google/wiki40b huggingface dataset:
איקי אלנר

ביוגרפיה

אלנר נולד בחיפה וגדל בקריית מוצקין, בן לניצולי השואה. כיהן כיו"ר ארגון "נוער לנוער" המקומי וכיושב-ראש מועצת התלמידים. סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. היה יועץ תקשורת לשר החינוך, פרופ' אמנון רובינשטיין. היה דובר מטה "עצרת השלום" שבסופה נרצח ראש הממשלה יצחק רבין. לאחר מכן שימש כיועץ לשר לאיכות הסביבה, יוסי שריד. בשנת 1997 נתמנה למנכ"ל תנועת "חוקה לישראל". 
היה ממקימי המטה למען חופש דת לישראל, קואליציית-גג של למעלה מ-20 ארגונים שפעלה לקידום הפרדת הדת מהמדינה, נישואים אזרחיים ושוויון בין הזרמים היהודיים בישראל, באמצעות חקיקת חוק יסוד: חופש הדת (שלא נחקק).
בשנת 2000 כיהן בוועדה הממשלתית לחוקה בראשות פרופ' יעקב נאמן שהקימה ממשלת שרון הראשונה, וייצג בה את מפלגת המרכז על-פי הזמנת ח"כ דן מרידור.
עם ההחלטה על הפסקת הפעילות הציבורית של תנועת "חוקה לישראל" נבחר אלנר לכהן כמנהל ארגון "הרוב הציוני" במסגרתו פעל לקידום פתרון בעיית המעמד הדתי של מאות אלפי עולים חדשים מברית המועצות לשעבר. 
בשנת 1999 הצטרף למפלגת שינוי ובשנת 2001 נבחר במקום השני בבחירות למועצת שינוי. בשנת 2003 נבחר לראשות סניף ת"א של המפלגה. בבחירות לכנסת השש עשרה עמד בראש מטה הלהט"ב והוצב במקום ה-19. היה מראשי "המורדים" במנהיג "שינוי", יוסף (טומי) לפיד, ופעל להצבת פרופ' אוריאל רייכמן בראשות המפלגה. מיד לאחר הבחירות המקדימות בשנת 2006, שהסתיימו בפרישת לפיד, פרש אלנר מ"שינוי". באותה שנה עבר להתגורר בשדרות והקים את המכון למנהיגות העתיד, יחד עם אל שווימר.
בשנת 2005 השתתף בתוכנית המציאות "דרוש מנהיג" בערוץ 2, והוצג כהומוסקסואל.
אלנר הוא גרוש. בראשית 2019 היה ממקימי מפלגת "מגן" בראשות תא"ל גל הירש ונבחר למקום השני ברשימתה. המפלגה כשלה בבחירות ולא עברה את אחוז החסימה.
חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי

הקונספט

עיתון הניו יורק טיימס תיאר את עבודת האמנות ב-2007: 
מר הירסט מכוון לעתים תכופות לטגן את המוח (ומפספס יותר מאשר קולע), אולם הוא עושה זאת באופן ישיר, לרוב בחוויה וִיסְצֶרָלִית, כשהכריש נותר בצורה יוצאת מן הכלל. תוך שהוא משמר את נושא הכריש, הכריש בו זמנית מת וחי ומתבטא בצורה שאתה לא ממש תופס אותה עד שאתה לא רואה את זה, תלוי ושקט במכל שלו. הוא מעורר דחף דמוני מולד לחיות צורת חיים דמונית דמוית מוות."

ריקבון והחלפת הכריש

לצורך עבודתו הזמין האמן את הכריש מדייג אוסטרלי תמורת 6,000 יורו. האמן ביקש "משהו גדול מספיק כדי לטרוף אותך". מאחר שהכריש השתמר בצורה גרועה, החלה להתפתח עכירות בחלקים מהמעטפת שלו. בשנת 1993 הגלריה הוציאה את קרביו של הכריש ומתחה את עורו על תבנית פיברגלס. אולם הירסט טען ש"זה לא נראה מפחיד...אפשר לראות שהוא לא אמיתי. אין לו משקל". לאחר שנודע לו כי הגלריה עומדת למכור את היצירה לסטיבן א. כהן, הוא הציע להחליף את הכריש. כריש נוסף נתפס (בגיל מוערך של כ 25–30 שנה), ומדען ומשמר דגים מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) הזריק לכריש פורמלין והשרה אותו בתמיסת פורמלין בוויטרינה המקורית שלו למשך שבועיים.
הירסט הכיר בפרדוקס הפילוסופי המכונה ספינת תסאוס, בנוגע לשאלה אם מדובר באותה עבודת אמנות. הוא השיב:
זו דילמה גדולה. לאמנים ולמשמרי אמנות יש דעות שונות בנוגע למה חשוב : העבודה המקורית או הכוונה (או הרעיון) המקורית. אני בא מרקע של אמנות קונספטואלית, כך שאני חושב שזו צריכה להיות הכוונה. מדובר באותה עבודה. אולם הזמן הוא שייתן לבסוף את פסק הדין.

תגובות

בשנת 2004 במהלך נאום בהאקדמיה המלכותית לאמנויות, מבקר האמנות רוברט יוז השתמש בחוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי כדוגמה עיקרית לתופעה הבינלאומית של שוק האומנויות של זמנו שהפכה ל"שפל תרבותי". מבלי להזכיר את עבודת האמנות או את האמן, טען כי משיכת מכחול בצווארון תחרה בציור של ולסקס עשויה להיות רדיקלית יותר מאשר כריש "עגמומי ומתפורר במיכל שלו בצד השני של התמזה".
הירסט השיב לאדם שאמר שכל אחד היה יכול לעשות עבודת אמנות שכזו ב- "אבל לא עשית זאת, הלא כך?"
בשנת 2003, תחת הכותרת "כריש מת אינו אמנות", 'הגלריה הבינלאומית לסטאקיזם' הציגה כריש, שהוצג לראווה לראשונה כשנתיים לפני יצירתו של הירסט בחנות "ג'.די. אספקת מוצרי חשמל" של אדי סונדרס משכונת שורדיץ', ושאלה "אם הכריש של הירסט הוכר כעבודת אמנות גדולה, איך זה שהכריש של אדי שהוצג שנתיים לפניו לא הוכר ככזה? ייתכן ויש לנו כאן אמן גאוני שלא קיבל הכרה, שביצע זאת ראשון, או שכריש מת בכלל אינו אמנות?" הגלריה הציעה כי הירסט קיבל את הרעיון לעבודה שלו מחלון הראווה בחנות של אדי.
דוד ירקוני

חייו

ירקוני נולד ב-16 ביולי 1928 בטרנסילבניה, ב-1944 נשלח עם משפחתו לאושוויץ, הוריו נרצחו בשואה והוא הועבר למחנה הריכוז דכאו בו שהה עד שחרור המחנה על ידי צבא ארצות הברית. 
ב-1948 עלה לארץ ישראל, התנדב לארגון ההגנה ובמלחמת העצמאות נלחם במסגרת גדוד 62 של חטיבת עציוני. במערכה על ירושלים. לאחר המלחמה הצטרף לחיל התותחנים, שימש קצין תצפית קדמי במבצע כנרת ובמבצע אלקיים. שירת כמפקד סוללה ג' בגדוד 402 ומלחמת סיני לחם כקצין ניהול אש בגדוד 402. ב-1963 מונה למפקד גדוד 334, גדוד תותחנים של חטיבת גולני ושירת בתפקיד עד 1964. במלחמת ששת הימים שירת כמפקד גדוד 335, גדוד מכמ"ת 160 מ"מ ומפקד הסיוע החטיבתי של חטיבת עודד ולחם עמה בגזרת ג'נין ושכם. לאחר המלחמה הדריך בקורס מפקדי פלוגות. במלחמת יום הכיפורים שירת כהראש מטה באגד ארטילרי 282 שלחם בחזית הסורית. בספטמבר 1974 השתחרר משירות הקבע. בשירות המילואים מונה ב-1975 למפקד עוצבת התקומה, אגד ארטילרי במילואים. כמו כן נשלח לסינגפור לאימון הצבא המקומי. 
ירקוני עבד במשרד הביטחון וכיהן כממונה על מרחב אסיה-אפריקה בסיב"ט. 
נפטר ב-2013 ונטמן בבית העלמין בגבעת השלושה.
אברהם כהנמן

חיים אברהם כהנמן (כ"א בתשרי ה'תרע"ג, 2 באוקטובר 1912 - ל' בשבט ה'תשס"ט, 24 בפברואר 2009) היה נשיא ישיבת פוניבז' ובנו של מייסד הישיבה וראשה הראשון - הרב יוסף שלמה כהנמן.

ביוגרפיה

נולד בליטא. בתחילת מלחמת העולם השנייה עלה לישראל עם אביו. סייע לאביו להקים את ישיבת פוניבז' בעיר בני ברק. בסוף שנות ה-40 עבר להתגורר בארצות הברית. לאחר פטירת אביו בשנת 1969 שב להתגורר בישראל והתמנה לנשיא הישיבה, תפקיד שאותו מילא עד לאמצע שנות ה-90, עת הורע מצבו הבריאותי. בעקבות זאת החלו מאבקי ירושה חריפים בישיבה בין בנו, אליעזר כהנמן, לחתנו, הרב שמואל מרקוביץ.
בצוואתו הוא הוריש את הישיבה לרעייתו רבקה. הוא הוסיף כי במקרה שהיא לא תהיה בין החיים בשעת פתיחת הצוואה, תחולק יתרת העזבון בין בנו אליעזר (60%) (לבד מ-10% שהקנה לו עוד בחייו), לבין הבת הנשואה לרב שמואל מרקוביץ' (40%). לאחר שלושים יום מפטירתו ייפתה אשתו את כוחו של בנה לנהל בשמה את הישיבה. הצוואה עוררה מחלוקת משפטית באשר לתוקפה ולסמכויות הנגזרות ממנה. כל אחד מהצדדים טען כי הוברר ממנה כי דעתו של המנוח הייתה לטובתו.
הוא נפטר בגיל 97, ונטמן בבית הקברות פוניבז' בבני ברק, בסמוך לקבר אביו.
הר יעלה

הר יעלה הוא שלוחה הררית בהרי ירושלים, מדרום לנחל שורק, 4 קילומטר ממזרח לבית שמש.
ההר נמצא על השפלה המרכזית ועל חלקים מדרום מישור החוף, וגובהו הוא 631 מטר מעל פני הים. בפסגת ההר הוקם מגדל תצפית.
ההר נכבש במסגרת מבצע ההר במלחמת העצמאות.
תושבי הכפר הערבי דיר אלהוא שהיה שם לפני הכיבוש גורשו והכפר נהרס.
כיום נותרו ממנו שרידי בתים, גדרות ומערה שבה נמצאים מתקני בית בד קדום.
במדרונות ההר בקעות קטנות המצויות על פני מדרגות רחבות הנוצלו לעיבוד חקלאי בזכות אדמות סחף שהצטברו בהן. אפשר שתופעה זו נוצרה בעקבות פעולת העתק והיא יחידה במינה בהרי יהודה.
לאחר מלחמת השחרור הוקם במקום מושב העולים "יעלה" אך הוא ננטש במהרה.
ההר מהווה חלק מ"פארק ה-200" ועל מדרונו הצפון מערבי נמצאת מערת שורק.
"פארק ה-200" הוא אזור נופש וטיולים סביב הר יעלה שהוכשר בידי קק"ל, הוא הוקם בשנת 1975
ונקרא כך לכבוד יום העצמאות ה-200 של ארצות הברית.
בריזביין רואר

היסטוריה

בעת הקמת הליגה האוסטרלית, הועדפו תחילה הקמת מועדונים בבירות המחוזות השונים באוסטרליה. ביוני, 2004, היו שני מועדוני כדורגל בעיר בריזביין, בירת מחוז קווינסלנד, קווינסלנד ליונס סוקר קלאב ובריזביין סטרייקרס ומתוכן היו אמורים לבחור ראשי ההתאחדות ראשי הנהלה שיקימו את המועדון החדש. בסופו של דבר נבחרה הנהלת ה"ליונס" בנובמבר, 2004.
ב-2 במרץ 2005 הוקמה הקווינסלנד רואר באופן רשמי, כאשר לתפקיד המנכ"ל מונה ג'ון ריבוט, שהיה בעברו מנכ"ל קבוצות הרוגבי בריזביין ברונקוס ומלבורן סטורם ותחתיו מונה גרי וילקינס, לשעבר כדורגלן נבחרת אוסטרליה ולורנס אודנדיק, שנשאר גם מנכ"לה של קווינסלנד ליונס.
עם הקמת הליגה האוסטרלית, הייתה קווינסלנד אחת הקבוצות הנצפות ביותר באוסטרליה כולה, למרות פתיחת עונה לא טובה ודשדוש בתחתית הטבלה. כבר בעונה זו, סיימה קווינסלנד במקום השני מבחינת ממוצע צופים למשחק, הגיעה למקום השני במספר הצופים במשחק נתון והייתה לקבוצה הראשונה באוסטרליה שבשערי האצטדיון שלה עוברים יותר מ-100 אלף צופים בסך הכל. כל זאת, למרות שהקבוצה לא הצליחה להתברג בפלייאוף העליון. באותה התקופה, מונה למאמן הקבוצה המאמן הישראלי מירון בלייברג.
בעונה שלאחר מכן הייתה הקבוצה ברצף ללא הפסדים של חמישה משחקים עם 11 נקודות לזכותה בטבלה ומקום שני. למרות זאת, 7 המשחקים שלאחר מכן היו גרועים מאוד לקבוצה והיא השיגה בהם 5 נקודות בלבד כאשר בתקופה זו הקבוצה ניצחה משחק אחד בלבד. בשל כך, ירדה הקבוצה עד המקום הרביעי עם אותו מספר נקודות כשל פרת' גלורי. בשל כך, הגיש המאמן, מירון בלייברג, את התפטרותו מאימון הקבוצה לאחר תיקו 1-1 ביתי מול סנטרל קוסט מרינרס. למרות זאת, הנהלת הקבוצה לא הסכימה לקבלת פיטוריו של המאמן והוא המשיך בתפקידו. שני המשחקים לאחר מכן הסתיימו שניהם בהפסד, האחד בהפסד 1-0 משער עצמי מול ניו זילנד נייטס מתחתית הטבלה והשני הפסד לאדליד יונייטד בבית. לאחר המשחק הזה פוטר בלייברג מתפקידו למרות שמאוחר יותר התגלה כי בלייברג ביקש להתפטר לפני המשחק מול אדלייד, כאשר ההנהלה התנתה את פיטוריו בהפסד לאדלייד, דבר שלבסוף קרה. במקומו של בלייברג מונה פרנק פרינה כדורגלן העבר של נבחרת אוסטרליה ממוצא איטלקי ושאף זכה לאמן את הנבחרת הלאומית.
בסיומה של אותה העונה, הייתה צריכה קווינסלנד ניצחון במשחקה האחרון מול סידני כדי להבטיח את העפלתה לפלייאוף הגמר אך סיימה בתיקו 1-1 מאכזב כשאת השאר לטובת סידני כבש אלכס ברוסק, שחקנה של קווינסלנד בעברו.
ב-2009 שונה באופן רשמי שמה של הקבוצה לשמה הנוכחי "מועדון הכדורגל בריזביין רואר". 
בעונת 2010/2011 הקבוצה זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. בעונת 2013/14 זכתה בתואר בפעם השנייה.
אלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך

ביוגרפיה

אלברטינה פרדריקה נולדה ב-3 ביולי 1682 בטירת קרלסבורג, דורלאך, לפרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ולאוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת, דוכסית סקסוניה.
ב-2 בספטמבר 1704 התחתנה אלברטינה פרדריקה עם כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין, ממנו נולדו לה 11 ילדים. בשנת 1726 מת בעלה כריסטיאן אוגוסט, ובנה אדולף פרידריך, נסיך אויטין ירש את נחלותיו ותאריו. מכיוון שבנה היה קטין, שימשה אלברטינה פרדריקה כעוצרת בשמו עד לבגרותו, ובנוסף הורישה לו אחוזות מנחלותיה. מכיוון שאלברטינה פרדריקה הייתה נכדתה של כריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן, נבחר בנה אדולף פרידריך ליורש העצר השוודי, ובשנת 1751 הוא עלה לשלטון בשוודיה כאדולף פרדריק, מלך שוודיה.
ב-22 בדצמבר 1755 מתה אלברטינה פרדריקה בהמבורג, והיא בת 73 שנים.
ראף טרייד

ראף טרייד (מאנגלית: Rough Trade) הוא שמה של חברת תקליטים עצמאית ורשת חנויות תקליטים המבוססת בלונדון, אנגליה. 
החנות הראשונה של ראף טרייד נפתחה ברחוב פורטובלו בלונדון ב-1976 על ידי המייסד ג'ף טרוויס. ב-1978 החנות הולידה גם חברת תקליטים ידועה שהפכה בהמשך לביתן של להקות כמו הסמית'ס והליברטינז. החנות והלייבל הופרדו ב-1982, אך הקשרים ביניהן נשארו חזקים עד היום.

חנויות התקליטים

עם הפרדת החנות מחברת התקליטים ב-1982 הועברה הסניף ממיקומו ברחוב פורטובלו לדרך קנסינגטון פארק בלונדון. ב-1988 נפתחה חנות נוספת בקובנט גארדן. בעבר נפתחו סניפים של החנות גם בסן פרנסיסקו, טוקיו ופריז, אשר נסגרו עם עליית מכירות המוזיקה ברשת. ראף טרייד החליפה את הסניפים הללו בחנות מוזיקה אינטרנטית.
חנויות ראף טרייד מתמחות בז'אנר הפוסט פאנק, אך מחזיקות בסחורה ממגוון ז'אנרים אלטרנטיביים ומחתרתיים. בשנים האחרונות החנויות היו אחראיות על הוצאתם של מספר אלבומי אוסף המתמקדים בז'אנרים שונים, כמו אינדי פופ, אלקטרוניקה, קאנטרי, רוק אנד רול ופוסט פאנק. 
בכל חודש ינואר מאז 2003 מוציאה החנות אוסף של מיטב המוזיקה מהשנה החולפת, לפי בחירת צוות העובדים, הנקרא Counter Culture. ב-2007 יצא אוסף נוסף בשם Counter Culture 76 המשקף את השנה בה החנות נוסדה.
ב-2007 נפתח סניף נוסף של ראף טרייד בבריק ליין, מזרח לונדון. הסניף ממוקם במבשלת יין לשעבר של סטלה ארטואה ומארח הופעות מוזיקה בחינם המוגבלות ל-200 צופים בכל פעם. בסניף נמכרים בין היתר אלבומים של להקות ללא חוזה הפצה וכרבע מהסחורה מוצעת בתקליטי ויניל.

חברת התקליטים

החנות המקורית שפתח ג'ף טרוויס בפברואר 1976 במערב לונדון אופיינה באווירה קהילתית והתמחתה בתקליטי גראז' רוק ורגאיי. לאחר שלהקת פאנק צרפתית בשם מטאל אורבן הגיעה לחנות וביקשה עזרה בפרסום המוזיקה שלה, החלו טרוויס והעובדים האחרים בחנות להפיק לראשונה אלבום עבורה. 
ב-1978 החנות החלה לארגן רשת הפצת תקליטים בשם "הקרטל", בשיתוף עם חנויות תקליטים עצמאיות אחרות בבריטניה. הרשת איפשרה ללייבלים קטנים, כמו פקטורי רקורדס ו-2 טון רקורדס למכור את ההוצאות שלהם בהפצה לאומית. הרשת התמחתה בעיקר בפוסט פאנק אירופאי וסוגים שונים של רוק אלטרנטיבי מסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 והפיצה גם מגוון פאנזינים בריטיים, דוגמת No Cure.
הלייבל ראף טרייד הוציא סינגל עבור זמר הרגאיי הג'מייקני אוגוסטוס פאבלו, את סינגל הבכורה של קברט וולטייר משפילד ואת הסינגל השני של סטיף ליטל פינגרס, Alternative Ulster. במהלך 1978 הלייבל הוציא סינגלים עבור המונוכרום סט, סאבווי סקט, סוול מאפס, אלקטריק אילס, ועוד. ב-1979 הגיע האלבום הראשון שיצא בראף טרייד, Inglammable Material של סטיף ליטל פינגרס, למקום ה-14 במצעד הבריטי והפך לאלבום העצמאי הראשון שמכר מעל 100 אלף עותקים בבריטניה. 
ב-1982 הופרדו החנות והלייבל זה מזו. חטיבת ההפצה נקלעה לקשיים עם הזמן אשר הובילו את הלייבל להכריז על פשיטת רגל עד 1991. החברה כולה הגיעה לבסוף למצב של כינוס נכסים.
בשנת 2000 ראף טרייד רקורדס הושקה מחדש כגוף בבעלות עצמאית, שיתוף פעולה בין ג'ף טרוויס, ג'נט לי (חברת להקת פאבליק אימג' לשעבר) וחברת התקליטים Sanctuary, אשר נקנתה על ידי חברת התקליטים הגדולה BMG ולאחר מכן, ב-2007, נמכרה מחדש לקבוצה עצמאית. 
מאז לידתה המחודשת הוציאה ראף טרייד אלבומים עבור להקות כמו הסטרוקס, הליברטינז, בייבישמבלס ובל וסבסטיאן.
ענת רוט

ביוגרפיה

רוט הייתה פעילה ב"שלום עכשיו", יועצת במפלגת העבודה לעמרם מצנע, אהוד ברק ומתן וילנאי, וחוקרת במכון הישראלי לדמוקרטיה. 
בשנת 2006 הוציא המכון את "סוד הכוח: מועצת יש"ע ומאבקיה בגדר ההפרדה ובתוכנית ההתנתקות", מחקר מדיניות שכתבה בהנחיית פרופ' אשר אריאן.
בשנת 2011 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "תאוריות הפונדמנטליזם במבחן המציאות: הזרם התורני בציונות הדתית ומאבקיו נגד תוכנית ההתנתקות והריסת הבתים בעמונה". בשנת 2014 יצא לאור ספרה "לא בכל מחיר: מגוש קטיף עד עמונה: הסיפור מאחורי המאבק על ארץ ישראל" המבוסס על עבודת הדוקטור שלה.
שימשה מנהלת מכון מגלי"ם ללימודי ירושלים שבעיר דוד. 
לקראת הבחירות לכנסת העשרים התמודדה, בינואר 2015, בבחירות המקדימות במפלגת הבית היהודי ודורגה במקום ה-22, שנחשב לבלתי ריאלי. יו"ר המפלגה, נפתלי בנט, החליט לנצל את סמכותו ולשריין עבורה את המקום ה-15, שהפך ל-14 עם פטירתו של אורי אורבך. המפלגה זכתה ב-8 מנדטים, ורוט לא נבחרה לכנסת.
רוט היא תושבת אפרת ואם לבת.
משפט השגרירים

משפט השגרירים (באנגלית: Ministries Trial) ובשמו הרשמי ארצות הברית נגד ארנסט פון וייצאקר ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Ernst von Weizsäcker, et al.) היה המשפט האחרון מתוך שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים, אשר נערכו בפני בית דין צבאי של ארצות הברית בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, לאחר תום מלחמת העולם השנייה. הנאשמים במשפט היו בעיקר בכירי ממשל בגרמניה הנאצית, חלק ניכר מהם עסק ביחסי החוץ של המדינה הנאצית, כשרים, שגרירים, ופקידי ממשל אחרים.
משפט השגרירים מכונה אף "משפט וילהמשטראסה" כיוון שמשרד החוץ הגרמני ניצב בוילהלמשטראסה בברלין. הנאשמים במשפט היו עובדים בנציגויות שונות של הרייך הגרמני והואשמו על מעשיהם בתקופת גרמניה הנאצית, בהשתתפותם ובאחריותם לפשעים שונים שבוצעו בגרמניה ובמדינות שכבשה במהלך המלחמה.
שופטי בית הדין היו ויליאם כריסטיאנסן ממינסוטה, רוברט מגווייר מאורגון, לאון פאוארס מאיווה. התובע הראשי במשפט היה טלפורד טיילור. האישומים הוגשו ב-15 בנובמבר 1947 ואילו הליכי המשפט התנהלו החל מ-6 בינואר 1948 ועד 18 בנובמבר 1948. פסק הדין, אשר הכיל 833 עמודים, נכתב במשך חמישה חודשים וניתן ב-11 באפריל 1949. גזרי הדין ניתנו ב-13 באפריל 1949. היה זה המשפט הארוך ביותר מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים. מתוך 21 הנאשמים, שניים זוכו והאחרים הורשעו לפחות באישום אחד מכתב האישום וקיבלו עונשי מאסר הנעים בין שלוש ל-25 שנים.
שרה תאודורה, קיסרית בולגריה

קורות חייה

שרה תאודורה נולדה בטרנובו, בירת האימפריה הבולגרית השנייה בשם שרה, בת למשפחת סוחרים יהודים אמידה אשר התגוררה ברובע היהודי שבעיר. ידוע ששם אימה של שרה היה תמרה ובהמשך ניתן השם גם לבתה. ב-1346 נישאה שרה לאיוון אלכסנדר, תחת תאודורה נסיכת ולאכיה, אשר גורשה על ידי הקיסר הבולגרי. שרה אימצה את הנצרות האותודוקסית, אך בני הקהילה היהודית סמכו על חסותה, צברו מעמד חברתי רם יותר בתקופת כהונתה, והעניין הוביל לעימותים מול האוכלוסייה הנוצרית.
שרה תאודורה מילאה תפקיד משמעותי בחלוקת האימפריה הבולגרית. מאמצי השכנוע שלה הובילו את איוון אלכסנדר לחלק את ממלכתו בין בניו עוד בימי חייו. בנה של שרה תאודורה, איוון שישמן, קיסר בולגריה שלט במרכז הממלכה ובבירה טרנובו, ובנה של קודמתה תאודורה מואלכיה, איוון סרצימיר, שלט על נסיכות וידין שבירתה וידין. החלוקה החלישה את האימפריה הבולגרית אשר כבר הייתה בדעיכה, ובהמשך היא נפלה לידי האימפריה העות'מאנית.
לשרה תאודורה ואיוון אלכסנדר נולדו חמישה ילדים. איוון שישמן, איוון אסן החמישי שככל הנראה הוצא להורג על ידי העות'מאנים ב-1388, הנסיכה תמרה אשתו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית, הנסיכה מריה (1348–1390) אשתו של אנדרוניקוס הרביעי, קיסר האימפריה הביזאנטית, והנסיכות דסיסלאבה וואסיליסה. שרה תאודורה נפטרה ככל הנראה בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-14 ונקברה לצד בעלה איוון אלכסנדר בכנסיית סנט פטקה בטרנובו.
אני אוהב את אחותי הקטנה

עלילה

יורי (Yuri) ואיקו (Iku) הם אחים תאומים הקשורים זה לזה מילדותם בקשר קרוב. כאשר האח והאחות התבגרו גילה יורי כי הוא הולך ומתאהב באחותו ומתוך רגשות אשם, נמנע מקרבתה. כדי להדחיק את רגשותיו מנסה יורי לקיים יחסים עם בנות אחרות ואף להתקבל לבית ספר מרוחק. אך כאשר הוא מגלה שאחותו מתחילה להתעניין בבנים אחרים, הוא נתקף בקנאה. יורי מתוודה בפני איקו על רגשותיו אליה ומגלה כי גם איקו נקרעת בדילמה דומה. הסיפור ממשיך ומגולל באופן רגיש את הסיטואציה האסורה וההתמודדות עמה.
ליסה קולמן (שחקנית)

ביוגרפיה

קולמן נולדה בהאמרסמית' שבלונדון. היא למדה בבית הספר לתיאטרון אנה שר החל מגיל שש, והמשיכה ללמוד בבית ספר תיכון להשלמת בחינות A-levels. היא עבדה בטלוויזיה בתקופות שונות החל משנות השמונים של המאה העשרים. באמצע שנות התשעים התחילה ללמוד לתואר בוגר אוניברסיטה בפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה בבריטניה. ב-1997 עזבה את הסדרה "חדר מיון" כדי להתמקד בלימודים. הדמות שגילמה בסדרה ניצלה מניסיון רצח ואחר כך נסעה לגור בכרתים.
ברדיו הופיעה קולמן ב-1999 בסדרה בת שישה חלקים של ה-BBC בשם "Old Dog and Partridge".

חיים אישיים

ליסה קולמן היא אחותה של שחקנית הקולנוע והטלוויזיה שארלוט קולמן שנפטרה ב-2001. היא הבת הצעירה של השחקנית אן ביץ' (1938–2017) ושל המפיק והבמאי פרנסיס קולמן (1924–2008).
אילמירה שמסוטדינובה

ביוגרפיה

שמסוטדינובה נולדה בסראטוב לאם שעסקה בהתעמלות אומנותית.
ב-1993 הנחתה את טקס בחירת מיס רוסיה.
ב-2010 קיבלה תואר בניהול ארגוני.
שמסוטדינובה עוסקת בצלילה וברכיבה על אופניים.

קריירת דוגמנות

ב-1990, בגיל 14, השתתפה לראשונה בתחרות יופי, היא השתתפה, בין היתר, בתחרות היופי המקומית של העיר שלה ובתחרות מיס וולגה 1991.
היא עבדה שנתיים כדוגמנית באיטליה והופיעה, בין היתר, בתצוגות של פנדי וגוצ'י.
היא לקחה חלק בפרסומים של מספר מותגים וביניהם הד אנד שולדרס.
בנוסף, תמונותיה הופיעו על מספר רב של מגזיני אופנה ברוסיה.
היא הופיעה בקליפים של מספר מוזיקאים, ובהם של להקת "Шамсутдинова, Ильмира" שייצגה את רוסיה באירוויזיון 2002.

חיים אישיים

שמסוטדינובה נשואה ולה שלושה ילדים ומתגוררת במוסקבה.
דודאים (אתר פסולת)

דודאים הוא אתר לסילוק פסולת המשתרע על שטח של 470 דונם, וממוקם כ-10 ק"מ צפונית מערבית לבאר שבע, בשטחה של מועצה אזורית בני שמעון, ליד אשל הנשיא ופועל מאמצע שנות ה-90. החל משנת 1998 שודרג אתר דודאים והחל לפעול על פי תקנות מחמירות של טיפול בפסולת. האתר משלב הטמנה פעילה ומרכז ללימוד נושאי סביבה. האתר מחולק לאגפים המטפלים בפסולת מסוגים שונים החל בפסולת ביתית וכלה בגזם גינות.
בשנת 2004 החל לפעול אתר להטמנת פסולת יבשה, בצמוד לאתר הקיים, כדי לצמצם את נפחי הפסולת המגיעה להטמנה, ולהגביר את המיחזור בסוגי פסולות הניתנים למיחזור על ידי הפרדתם מהפסולת הביתית.
באתר הוקצה שטח להקמת מפעלי מיחזור. המפעלים מתוכננים לטפל בכל סוגי הפסולות המגיעים לאתר, כגון: מפעל לקומפוסט, לפסולת ביתית, מיחזור פסולת בניין וכדומה.
מרבית הפסולת מדרום הארץ, כ-1100 טון מדי יום, מובלת ומוטמנת לאתר דודאים מתחנת המעבר בחיריה. האתר אטום ומבודד מהסביבה על ידי שכבות אטימה וביריעות פוליאתילן, וכך נמנע זיהום של מי התהום והקרקע. כחלק מתהליך התסיסה של החומרים האורגנים המוטמנים באתר, נפלטים גזים, כמו למשל גז מתאן, הנאספים ומשמשים כחומר דלק לתחנת כוח המייצרת חשמל ירוק.
האתר מופעל על ידי מועצה אזורית בני שמעון ומכניס לה רווחים נאים. בשנת 2010 החליטה רשות המיסים לשנות את סיווג האתר ממלכ"ר לעוסק והחלטה זאת אושרה בידי בית המשפט העליון, בהתחשב בכך שהאתר פועל בסביבה תחרותית.

גני הדס

גני הדס הוא חלק מאתר "דודאים", ומשמש להטמנת פסולת מוצקה. האתר הוקם בשנת 1998 על ידי חברת "מממ - מפעלי מטמנות מאוחדים" שזכתה במכרז בשיטת BOT, לאחר שהופסקה הטמנת פסולת באתר "חיריה".
הפסולת מגיעה לאתר מאזור גוש דן וממספר ערים ורשויות מקומיות. האתר משתרע על שטח של כ-680 דונם, וכמות הפסולת הנטמנת בו מוערכת ב-2700 טון ביום וכ-850,000 טון בשנה. ב"גני הדס" מרכז מבקרים פארק הכולל גן חיות, אגם ברווזים ודגים. הפארק פתוח לקהל כל ימות השבוע ללא תשלום.
באתר הוקמה תחנת כוח על ידי חברת ההקמה (EPC). תחנת הכח מספקת כוח בהספק מותקן של 7 מגה-ואט, והיא הגדולה בישראל להפקת חשמל מגז מטמנות. התחנה הוקמה במסגרת המאמץ הבינלאומי למניעת פליטת גזי חממה לאטמוספירה - פרוטוקול קיוטו. על פי חברת ההקמה "הביוגז (Landfill gas), הנוצר ספונטנית במטמנה, נאסף באמצעות מערך קידוחי בארות החודרים אל תוך גוף הפסולת. הביוגז נשאב על ידי מפוחים יעודיים מגוף המטמנה, עובר ניקוי ומועבר אל מנועי הגז להפקת חשמל. באם תחנת הכוח אינה פועלת, עקב עבודות תחזוקה או במידה וכמות הביוגז עולה על הכמות הדרושה למנועי הגז, מועבר הביוגז  ללפיד סגור לשריפתו. כך, כאשר הביוגז מנוצל ליצירת חשמל או נשרף בלפיד, המערכת מונעת פליטה של ביוגז לאויר ובכך מסייעת לשמירה על איכות הסביבה ומזעור סיכונים בטיחותיים וסביבתיים".
נמרוד חייט

ביוגרפיה

חייט החל לשחות בגיל שמונה במועדון מכבי פארק מים רעות ומשם עבר לאגודת הפועל דולפין נתניה בקיץ 2013. כבר בגיל 10 החל לזכות במדליות ולשבור שיאי גילאים בסגנונות הפרפר והמעורב. 
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במרץ 2007 זכה חייט בשתי מדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.82 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.13 דקות. 
בתחרות השחייה "גביע קומן" (תחרות שחייה לנוער של מדינות אגן הים התיכון) אותה שנה שנערכה בקפריסין זכה חייט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר, במדליית כסף במשחה ל-100 פרפר ובמקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
באולימפיאדת הנוער האירופית שנערכה בבלגרד, סרביה אותה שנה הגיע חייט למקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, במקום השישי במשחה ל-200 מטר פרפר, ובמקום השמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. 
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בבלגרד בשנת 2008 סיים חייט במקום ה-9 במשחה ל-200 פרפר בתוצאה של 2:02.75 דקות (15 מאיות השנייה איטי מהעלייה לשלב הגמר). בשלב המוקדמות הוא עלה מהמקום השישי וקבע תוצאה של 2:02.69 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום ה-12 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:31.41 דקות, במקום ה-18 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.56 שניות, במקום ה-29 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.31 שניות, במקום ה-35 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.07 שניות ובמקום ה-37 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.70 דקות. 
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפראג, צ'כיה בשנת 2009, זכה חייט במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר, בשיא ישראלי חדש של 1:57.97 דקות שיפור לשיא שנקבע רק שלושה ימים קודם לכן על ידי גל נבו (1:58.81 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.65 שניות ובמקום השמיני במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.79 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 24.62 שניות ועלה מהמקום השישי. 
בתחרויות השחייה של המכביה השמונה עשרה אותה שנה זכה חייט ב-4 מדליות. שתי מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.47 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא מכביה חדש של 2:03.39 דקות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 4:23.83 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.38 שניות.
בגיל 17.5 עבר חייט ללמוד ולהתאמן בפנימיית פדי   בניו ג'רזי, ארצות הברית.
בנובמבר 2009 הוחתם חייט על ידי מכללת אובורן , אלופת המכללות בשחייה לשנת 2009, שבה שחו בעבר יואב ברוק, איתן אורבך ושי לבנת.

תארים והישגים

חייט זכה בפרס שרת התרבות והספורט לספורטאים מצטיינים לשנת 2009.
ג'רמו

ג'רמו (Qal'at Jarmo) הוא אתר ארכאולוגי בדרום כורדיסטן (צפון עיראק), למרגלות הרי זגרוס מזרחית לעיר כירכוכ. באתר התקיימה אחת הקהילות החקלאיות העתיקות בעולם, המתוארכת ל-7090 לפני הספירה, והוא נחשב לאתר נאוליתי חשוב. שטח האתר כ-12-16 אלף מטר מרובע, בגובה 800 מטר מעל פני הים, בלב אזור מיוער של עצי אלון ופיסטוק.
מוזיאון הקרב על בריטניה בקנט

אתר המוזיאון

המוזיאון שוכן בתחומי הכפר הוקינג (Hawkinge), כשני קילומטרים מצפון לעיר פוקסטון שלחוף תעלת למאנש. הוא ניצב על חלק משטחו המקורי של בסיס חיל האוויר המלכותי הוקינג, שהיה שדה תעופה פעיל במהלך הקרב על בריטניה. בתקופה זו הייתה מוצבת בו טייסת אחת של מטוסי קרב, שהשתתפה בהגנת שמי דרום-מזרח אנגליה.
בשל מיקומו היה בסיס הוקינג בין שדות התעופה הבריטיים הקרובים ביותר לשטח צרפת הכבושה על ידי הגרמנים. הבסיס והאזור סביבו היו נתונים להרעשה של תותחים גרמניים ארוכי טווח שירו אל החוף הבריטי מעבר למצר דובר.
שדה התעופה נסגר לאחר המלחמה ובניינים אזרחיים נבנו על פני מרבית שטחו.