google/wiki40b huggingface dataset:
Wolfenstein 3D

עלילת המשחק

במשחק, השחקן הוא מרגל אמריקאי ממוצא פולני בשם ויליאם ג'וזף (בי.ג'יי.) בלאזקוביץ', המנסה לברוח מהמבצר-הנאצי וולפנשטיין, המאוכלס בשומרים נאצים חמושים ובכלבי-תקיפה. בי.ג'יי. החייל מתחיל את המשחק חמוש באקדח וסכין בלבד, לאחר שהתגבר על השומר הנאצי בתאו. ומגלה שאחותו ונסה בלאזקוביץ' שבויה במבצר.
המבצר בנוי כמעין מבוך, עם חדרים נסתרים רבים, מסדרונות ארוכים ומפותלים, ואוצרות רבים הפזורים בו.
השחקן יכול לאסוף תחמושת לכלי הנשק שלו (כל כלי הנשק במשחק משתמשים באותו סוג תחמושת), אוכל וערכות רפואה המחדשים את בריאותו, ואוצרות, הנותנים לו ניקוד.
לאחר שבלאזקוביץ' בורח מתאו, הוא מנסה לחמוק מהטירה הנאצית. הוא נלחם את דרכו החוצה, תוך כדי חיסול אויבים כמו כלבי תקיפה, ושומרים: "נאצים חומים" פשוטים (בין האויבים הזכורים מהמשחק, במדיהם החומים, והקריאה שהשמיעו כשנתקלו בשחקן - "!Halt" - "עצור"), "נאצים כחולים", שהם חיילי אס אס (בעלי תת מקלע מסוג MP-40, כאשר נתקלים בהם הם אומרים "!Schutzstaffel" - השם המלא של ה-SS, ובכך חושפים את עצמם כחיילים של ה-SS, וכאשר הורגים אותם הם צועקים "!Mein Leben" - "החיים שלי!" בגרמנית), וקצינים, או "נאצים לבנים", שמחזיקים אקדח כמו השומרים, אך מהירות ההליכה שלהם מהירה יותר באופן מובהק.
בסוף הפרק הראשון, מגיע בלאזקוביץ' ל"בוס" הראשון, העומד בינו לבין הדרך החוצה מהטירה - שומר הכלא האנס גרוס, שמחזיק שני מקלעים מרובי קנות - אחד בכל יד (מאוחר יותר, בפרקים נוספים ששוחררו למשחק, השחקן נלחם גם באחותו של האנס, גרטל. למעשה, היא אותה דמות, רק בחליפה אדומה במקום כחולה, עם שיער ארוך, ואודם). בי.ג'יי. בלאזקוביץ' מביס אותו ובורח מטירת וולפנשטיין.
לאחר שהוא בורח מהמבצר, מתחיל הפרק השני - "מבצע אייזנפאוסט". מיד עם תחילת הפרק, ברור שבי.ג'יי. כבר אינו בכלא - הסביבה שונה, הקירות מכוסים בצמחייה מוזרה וטחב, והאויבים הם מוטנטים דמויי-זומבים המחזיקים שני אקדחים.
ה"בוס" של פרק זה הוא דוקטור Schabbs הנורא, האדם שמאחורי יצירת המוטנטים, והאחראי על הלוחמה הביולוגית ברייך השלישי. בקרב נגדו, הוא משליך מזרקים מלאים בתמיסה קורפסו-קינטית, ואם השחקן נהרג על ידי המזרקים, הוא הופך למוטנט בעצמו.
לאחר תבוסתו של הד"ר בידי בלאזקוביץ', מתחיל הפרק השלישי (והאחרון, בסדר כרונולוגי) - "מות!, פיהרר, מות!". בי.ג'יי. בלאזקוביץ' נלחם דרך שורות של חיילים נאצים, ומגיע לבונקר שמתחת לרייכסטאג (בית הנבחרים הגרמני). בתום הפרק, נלחם השחקן באדולף היטלר, הלבוש בחליפת-קרב רובוטית, ומצויד בארבעה מקלעים קטלניים. לאחר שהחליפה נהרסת בקרב, הוא עובר להילחם בלעדיה, כשהוא אוחז מקלע בכל אחת מידיו. במותו, ממלמל היטלר "Eva, Auf Wiedersehen" ("אווה, להתראות"). בגופתו מוצאים מפתח המשחרר את השבויים וביניהם אחותו ונסה בלאזקוביץ'.

תגובות למשחק

מכיוון שהמשחק מכיל סממנים נאצים כגון צלבי קרס ואת המנון המפלגה הנאצית - שיר הורסט וסל, המשחק נאסר להפצה ומכירה בגרמניה על פי החוק שאוסר על הצגת סמלים נאצים והפצתם.
בישראל הוא אמנם היה להיט, אך במגזין וויז נכתב כי זהו משחק עם סממנים נאצים שטוב שאינו מיובא לארץ באופן רשמי (אף על פי שבסופו של דבר היה ניתן לקנות את הגרסה המלאה דרך מפיצה ישראלית קטנה). ניתן לראות גם במשחק סממנים של עינויים, כמו כלובים רבים המכילים בתוכם שלדים. בנוסף, גופות רבות של הקורבנות קיימות בחדרים שונים.
שלמה מן ההר

רבי שלמה בר אברהם (התפרסם בשם: שלמה ממונפלייה וכשלמה מן ההר), היה חכם פרובנסאלי בן המאה ה-13. הוא נולד בברצלונה, ועבר למונפלייה שבדרום צרפת.
יש להבדיל בינו לבין רבי שלמה בן אדרת (תלמידו של הרמב"ן), וכן לרבי שמשון בן אברהם משאנץ שחלק מחידושיו מופיעים בתוספות.

פולמוס הרמב"ם

רבי שלמה מן ההר נודע בהתנגדותו לספרו של הרמב"ם "מורה נבוכים", יחד עם תלמידו הנודע רבי יונה גירונדי. בשנת 1232, כארבעים שנה לאחר פרסום "מורה נבוכים", שלחו הרב שלמה מן ההר ושניים מתלמידיו – רבי יונה גירונדי ורבי דוד בן שאול – מכתב לחכמים שונים בצרפת, חלקם מבעלי התוספות, והללו הטילו חרם על ספרי הרמב"ם, והפיצו את דבר החרם בקהילות צרפת וספרד. תומכי הרמב"ם הגיבו בחרם על רבי שלמה מן ההר ותלמידיו, ואף העלילו עלילות בדבר יחוסו ומשפחתו של רבי יונה גירונדי. פעולות אלו נתקלו בהתנגדות מצד חכמי ספרד ביניהם הרמ"ה והרמב"ן. 
נטען כי פולמוס זה גרם שנה מאוחר יותר, בשנת 1233, לשריפת ספרי הרמב"ם בידי נוצרים.
לדברי רבי שלמה מן ההר ותלמידו רבי דוד בר שאול עצמם, מעולם לא ביקשו מחכמי צרפת להחרים את הרמב"ם וספריו, אלא ביקשו מהם סיוע במלחמתם של חכמי ברדש עמהם, וכבודו של הרמב"ם יקר בעיניהם.
יש הטוענים, שהוא מחברו של הספר חידושי הרשב"א על מסכת מנחות. המאירי מביא דברים בשמו ובשם חבריו בתואר חכמי ההר.
עתודה (צבא)

עתודה היא כוח צבאי שאינו מוטל אל הקרב אלא נשמר בכוננות גבוהה בקרבתו. כוח העתודה מאפשר למפקד גמישות בניהול המשך הקרב בשל נגישותו המיידית אל גזרות שונות שבו הקרב מתקיים. לדוגמה: כוח עתודה רענן יכול להצטרף אל כוח שמצוי בעמדת נחיתות בקרב, שזקוק לתגבור או שזקוק לחילוץ. לחִלופין, כוח העתודה יכול לשמש לניצול הצלחה בגזרה שבה הצד שכנגד הוכרע או עומד על סף הכרעה (למשל כאשר נפרצים בו קווי ההגנה של היריב), או יכול לשמש להרחבת חזית הלחימה לגזרה חדשה אם ליריב לא נותרו כוחות עתודה משלו להגן עליה. ככל שהצבא מתוחכם יותר ומתקדם יותר מבחינה טקטית כך גדל השימוש בכוחות עתודה. הפעלת העתודה בתזמון מתאים היא אחד הגורמים החשובים לניצחון בקרבות מודרניים.
הקצאת חיילים לעתודה הייתה מקובלת בתקופות שונות ואצל עמים רבים. הראשונים שהשתמשו בה באופן קבוע היו הרומאים. הם שמרו חלק מהלגיון מחוץ למעגל הלוחמה והשתמשו בו ברגע הקריטי של הקרב. לא כל העמים נהגו כך כי הקצאת חיילים לעתודה מקצרת את קו החזית ולכן מגדילה את סיכון האיגוף. בימי הביניים באירופה פעמים רבות לא הפרישו כוחות לעתודה, אך בעת החדשה המוקדמת הפך הדבר לשגרה. בתקופת מלחמות נפוליון הייתה העתודה פעמים רבות המפתח לניצחון בקרב. עתודה המשיכה לשמור על חשיבותה הטקטית במלחמות המאה ה-20.
יעילות העתודה נובעת מהעובדה שיתר החיילים, המעורבים בלוחמה המיידית, אינם זמינים להתקפה נוספת או להגשת סיוע. הם עסוקים בטיפול באויב המיידי הנמצא מולם. ייתכן אומנם שהם יצליחו לשבור את שורות האויב בלי עזרת העתודה, אך הפעלת מספר גדול של חיילים בנקודה קריטית בקרב יכולה לסייע להבקעת הקו.
גאבורג גאזריאן

קריירת מועדונים

גאזריאן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פיוניק ירוואן, בשנת 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ב-24 במאי 2006, הבקיע את שער הבכורה שלו נגד שיראק, אחרי כמה דקות הבקיע את שערו השני. המשחק נגמר בניצחון 0-7 לטובת פיוניק.
בינואר 2007 הושאל לבננטס ירוואן עד לקיץ, הופעת הבכורה שלו כבש שלושער, ובקיץ חזר לפיוניק. ב-10 במאי 2010 כבש צמד בגמר הגביע הארמני שנגמר בניצחון 0-4 של פיוניק נגד בננטס. עם פיוניק זכה ב-5 אליפויות, 2 גביעים ו-2 סופרקאפים.
ביוני 2011, חתם במטאלורג דונייצק ביחד עם חברו לקבוצה מרקוס פיזאלי. ב-10 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד צ'רנומורץ אודסה, ב-11 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד אובולון קייב. ב-19 ביולי 2012 הבקיע שלושער ובישל שער אחד בניצחון 0-7 נגד צליק ניקשיץ.
ב-26 בנובמבר 2013 הושאל לשחטאר קאראגנדי והיה אמור להצטרף לקבוצה בקיץ, אך לא הגיע לסיכום עם הקבוצה ולכן חזר למטאלורג.
בקיץ 2014 חתם באולימפיאקוס לשנתיים אחרי שסיים חוזה במטאלורג.
כעבור כחצי שנה, בינואר 2015, הודיעה הנהלת אולימפיאקוס על הפסקת חוזהו של גאזריאן.
בקיץ 2018 חתם בצ'אווס.

קריירת נבחרות

בצעירותו שיחק גאזריאן בנבחרת ארמניה בכדורגל עד גיל 21. בשנת 2007 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-22 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד פורטוגל במסגרת מוקדמות יורו 2008, המשחק נגמר בתיקו 1-1. ב-28 במרץ 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד אסטוניה.
בקמפיין מוקדמות יורו 2012 כבש 5 שערים, והיה שני להנריק מחיטריאן בטבלת מלך השערים של הנבחרת.
ב-11 בספטמבר 2012, הורחק גאזריאן לראשונה בקריירה שלו בהפסד 1-0 נגד בולגריה.
ביביאנה פרננדס

ביוגרפיה

נולדה בטנג'יר כזכר בשם מנואל. ילדותה עברה עליה במאלגה. היא עברה לברצלונה כדי להגשים את חלומה לעסוק באמנות. עם התבגרותה עברה התאמה מגדרית, ואמצה את שם הבמה ביבי אנדרסן (שמקורו בכתיב שגוי של שמה של השחקנית השוודית ביבי אנדרסון). היא הופיעה בקברטים, והופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1977 בסרט Cambio de Sexo ("שינוי מין") בבימויו של ויסנטה ארנדה. הופעתה זו הפכה אותה לידוענית בספרד, והיא פרסמה פזמונים אחדים. בשנת 1980 יצא לאור אלבום ובו להיטיה "Call Me Lady Champagne ("קרא לי ליידי שמפניה") ו-Sálvame ("הצל אותי").
באמצע שנות ה-80 החלה להופיע בסרטיו של פדרו אלמודובר, שבהם מילאה תפקידים אחדים שהדגישו את נשיותה. בשל הופעותיה החוזרות בסרטים של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (Chica Almodóvar). הופיעה גם בסרטים נוספים ובתוכניות אירוח.
בשנת 1998 הפכה את שמה הרשמי, ביביאנה פרננדס, גם לשם הבמה שלה. בשנת 2005 החלה להופיע בתוכנית בערוץ 4 הספרדי.
אליהו הכהן גאון

תולדותיו

נולד לשלמה הכהן. היה אחיו של יוסף הכהן גאון (השלישי) וככל הנראה היה מבוגר ממנו. בגניזת קהיר נמצא שמו של רבי אליהו בשנת ד'תרצ"ז- חתום מספר שישי בין חברי ישיבת גאון יעקב, ואילו בשנת ד'תת"ה היה חתום רביעי.
סיילנטו

קריירה

סינגל הבכורה של סיילנטו "(Watch Me (Whip/Nae Nae", שהופק על ידי Bolo Da Producer, פורסם בעמוד הYouTube שלו ב-25 ביוני 2015. נכון לינואר 2016, לסרטון מעל ל-600 מיליון צפיות. במאי 2015, סיילנטו חתם לקפיטול רקורדס, שהוציאו את השיר כסינגל יחד עם וידאו קליפ. השיר הגיע למקום ה-3 במצעד בילבורד הוט 100. ביוני 2015, סיילנטו הופיע בטקס פרסי ה-BET, לצד צוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה, שחור-כזה.
נכון ל-29 באפריל 2017 הגיע השיר ל-1.2 מיליארד צפיות באתר יוטיוב.
מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה

ביוגרפיה

מרגרטה נולדה ב-10 בינואר 1480, למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמארי, דוכסית בורגונדיה. על פי הסכם אראס (1482) בין לואי האחד עשר, מלך צרפת לבין אביה מקסימיליאן, היא הובטחה כאישה לשארל, יורש העצר הצרפתי שהיה בן 12 שנה (לימים שארל השמיני, מלך צרפת). בעקבות הסכם זה קיבלה צרפת את השליטה בבורגון, בפראנש-קונטה ובארטואה ואילו ארצות השפלה עברו לרשות האימפריה הרומית הקדושה. מרגרטה הועברה לחצרו של מלך צרפת לשם חינוכה, אולם אחרי ששארל נישא לאן מברטאן (דצמבר 1491) הוחזרה מרגרטה לחצרו של אביה ב-1493.
בשנת 1497 נישאה לחואן, נסיך אסטוריאס, בנם של פרננדו השני, מלך אראגון ושל איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, אך חואן נפטר כעבור חודשים מספר. ב-1501 נישאה לפיליברטו השני, דוכס סבויה שנפטר גם הוא כעבור שלוש שנים.
משנת 1507 עד 1515 הייתה מרגרטה מושלת ארצות השפלה ושימשה כאפוטרופוס של אחיינה קרל (לימים קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה). היא שימשה כמתווכת בין אביה הקיסר מקסימיליאן הראשון לבין נתיניו בארצות השפלה, וחתמה על הסכם מסחרי עם אנגליה, לרווחתם של אנשי תעשיית הבדים הפלמים.
בשנת 1508 לקחה חלק בהקמת הליגה של קמברה. ב-1515 אחיינה קרל שהגיע לפרקו הכיר בה כיועצתו החשובה וב-1519 מינה אותה שוב למושלת ארצות השפלה, תפקיד שבו החזיקה עד מותה בשנת 1530.
בשנת 1529 חתמה על הסכם קמברה עם לואיז, נסיכת סבויה, אמו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, הסכם שנודע בשם "שלום שתי הגבירות". תקופת שלטונה הצטיינה בשקט יחסי וברווחה כלכלית בארצות השפלה, אולם בתקופה זו החלה תנועת הרפורמציה בהולנד, ושני פרוטסטנטים הועלו על המוקד (1524, 1525).
מרגרטה נפטרה בעיר מכלן (כיום בבלגיה) שהייתה מקום מושבה העיקרי בארצות השפלה, ונקברה בבור-אן-ברס שבחבל אוברן-רון-אלפ בצרפת. פסלה מוצב בקתדרלה של מכלן.
דגנאים

חשיבות כלכלית

המשפחה החשובה ביותר מבחינה כלכלית היא משפחת הדגניים, המספקת מזון לאדם (חיטה, אורז, קנה סוכר), הדשא שבשטחי מרעה, ועוד. כמו כן יש לציין את האננס ממשפחת הברומליים. משפחת הגמאיים מתאפיינת בעיקר בעשבים שוטים שלה, כגון גומא הפקעים, אבל יש לה גם חשיבות היסטורית, שכן המין גומא הפפירוס שימש בעבר להכנת נייר. ליתר המשפחות שימוש מוגבל בתעשיות מקומיות כחומר להסקה, לבניה כפרית, צמחי נוי וסידורי פרחים, שזירת כובעים וסלים.
אליפטיות

תרכובת אָלִיפַטית (באנגלית: Aliphatic) היא תרכובת אורגנית שאינה ארומטית. 
בתרכובת אליפטית קיימים קשרים קוולנטים רגילים (פשוטים, כפולים או משולשים); בתרכובת ארומטית, לעומת זאת, קיימים קשרים קוולנטיים מיוחדים, המהווים מצב ביניים בין קשר פשוט וקשר כפול. קשרים אלו מעניקים לתרכובת תכונות מיוחדות (ראו: רזוננס כימי).
תרכובות רבות מכילות חלק ארומטי וחלק אליפטי (למשל שרשרת פחמימנית ארוכה (אליפטית) הקשורה לטבעת בנזן ארומטית). תרכובות אלו מוגדרות כארומטיות. למרות שקיימות אלפי תרכובות ארומטיות, הרי שרוב התרכובות האורגניות הן אליפטיות.
פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

ביוגרפיה

פרדיננד נולד בגראץ ב-13 ביוני 1608, והיה בנם הבכור של פרדיננד משטיריה, ארכידוכס אוסטריה לבית הבסבורג ואשתו הראשונה, מריה אנה מבוואריה, בתם של וילהלם החמישי, דוכס בוואריה ורנאטה מלורן. בשנת 1625 הוכתר למלך הונגריה, כעבור שנתיים – למלך בוהמיה, ובשנת 1636 – למלך הרומאים.
לאחר מותו של הגנרל הקתולי אלברכט פון ולנשטיין בשנת 1634, הועמד פרדיננד השלישי בראשות הצבא הקתולי הקיסרי, אשר לחם בפרוטסטנטים במלחמת שלושים השנה. בספטמבר הצטרף אליו בן דודו, פרדיננד מאוסטריה, תת-קרדינל ספרד, ויחד הביסו את השוודים בקרב נורדלינגן.
פרדיננד, שהיה בעל עמדות יוניות, סייע למאמצי השלום שנעשו בעיר פראג ב-1635, והשתתף במשא ומתן מול המדינות הפרוטסטנטיות, ובמיוחד סקסוניה.
בשנת 1637 נפטר אביו, ופרדיננד הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם עלייתו לשלטון קיווה להגיע לפשרה מהירה עם שוודיה וצרפת, ואולם האחרונה, שלא הייתה שבעת רצון מכך שבית הבסבורג עדיין נהנה מעוצמה רבה ברחבי היבשת, סירבה לגישושי השלום. המלחמה נמשכה 11 שנים נוספות, עד שהגיעה לסיומה בשלום וסטפליה (הסכם מינסטר עם צרפת, והסכם אוסנבריק עם שוודיה) בשנת 1648.

משפחתו

פרדיננד נשא שלוש נשים בחייו: ראשונה הייתה דודניתו, האינפנטה מריה אנה מספרד, אשר שניים מהבנים שילדה לו הגיעו לבגרות: פרדיננד הרביעי, מלך הרומאים, בנו בכורו, אשר נפטר לפני אביו, ולאופולד הראשון, אשר בסופו של דבר ירש את הכתר. לאחר מותה של מריה אנה בשנת 1646, נישא לדודנית אחרת, הארכידוכסית מריה לאופולדינה מאוסטריה, בתו של לאופולד החמישי, ארכידוכס אוסטריה, שליט טירול. היא מתה ב-1649, ופרדיננד נישא בשלישית לאלאונורה גונזאגה, בתו של קרלו גונזאגה השני, דוכס נוור, בתם אלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה הייתה אשתו של מלך פולין מיכל הראשון, ולאחר מכן אשתו של קרל החמישי, דוכס לורן.
נחל מערות

סביבת האתר

ארבע המערות הפרהיסטוריות בנחל מערות ממוקמות בשיפולי המצוק המערבי של הר הכרמל, במקום שבו הנחל יוצא למישור החוף, כ-17 ק"מ דרומית לחיפה וארבעה ק"מ מזרחית לחוף הנוכחי של הים התיכון, בגבהים של 40–60 מטרים מעל פני הים הנוכחיים.
ירידת מפלס הים העולמי בתקופות קרחוניות במהלך תור הפליסטוקן גרמה להתרחקות חוף הים התיכון מן המערות ולהתרחבות מישור חוף הכרמל. מפלס הים שב ועלה בתקופות בין-קרחוניות ומישור החוף הצטמצם. נחל מערות היו מיושב בידי האדם הקדמון בתקופות קרחוניות ובין-קרחוניות כאחד במהלך כחצי מיליון השנים האחרונות. בניגוד לסברות קודמות, נתונים גאולוגיים וגאוכרונולוגיים חדשים הראו כי פני הים בעת היישוב הפרהיסטורי במערות מעולם לא עלו מעבר ל-5–10 מטרים יחסית להיום. תושבי המערות יכלו לנצל את מישור החוף המתרחב, על רכסי הכורכר והמרזבות שביניהם, וגם נהנו מגישה נוחה לבמת ההר המיוערת דרך נחל מערות. לרשותם עמדו מקורות מים וחמרי גלם, וכן מספר סוגים של ביוטופים (מחורש סגור ועד לשטחים פתוחים) במרחק הליכה קצר. גיוון אקולוגי זה מסביר את היישוב החוזר ונשנה של המערות על ידי קבוצות של ציידים-לקטים.

גאולוגיה

בתקופות גאולוגיות קדומות הגיעו מי הים אל פני המצוק. עם נסיגת הים נמסה אבן הגיר ונוצרו המערות, ששימשו למשכן האדם הקדמון. במתלול מעל המערות מצוי המחשוף השלם ביותר בארץ של שונית רודיסטים אלו צדפות חרוטיות בעלות מכסה קטן, בגובה של 10–30 ס"מ, מאובנת. בשונית מצויים מינים משלוש משפחות של רודיסטים: רדיוליטים (Radiolitidae), היפוריטים (Hippuritidae) ודורניה (Durania). רכיכות נוספות שהשתתפו בבניית השונית הם סוגי השבלולים הכונדרודונטות (Chondrodontidae) והנריניאות (Nerineidae).
המצוק מעל המערה נוצר משונית חוף קדומה, אשר התרוממה בעבר הגאולוגי אל מעל לפני הים. בעוד בחזית הפונה לים הרכס הוא תלול, הרי בצד הפונה מזרחה על הר הכרמל המדרון מתון ומשתפל אל עבר ים רדוד, אשר שרידיו נחשפים במחשופים במרחבי הר הכרמל.

הצגה לציבור

נחל מערות הוא האתר הפרהיסטורי היחיד בישראל שהוכשר לביקורי קהל. האתר מנוהל על ידי רשות הטבע והגנים. במקום מסלול הליכה העובר במערות תנור, גמל והנחל, וכולל הדרכות, שלטי הסבר, תצוגה על חיי האדם הקדמון וחזיון אורקולי בתוך מערת הנחל. מול מערת תנור ניתן להתרשם מחתך השכבות הארכאולוגיות שהשאירה גארוד באמצע המערה - חתך המייצג יותר מחצי מיליון שנה של התיישבות אנושית מהתקופה הפלאוליתית. במערת גמל קיימת תצוגה של חיי האדם הקדמון בתקופה הפלאוליתית. בכניסה למערת הנחל ניתן להתרשם משרידי יישוב הקבע הנאטופי בן כ-15,000 שנה - קיר אבן ומכתשים חצובים בסלע, שניהם נחשפו על ידי גארוד, וכן מהעתק של אחת הקבורות הנאטופיות - קבורה 25, גבר בתנוחה מכווצת שאת ראשו מעטרת מחרוזת מקונכיות. הקבורה המקורית וממצאים רבים אחרים מהאתר מוצגים במוזיאון רוקפלר.
הארמייה ה-15 (ארצות הברית)

הקמת הארמייה

הארמייה ה-15 הוקמה בטקסס שבארצות הברית ב-21 באוגוסט 1944 – הארמייה האחרונה שהקים צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. כמפקדה הראשון נתמנה מייג'ור גנרל ג'ון לוקאס (John P. Lucas). במהלך חודשי נובמבר ודצמבר באותה שנה פיקד על הארמייה (למעשה רק המטה שלה) קולונל לואיס קומפטון (Louis Compton).

הגעה לאירופה

קבוצת חלוץ של מטה הארמייה הפליגה מארצות הברית לסקוטלנד ב-3 בנובמבר 1944 והתמקמה באחוזת דודינגטון הול שבחבל צ'שייר. המטה העיקרי של הארמייה הגיע לבריטניה ב-22 בנובמבר. ב-25 לחודש הוכפפה הארמייה לקבוצת הארמיות ה-12. סמוך לאחר מכן יצאה קבוצת החלוץ של הארמייה לאירופה והקימה מטה בבלגיה, אך נאלצה לפנותו לאחר תחילת קרב הארדנים עקב ההתקדמות הגרמנית בבלגיה ולהתמקם מחדש בצפון צרפת. המטה העיקרי של הארמייה הצטרף אליה בראשית ינואר 1945, לאחר שהספינה בה הפליג מבריטניה טורפדה בתעלת למאנש ב-28 בדצמבר על ידי צוללת גרמנית וטבעה (13 מנוסעי הספינה הוכרזו כנעדרים).
ב-2 בינואר 1945 מונה מייג'ור גנרל ריי פורטר (Ray E. Porter) כמפקד הזמני של הארמייה, וב-16 בינואר בא במקומו לוטננט גנרל לאונרד ג'רואו (Leonard T. Gerow). ממחצית ינואר ועד לחודש מרץ עסקה הארמייה במשימה של ציוד מחדש, אימון ושיקום של עוצבות שונות של קבוצת הארמיות ה-12, אשר סבלו אבידות כבדות בקרב הארדנים. כמו כן היא הופקדה על קליטת עוצבות אמריקניות חדשות שהגיעו לנמלי צפון-מערב אירופה עד להצבתן בין יחידות קבוצת הארמיות ה-12.

לחימה

באמצע מרץ קיבלה הארמייה את הפיקוד על היחידות אשר קיימו את המצור על הכוחות הגרמניים, שנאחזו עדיין בכמה מן הנמלים האטלנטיים של צרפת וטרם נכנעו.
בחודש מרץ 1945 צלחו הארמיות האמריקניות ההראשונה והתשיעית את נהר הריין מזרחה והחלו לתקוף בתנועת מלקחיים במגמה לכתר את חבל הרוהר התעשייתי שממזרח לריין. ב-4 באפריל הושלם הכיתור ובכיס הרוהר נלכדו 21 דיוויזיות גרמניות. לאחר תחילת המתקפה הוטלה על הארמייה החמש-עשרה המשימה להחזיק את קו החזית מול הגזרה המערבית של כיס הרוהר שהלך ונוצר. לאחר השלמת הכיתור צלחה הארמייה את הריין. יחידותיה השתתפו בחיסול הכיס בשיתוף פעולה עם הארמייה התשיעית, ולאחר מכן הן שחררו אותה להמשך התנועה מזרחה. הכוחות הגרמנים בכיס הרוהר – 325 אלף איש - נכנעו ב-21 באפריל. במחצית אפריל עמדה הארמייה בשיא כוחה הצבאי ופיקדה על שש דיוויזיות וביניהן הדיוויזיה המוטסת ה-82.

סיום המלחמה ופירוק הארמייה

בחודש אפריל החלה הארמייה החמש-עשרה לעסוק גם בתפקידי ממשל צבאי בחלק מהמחוזות בחלקה המערבי של גרמניה, ובמסגרת זאת עסקה בטיפול בשבויים גרמנים ובפליטים ועקורים באותם אזורים. מטה הארמייה התמקם בעיר בד נאוהיים (Bad Nauheim), כ-35 קילומטרים מצפון לפרנקפורט. לאחר כניעת גרמניה הועברו מרבית השטחים הגרמניים שבהם קיימה הארמייה ממשל צבאי לשליטה בריטית וצרפתית (במסגרת אזורי הכיבוש בגרמניה). על הארמייה הוטל להקים את המועצה הכללית של הזירה (Theatre General Board) – גוף שמשימתו הייתה לאסוף מידע, לתעד ולהפיק לקחים מן המבצעים הצבאיים שערכו כוחות ארצות הברית בזירה זו. תיעוד זה הפך למשימתה העיקרית של הארמייה ביתרת חודשי קיומה. 
ב-14 באוקטובר 1945 מונה לוטננט גנרל ג'ורג' פטון למפקד הארמייה, לאחר שהודח למעשה מן הפיקוד על הארמייה השלישית האמריקנית. הוא פיקד עליה עד מותו ב-21 בדצמבר בעקבות תאונת דרכים שעבר. בראשית ינואר 1946 נטל את הפיקוד על הארמייה מייג'ור גנרל הוברט גיי (Hobart R. Gay), ראש מטה הארמייה. הוא פיקד על הארמייה עד לפירוקה ב-31 בינואר 1946.
אפקט וסטרמרק

אֵפֵקְט וֶסְטֶרְמַרְק הוא היפוך של המונח החתמה מינית - כאשר שני אנשים גרים בסמיכות במהלך השנים הראשונות של חייהם, אחד מהם או שניהם לא יחושו לרוב משיכה מינית זה כלפי זו. התופעה נקראת על שם האנתרופולוג הפיני אדווארד וסטרמרק, שתיעד אותה בשנת 1891 בספרו "ההיסטוריה של נישואים בקרב בני-אדם". מאז נצפתה התופעה במקומות רבים ובתרבויות שונות ברחבי העולם, בהם הקיבוצים בישראל, "נישואי שים-פואה" בסין (בהם הזוג גדל יחד), וכן בקרב משפחות בעלות קירבה ביולוגית.
בקיבוצים בישראל, נהגו במשך שנים רבות לגדל ילדים באופן משותף בקבוצות גיל (במקום בקבוצות בה קיימת קירבה ביולוגית). מחקר של האנתרופולוג יוסף שפר משנת 1971, אשר עקב אחר דפוסי הנישואין של קבוצה גדולה של ילדי קיבוצים אשר גדלו בקבוצות גיל, גילה כי מתוך 2,769 נישואים של ילדי הקיבוצים, אף זוג לא גדל יחד במהלך שש השנים הראשונות לחייהם, ורק ארבעה עשר מהזוגות היו ילדים אשר גדלו באותה קבוצת הגיל בקיבוץ. תוצאות מחקר זה מספקות ראיה לנכונותו של אפקט וסטרמרק ולכך שהוא פועל במהלך התקופה הקריטית בין הלידה ועד גיל שש.
בסין, היו נהוגים בעבר נישואי שים-פואה, שבהם הייתה נמכרת ילדה ממשפחה ענייה למשפחה עשירה כמשרתת, והייתה נישאת לבנה של המשפחה העשירה כאשר שני הילדים הגיעו לבגרות. עם זאת, אפקט וסטרמרק גרם פעמים רבות לרתיעה מינית בין בני הזוג, ובשל כך נישואין מסוג זה אופיינו מספר קטן יותר של ילדים ובמספר גדול יותר של גירושין ובגידות.
במקרים בהם לא הייתה קיימת סמיכות במהלך התקופה הקריטית, למשל, כאשר אח ואחותו גדלו בנפרד ולעולם לא נפגשו, הם עלולים להימשך זה לזו אם ייפגשו כאשר יהיו בוגרים. תופעה זו ידועה בשם משיכה מינית גנטית.

אזכורים ביהדות

קיים מדרש בו מטרונה דנה עם רב על למה ה' עשה את חוה כשהאדם ישן. הרב אמר שהיה ניסיון לעשות זאת כשהיה ער, אבל הצפיה בתהליך מלא הדם עשה את האשה לא מושכת בשביל האדם, וה' נאלץ לנסות שוב. המטרונה אמרה שלה קרה דבר דומה; היא הייתה אמורה להינשא לדודה, אבל מאחר שגדלו באותו בית, הוא לא מצא אותה מושכת ולכן התחתן עם אשה אחרת, למרות שהייתה פחות יפה.
ראש לימבו

קריירה

לימבו החל לעבוד כשדרן רדיו ב-1984 בסקרמנטו, קליפורניה. תוכניתו הייתה ייחודית משום שלא כללה אורחים, אלא תוכן פוליטי שמרני בלבד. לאחר ארבע שנים בהן זכתה תוכניתו להצלחה הוא עבר לניו יורק, שם תוכניתו צברה פופולריות ברמה הארצית. בשנות ה-90 הוא החל להופיע בטלוויזיה וכתב מספר רבי-מכר. כיום הוא דמות מוכרת בתקשורת ובפוליטיקה השמרנית האמריקאית.  מעל 13 מיליון מאזינים לתוכניתו בכל שבוע, והוא חתום על חוזה בשווי מאות מיליוני דולרים.
דמויות בולטות שהתארחו בתוכניתו הם ג'ורג' בוש האב וג'ורג' בוש הבן (בזמן כהונתם כנשיאי ארצות הברית), קולין פאוול, דיק צ'ייני, ארנולד שוורצנגר, דונלד רמספלד, קונדוליזה רייס ושרה פיילין.
לימבו ידוע באהדתו לישראל, וב-1993 הוא ביקר בארץ. הוא נפגש עם חברי כנסת, עם אריאל שרון, בנימין נתניהו ועם ראש הממשלה דאז יצחק רבין. הוא ביקר גם בכותל המערבי, ביד ושם וברמת הגולן.
סדרה הנדסית אינסופית מתכנסת

סדרה הנדסית אינסופית מתכנסת היא מקרה פרטי של הסדרה ההנדסית, בו מנת הסדרה היא בין 1 לבין 1- (לא כולל הקצוות ו-0). נהוג לסמן את המנה באות q ולכן .
סדרה הנדסית אינסופית שאינה מקיימת תנאי זה נקראת סדרה הנדסית מתבדרת.

הוכחת נוסחאת סכום הסדרה ההנדסית האינסופית

נניח כי נתונה הסדרה ההנדסית האינסופית המתכנסת . על פי הגדרת הסדרה ההנדסית המתכנסת, מנת הסדרה מקיימת ולכן .

את סכום הסדרה ההנדסית המתכנסת מסמנים באות  או לעיתים ב-. ניתן לחשב את הסכום החלקי של סדרה הנדסית עם הנוסחה: . משמעות העובדה שסכום הסדרה מתכנס היא שהגבול של הביטוי לסכום קיים. בניסוח אחר:
 ניתן לראות זאת גם בדוגמה מספרית. סכום הסדרה המקיימת  מתכנס ל-2 לפי החישוב הבא: .
אנטיוכוס השנים עשר

אנטיוכוס השנים-עשר (דיוניסוס) (? - 84 לפנה"ס) היה החמישי מבניו של אנטיוכוס השמיני (גריפוס) שקיבל את כתר המלכות. הוא ירש את אחיו דמטריוס השלישי (איוקרוס) כשליט נפרד בחלק הדרומי (דמשק וסביבתה) של מה שנותר מהממלכה הסלאוקית. שנות שלטונו: 87 עד 84 לפנה"ס.
בתחילה זכה אנטיוכוס השנים-עשר לתמיכה מגורמים בבית תלמי, אולם הוא נהרג בשנת 84 לפנה"ס במהלך מסע-קרב מול הערבים הנבטים, שכבשו את דמשק זמן קצר לאחר מכן.
כוס: הצהרת עצמאות

הוצאה לאור

המהדורה הראשונה של הספר יצאה ב-1998 בהוצאת Seal Press. מהדורה שנייה מורחבת פורסמה על ידי Seal ב-2002. ההקדמה למהדורת 2002 נכתבה על ידי מחנכת המיניות בטי דודסון. הוצאה מחודשת למהדורה השנייה פורסמה ב-2005.

ביקורת וקבלה

כוס: הצהרת עצמאות נכלל ברשימת רבי המכר הלסביים של מגזין Curve במקום השישי, ובביקורת שלה כתבה רייצ'ל פפר, "רחוק מלהיות פארסה, הספר בוחן באופן רציני ואף משעשע את המקומות הפיזיים האינטימיים ביותר שלנו". היא הוסיפה שהספר מדגיש את מה שמשותף לכל הנשים.
הספר גם היה בין מאה הספרים הפמיניסטיים החשובים של Ms. Magazine.
הירחון הפמיניסטי-רדיקלי off our backs ביקר את הספר, ובעלת הטור מישל לי כתבה: "הספר הזה הוא כל כך משמעותי לי והוא באמת עזר לי לעצב את מי שאני כאישה ובת אנוש." לי קראה לכוס: הצהרת עצמאות ספר חשוב באופן אישי ובאופן כללי לנשים. "בשבילי, הספר הזה הוא כמעט-קדוש, מין תנ"ך של מה זה להיות אישה, גם עבור פמיניסטיות באופן כללי." היא סיימה את דבריה כך: "בכל כך הרבה נקודות בקריאה, בעיקר בחלקים הקשורים לתדמית גוף ואוננות, מצאתי את עצמי חושבת, 'יא, הלוואי שאמא שלי הייתה מספרת לי את הדברים האלה!' ואלו החלקים הטובים ביותר בספר - פירורי חוכמה מאחות גדולה שמלמדת דור חדש."
ונדי ברבר מהמגזין הפמיניסטי הקנדי Herizons ביקרה את הספר, וקראה לו "קריאה מענגת ומעוררת מחשבה לגבי היחס שלנו לגוף שלנו, ובעיקר לכוס שלנו". ברבר כתבה שהספר הוא "אחד הספרים הפמיניסטיים הטובים ביותר שנכתבו על הגוף הנקבי".
ואולם ב-Publishers Weekly, הספר קיבל ביקורת שלילית, בעיקר בשל סגנון הכתיבה ומבנה הספר, ובעיקר מה שהמבקרת כינתה "סטיות מבולבלות" מהנושא.
מוסיו קיבלה כמויות גדולות של דברי משטמה לאחר שהספר יצא, והיא אמרה ש"תגובות לספר עם השם 'כוס' תמיד יהיו חריפות. הדבר היחיד שלא נתקלתי בו בתגובה זה אמביווילנטיות".
בהשראת הספר נולדה תנועה בשם Cuntfest, שחוגג נשים ונשיות, ומקיימת פסטיבלי מוזיקה במגוון ערים בארצות הברית בשיתוף פעולה עם ארגונים פמיניסטיים מקומיים. הספר הפך ליצירה חשובה של הגל השלישי של הפמיניזם ונכלל ברשימות קריאת חובה של קורסי מגדר ובריאות האישה באוניברסיטאות.