google/wiki40b huggingface dataset:
זאב מתתיהו פרל

זאב מתתיהו פרל (1888–1948), איש צפת, היה פעיל בחיי הציבור בעיר, וגואל אדמותיה.

קורות חיים

נולד בפודהייצה שבמזרח גליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, היום באוקראינה, בגיל עשר עלה לארץ ישראל עם הוריו, שהיו מראשוני המתיישבים במחניים. בשנת 1902 עברה המשפחה לצפת.
בעידודו של זלמן דוד ליבונטין, שעורר את יהודי צפת ליזמות ולשחרור מהתלות בכספי "החלוקה", ייסדו בשנת 1912 בצפת יחד עם ברוך ברזל ויהודה מייברג את "דפוס הגליל " והעסיק 15 עובדים. 
היה ממיסדי "אגודת בוני בתים", שלימים נקראה אגודת "צופיה",  קבוצה של חמישים אנשים שרכשו בשנת 1913 מגרשים על הר כנען על מנת לבנות במקום פרוור חדש לצפת במתכונת "עיר גנים". מאוחר יותר היה חבר ב"אגודת צופיה לפיתוח הר כנען" . 
ב-1927 פתח יחד עם רעייתו חנה, בתו של יואל ברשד, את מלון הרצליה בצפת. בתקופת המנדט התארחו במלון קצינים בריטיים ובו בזמן הסתירה המשפחה בביתה את מנחם בגין ופעילי מחתרת נוספים. ביתם היה פתוח לנזקקי צפת. 
בשנות הארבעים פעל רבות ל"גאולת קרקע", והעברת רכוש בצפת לידי יהודים, בייחוד מבנים של המיסיון האנגלי והסקוטי, שהיו ממוקמים במקומות אסטרטגיים בצפת.
ב-1942 רכשו זאב פרל ויהודה מייברג את בניני הקולג' בצפת מהמיסיון האנגלי והעבירו את הרכוש לקרן הקיימת ולקופ"ח של ההסתדרות. לימים הפך המקום לבית ההבראה של ההסתדרות, "בית בוסל". פעל לרכישת מלון "סיטדל" ורכישת הכנסייה של המיסיון הסקוטי, שעל פסגת "המצודה". בראשית שנות הארבעים היה שותף למאמצים של החברה לפיתוח צפת לחבר את צפת לרשת החשמל הארצית ונתן ערבות עצמית למטרה זו. 
ב-1945 רכשו פרל ומייברג מניות של החברה לפיתוח צפת בהמרכז המסחרי הישן בצפת, בית אשת"ם  שנבנה לאחר מאורעות תרפ"ט, והקימו בו את בית הקולנוע המקורה הראשון בצפת, את בית הקולנוע הפעיל יוסף בנדרלי והמקרין היה ג'וני, עולה חדש מסרביה. בבית הקולנוע הוקרנו סרטים הוליוודים, וסרטים מצריים ולבנונים להנאת הקהל היהודי הערבי והחיילים הבריטים . בית הקולנוע נסגר ב-1947, ערב מלחמת העצמאות
ילדיו: משה פרל, שמואל פרל, דניאל פרל וציפורה פאגלין (אשת עמיחי פאגלין).
נכדו הוא זאב פרל, ראש עיריית צפת לשעבר.
תו קטלני

עלילה

הספר, כמו קודמו, עוסק במסעם של איימי, דן ונלי ברחבי הגלובוס, בעקבות 39 רמזים. בסוף הספר הקודם לסדרה, "מבוך העצמות", מצאו השלושה רמז המכיל יצירה של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
בספר זה, הם מחליטים לנסוע רמז לווינה שבאוסטריה, בה גר מוצרט. שם הם לומדים על עברו של מוצרט ואף גילו את יומנה של אחותו של מוצרט, מריה אנה "נאנרל" מוצרט, לאחר שלקחו אותו מג'ונה ויזרד, אחד המשתתפים הנוספים במירץ אחר הרמזים. הם נעזרים בנלי לתרגומו מגרמנית, ומגלים ששלושה עמודים חסרים. בעקבות רמזים נוספים, איימי, דן ונלי נוסעים לזלצבורג שבאוסטריה. איימי ודן פוגשים שם באליסטר הו, והשניים החליטו לעקוב אחריו. אליסטר נכנס לקטקומבות של זלצבורג, והשניים נכנסו אף הם. שם הם פגשו את האיש בשחור. לאחר מכן המקום התפוצץ, אך איימי ודן הצליחו לברוח. אחרי הפיצוץ, דן איימי ונלי גילו שבב מעקב בקולר של החתול שלהם, צלאח א-דין. את השבב הם השתילו במקל ההליכה של אליסטר בזמן שהוא ישן. בתוך מקל ההליכה שלו הם מצאו רמז שהוביל אותם לוונציה שבאיטליה. 
בוונציה הם עקבו אחר ג'ונה ויזרד, ומצאו כניסה סודית בחנות דיסקים אל המפקדה הסודית של בני בית יאנוס, אחד מארבעת הבתים של משפחת קהיל. במועדון, ג'ונה מוציא את שלושת העמודים החסרים של יומנה של נאנרל, ואיימי ודן מצליחים לגנוב אותו לאחר מרדף בתעלות ונציה, שבהן הם נפגשים גם באיאן ובנטלי קברה.
שלושת העמודים הובילו אותם למוזיאון של פידליו ראקו. הם נשארים עד שהמוזיאון נסגר כדי לנגן בצ'מבלו שנמצא שם את השיר של מוצרט שמצאו במסעם משום שחשבו שהדבר יוכל להועיל להם בדבר-מה. הקבראים השיגו אותם, וניגנו גרסה שונה של השיר שכוללת תו קטלני המעלה את הצ'מבלו שבו ניגנו בלהבות. השניים, איאן ונטלי, התעלפו. לאחר מכן, איימי ודן מצאו במוזיאון את הרמז העיקרי השני שגילו עד כה - טונגסטן. במקום הם גם מוצאים שני חרבות סמוראים. רמזים אלו מובילים את איימי, דן ונלי לטוקיו, יפן. הספר מסתיים בכך שמתגלה שהשבב בקולר של צלאח א-דין הוצב על ידי וויליאם מקינטייר, עורך דינה של גרייס, סבתם של דן ואיימי, וכן על ידי האיש בשחור.
גארי ברנט

ביוגרפיה

נולד בשם גרשון סוויאטיצקי, בלואר איסט סייד במנהטן למשפחת בת עשרה ילדים. אביו, הרב חיים סוויאטיצקי, נכדו של הרב שמריהו יוסף קרליץ ואחיינו של החזון איש, היה ר"מ בישיבת תפארת ירושלים. בצעירותו עברה משפחתו למונסי שבניו יורק. הוא למד בישיבה ולאחר מכן סיים תואר ראשון במתמטיקה בקולג' בקווינס והשלים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת האנטר.
בנישואיו הראשונים היה נשוי לאוולין מולר, בת היהלומן היהודי-בלגי שלום מולר, בעל חברת היהלומים "מולר ובניו". לאחר נישואיו התגורר במשך כעשר שנים בבלגיה ושימש איש הקשר של החברה בשוק האמריקאי. נמנה עם בני משפחת מולר שתרמו לשיפוץ בית הכנסת של חסידות צאנז בעיר העתיקה בצפת, ושמו העברי מתנוסס על לוח הזיכרון בחזית בית הכנסת.
בתחילת שנות ה-90 נכנסה החברה המשפחתית לעסקי נדל"ן בארצות הברית. ברנט שב להתגורר בארצות הברית. השקעותיו הראשונות עבור החברה המשפחתית היו במערב התיכון, ולאחר מכן עבר לשוק הנדל"ן בניו יורק. בשנת 1994 הקים את חברת הבנייה Extell. באותה שנה רכש את בניין ה"בלנורד" שבאפר-ווסט-סייד במנהטן ב-18 מיליון דולר. בשנים שלאחר מכן הרחיב את עסקי הנדל"ן. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 בנה את בניין ה"אוריון" במנהטן, שהיה בשעתו הבניין השישי בגובהו בניו יורק.
בעשור השני של המאה ה-21 הקים את גורד השחקים One57, בפינת הרחובות 57 והשדרה השביעית במנהטן, בניין הדירות הגבוה ביותר בניו יורק והראשון שחוצה את רף האלף רגל. אחת מדירותיו נמכרה בלמעלה מתשעים מיליון דולר – הדירה היקרה ביותר שנמכרה אי פעם בארצות הברית.
כיום (2013) אחראית חברת Extell ל-11 פרויקטים שונים בתחום הנדל"ן בניו יורק המצויים בשלבי בנייה מתקדמים. אחד מהם הוא מגדל דירות חדש האמור להגיע לגובה של 462 מטר, ובכך יהפוך לבניין השני בגובהו בארצות הברית, אחרי מרכז הסחר העולמי החדש שהוקם על חורבות מגדלי התאומים. 
במאי 2013 דורג ברנט על ידי מגזין העסקים של האובזרבר במקום הראשון ברשימת מאה האנשים החזקים בתחום הנדל"ן בניו יורק. 
בניגוד בולט לאילי נדל"ן אחרים בניו יורק, ברנט מתנזר מהתקשורת והרגלי העבודה שלו צנועים במיוחד. הוא אינו משתמש במחשב ומכשיר הסלולר שלו הוא מהדור הישן.

חיים אישיים

אשתו אוולין נפטרה ממחלת הסרטן בגיל 37. מנישואיו הראשונים נולדו לו חמישה ילדים. הוא נישא בשנית לאיילה, ומנישואיו השניים נולדו לו עוד שלשה ילדים (לאיילה אשתו שני ילדים נוספים מנישואיה הראשונים). הוא מתגורר בקווינס שבניו יורק.
ז'קלין טובוני

ראשית חייה

בשנת 2010 סיימה טובוני את לימודיה במכללת "סנט איגנטיוס" בהצטיינות, ובשנת 2014 סיימה באוניברסיטת מישיגן. בנוסף למדה טובוני במה ותיאטרון במספר מקומות, בהם פסטיבל תיאטרון ויליאמסטאון, סטודיו לתיאטרון התנועה בניו יורק והאקדמיה המלכותית לאמנות דרמטית בלונדון.
טובוני היא הצעירה מבין חמישה אחים.

קריירה

בין השנים 2014–2017 שיחקה תפקיד משנה בסדרה "גרים" בתור טראבל - צעירה עבריינית הנחשפת להיותה גרים.
בשנת 2015 הופיעה בפרק אחד בסדרה פשעים גדולים.
בשנת 2016 הופיעה בשני פרקים בסדרה Easy של חברת נטפליקס.
בשנת 2017 השתתפה בתוכנית הריאליטי "מטבחי הגיהנום".
השתתפה באירוע הצדקה ה-16 של קרן Stand Up to Cancer למען חולי סרטן.
שחבור חליפי

שחבור חליפי (באנגלית: Alternative splicing) היא תופעה בשיעתוק הגֵנים בה משועתקים קטעים שונים של RNA ממקטע DNA יחידי.
שחבור חליפי הוא תהליך שבו קטע mRNA יכול להיות מתורגם למספר חלבונים שונים. על גדיל ה-mRNA ישנם אזורים שונים שנקראים אקסונים, שבדרך כלל באים לידי ביטוי בתרגום לחלבונים. בתהליך השחבור החליפי יוצאים לפעמים חלק מהאקסונים ונוצר רצף שונה של נוקלאוטידים - דבר המוביל ליצירת חלבון בעל מבנה ותפקיד שונים.
השחבור החליפי התגלה בשנת 1980. הדעה המקובלת כיום היא שרוב הגנים ביצורים אוקריוטיים עוברים תהליך זה. ישנן בסה"כ בין 70,000 ל-100,000 אפשרויות שחבור של mRNA, והן נקראות בכללותן טראנסקריפטום (Transcriptome).
בעזרת הידע שנאסף על השחבור החליפי, ניתן לייצר גלאים על פי וריאציות שונות של אותו הגן, לייצר שבבי DNA ולמצוא מטרות תרופות חדשות.
השחבור החליפי מגביר את יכולת אגירת המידע ב-DNA כיוון שישנם שחבורים בדרכים שונות.
שחבור חליפי מופעל בתאי עצב במצבי לחץ, כמו תסמונת פוסט טראומטית, דיכאון וסכיזופרניה. תקלות במנגנון השחבור החלופי נמצאו גם במקרים של אפילפסיה, פיגור שכלי, הפרעה דו-קוטבית ואוטיזם.
מנגנון השחבור החליפי ידוע כבר משנות ה-70 של המאה ה-20.
כיפת מדיאה

גילוי הכיפה

הכיפה מופתה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1953.

מקור השם

שמה של הכיפה ניתן לה בשנת 1956 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. השם ניתן בעת מתן השם לחצי האי ג'ייסון. שני שמות אלה מבוססים על המיתולוגיה היוונית  - בה מסופר על כך שמדיאה סייעה ליאסון (באנגלית "ג'ייסון" - שם שניתן לחצי האי), להשיג את גיזת הזהב.
ז'ואן ויניולי

ז'ואן ויניולי אי פלאדוואל (בקטלנית: Joan Vinyoli i Pladevall‏; 3 ביולי 1914 - 30 בנובמבר 1984) היה אחד מגדולי משורריה של קטלוניה במאה העשרים.
ויניולי נולד בברצלונה, ספרד, בשנת 1914. בין השנים 1937 ו-1984 פרסם ויניולי 16 ספרי שירה, ביניהם "נתק ראשון" (1937), "על חיים וחלום" (1948), "המושתק" (1956), "מציאויות" (1963), "עכשיו שכבר מאוחר" (1975) ו"שליטה בקסם" (1984). כתיבתו הפורייה קשורה קשר הדוק לחוויותיו האישיות ולתפיסותיו האמוניות. ויניולי היה מתרגמו של רילקה לקטלאנית.
נר לאחד נר למאה

נֵר לְאֶחָד נֵר לְמֵאָה הוא ביטוי תלמודי שמשמעותו היא שישנם מעשים שבהם אותה התועלת הצומחת ליחיד יכולה להועיל גם לרבים. הביטוי עוסק באורו של נר שיכול להועיל למאה בני אדם כשם שהוא מועיל לאדם יחיד.

מקור הביטוי

בגמרא מובא ביטוי זה כהסברו של רבא לדין לפיו גוי שהדליק נר בשבת (דבר שאסור משום מלאכת מבעיר) לשימוש עצמי כשידוע לו שיהודי ייהנה מכך, מותר ליהודי להשתמש באור הנר. בסוגיית הגמרא עולה הבדל בין נר וגרם מדרגות (בנידון של הגמרא כבש משופע) שכדי שיחיד ייהנה מהם עליו לעשות פעולה שיכולה להועיל גם לרבים, לבין שאיבת מים ותלישת עשבים, שהפעולות האלה תלויות בכמות, ולכן טעם זה אינו תקף בהן.

ביטויים דומים

ארבעה לצלא ארבעה לצללא - ביטוי המופיע בתלמוד בהקשר לדינא דבר מצרא. משמעותו לפי אחת האפשרויות המובאות בפירוש רש"י: 
צלא - רצען עני וצללא - רצען עשיר, וכך אמר לו: ארבע ככרות צריכין לרצען עני למאכלות ביתו ליום כמו שצריכין לעשיר.
אלי אביבי

ביוגרפיה

אלי אביבי נולד בפרס בשם אלי ארז'ן, וכשהיה בן שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל, וגדל בדרום תל אביב. בגיל שלוש עשרה עזב את הבית, ובגיל חמש עשרה (ב-1946) הצטרף לפלמ"ח ועבר קורס בפלי"ם. בגיל שבע עשרה יצא למסע שארך ארבע שנים, בו עבד במקומות שונים בעולם, החל ממערב אפריקה וכלה בים ברנץ שבאזור הקוטב הצפוני.
כשחזר ממסעותיו בשנת 1952, והוא בן עשרים ושתיים, חיפש מקום מתאים לכתיבת זכרונותיו. הוא שכר מהמדינה שני מבנים של הכפר הערבי הנטוש א-זיב, ושיפץ אותם. אחד מהם, שהיה בעבר ביתו של מוכתר הכפר אחמד חוסיין עטייה, הפך ברבות הימים לביתו של אביבי, בו הוקם גם מוזיאון לתולדות אכזיב.
אלי אביבי היה נשוי לרינה אביבי. אחיינו הוא השחקן שי אביבי.
אביבי נפטר ב-16 במאי 2018.

מיקומו בתרבות הישראלית

במשך שנים רבות, החל בסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-80, היה ביתו של אלי אביבי אבן שואבת לצעירי הבוהמה.
במקום התקיים הפנינג ספונטני בכל קיץ וכן בחגים, וצעירים רבים תיארו שחוו במקום את תחושת השחרור הראשונה שלהם.
אלי אביבי עצמו, בהיותו דמות ציורית, היה מוקד משיכה אליו נהרו צעירים וצעירות, הן לשם תחושת החופש והן כדי לשמוע ממנו את סיפוריו ואת הגותו על החיים.
בנוסף, פרש אביבי את חסותו על צעירים וצעירות שחיפשו מקום מפלט, חיתן זוגות צעירים על פי מסורת מדינת אכזיב, ואף נתן להם מחסה.
טל מוסרי

ביוגרפיה

מוסרי נולד בשנת 1975 בתל אביב. הוא אחיו הגדול של השחקן והבמאי עידו מוסרי.
בילדותו למד טל משחק במגמת התיאטרון בבית הספר לאמנויות תל אביב ולאחר מכן בתיכון תלמה ילין. לפני גיוסו לצה"ל, היה חבר בלהקת הזמר "צעירי תל אביב" והשתתף בתוכניות טלוויזיה רבות ובהן הסדרות "לא כולל שירות", "תופסים ראש" ו"קריאת כיוון". בצבא שירת בתחילה בחיל המודיעין, ועבר משם ללהקת חיל החינוך ובהמשך, ללהקת חינוך מיוחד, והשתתף במופע "ילדי חורף 73".
ב-2005 נישא לנעם בן-גוריון, נכדתו של אריה בן-גוריון (אחיינו של דוד בן-גוריון). לזוג שני בנים ובת. מתגורר בתל אביב.

בטלוויזיה

ב-1997 הצטרף מוסרי לצוות המנחים של ערוץ הילדים. בשנים 2005–2007 שיחק בסדרת הנוער "השמיניה" בתפקיד דדי דביר, אבא של איה וניני. בשנת 2007 שיחק בסדרה "האי" למשך כשלוש עונות בתפקיד בלו וגורדון מילר. בשנים 2010–2011 שיחק מוסרי בסדרה "מה בכריש?" בתפקיד אברם קדברם הקוסם לצד ליאור כהן ואחרים. בנוסף, שיחק בתפקידים אורחים במספר סדרות ביניהם הפיג'מות, מנדלבאום בלש פרטי, השיר שלנו, המובילים וכו'.
בשנת 2012 השתתף בתוכנית "גאליס" בתפקיד וולקון, אחיה של גאיה. בשנת 2013 הנחה את התוכנית "הבנים והבנות". בשנת 2014 השתתף ב"שוברי גלים" של YES בערוץ הילדים בתפקיד בונדר. באותה שנה השתתף בילדים יוצרים סרטים של HOT בתפקיד הבמאי של ההצגה שילגיה.
בשנת 2013 חזר לשחק את דדי דביר בעונה הרביעית של "השמיניה".
מוסרי הנחה תוכנית רבות בערוץ הילדים, כמו "ניפגש בסיבוב" ו"הקול נשאר במשפחה" יחד עם רוני דואני ו"סתאאאם!". כמו כן השתתף בתוכניות בערוץ לוגי.
ב-29 במאי 2015 הודיע מוסרי בחשבון האינסטגרם שלו על פרישתו מהנחיה בערוץ הילדים. הוא הסביר כי "הגיע הזמן להיפרד ולצאת לדרך חדשה". ב-31 במאי נודע כי עבר לערוץ ניקלודיאון. הדבר עורר סערה גדולה בתחום התקשורתי וגרר תגובות רבות, רובן הומוריסטיות, מצד הגולשים ברשתות החברתיות ובעיקר בדף הפייסבוק שלו. בעת עזיבתו היה מוסרי המנחה הוותיק ביותר בערוץ הילדים. הוא מחזיק בשיא משך ההנחיה הגדול ביותר בתולדות הערוץ - 18 שנים.
לאורך השנים השתתף מוסרי גם בדיבוב של סדרות וסרטי אנימציה רבים, בהם "צבי הנינג'ה" (בתפקיד רפאל), "ספיידרמן", "ספיידרמן המדהים", "בולי איש השלג", "תום סוייר" ו"דאוס" (בתפקיד דאוס).
ב-17 בדצמבר 2015 יצאה הסדרה הראשונה שלו בערוץ ניק ג'וניור, "מיץ ושיר", הסדרה זכתה להוקרה רבה ולהערכה חינוכית.
ב-31 בינואר 2016 הנחה את התוכנית "צ'מפיונסניק", שאותה אף הכין עם חברו, גיורא חמיצר, שידוע כנער הזהב של הילדים והנוער, בין הסדרות הבולטות שלו בערוץ ניקלודיאון: "שכונה".
ב-2019 הופיע בתפקיד אורח בדרמה המוזיקלית של TeenNick "פוראבר" בתפקיד הפסיכולוג של משפחת גילמן.

על הבמות

מוסרי השתתף במספר הצגות בתיאטרון הקאמרי, בהן "המפקח", "שבעה" ו"נתניה". כמו כן שיחק בהצגה "מכתב לנעה" בתיאטרון בית ליסין, ובהצגות "תשמ"ד", "סימני דרך" וגבעת חלפון אינה עונה בתיאטרון הבימה.
בשנת 1996 זכה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית "השחקן המבטיח".
הוא הופיע בפסטיגל תשע פעמים: בשנים 1997, 1998, 2000, 2002, 2006, 2008, 2010, 2012 ו-2014. לפיכך, הוא מחזיק בשיא כמות ההופעות במופעי הפסטיגל.
אליהו בריסקר

אליהו בריסקר (4 בנובמבר 1881 – 11 בספטמבר 1966) היה ממייסדי תל אביב ורמת גן.

חייו

בריסקר נולד בעיירה קוסטיוקוביץ' שבפלך מוהילב ברוסיה הלבנה (אז חלק מהאימפריה הרוסית). בנעוריו למד בחדר, והוריו קיוו שיהיה לרב. בסופו של דבר היה בריסקר לפעיל בתנועה הציונית, במיוחד לאחר שהמשפחה עברה להומל, והיה בין מייסדי "צעירי ציון".
ב-1904 עלה לארץ ישראל, עבד כחקלאי והיה בין מייסדי תנועת "הפועל הצעיר". אחיו, בנימין, שעלה עמו, פתח מספרה ברחוב בוסטרוס ביפו (רחוב רזיאל של ימינו). ב-1905 הצטרפו לאחים בריסקר יתר בני משפחתם.
ב-1906 מת בנימין, ואליהו בריסקר לקח על עצמו את ניהול המספרה. בתוך זמן קצר הפכה המספרה למרכז חברתי-תרבותי ליהודי יפו. בריסקר גם הפעיל בה בית דואר ממנו יצאו מכתבים וחבילות לעולים החדשים שבמושבות. בשנת 1909 חבר לאריה זילבר, חבר אגודת "אחוזת בית", לרכישת מגרש עליו בנו בית משותף, בשדרות רוטשילד 15, ובכך היה לאחד הבודדים מתושביה הראשונים של תל אביב שלא היה חבר ב"אחוזת בית". לבקשת מורים ותלמידים בגימנסיה הרצליה, העביר את המספרה לשכונה החדשה, אשר הייתה למספרה הראשונה בתל אביב. גם במספרה זו הפעיל בית דואר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה החזיק בריסקר בתעודת זהות מזויפת על שם נפתלי הבר. תעודה זו אפשרה לו לנוע ברחבי הארץ בזמן גירוש תל אביב, והוא העביר ידיעות בין תל אביב, עין גנים, זכרון יעקב ושפיה, שבהּ שוכנה באופן זמני גימנסיה הרצליה.
בנוסף לעבודתו במספרה, פתח בביתו חנות למוצרים מתוצרת הארץ, במטרה לעודד את התעשייה והחקלאות העברית. בהמשך הקים גם בית חרושת לחוטים בפלורנטין. ב-1924 היה בין מארגני תערוכה בנווה צדק, שהייתה לימים ל"יריד המזרח". כן רכש קרקעות בשכונת אחוזה שבחיפה ובעיר גנים, היא רמת גן.
ב-1935 עברה משפחת בריסקר לרמת גן, ועמהּ עבר גם בית החרושת לחוטים. בריסקר סייע בהקמת מועדון לקשישים בעיר, והרצה בו על תולדות תל אביב ועל התנ"ך.
בשנת 1963 העניק לו נשיא המדינה זלמן שזר אות הוקרה על פועלו. ב-1966 הלך לעולמו, ונטמן בבית הקברות טרומפלדור, לצדם של הוריו, רעייתו ואחיו.
חוק הנוער טיפול והשגחה

חוק הנוער טיפול והשגחה הוא הוראה רשמית מחייבת שנחקקה בכנסת בשנת תש"ך 1960, ואשר מפרטת כיצד יש לטפל בקטינים נזקקים בעלי קשיים במשפחה (כגון שאלימות במשפחה, קשיים כלכליים ועוד), וכיצד יש להשגיח על קטינים אלה.

אחריות ההורים

ההורים אחראיים על ילדיהם בשל היותם האפוטרופוסים הטבעיים שלהם. בדרך כלל, החוק מכבד את האוטונומיה שלהם ושולל התערבות של גורמים חיצוניים ביחידה המשפחתית.
עם זאת, אוטונומיה זו אינה מוחלטת, והיא משועבדת לצורכי הילד. אם ההורה אינו מקיים את חובתו, או משתמש לרעה בסמכותו באופן המסכן את הילד או פוגע בו, על המדינה יהיה להתערב ולגונן עליו. כלומר, זוהי סמכותם של בתי המשפט ורשויות הסעד להתערב בנסיבות מסוימות במשפחה אם הדבר הכרחי לשם שמירה על שלומו של הקטין.

מקרים שבהם לא נשמרת האוטונומיה של ההורים

המדינה מתערבת בחייו של הקטין במקרים שבהם ההורה אינו מקיים את חובותיו למען הילד בצורה המבטיחה את שלומו ורווחתו. המקרים הנפוצים הם אלימות במשפחה (בין ההורים לבין עצמם או כלפי הילד), שימוש בסמים או צריכה מופרזת של אלכוהול מצד אחד ההורים לפחות. מקרה נוסף מתקיים כאשר האחראי על הקטין מזניח את הטיפול וההשגחה עליו, או ששלומו הנפשי או הגופני של הקטין נפגע או עשוי להיפגע מכל סיבה, והקטין מסרב לקבל טיפול מן האחראי עליו, או שהאחראי מסרב להעניק את הטיפול. במקרים אלו, התערבות המדינה לטובת הגנת הקטין ושמירה על זכויותיו נחשבת להכרחית. 
ההתערבות מתבצעת על ידי עובדים סוציאליים, אשר בעזרת גיבוי של רשויות הסעד ובתי המשפט, רשאים להעביר את הקטין לפנימייה, לבית יתומים או למשפחת אומנה.
הקירוב הפראקסיאלי

באופטיקה גאומטרית הקירוב הפראקסיאלי הוא קירוב זוויות קטנות. שימושיו הידועים הם טכניקת ray tracing (מעקב אחר קרני אור במערכת אופטית, כגון עדשה) ועקיפת פרנל.
קרן פראקסיאלית היא קרן שהזווית (ברדיאנים) בינה לבין הציר האופטי של המערכת קטנה, כלומר 

במקרה זה, מקרבים עבור  הפונקציות הטריגונומטריות הבסיסיות בהתקדמות הקרן:
זהו קירוב עד לסדר ראשון בטור טיילור של הפונקציות, כלומר קירוב ליניארי.
לעיתים, הקירוב של פונקציות אלו לסדר שני גם נקרא פראקסיאלי. הקירוב של פונקציות הסינוס והטנגנס לא משתנה, אך לפונקציית הקוסינוס נוסיף את האיבר מסדר שני של טור הטיילור המתאים ונקבל:
הקירוב מסדר שני מגיע לדיוק של 0.5% בזוויות של עד 10 מעלות, אך ככל שהזווית גדלה הקירוב נעשה פחות מדויק בצורה ניכרת (ראה תמונה).

מטריצות העברה של רכיבים אופטיים (מטריצות ABCD)

לעיתים, כאשר רוצים לבצע מעקב קרניים (Ray Tracing) בזוויות קטנות, ניתן להשתמש בקירוב הפראקסיאלי כדי לעקוב אחר הקרניים שמקיימות אותו. כאשר נרצה לתאר התקדמות של הקרניים במרחב, נתאר את המצב של הקרן בנקודה על ידי הווקטור:
כאשר  מתאר את מרחק הקרן מהציר האופטי, ו  מתאר את הזווית בינה לבין הציר האופטי. 
כיוון שמדובר בקירוב זוויות קטנות, נוכל לתאר מערכות אופטיות כליניאריות, כלומר באמצעות מטריצה (המכונה מטריצת ABCD), באופן הבא:
קרישאנה

קרישאנה או ארץ הקריש (ברומנית: Crişana, בהונגרית: Körösvidék, בגרמנית: Kreischgebiet), מחוז היסטורי שחלקו ברומניה וחלקו בהונגריה, והחלק הרומני נמצא במערב טרנסילבניה ברומניה. מקור השם בנחלים החוצים את המחוז, הקריש הלבן, הקריש השחור והקריש המהיר, שלושתם יובלים של הקריש.
הגבולות הטבעיים של החבל הם נהר טיסה במערב, נהר המורש בדרום, הרי הקרפטים המערביים של רומניה במזרח והסומש בצפון. בשנת 1920 חולק החבל בין רומניה ובין הונגריה על בסיס ההשתיכות האתנית של תושביו. בחלק הרומני יש את מחוז ביחור ומחוז ארד ובחלק ההונגרי המחוזות בקש והיידו-ביהר.
הערים העיקריות של החבל הן אוראדיה (הבירה המסורתית ובירת מחוז ביהור) וארד שכיום נמצאות בשטח רומניה ודברצן שנמצאת בשטח הונגריה.
קרישאנה הייתה חלק מן האזור ההיסטוריה הרחב יותר שנקרא החל מהמאה ה-16 פרטיום, שלא היה מרכיב של טרנסילבניה המקורית.
לייריה

אקלים

לייריה קרובה לאוקיינוס האטלנטי, לכן בחודשי האביב והקיץ יש בה בדרך כלל שמש רבה והטמפרטורה גבוהה מאוד ביולי-אוגוסט, שנעה מעל 30 מעלות ולעיתים נדירות מגיעה לטווח ה-40 מעלות. הסתיו והחורף הם גשמיים כרגיל, ויש גם רוח חזקה, אך למרות זאת ישנם גם ימי שמש לא מעטים באותן העונות. הטמפרטורה בחורף ובסתיו לעיתים רחוקות יורדות מטווח ה-5 מעלות, כאשר לרוב הן בסביבות ה-10 מעלות. האקלים של לייריה נכלל בקטגוריית האקלים האטלנטית-ים תיכונית.

דמוגרפיה

נכון לשנת 2001, אוכלוסיית העיר מונה 50,200 איש. העיר מחולקת ל-6 קהילות, והאוכלוסייה של כל המחוז מונה 119,970 תושבים, הנמצאים ברחבי 29 קהילות.

היסטוריה

ללייריה יש היסטוריה עתיקת יומין, כאשר עוד הייתה ידועה בימי האימפריה הרומית בשם קוליפו.
אחרי שהייתה תחת שליטתם של המורים, השתלט עליה המלך אפונסו הראשון במאה ה-12. ב-1254, המלך אפונסו השלישי ניהל קורטס (פרלמנט) בעיר. במאה ה-14, המלך דיניס השיב לעיר את הטירה הישנה שלה, שנבנתה במקור עוד במאה ה-12, על מנת לשמש כמשכן לאצילים. הטירה, ממוקמת על גבעה במרכז העיר, נותרה מבנה בולט בנוף העיר עד היום.
בשנת 2004 אירחה פורטוגל את משחקי הגמר של אליפות אירופה בכדורגל, יורו 2004. באצטדיונים רבים ברחבי המדינה שוחקו המשחקים, לרבות האצטדיון בלייריה - "אצטדיון דוקטור מגאלייש פסונה", הממוקם בפאתי גבעת הטירה, אירח שני משחקים במהלך הטורניר.

כלכלה

ללייריה יש מערכת כלכלית המבוססת על ריכוז השירותים הכלכליים. נמצאות בה גם מספר תעשיות העוסקות בין היתר בפלסטיקה ומודולים.

תחבורה

לייריה מחוברת לפרבריה ולשאר פורטוגל באמצעות מערכת כבישים מהירים. יש שני כבישים מהירים העוברים בעיר A1 ו-A8.

ספורט

העיר לייריה ידועה בשל קבוצת הכדורגל המקומית, אוניאו דספורטיבו דה לייריה המשחקת בליגת הכדורגל הבכירה בפורטוגל. קבוצה זו ידועה לאוהדי הכדורגל בישראל בשל העובדה שהקבוצה המקומית שיחקה בעונת 2007/08 במוקדמות גביע אופ"א מול קבוצת מכבי נתניה הישראלית, כאשר בסיכום המשחקים ניצחה לייריה 1-0 ועלתה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א.
הצד הרחוק של הירח

הצד הרחוק של הירח הוא צדו של הירח שאותו לא ניתן לראות מכדור הארץ. תפיסה שגויה הקשורה לצד הרחוק של הירח היא שמדובר בצד חשוך, אך הדבר נכון רק בזמן "ירח מלא". בעת מולד הירח, דווקא צדו הרחוק של הירח הוא הצד המואר.
כיוון שהירח מצוי בתהודת סיבוב־מסלול עם כדור הארץ, זמן ההקפה של הירח מסביב לכדור הארץ שווה לזמן הסיבוב סביב צירו, ולכן רק צד אחד פונה אל כדור הארץ. תופעות הליברציה והנוטציה גורמות לכך שניתן לראות מכדור הארץ כ־59% משטחו הכולל של הירח.

פני השטח

פני השטח של שני צדי הירח שונים באופן משמעותי זה מזה. הצד הפונה אל כדור הארץ מכוסה ברובו בימים, מישורים בזלתיים נרחבים שנראים בקלות בעין בלתי מזוינת, אך בצד הרחוק של הירח נראים מכתשי פגיעה רבים יותר ושני ימים בלבד - ים מוסקבה (Mare Moscoviense) וים הגאונות (Mare Ingenii).

חקר הצד הרחוק של הירח

בעוד שמפות של צדו הנראה של הירח קיימות מאז המאה ה־17, רק ב־1959 נגלה צדו הרחוק. ב־7 באוקטובר 1959 הקיפה הגשושית הסובייטית לונה 3 את הירח וצילמה את הצד הרחוק. בני האדם הראשונים שראו במישרין אזור זה בירח היו שלושת אנשי הצוות שטסו בחללית אפולו 8. בעת בחירת אתר הנחיתה לחללית אפולו 17 הציע האסטרונאוט הריסון שמיט לנחות במכתש ציולקובסקי (Tsiolkovskiy) תוך שימוש בלוויין תקשורת במסלול ירחי להעברת תשדורות אך בכירי NASA פסלו אפשרות זו כיוון שהיא מסוכנת מדי. החללית הסינית צ'אנג־אה 4, נחתה במכתש פון קרמן בצד הרחוק ב־3 בינואר 2019.
ליגת הצדק (סדרת אנימציה)

ייסוד הליגה

בעקבות פלישת חייזרים לכדור הארץ, באים גיבורי על מכל קצוות תבל ומתאחדים כדי לסלק את הפולשים. באטמן וסופרמן הם הראשונים שמגיבים לאיומים, לאחר שחייזר ממאדים בשם ז'ון ז'ונס מגיע להזהיר אותם מפני הפולשים, שהשמידו את בני מינו. בהמשך מצטרפים אליהם גם וונדר-וומן, שלא יכולה לשבת בחיבוק ידיים בארץ האמזונות, וכן הברק, הפקח הירוק והוקגירל. הוקגירל מספרת לחבורה שהייתה בלשית בתאנאגר ועקב תאונת שיגור מצאה את עצמה הרחק מעולם הבית שלה. לבסוף, אחרי שיתוף פעולה של באטמן וז'ון ז'ונס, מצליחה החבורה להשמיד את החייזרים הפולשים ולהציל את כדור הארץ. הם מחליטים להקים ליגה שתגן על כדור הארץ ותהיה מוכנה לאיומים בסדר גודל שכזה. באטמן מצטרף לליגה רק כחבר חלקי, אך מממן להם תחנת חלל מתקדמת בשם "מגדל השמירה", ממנה הם מפקחים על כדור הארץ ועל החלל שסביבו.

העונות השלישית והרביעית

העונות השלישית והרביעית של הסדרה המצוירת (תחת השם: "ליגת הצדק ללא גבולות") נסובות סביב ליגת הצדק המורחבת וארגון ממשלתי מסתורי בשם פרויקט קדמוס. 
בעקבות השמדת "מגדל השמירה" וההדיפה הקשה של הפלישה התאנאגרית, פתחה ליגת הצדק את שעריה לכל גיבור-על והפכה לכוח הצבאי החזק ביותר על כדור הארץ. הליגה המורחבת כוללת עשרות גיבורי-על ומאות אנשי צוות רגילים שכפופים לשליטתם של השביעיה המייסדת (הוקגירל לבסוף חוזרת לליגה). ממשלת ארצות הברית מודעת לעובדה זו וחוששת מהיום שבו ליגת הצדק תפנה כנגדם ותרצה את השליטה לעצמה. מסתבר שהממשלה הייתה מודעת ל"אדוני הצדק" ביקום המקביל ולניסיון ההשתלטות שלהם, ודבר נוסף שחיזק את חששם היה השימוש של ליגת הצדק בתותח לייזר רב-עוצמה שהותקן על "מגדל השמירה" בחשאי, כנגד איום פלישה מהחלל החיצון. 
בעקבות חששות אלה מקימה הממשלה את פרויקט קדמוס ומפקידה בראשו את אמנדה וולר. מטרת הפרויקט היא לפתח אמצעי הגנה לאנושות כנגד ליגת הצדק. בפועל הפרויקט מתמקד בננוטכנולוגיה, ביולוגיה מולקולרית והנדסה גנטית על מנת לפתח כלי נשק ולוחמים שיוכלו להביס את ליגת הצדק. בין השאר מפתחת הקבוצה שיבוט של סופרגירל בשם גאלאטיאה, קבוצה של גיבורי-על החיים רק מספר חודשים וניתנים לשכפול רב-פעמי, חליפת הרס קטלנית, את כנופיית Royal Flush וכן את דומסדיי. פרויקט קדמוס נעזר במימון מלקס לות'ר, שעבר שיקום בעקבות הרעלת קריפטונייט (חומר שהגיע מקריפטון, הכוכב של סופרמן) והחליט לנצל את הונו העצום כדי לעזור לחברה. הממשל והחברה מאמצים בחום את לות'ר הנדבן ואף תומכים בו כאשר הוא מציג את מועמדותו לנשיאות ארצות הברית. לות'ר מצליח לשטות בסופרמן ולגרום לליגה לאבד את אמון האנושות.
בפרקי הסיום של העונה הרביעית, לות'ר משתלט על התותח של "מגדל השמירה", יורה בו ובכך גורם להכרזת מלחמה על ליגת הצדק. השביעיה המייסדת (למעט באטמן) מסגירה את עצמה בזמן שהגיבורים הזוטרים נאלצים להגן על "מגדל השמירה" מפני מתקפה של קדמוס, הכוללת טילים ועשרות שיבוטי-על. בינתיים, מצליח באטמן להגיע אל אמנדה וולר ולחשוף בפניה את האמת ובכך שמדובר במזימה של לות'ר להפליל את הליגה. כאשר השניים באים לעצור אותו הם מגלים שלות'ר שימש כפונדקאי לברייניאק חסר הגוף, שניסה להשתמש בטכנולוגיה של קדמוס על מנת לבנות לו את הגוף של A.M.A.Z.O האלוהי. וולר והליגה מצליחים לסכל את המזימה, בעיקר הודות לפלאש, שמגלה את "כוח המהירות" ומצליח לפרק את ברייניאק מתוך לות'ר, באמצעות תהודה.
פרק הסיום של העונה הרביעית חושף את מוצאו האמיתי של טרי מקגינס, נער שהפך ליורשו של באטמן בסדרה "באטמן: הדור הבא".