך השלישי של זיכרונותיו של איליה ארנבורג, אך הכרך לא נדפס מעולם, והפרקים נשכחו למשך ארבעים שנה ומעלה בארכיונו של יעקב מאיוס. הפרקים נמצאו ביד יערי, הארכיון המרכזי של "השומר הצעיר" בגבעת חביבה. 
פורת תרגם כארבעים ספרים, רובם במסגרת "ספריית פועלים", מגרמנית, אנגלית, צרפתית, רוסית, פולנית ויידיש. 
בשנת 1966 נפטר במפתיע. כשנתיים לאחר מותו יצא ספר לזכרו בשם "אדם ונוף בקיבוץ" בהוצאת ספריית פועלים וקיבוץ עין החורש. בספר מאמרים, רשימות ופליטונים, כולל רשימה ביבליוגרפית של תרגומיו וספרים בעריכתו, שכינס וערך יעקב הורביץ.
בניו הם המשורר והסופר אלישע פורת, והגאוגרף חנינא פורת.
צ'באטה

הצַ'בַּאטה (באיטלקית: Ciabatta - נעל בית) היא סוג של לחם לבן איטלקי העשוי מקמח חיטה ומשמרים. כיכר הלחם עצמה שטוחה, רחבה ומוארכת וייתכן כי מכאן נגזר שמה. החל בשנות התשעים המאוחרות נפוץ לחם זה ברחבי אירופה, באמריקה ואף בישראל, שבה נשתרש ההיגוי השגוי גֶ'בֶּטה, ומשמש לרוב להכנת כריכים.
מקורה של הצ'באטה אינו ברור, אך כיום ניתן למצוא לפחות סוג אחד של צ'באטה בכל אחד ממחוזות איטליה. הצ'באטה המצויה באזור אגם קומו, למשל, קלה, בעלת קרום פריך ומרקם רך ואוורירי. בחלקים אחרים באיטליה מקבלת הצ'באטה מאפיינים שונים ומגוונים; מקרום קשיח יותר דרך מרקם דחוס ועד לצ'באטות המכילות מרכיבים נוספים כגון חלב, תבלינים שונים ועוד.
In the Wee Small Hours

היסטוריה

אלבום זה היה לאלבומו הראשון שיצא על אריך נגן בקוטר 30.5 ס"מ, וחשוב יותר הוא הכיל לראשונה שירים שנכתבו והוקלטו במיוחד לאלבום זה, דבר שלא היה נכון במלואו לגבי אלבומיו הקודמים, שהכילו שירים רבים שהוקלטו בעבר על ידי אחרים.
השירים באלבום In the Wee Small Hours היו בלדות שנסובו סביב אווירת הבדידות של שעות הלילה המאוחרות והיסורים על אהבה שאבדה (ניתן לקשור זאת לכאורה לפרדתו הכואבת מהשחקנית אווה גרדנר). האלבום נפתח בשיר הנושא העגמומי, שנכתב זמן קצר לפני הקלטתו, ולאחריו מבחר של שירי פופ קלאסי (מסורתי), כל אחד מהם מאורגן באווירה מאופקת ורגועה על ידי הרכב נגנים קטן או כלי מייתר הנותנים אווירה מהורהרת.
עטיפת האלבום, נחשבת היום לקלאסיקה, מחזקת את נושא האלבום. העטיפה מציגה את סינטרה המהורהר, על רקע רחוב נטוש ומסתורי בשעת לילה מאוחרת.

קבלת פנים

בשנת 2003 דורג האלבום במקום ה 100 בדרוג 500 האלבומים החשובים ביותר של כל הזמנים על ידי המגזין רולינג סטון. כמו כן מופיע האלבום בספר "1001 אלבומים שאתה חייו לשמוע לפני מותך", שנכתב על יד רוברט דימרי. בשנת 2007 הוא נבחר על ידי טיים מגזין לאחד מ 100 האלבומים של כל הזמנים.
החפצה

הַחְפָּצָה (באנגלית: Objectification, מהמילה הלטינית objectum - חפץ, דבר) - התייחסות אל אדם, או אל כל דבר שאינו חפץ, כאל חפץ. אין המדובר רק בדה-הומניזציה, שלילת אנושיותו של האדם, אלא בהגדרתו מחדש כאובייקט.
בעבדות, למשל, יש החפצה, משום שיש בה התייחסות אל אדם כאילו היה רכושו של אדם אחר, ככלי המשרת את רצונותיו וצרכיו.
בספרות זהו אמצעי ספרותי הפוך להאנשה. בעוד שעבור האנשה די בייחוס פעולות בסיסיות לחפץ או לחיה, כגון דיבור, רגש וחשיבה, כדי שתיאור אדם ייחשב כהחפצה יש לייחס לו פעולות או תכונות שהחברה שוללת מבני אדם. למשל, שייכות ממונית, שימוש בגוף האדם למטרות בזויות, העדר יחס של כבוד והעדר תכונות אנושיות.
במונח נעשה שימוש ביקורתי בתאוריה המרקסיסטית, בעקבות ג'רג' לוקאץ', שביקר את השיטה הקפיטליסטית וטען כי היא הופכת את הפועל לסחורה ולרכוש.
במאה ה-20 נעשה במונח גם שימוש תכוף בתאוריות פמיניסטיות, המבקשות להסביר את היחס אל האישה בחברה המערבית כאל חפץ או אובייקט מיני . המושג מתייחס למצב בו, לדוגמה, שיעור הנשים המופיעות בעירום חלקי או מלא בסרטי קולנוע גדול פי שלושה מזה של הגברים. דוגמה נוספת היא השימוש במין בפרסומות .
דולפינס

הופעות באפריקה

בעונת 1998 השתתפה הקבוצה לראשונה בליגת האלופות האפריקאית, אז בשם "איגל סמנט" כאשר בשלב הראשון הקבוצה גברה על קבוצת ויטה קלאב מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובסיבוב השני גברה על קבוצת פטרו אתלטיקו מאנגולה אך בשלב הבתים, בו הוגרלה עם קבוצות איטואיל דו סאהל מתוניסיה, הארטס אוף אוק מגאנה ודינמוס מזימבבואה הקבוצה סיימה במקום האחרון בבית זה עם מאזן של שני ניצחונות, ארבעה הפסדים ואפס תוצאות תיקו והודחה מהמפעל.
בעונת 2005 הקבוצה החלה את העונה בליגת האלופות האפריקאית, כאשר היא עוברת בשלב המוקדם את קבוצת ראנאסימיאנטו מגינאה המשוונית ועברה לסיבוב הראשון, בו גברה על קבוצת הארטס אוף אוק מגאנה. בסיבוב השני הוגרלה הקבוצה מול קבוצת איי.אס.אי.סי. אבידג'ן לה היא הפסידה בדו-קרב פנדלים ועברה לשחק בגביע הקונפדרציה האפריקאי באותה עונה. בגביע הקונפדרציה הקבוצה התחילה בשלב הבתים של המפעל, בו הוגרלה עם קבוצות אל-איסמאעילי המצרית, אל-מוקעולון אל-ערב, המצרית גם כן ו105 ליברוויל מגבון והעפילה לשלב הגמר לאחר שסיימה באותו הבית במקום הראשון עם ארבעה ניצחונות, שתי תוצאות תיקו ואף הפסד, אך בשלב הגמר הפסידה לקבוצת FAR רבאט המרוקאית. זהו ההישג הממשי הראשון והיחיד עד כה של הקבוצה בזירה הבינלאומית אי פעם.
בעונת 2007 הקבוצה שיחקה בגביע הפדרציה האפריקאי, אז עברה בסיבוב הראשון את קבוצת הוקס מגמביה והעפילה לסיבוב הראשון של 16 הגדולות, בו עברה את קבוצת חסאניה אגדיר ממרוקו. בסיבוב השני של 16 הגדולות הוגרלה הקבוצה נגד קבוצת מראנאטה מטוגו שהורדה אל המפעל מליגת האלופות והמשחקים ייערכו בחודש מאי, 2007.
קו 5 (הרכבת התחתית של מדריד)

מסלול הקו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
סדרה של צרות

סדרה של צרות (באנגלית: A Series of Unfortunate Events) היא סדרת ספרים בת שלושה עשר ספרים. הספרים נכתבו על ידי הסופר למוני סניקט (שם העט של דניאל הנדלר), ואוירו על ידי ברט הלקויסט. בסדרת הספרים, מתוארים חייהם האומללים של יתומי בודלר, מהרגע בו הוריהם מתו בשריפה מסתורית ובעקבות כך - התהפכו חייהם. העלילה סובבת סביב שלושת הילדים, ויולט הבכורה, בת 14, ממציאה שניתנה בכישרון רב, קלאוס, בן 12, שאוהב לקרוא ספרים והתינוקת סאני, בעלת שיניים חזקות וחדות במיוחד. לאחר שהוריהם נספו בשריפה, הם נשלחים על ידי הבנקאי העירוני אל האפוטרופוס שלהם - אל הרוזן אולף, שחקן תיאטרון כושל ואיש מרושע שרוצה לגנוב את הונם בכל פעם מחדש. 
לספרים מבנה קבוע - בכל ספר חדש לבני בודלר יש אפוטרופוס חדש במקום אחר, אך הרוזן אולף כל הזמן מגלה על מיקומם ומתחפש לאדם אחר על מנת לשטות בסביבה. במהלך הספרים מגלים בני בודלר על סודות שרודפים את הוריהם, ועל ארגון סודי שקשור לרוזן אולף ומהווה תשובה לצרות שרודפות אותם.
הסדרה מאופיינת בהמון הומור שחור, ציניות ומשחקי מילים. הסדרה גם זכתה לעיבוד קולנועי בשנת 2004, בכיכובו של ג'ים קארי בתפקיד הרוזן אולף. בשנת 2017 עלה בנטפליקס גם עיבוד טלוויזיוני לסדרת הספרים.
חמשת הספרים הראשונים בסדרה תורגמו לעברית, אך תרגום שאר הספרים לא נמשך, עקב כישלון הספרים בישראל.]
פרסקוט בוש

ביוגרפיה

בוש נולד למשפחה מהמעמד הגבוה, בקולומבוס אוהיו. בשנים 1908- 1913 למד בניופורט, רוד איילנד. ב-1913 החל ללמוד באוניברסיטת ייל, שם היה חבר באחוות הגולגולת והעצמות, ובכך המשיך מסורת משפחתית של לימודים במוסד אקדמי זה. לאחר סיום לימודיו שירת בוש בצבא ארצות הברית, בזמן מלחמת העולם הראשונה.  קיבל הכשרה מודיענית בורדן שבצרפת. ב-1921 נישא לדורותי ווקר ולזוג נולדו חמישה ילדים. ביניהם ג'ורג' הרברט ווקר, לימים הנשיא ה-41 של ארצות הברית. באותה התקופה החל לעבוד בסנט לואיס, מיזורי, והמשפחה חזרה לקולומבוס שבאוהיו בשנת 1923. בהמשך השנים המשיך לעבוד כאיש עסקים.
ב-1952 נבחר בוש לסנאט מטעם קונטיקט לאחר שגבר על המועמד הדמוקרטי אברהם ריביקוף. כסנטור הגדיר בוש את עצמו "פרוגרסיווי מתון". בוש התנגד לפעילותו האנטי-קומוניסטית של עמיתו למפלגה, הסנטור ג'וזף מקארתי ולתוכנית החלל האמריקאית וסייע להקים את חיל השלום. ב-1956 הוא ניצח שוב בבחירות, עם למעלה מ-55% מהקולות, ובשנת 1962 החליט שלא להתמודד לקדנציה שלישית.
נפטר בשנת 1972 ונקבר בקונטיקט.
פסולת רדיואקטיבית

פסולת רדיואקטיבית או פסולת גרעינית היא פסולת הנוצרת בתהליכים רדיואקטיבים כגון ביקוע גרעיני. פסולת גרעינית נוצרת גם בתהליכים שאינם קשורים ישירות לאנרגיה גרעינית. למעשה, פסולת רדיואקטיבית היא כל חומר רדיואקטיבי שלא נעשה בו שימוש.
חומרים רדיואקטיבים דועכים עם הזמן. דעיכה רדיואקטיבית זו גורמת לחומרים רדיואקטיבים לאבד את פעילותם הרדיואקטיבית ולהתפרק לתוצרים שניתן לטפל בהם בדרכים מסורתיות. זמן מחצית החיים של חומרים רדיואקטיבים המשמשים ברפואה גרעינית עומד במקרים רבים על ימים, ולכן ניתן לטפל בחומרים בקלות יחסית, על ידי המתנה לדעיכתם במכלים מתאימים. עם זאת, קיימים חומרים שזמן מחצית החיים שלהם הוא אלפי שנים ולכן יש צורך לטפל בפסולת זו באופן אחר.
שיטה מקובלת לסילוק פסולת רדיואקטיבית היא הטמנה: מטמינים פסולת עם רמה נמוכה של רדיואקטיביות קרוב לפני השטח, ופסולת שרמת הרדיואקטיביות שלה גבוהה, עמוק מתחת לפני השטח. כל אתרי ההטמנה אמורים למנוע דליפות וחילחול של הפסולת אל מאגרי מי תהום. הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, אחראית, בין היתר, על קביעת תקנות וחוקים לטיפול בפסולת גרעינית.
פצצה מלוכלכת היא פצצה בתוספת פסולת גרעינית, שתפקידה להגביר את הנזק שיוצרת הפצצה.

רקע

כל החומרים הרדיואקטיבים דועכים עם הזמן. חומרים אלו פולטים קרינה והופכים לחומרים שאינם רדיואקטיבים. מחצית החיים של האיזוטופ יוד 131 היא 8 ימים, כלומר, לאחר 8 ימים, רק מחצית מהחומר הרדיואקטיבי ההתחלתית עדיין פעילה. לכן, על מנת לטפל באיזוטופ זה, ניתן לשמור אותו בסביבה מוגנת מקרינה, ולאחר מכן לטפל בפסולת כפי שמטפלים ביוד רגיל. פלוטוניום 239, לדוגמה, הוא בעל מחצית חיים של מאות אלפי שנים, ולכן דרך טיפול זו אינה מתאימה עבורו. איזוטופים אחרים, בעלי מחצית חיים ארוכה עשויים להיות מסוכנים לאדם ולסביבה גם בכמויות קטנות מאוד של חומר, ולכן יש לאחסנם בצורה מסודרת ומוגנת.

אתרי הטמנה

במרבית מדינות העולם המערבי נהוג ליצור אתרי הטמנה עבור פסולת רדיואקטיבית. אתר ההטמנה הגדול בעולם הוא הר יוקה בקרבת לאס וגאס, והוא צפוי לשרת את ארצות הברית עד שנת 2030. פתרון נוסף הוא תשלום כסף רב למדינות באפריקה ובמזרח אירופה עבור שירותי הטמנת הפסולת. שיטה נוספת היא הטבעת הפסולת במעמקי הים.

סוגי פסולת

מקרות רבים קיימים ליצירת פסולת גרעינית. כורים גרעיניים לייצור אנרגיה גרעינית מייצרים פסולת, וגם מוסדות מחקר, מפעלי תעשייה, בתי חולים וחקלאים עושים שימוש בחומרים רדיואקטיביים או תגובות המשלבים חומרים כאלה. כל הכלים שבאו במגע עם החומרים, כגון בגדים, כפפות ומזרקים, גם הם נחשבים פסולת רדיואקטיבית. בגלאי עשן מסוג מסוים קיים חומר רדיואקטיבי, ובאין טיפול נכון בגלאים ישנים / לא בשימוש, הם הופכים לפסולת רדיואקטיבית.
ברוך שורץ

ביוגרפיה

יליד פילדלפיה שבארצות הברית. סיים תואר ראשון בבית המדרש לרבנים באמריקה בשנת 1976 ואחר כך עלה לישראל. סיים תואר שני בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בשנת 1981. ואת עבודת הדוקטורט בשנת 1988.
תחומי המחקר של שורץ הם פולחן וחוק; המקור הכהני, הספרות הכוהנית והמחשבה הכוהנית; חיבור התורה ומקורותיה; הנבואה הקלאסית; פרשנות ימי הביניים.