google/wiki40b huggingface dataset:
צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו

חייו

נולד בשימלה שבהודו, בן יחיד לג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו וליידי אלברתה פרנסס אן, בתו של ג'יימס המילטון, הדוכס הראשון מאברקורן. הוא היה אחיינו של לורד רנדולף צ'רצ'יל, ובן-דוד מדרגה ראשונה של וינסטון צ'רצ'יל. הוא התחנך במכללת וינצ'סטר ובטריניטי קולג' שבקיימברידג'.
מרלבורו נכנס לבית הלורדים בעקבות מות אביו ב-1892, ונאם לראשונה באוגוסט 1895. ב-1899 הוא מונה לתפקיד ה-Paymaster General על ידי לורד סולסברי, תפקיד בו החזיק עד 1902. במקביל לסיום כהונתו הוענק לו תואר אבירות במסדר הבירית. 
ב-6 בנובמבר 1895 נישא לקונסואלו ואנדרבילט האמריקנית בכנסיית סנט תומאס האפיסקופלית שבניו יורק. לזוג נולדו שני בנים: ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, לימים דוכס מרלבורו העשירי, ולורד איבור ספנסר-צ'רצ'יל. הנדוניה שניתנה על ידי משפחת ואנדרבילט שימשה לצורך שיקום ארמון בלנהיים, ולהחלפת הריהוט והספרייה, שמרבית תכולתה נמכרה במהלך המאה ה-19. רוב התכשיטים ששימשו את דוכסיות מרלבורו מתוארכים לתקופה זו.
ב-1899 הושבע מרלבורו לחבר במועצה המלכותית. בין 1903 ל-1905 הוא כיהן כתת-מזכיר המדינה למושבות תחת ארתור בלפור. הוא כיהן גם כלורד היי סטיוארד בהכתרתו של אדוארד השביעי ב-1902, ראש העירייה של וודסטוק באוקספורדשייר בין 1907 ל-1908, ולורד לוטננט של אוקספורדשייר בין 1915 ל-1934. 
מרלבורו היה קצין ברגימנט ההוסרים של אוקספורדשייר, ולחם במלחמת הבורים השנייה כקפטן ב-Imperial Yeomanry וכעוזר מזכיר הצבא פרדריק רוברטס. הוא חזר לשירות פעיל במלחמת העולם הראשונה, וכיהן כלוטננט-קולונל במטה הכללי הבריטי. הוא כיהן גם כמזכיר הפרלמנט למשרד החקלאות והדגה בין 1917 ל-1918 תחת הקואליציה של דייוויד לויד ג'ורג'. נאומו האחרון בבית הלורדים היה בדצמבר 1931.
ב-1921 התגרש מאשתו קונסואלו, וחמש שנים לאחר מכן הוכרזו הנישואים כמבוטלים על ידי הוותיקן. באותה שנה נישא לאמריקנית גלדיס דיקון. היא הייתה בתו של אדוארד פארקר דיקון ואשתו לשעבר פלורנס בולדווין. היא הייתה בעלת נטיות אמנותיות וגננית חובבת, והורתה לצייר את עיניה הכחולות-ירוקות על תקרת הפורטיקו הראשי של ארמון בלנהיים. הנישואים בין מרלבורו לדיקון לא היו מאושרים, לא נולדו להם ילדים ובזמן הארוחות היא נהגה לשים אקדח ליד הצלחת שלה.
סולת

מאכלי סולת

מהסולת ניתן להכין דייסה, כאשר אופים או מבשלים אותה עם מים או חלב, ממתיקים וחומרי טעם כשנף. במטבח הצפון אפריקאי השימוש הרווח בסולת הוא להכנת קוסקוס ומיני קינוחים מתוקים. באזור טוסקנה שבאיטליה נהוג להכין ממנה סוג פסטה בשם פיצ'י. בנוסף, במטבח הכורדי ובמטבחים מזרח תיכוניים אחרים, נוהגים להשתמש בין היתר בסולת לציפוי קובה, אם כי נפוץ יותר השימוש בבורגול. במטבח התימני נהוג לשלב במרק התימני המפורסם מאכל דמוי פירה בשם "עסיד" שעשוי מסולת.
עוגת סולת נפוצה בגרסאות שונות בקרב עמי המזרח התיכון. במטבח היהודי נהוגה כמאכל בתום יום הכיפורים, לשבירת הצום.
בין שמותיה: בסבוסה (במטבח הערבי), ספרא (במטבח הטריפוליטאי), טישפישטי (במטבח הספרדי, טורקי ובולגרי), הריסה/הרישה (במטבח התוניסאי והאלג'יראי), שאמאלי (ביוון).

הסולת ביהדות

הסולת מוזכרת בתנ"ך ובלשון חכמים פעמים רבות, ומשמעותה זהה לזו שבעברית החדשה (מסכת אבות, פרק ה', משנה י"ט, פירוש דעת מקרא לספר בראשית, פרק י"ח, פסוק ו') והיא חלקי הקמח המובחרים שהופרשו ממנו הסובין, ואף חלקי הקמח הדק. האבן עזרא מפרש את שורש המילה מלשון הגבהה וסילוק הפסולת ככתוב סילה כל אבירי.
הסולת מתוארת בלשון המקרא כמוצר יקר יותר מהנורמה הרגילה, "וּמַלְבּוּשֵׁךְ שֵׁשׁ וָמֶשִׁי וְרִקְמָה סֹלֶת וּדְבַשׁ וָשֶׁמֶן אָכָלְתְּ וַתִּיפִי בִּמְאֹד מְאֹד וַתִּצְלְחִי לִמְלוּכָה" (יחזקאל, ט"ז, י"ג), וסולת חיטים היא החומר שעולה על המזבח כמנחה לקורבנות השונים, מלבד מנחת העומר בה מקריבים סולת שעורים, ומנחת סוטה שלא הייתה באה מן הסולת כלל.
הביטוי "סלתה ושמנה" מציין את הטוב שבטוב, מקור הביטוי בספר ויקרא, פרק ב':
"וְנֶפֶש כִּי-תַקְרִיב קָרְבַּן מִנְחָה לַה' סֹלֶת יִהְיֶה קָרְבָּנוֹ וְיָצַק עָלֶיהָ שֶמֶן וְנָתַן עָלֶיהָ לְבֹנָה. וֶהֱבִיאָהּ אֶל-בְּנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֲנִים וְקָמַץ מִשָּׁם מְלֹא קֻמְצוֹ מִסָּלְתָּהּ וּמִשַּׁמְנָהּ עַל כָּל-לְבֹנָתָהּ וְהִקְטִיר הַכֹּהֵן אֶת-אַזְכָּרָתָהּ הַמִּזְבֵּחָה אִשֵּה רֵיחַ נִיחֹחַ לַה'"

סמולינה

סולת מחיטה קשה (דורום) נקראת סמולינה, ומשמשת לייצור פסטה איכותית. יש המוסיפים סמולינה ללחם.
ויולה אורגניסטה

תיאור

הרעיון המקורי של לאונרדו, כמתואר ברישומיו מהשנים 1489-1488 בקודקס אטלנטיקוס, היה להשתמש בגלגל אחד או יותר שיסתובבו באופן רציף וכל אחד מהם ימשוך בקשת מעגלית, בדומה לרצועות במנוע הרכב, שתהיה ממוקמת מתחת למיתרים. הקלידים ימשכו את המיתרים לכיוון הקשת שתמשוך במיתר ותשמיע את הצליל המתאים. באחד העיצובים השתמש לאונרדו בשריגים שאפשרו לנגן על אותו המיתר מספר צלילים, מה שאיפשר להפחית את מספר המיתרים, אך בעיצוב אחר לכל צליל היה מיתר משל עצמו.
לאונרדו לא בנה את הכלי. הכלי הדומה הראשון שנבנה בפועל היה הגייגנוורק מ-1575 שנבנה על ידי הנס היידן (גר'), ממציא כלי נגינה גרמני.
ב-1993 בנה אקיו אובוצ'י כמה כלים על פי השרטוטים של לאונרדו, ואלה אף שימשו בקונצרט שנערך בגנואה שבאיטליה בשנת 2004.
בשנת 2013 בנה הפסנתרן הפולני סלובומיר זובז'יצקי שחזור משלו לכלי וניגן בו לראשונה באקדמיה למוזיקה בקרקוב.
דירוג (צי מסחרי)

דירוג (באנגלית: Rating) הוא שם כללי לכל איש צוות בצי הסוחר אשר אינו קצין. המלחים בצי הסוחר מתחלקים לכמה קבוצות בהתאם לתפקיד ולהכשרה. על המלחים מפקד רב המלחים שכפוף לחובל הראשון (חובל בכיר).
תל א-נצבה

המחקר הארכיאולוגי באתר

בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים חפר בתל וויליאם באדה  מבית הספר הפסיפי לדתות בברקלי.
עונת חפירות ראשונה התקיימה במחצית הראשונה של 1926. 
לאור הצלחת החפירות, שב באדה וחפר שוב בשנים 1927, 1929 ובראשית שנות ה-30 (1932 ו-1935). סה"כ, באדה ניהל בתל 5 עונות חפירה. ב-1934, באדה הו"ל ספר שבה תיעד בצורה מדויקת את שיטת החפירה שלו . ב-4 במרץ 1936 בדה מת משבץ מוחי. כל הממצאים נלקחו ל"בית הספר הפסיפי לדתות" בקליפוניה, שם הוקם מוזיאון לכבודו של באדה. רוב המוצגים במוזיאון הם ממצאי תל א-נצבה.
בשנת 1947 יצא לאור דו"ח החפירה המסכם הראשון של חפירות תל א-נצבה על ידי צ'סטר צ'ארלטון מקאון. בשני כרכי הדוח איגד מקאון את המידע שעלה מחפירותיו של באדה הכוללים רישומי החפירה, צילומים וניתוח סטרטיגרפי של האתר.
באדה חפר את רוב התל, ובין ממצאיו בנייה רבה מתקופת הברזל ומהתקופה הבבלית והפרסית. מהמאה ה-12 לפנה"ס, נתגלה יישוב גדול, עם קרמיקה בעלת מאפיינים פלישתיים מובהקים.
מתקופת הברזל II נמצאה חומת סוגרים המכונה 'החומה הפנימית'; חומה זאת מיוחסת לשלב בניה קדום יותר, עובייה כ-2 מטר ולה מגדלים בחומה בצפון ובמערב התל. מהמאה ה-9 לפנה"ס (אולי מימי המלך אסא), נמצאה חומה חיצונית גדולה בעובי 5 מ' עם עשרה מגדלים ובאורך 660 מ' שסביבה חפיר, ושער בצפון העיר. נמצאו ידיות "למלך" רבות, המיוחסות לימי חזקיהו;  אלו מעידות על מרכזיותו של האתר בתקופת הברזל 2ב.
משלהי המאה ה-7 לפנה"ס, נמצא חותם עשוי אבן אוניקס, עם הכתובת: "ליאזניהו עבד המלך". ייתכן שהחותם הוא של יאזניהו בן-המעכתי, שהיה בין שרי צדקיהו וכמופיע בנביאים , נשבע לאחר מכן אמונים לגדליהו בן אחיקם.
מראשית תקופת בית שני, נמצא מה שנראה כחומה דקה שהגנה על העיר רק בצד צפון.

זיהוי האתר

בדה פרסם שלדעתו יש לזהות את תל א-נצבה עם העיר המקראית מצפה של נחלת בנימין. ג' דלמן, פ' מ' אבל ווויליים ג'ון טאליה‏ פיתיאן-אדמס תמכו בדעתו. 
אך יש חולקים על זיהוי זה: אולברייט והרצברג זיהו בתל את מקומה של עטרות הארכי. גרסטנג זיהה אותה עם בארות. ויש דעות חולקות נוספות.

מצב האתר כיום

אף כי מרבית השרידים הארכיאולוגיים כוסו בתום החפירה, קטעים רבים, כגון מערך בית השער וביצורי העיר אשר נותרו חשופים, נהרסו במהלך השנים, כתוצאה מהזנחה והרס. ניכר אף כי חלק מן הקירות פורקו באופן יזום לצורך הכשרת השדות החקלאיים אשר אותם ממשיכים לעבד. חציו הצפוני של האתר ממוקם בשטח A (תחום הריבונות של הרשות הפלסטינית) ואילו חלקו הדרומי של האתר בשטח C, הנמצא בריבונות ישראלית. אולם, מיקומו הרגיש של האתר בתחום המוניציפלי של רמאללה מונע הגעתם של גורמי פיקוח ישראליים ומנגד לא ניכרת מעורבות של גופי אכיפה פלסטיניים או מעורבות בין-לאומית אחרת לצורך הצלת העתיקות ושימורן.
בשנים האחרונות החלה בנייה מואצת של בתי מגורים סביב האתר ובתוך כך הכשרת מגרשי בניה ושטחי מסחר צמוד למדרונות התל. באתר לא מבוצעות פעולות הצלה או שימור של הממצאים שנותרו, אשר מרביתם כבר אינם ניכרים בעין. קטעי החומה המאסיבית שהקיפה את התל בתקופה הישראלית נפגעו באופן קשה מאוד כתוצאה מפעולות חרישת הקרקע. באין תוכנית הגנה ושימור של האתר עתידו בסכנה וחשש סביר כי גם חלקו העליון של התל ינוצל בעתיד הלא רחוק לצרכי בנייה ופיתוח עירוני של פאתי העיר רמאללה ובתי כפר עקב, הסמוך לתל מצד מזרח.
נישואים פיקטיביים

נישואים פיקטיביים הם נישואים שאין בהם כוונת אמת לנישואין, מטרתם אינה הקמת משפחה אלא לעיתים קרובות רק קבלת הטבה מסוימת שמעניקה המדינה לאדם נשוי ובכך מתבצעת הונאת הרשויות. הטבות אלה יכולות להיות השגת היתר הגירה או התאזרחות בטיעון של איחוד משפחות וכיוצא באלה. נישואים פיקטיביים מסתיימים בדרך כלל לאחר זמן קצר, ברגע שהוגשמה המטרה שלשמה נוצרו.
כאשר נישואים פיקטיביים מביאים תועלת רק לאחד מבני הזוג, הם נערכים לעיתים תמורת תשלום. 
יש להבחין בין נישואים פיקטיביים שנועדו לרמות את הרשויות לבין נישואי נוחות (או נישואי תועלת), שבהם נישואים ממושכים נעשים לא לשם הקמת משפחה, אלא לשם השגת יתרון חברתי, כגון ביטול חשד להומוסקסואליות המופנה אל בני הזוג. נישואיהם של שחקן הקולנוע רוק הדסון ופיליס גייטס נמשכו שלוש שנים ויש שטענו כי היו נישואי נוחות, לשם הסתרת נטייתו המינית של הדסון.

בארץ ישראל ובישראל

בתקופת המנדט הבריטי רווחו נישואים פיקטיביים בין צעירים יהודים שעלו לארץ ישראל, על מנת לאפשר את עלייתם ארצה של שני צעירים בסרטיפיקט אחד, ולאחר עלייתם ארצה היה הצמד מתגרש. בשל כך עלתה שאלה הלכתית באפשרות הנישואים של הצעירה לכהן, לאחר שקיבלה גט, אף שהנישואים היו פיקטיביים.
בישראל, כבמדינות אחרות שהן יעד הגירה, מסרב משרד הפנים להעניק היתר כניסה לישראל כאשר הוא סבור שעילת הבקשה להיתר - נישואים לאזרח ישראל, משקפת נישואים פיקטיביים. כאשר מתברר שנישואים פיקטיביים שימשו להשגת אזרחות ישראלית, מבטל משרד הפנים את האזרחות הישראלית.
במקרה של נישואים פיקטיביים, ואף במקרה של חשד מבוסס לנישואים כאלה, אין בית המשפט רואה בנישואים עילה לקבלת זכות לתושבות.
נישואים פיקטיביים משמשים גם להשתמטות מגיוס על ידי נשים, בדרך של קבלת הפטור מגיוס הניתן לאישה נשואה. אחת מן הדוגמאות הבולטות לכך היא הדוגמנית בר רפאלי, שכמה ימים לפני גיוסה הצפוי לצה"ל נישאה לידיד של הוריה, לשם קבלת פטור מגיוס, והתגרשה מיד לאחר שקיבלה את הפטור.

נישואים פיקטיביים בפסיקה

בתי המשפט מוקיעים בפסיקה את הנישואים והגירושים הפיקטיביים, כמקום לקבלת זכויות או כמקום להתחמקות מחיובים כספיים. בע"פ קניאז'ינסקי נ' מדינת ישראל.
ביהמ"ש הרשיע את המערערים על קבלת דבר במרמה בכך שנישאו בנישואים פיקטיביים על מנת לקבל אזרחות.
בנוסף, ביהמ"ש קובעים כי הנישואים או הגירושים אינם יכולים לשמש כמקור מפלט לחייבים מפני נושים.
יעקב יוסף מאוסטראה

יעקב יוסף מאוסטראה (ה'תצ"ח, 1738, אוסטראה - ה'תקנ"א, 1791, סלאוויטא), שנודע בכינויו רב ייב"י (ראשי תיבות: יעקב יוסף בן יהודה), היה מורה צדק ודיין באוסטרהא. השתייך לתנועת החסידות בדור השלישי. היה תלמידו של ר' דב בער ממזריטש ומקורב גם לתלמידים נוספים של הבעל שם טוב. ייסד את שושלת חסידות אוסטראה שנמשכה עד מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

יעקב יוסף נולד לרב יהודה לייב שהיה דרשן ומורה צדק באוסטרהא שבאוקראינה. לאחר פטירת אביו בשנת תקכ"ו (1766) החל למלא את מקומו. 
הרב יעקב יוסף היה בעל כישרון רטורי ודרשותיו משכו המונים ובהן הוא פעל רבות למען תנועת החסידות.
בספריו הוא מגלה גישה מוסרית היוצאת נגד עיוותים חברתיים, מלשינות ולקיחת שוחד, וכן מתבטאת בהם אהבתו לכל יהודי. על פי דרך הבעש"ט הוא קורא ללמוד את התורה על מנת לקיימה ולא לעסוק בפלפולים ובחריפות.
עדות לחשיבותו הציבורית ניתן למצוא בהסכמותיו שנדפסו לספרים "עץ חיים ופרי עץ חיים", "כנפי יונה", "זהר הרקיע" ו"צמח צדיק". רבי לוי יצחק מברדיצ'ב כינה אותו: "איש אלוקים קדוש יאמר לו". ואילו חברו, רבי אשר צבי מאוסטראה - צדיק חסידי מוכר, קרא לו: "איש קדוש מבטן". 
בשנת תקמ"ב (1782) הוציא יעקב יוסף ספרון קצר בשם "מורא מקדש" המתריע נגד דיבור בבתי כנסת ותלה אותו על קירות בתי כנסת שונים, אך פרסומו העיקרי בא לו מספרו "רב ייב"י" - חידושים על התורה ועל נ"ג פרקי תהילים ופירושים על הש"ס ועל האגדות שבו. ספרים נוספים שלו הם: "עין משפט" ו"מורא מקדש".
לפי הוראתו אין שבחים על מצבתו, וחרותים עליה רק שמו ותפקידיו בקהילה. לאחר מותו ערך בנו, הרב אליקים גץ את ספרו של אביו, "רב ייב"י", והוסיף לו דברי תורה של הרב יהודה - סבו.
בניו הם: רבי אליקים גץ ממלא מקומו, רבי פנחס - אדמו"ר באוסטרהא, רבי יהודה לייב ייבין, וחתנו, רבי אברהם בן רבי צבי מפאווליטש.
עליזה לייפניק

ביוגרפיה

לייפניק התאמנה בקבוצת הפועל באר יעקב.

אלופת המכביה

בתחרויות טניס השולחן של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכתה לייפניק בשתי מדליות זהב, לאחר ניצחון במשחק הגמר 0-2 על קובו מהולנד ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם שמחה פינקלשטיין לאחר ניצחון על קובו מהולנד וקוטובסקי מאנגליה 0-2.
בתחרויות טניס השולחן של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכתה לייפניק ב-3 מדליות זהב, לאחר ניצחון במשחק הגמר 0-2 על שרה גולדמן מישראל בטורניר זוגות נשים ביחד עם חוה אוסטרייכר-אלון לאחר ניצחון במשחק הגמר על ליטמן מאנגליה וגולדמן מישראל 1-2 ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם שמחה פינקלשטיין לאחר ניצחון על לטמן ושרווד מאנגליה 0-2.
אריה לוי שריד

ביוגרפיה

אריה לוי שריד (לייבל גולדברג, שיעבר את שמו לאריה לוי שריד אחרי שאיבד את כל משפחתו בשואה) נולד בעיירה קמיניץ ליטובסק מחוז בריסק, שבליטא בשנת 1913. למד בגימנסיות העבריות מיסודה של "תרבות" בפרוז'ני ובריסק, היה חבר גורדוניה ופעיל מרכזי בתנועה.
עם סיום לימודיו בגימנסיה יצא להכשרה באוזורקוב ובהמשך בקיבוץ תל חי בביאליסטוק. לפני עלייתו נשלח להדרכה תרבותית בשליחות מרכז החלוץ. עלה לארץ ישראל בשנת 1938 והיה חבר קבוץ יגור.
בין השנים 1945–1947 נשלח לפולין ולגרמניה בשליחות בלתי לגאלית על ידי המוסד לעלייה ב'.
בעת שליחותו בפולין היה מיוזמי "הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים" שסייעה בהבאת ילדים ניצולים ארצה. הקואורדינציה הציונית העלתה ארצה כאלף ילדים שנמסרו לאימוץ בארץ.
בשובו לארץ היה פעיל בחיים התנועתיים בארץ.
בין היתר היה רכז מטה שח"ל (שירות חלוצי לוחם) שמטרתו לגייס מתנדבים מן הוותיקים ומן העולים לקליטה וליישוב הנגב.
חבר לשכת מפא"י בין השנים 1950-1953.
פרסם מאמרים בעיתונים "דבר", "הפועל הצעיר" ו"מולד".
עם פילוג הקיבוץ המאוחד (1952) עבר לקיבוץ נווה ים. אחר כך התיישב במושב שדמות דבורה והיה למורה נערץ בבית הספר כדורי ובתיכון המחוזי בעפולה.
אריה שריד הקדיש את חייו לתיעוד תולדות התנועה החלוצית בפולין.
בשנת 1979 יצא לאור בהוצאת "עם עובד" הספר הראשון בטרילוגיה שעסקה בתולדות התנועות החלוציות בפולין, תחת הכותרת: "החלוץ ותנועות הנוער בפולין מ-1917 עד- 1939".
בשנת 1997 יצאו לאור בהוצאת "מורשת" שני הכרכים הנוספים בטרילוגיית
"במבחן הענות והפדות". "כרך א': בנתיב היסורים והמרי" עוסק בתנועות החלוציות בפולין בין השנים 1939 עד 1945 ו"כרך ב: תקומה מן האפר" עוסק בתנועת הבריחה של חברי תנועות הנוער בין השנים 1945–1949.
בין היתר גם סייע לניצולי שואה בכתיבת סיפוריהם כסופר סתרים.
המשיך ללמד עד ימיו האחרונים – גם לאחר פרישתו (בגיל 70) לימד בהתנדבות בבית אבות בעפולה ואחר כך גם בבית המלין בתל אביב שם הרצה ביידיש.
היה איש משפחה, נישא לסלווה שריד (גיטלמן) שהייתה רפתנית ואשת עבודה כל ימיה. לזוג נולדו שלוש בנות, אסתר שוורץ, גאולה קנו ורחל בר-דוד.

ספריו (הטרילוגיה)

הטרילוגיה המקפת עוסקת בקורות התנועות החלוציות בפולין מהיווסדן בעשרים השנים בין שתי מלחמות העולם, דרך פעילותן בתקופת השואה ועד לתקופה שאחרי המלחמה ולחיסול התנועה הציונית בפולין בשנת 1949.
הספר הראשון "תנועות הנוער בפולין" הוקדש כולו לתקופה ששריד הגדיר כ"תקופת החלוציות הקלאסית" ועיקרו כינון בית היוצר של הציונות המגשימה- ראשית ההתארגנות של תנועות הנוער וארגון קיבוצי ההכשרה בפולין להכנת העתודה למפעל ההתיישבותי בארץ. המהדורה הראשונה אזלה אך ניתן למצוא את הספר בספריות.
הספר השני בסדרה: "בנתיב היסורים והמרי" מגולל את תנועות המרי ואת המאבק הטרגי בהתנגדות לכובש הנאצי. מלחמת נואשים שרשמה דף מפואר של גבורה.
הספר השלישי: "תקומה מן האפר" מתאר את ההתארגנות המחודשת של התנועות החלוציות שהתייצבו בראש שארית הפליטה והיו לנושאי מפעל הבריחה באירופה. בספר זה מחקרים מקוריים על תנועות הנקם ועל מפעל הקואורדינציה לגאולת ילדים.
בספר אוסף של אלפי עדויות ששריד ליקט במשך שנים רבות. האינדקס, שנערך על ידי אורנה קנו ורמי מנשה, כולל כ־4000 ערכים וכן פרטים על העדויות, שמות העדים ואת האזכורים בספרים.
פרידריך לודוויג, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן

ביוגרפיה

פרידריך לודוויג נולד ב-31 בינואר 1746 באינגלפינגן, שהייתה חלק מנסיכות הוהנלוהה-אינגלפינגן - נסיכות קטנה באזור וירטמברג, להיינריך אוגוסט, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן ולוילהלמינה אלאונורה, רוזנת הוהנלוהה-אהרינגן.
בשנת 1762 הצטרף פרידריך לודוויג לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ולחם עמו כנגד הצבא הפרוסי במהלך מלחמת שבע השנים. בשנת 1766 הצטרף פרידריך לודוויג לצבא הפרוסי בדרגת מיור, ובשנת 1775 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1778 השתתף פרידריך לודוויג במלחמת הירושה הבווארית, ובאותה עת הועלה לדרגת אוברסט. זמן קצר לפני מותו של המלך פרידריך הגדול, הועלה פרידריך לודוויג לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-32. לאחר מכן שהה פרידריך לודוויג כמה שנים בברסלאו, ובשנת 1791 מונה למושל ברלין. בשנת 1794 פיקד פרידריך לודוויג על קורפוס בצבא הפרוסי על הריין, והתבלט מאוד בהתקפות רבות, ובייחוד בקרב קייזרסלאוטרן ב-20 בספטמבר אותה שנה.
באותה תקופה היה פרידריך לודוויג החייל הכי פופולרי בצבא הפרוסי, ובליכר כתב עליו שהוא מנהיג שהצבא הפרוסי יכול להתגאות בו. כמו כן ירש פרידריך לודוויג את אביו בנסיכות באותו זמן, ורכש קרקעות נוספות על ידי נישואיו עם בתו של הרוזן פון הוים. בשנת 1806 העביר פרידריך לודוויג את השלטון בנסיכות לבנו הבכור פרידריך אוגוסט, נסיך הוהנלוהה-אהרינגן, וזמן קצר לאחר מכן מונה פרידריך לודוויג, שהיה כעת גנרל חיל הרגלים, לפקד על האגף השמאלי של הכוח הפרוסי שהיה אמור להילחם בנפוליאון. אולם פרידריך לודוויג לא פיקד בפועל על הכוחות, אלא הותיר לראש מטהו כריסטיאן קרל אוגוסט לודוויג פון מאסנבאך לפקד בפועל על הכוחות. זמן קצר לפני הקרב העביר קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל את עיקר צבאו, שכלל 60,000 חיילים, מאזור ינה לאזור אאורשטדט, עקב ההנחה שנפוליאון הופיע רק עם מספר קטן של קורפוסים לצורך הקרב. באזור ינה נשאר פרידריך לודוויג עם כ-42,000 חיילים, ובין ינה לויימאר התמקם גנרל ארנסט פון ריכל עם כ-30,000 לוחמים. ב-14 באוקטובר הותקף כוחו של פרידריך לודוויג על ידי עיקר הצבא הצרפתי תחת פיקודו של נפוליאון, ובקרב שהתפתח ספגו הכוחות הפרוסיים מפלה מוחצת.
פרידריך לודוויג נסוג עם שארית כוחותיו לארפורט, ומשם המשיך בנסיגה אל תוך פרוסיה. ב-28 באוקטובר נפגשו כוחותיו עם הכוחות הצרפתיים בפיקודו של ז'ואקים מירא באזור פרנצלאו, ופרידריך לודוויג החליט להילחם נגדם וסירב להצעת הכניעה הצרפתית. אולם ראש מטהו פון מאסנבאך שנפגש עם הצרפתים טען שכוחותיהם מונים כ-100,000 חיילים, ומשום כך נכנע פרידריך לודוויג לצרפתים בראש למעלה מ-10,000 חיילים. בעקבות כניעתו של פרידריך לודוויג נכנעו שאר מפקדי הכוחות הפרוסיים בזה אחר זה, ועד אמצע נובמבר השתלטו הצרפתים על כל ממלכת פרוסיה.
פרידריך לודוויג שהה כשנתיים בשבי הצרפתי, ולאחר מכן פרש לאחוזותיו, וב-15 בפברואר 1818 מת בביתו בזלאוונציץ.
ורדזיה

ורדזיה (בגאורגית: ვარძია) היא מתחם מנזרי של מערות בסלע במורדות רכס ארושתי (גאו') בואכה נהר הקורה בנפת אספינדזה שבדרום גאורגיה, כ-10 ק"מ מהגבול הטורקי. המתחם נבנתה על ידי תמר המלכה בשנת 1185. בתחילה הייתה במקום מצודה אותה בנה נכדו של המלך דוד הבנאי, ואילו המלכה תמר שינתה את ייעוד המקום מצבאי לדתי, ובנתה שם מנזר, שגדל לעיר שמנתה בימיה הטובים כ-50,000 איש. 
המנזר הכיל כ-6,000 מערות בגודל חדר, שנוצרו להגנה מפני המונגולים, והיו מוסתרות בקומפלקס בגובה של 13 קומות . העיר כללה כנסייה וחדר כס, ומערכת השקיה מסובכת בשיטת הטרסות של אדמה חקלאית. הכניסה היחידה לקומפלקס היה דרך מנהרות מוסתרות היטב ליד נהר הקורה. 
בשנת 1283, רעידת אדמה בסמצחה השמידה בערך שני שלישים מהעיר, כשהיא חושפת את המערות כלפי חוץ, ולהתמוטטות מערכת ההשקיה. 
הכנסייה חוזקה, ונוסף לה מגדל פעמון חיצוני, במהלך שלטונו של בקה ג'חלי במאה ה-13. 
הפרסים, שניצטוו על ידי השאח טחמסף ה-1, לפשוט על המסגד, בשנת 1551, בזזו את כל הצלמיות החשובות וסיימו את חיי המנזר באפקטיביות.

שם המקום

האגדה מספרת כי למלכה תמר היו 366 חדרים כדי לבלבל את מי שירצה להתנקש בחייה. ציורי הקיר מתארים את תמר לפני נישואיה. בילדותה כאשר יצאה לשחק במערות וקראו לה, היא ענתה מהמסתור "אכּ וַר דזיה", אני פה דוד.

ורדזיה היום

כיום ורדזיה היא אטרקציה תיירותית בסאמצחה-ג'אוואחתי, שבגאורגיה. המקום מנוהל על ידי קבוצה קטנה של נזירים, וניתן לבקר בו תמורת סכום סמלי. מיניבוסים מקומיים בשם מרשרוקטה מגיעים לוורדזיה כל יום מהעיר אחלציחה. 
כ-300 מערות בגודל חדר נותרו חשופות לעין כל, ולחלק מהמערות יש עדיין צינורות מים ישנים, זכר למערכת ההשקיה.
סטפן בנך

ביוגרפיה

בנך נולד בקרקוב, פולין ב-1892 והיה הרוח החיה באסכולת לבוב במתמטיקה בפולין של טרום מלחמת העולם השנייה. הוא היה אוטודידקט במתמטיקה וגאוניותו נתגלתה רק במקרה על ידי המתמטיקאי הוגו שטיינהאוס. 
בפרוץ מלחמת העולם השנייה בנך היה נשיא החברה המתמטית הפולנית. בזכות היותו שותף-חבר באקדמיה למדעים של אוקראינה ובעל קשרים טובים עם מתמטיקאים סובייטים הוא הורשה לשמור על תפקידו למרות הכיבוש הסובייטי של העיר ב-1939. בנך אף הצליח לשרוד את הכיבוש הברוטלי של הנאצים מ-1941 על ידי כך שמכר את דמו לניסוייו של פרופסור רודולף וייגל. הדבר גרם לירידה בבריאותו ובמשך שנות הכיבוש אף לקה בסרטן ריאות. אחרי המלחמה חזרה לבוב לידי הסובייטים ובנך מת שם, מבלי שהספיק לחזור לפולין. הוא נקבר בבית העלמין של Lychakivskiy.
כווייה חשמלית

הגורמים המשפיעים על הפגיעה

ארבעה גורמים חשמליים קובעים חומרת הנזק שנגרם בכווייה חשמלית: מתח, זרם, התנגדות ותדירות. החומרה של הכווייה גם תושפע ממסלול הזרם בגוף. באופן כללי זרם ינוע דרך התנגדות מועטה ככל הניתן: ראשית כלי דם, עצב ושריר. לאחר מכן עור, גידים, שומן ועצם. לרוב, פגיעות חשמליות באות לידי ביטוי בגפיים חיצוניות, אך גם אזורים קריטיים בגוף עלולים גם להיות מושפעים ולגרום לסיבוכים חמורים.
כשהגוף בא במגע עם מקור חשמלי, הוא הופך להיות חלק מהמעגל החשמלי. במצב שכזה, הזרם בעל נקודת כניסה ויציאה שונות על הגוף. נקודת הכניסה נוטה להיות שקועה, בעוד שנקודת היציאה נוטה להיות דרמטית יותר ובעלת אפקט רב. קשה להעריך בדיוק כווייה חשמלית – שכן לרוב נראה רק נקודת הכניסה והיציאה, אך לא את הנזק הפנימי לרקמות.

עזרה ראשונה

נפגע כווייה חשמלית הוא כזה שמומלץ לא לגעת או לטפל בו עד שמקור המתח הוסר. פציעות חשמליות לרוב בעלות פגיעה נרחבת מזו של הכווייה וכוללות הפרעות קצב בלב כמו פרפור חדרים. טיפול עזרה ראשונה כולל הערכת ההכרה של הקורבן, הערכת דופק וסירקולציה וכן טיפול בכוויות.

אשפוז

לרוב, נפגע כווייה חשמלית בעל שטח פגוע קטן יותר משאר נפגעי הכוויות, אך עדיין עלול לסבול מסיכונים וסיבוכים חמורים בהרבה בשל טיב הפגיעה והשפעתה על רקמות פנימיות שונות. לרוב, האזור הפנימי הפגוע מחייב אשפוז. אם לא יטופל, עלולים להיווצר סיבוכים כמו נמק אי איסכמיה לאיברים שונים, והמצב עלול להדרדר לכדי קטיעה.
כזית

בהלכה, שִׁיעוּר כַּזַּיִת הוא אחד משיעורי תורה, המגדיר נפח מינימלי של דבר מאכל בתחומים הלכתיים רבים. על פי המובן המקורי שיעור כזית שווה לנפח פרי הזית, אך כיום מקובל בספרות ההלכתית לקבוע ששיעור כזית גדול הרבה יותר: בין 13.5 ל-50 סמ"ק.

מקור השיעור

בתחומים הלכתיים רבים נקבעו בספרות חז"ל "שיעורים" - גדלים מינימליים הנדרשים על מנת לתת לעצם כלשהו משמעות הלכתית (למשל, שיעור ברכה אחרונה). השיעור הנפוץ ביותר הוא שיעור "כזית" הנוגע לנפח המינימלי של דברי מאכל כמעט בכל תחום הלכתי רלוונטי, וכן לנפחים נוספים רבים של מוצקים. בעניין זה ידועה אמרתו של רבי יוסי ברבי חנינא שדרש את הפסוק "ארץ זית שמן" – "ארץ שכל שיעוריה כזיתים". כך גם אמר רבי יהודה הנשיא: "כל השיעורין כולן בכזית, חוץ מטומאת אוכלין".
שיעור כזית מופיע עשרות פעמים במשנה, והתלמוד קובע שהשיעור לא נלמד ממדרש הכתובים, אלא מקורו במסורת הלכתית קדומה של הלכה למשה מסיני. עם זאת, בתלמוד מובאת מסורת שהשיעורים יוסדו בבית דינו של הדמות המקראית יעבץ, וגם בתלמוד הירושלמי נאמר על ידי רבי יונה ששיעור כזית "ניתן על ידי חכמים". גם על פי גישות אלו, שיעור כזית אינו נחשב לדין דרבנן אלא לדין דאורייתא.

גודל שיעור כזית

במשנה נאמר: "כזית שאמרו: לא גדול ולא קטן, אלא בינוני – זה אגורי". זית אגורי הוא זן מסוים של זיתים, שזוהה על ידי ד"ר מרדכי כסלו עם הזית הסורי, שנפחו כ-3 סמ"ק.

הסתירה התלמודית

בתלמוד במסכת כריתות נאמר: "ושיערו חכמים דאין בית הבליעה מחזיק יותר משני זיתים" ואילו בתלמוד במסכת יומא נאמר: "רבי אבהו דידיה אמר מכל האוכל אשר יאכל אוכל שאתה אוכלו בבת אחת ושיערו חכמים אין בית הבליעה מחזיק יותר מביצת תרנגולת" ובעקבות כך כתב ר"י מבעלי התוספות שאם בית הבליעה מחזיק גם ביצה וגם שני זיתים, ואם כן, זית שווה לחצי ביצה.  
בתקופת האחרונים באירופה, היו שהסיקו למסקנה מתוך דברי הרמב"ם ששיעור כזית הוא קצת פחות משליש משיעור כביצה. האחרונים נחלקו ביניהם אם הקשרים האלו הם ביחס לביצה עם קליפה או ביצה בלי קליפה. מחלוקת נוספת נובעת מכך שחלק מן האחרונים קבעו שהביצים קטנו פי שניים מאז תקופת חז"ל, ולפי זה הכפילו את שיעור כביצה וגם את שיעור כזית. לכן השיעורים שנפוצים בספרות ההלכתית כיום נמצאים על טווח רחב שבין 17.3 ל-50 סמ"ק. 
בנוסף ישנן דעות שגודל השיעור הוא כזית הגדול ביותר שגדל בארץ בימינו (המשוער כ-7.5 סמ"ק). או שגודלו כגודל זית בינוני בימינו (המשוער כ-3 סמ"ק בערך). 
אבל בדרך כלל  דבר זה נאמר רק כדי להחמיר מספק ולא להקל.
ריאן גייג'

ביוגרפיה

גייג' נולד בלונדון. תפקידו הידוע ביותר בטלוויזיה הוא בדמות המלך לואי השלושה עשר בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "המוסקטרים". כמו כן הוא מוכר מגילום דמותו של טד בנדי בסרט הטלוויזיה "Serial Thriller: Angel of Decay". בקולנוע שיחק גייג' בתפקיד אלפריד ליקספיטל בסרט "ההוביט: מפלתו של סמאוג" ובסרט "ההוביט: קרב חמשת הצבאות". הוא גילם שוב את טד בנדי (ברשימת השחקנים זוהה בשם הוא) בסרט "Angel of Decay", עליו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי הבריטי של 2016. במשחקי וידאו גילם גייג את צ'ריברט ב-"Final Fantasy XIV". בתיאטרון עבד גייג' עם הלהקה השייקספירית המלכותית במחזות כגון "המלט", "חלום ליל קיץ" ו"מקבת'".