google/wiki40b huggingface dataset:
קיו סקמוטו

תולדות חייו

קיו סקמוטו נולד ב-10 בדצמבר 1941 בעיר קווסאקי. אביו עבד כפקיד משלוחים בחברה מסחרית. קיו סקמוטו היה הצעיר בין תשעת אחיו ואחיותיו וכינויו היה "קיו", אשר משמעותו תשע. בקיץ 1944, במהלך ההפצצות האוויריות של חיל האוויר האמריקאי על יפן, נמלט אביו עם ילדי המשפחה לבית הורי אשתו אשר חיו בכפר. בקיץ 1949 אוחדה המשפחה ושבה להתגורר בקווסקי. במשבר הכלכלי ביפן, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, פוטר אביו ממשרתו ובני הזוג פתחו מסעדה.
בשנת 1956, בעוד קיו תלמיד בבית הספר, התגרשו הוריו על רקע התמכרותו של אביו לאלכוהול ומצוקה כלכלית שאליה נקלעה המשפחה. כל ילדי המשפחה הקטינים נמסרו למשמורת האם ושם משפחתם שונה לשם נעוריה, אושימה. כאשר החל קיו בלימודיו בבית הספר התיכון גבר עניינו במוזיקה והוא החל לנגן בחצוצרה בתזמורת בית הספר. זמן מה אחר כך החל אף לשיר ובחודש מאי 1958, בעודו בן 16, הצטרף כזמר ללהקת פופ יפנית בשם הדריפטרס אשר נוסדה שלוש שנים לפני כן. בעודו בלהקה נקלע לסכסוכים חוזרים עם חבריה לאחר שלא היה מרוצה מתפקידו כזמר שני והוא עזב את הלהקה בנובמבר 1958.
עם תום עבודתו בדריפטרס התמקד לתקופה קצרה בלימודי התיכון, מתוך כוונה להתקבל לאוניברסיטה, אולם כבר בדצמבר 1958 הצטרף ללהקה של חבר כיתתו, היסהיקו לידה, אשר נקראה Danny Iida and Paradise King. קיו החליף את זמר הלהקה הקודם, הוא סיים לימודיו והחל לזכות בהצלחה כזמר. בחודש יוני 1959 חתמה הלהקה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים JVC ובאוגוסט 1960 יצא לאור סינגל ראשון של הלהקה, אשר הפך ללהיט גדול ביפן. אף שירים נוספים שהקליטו זכו להצלחה רבה ביפן, בעקבותיה עזב קיו את הלהקה וחתם על חוזה הקלטות, כזמר סולו, בחברת התקליטים טושיבה.

אחרי סוקיאקי

במהלך אולימפיאדת טוקיו, בקיץ 1964, הופיע בתוכנית אירוח שוודית אהודה אשר שודרה בשידור ישיר מטוקיו. בשנת 1968 הופיע יחד עם השידאי נקמורה בתחרות זמר בינלאומית, Festival Internacional da Canção, שנערכה בריו דה ז'ניירו בברזיל עם השיר "סיונרה, סיונרה".
בשנת 1971 התחתן קיו עם השחקנית היפנית יוקיקו קשיווגי ולזוג נולדו שתי בנות.

מותו

ב-12 באוגוסט 1985 נהרג קיו סקמוטו בהתרסקות מטוס בטיסה 123 של ג'פאן איירליינס. הייתה זו תאונת המטוס הקטלנית ביותר בהיסטוריה בה היה מעורב כלי טיס יחיד.

מורשתו

להיטו של קיו סקמוטו, סוקיאקי, נותר אף בתחילת המאה ה-21 השיר היפני היחיד שהגיע למקום הראשון במצעד הפופ בארצות הברית. היה זה אף השיר הראשון ביפנית שנכנס למצעדי הלהיטים בבריטניה, אף ששם הגיע רק למקום השישי. 
השיר זכה למספר רב של גרסאות כיסוי, הבולטות שבהן כוללות ביצוע של הלהקה האמריקאית A Taste of Honey בשנת 1981, וביצוע של להקת 4 P.M. בשנת 1995. שני ביצועים אלה הגיעו ל-10 המקומות הראשונים במצעד האמריקאי. בשנת 1989 הקליטה סלינה תרגום ספרדי של השיר, אשר יצא כסינגל בשנת 1990. סנופ דוג הקליט גרסת כיסוי אנגלית לשיר בשנת 1988, Bone Thugs-n-Harmony בשנת 1995, מרי ג'יי בלייג' בשנת 1997, וויל סמית' בשנת 1999. 
ב-16 במרץ 1999 הוציא שרות הדואר היפני בול לזכרו של קיו סקמוטו ולציון השיר סוקיאקי. 
בקוריאמה, באי הוקאידו נבנה מוזיאון לזכרו של קיו סקמוטו. האסטרואיד 6980 Kyusakamoto נקרא על שמו
מייק ריינולדס (אדריכל)

קריירה

עם סיום לימודיו באונ' סינסינטי בשנת 1969, ריינולדס החל לייצר את עבודותיו הפרובקטיביות. התזה שלו פורסמה במגזין ״architectural record" ב-1971, ושנה לאחר מכן בנה את הבית הראשון שלו מחומרים ממוחזרים. המבנה שנבנה תחת פיקוחו משתמש באשפה יומיומית כמו פחיות משקה מאלומניום, בקבוקי פלסטיק וצמיגים משומשים. במקום להשתמש בשיטות הקונבנציונליות למחזור, אשר מנצלות אנרגיה רבה, ריינולדס משתמש במוצרים הממוחזרים כפי שהם. המבנה שלו ״thumb house" או ״בית האגודל״, אשר נבנה ב-1972, משתמש בפחיות בירה אשר קשורות יחד לכדי ״לבנים״, אשר הוצמדו יחד ואז טויחו. עיצוב ה״לבנים״ נרשם כפטנט בשנת 1973. 
ריינולד קורא לבנייה מסוג זה "Earthship Biotecture", ״ביו-טקטורה של ספינות אדמה״, ואף כתב חמישה ספרים בנושא. בספריו נזכר ברגע ההארה בו הוא הבין כי כל חפץ יכול לבוא לכדי שימוש- צמיג ישן יכול להפוך למסה תרמית עמידה ורבת עצמה כאשר הוא נדחס באדמה, או בקבוק פלסטיק יכול לשמש כבידוד.
במהלך השנים הוא בנה ומכר את בתיו הניסיוניים והמשיך לשפרם על ידי ניסוי וטעייה. עם הזמן, ספינות האדמה כללו תכונות שעזרו להן להיות נוחות עבור הדיירים בעוד הן מתקיימות ללא חיבורים לתשתיות קיימות. לוחות סולארים וקירור גיאותרמי נוספו לעיצוב. הבתים יוצאי הדופן תפסו את תשומת לבם של מפורסמים ופעילים למען איכות הסביבה וכמה מהם אף הזמינו ממנו ספינות אדמה יוקרתיות עבורם.
אף על פי שריינולדס תמיד הבהיר את אופיו הניסיוני של בתיו, מספר קונים שבתיהם לא עלו יפה ביחס לציפיותיהם הגישו נגדו תביעות והתלוננו על פגמים, כגון גגות דולפים ובקרת אקלים לא נאותה. מדורבנים מהטענות הרבות נגד ריינולדס, מועצת האדרכלים של ניו מקסיקו שללה את רישיון האדריכל שלו, בטענה שהבתים שתכנן הם לא חוקיים ולא בטיחותיים. בשנת 1990, ריינולדס ויתר על רישיונו לעסוק באדריכלות ובנייה בניו מקסיקו אחרי שנה של מחלוקות עם מספר לקוחות.
עם עליית החששות מפני התחממות כדור הארץ, עלה מעמדו של ריינולדס כ"נביא" התנועה הירוקה. סרט דוקומנטרי משנת 2007 בשם ״Garbage Warrior״, ״הלוחם בזבל״, מהלל את חייו ועבודתו. בסרט ריינולדס מצוטט באומרו שנפל לדיכאון כבד לאחר שרישיונו נשלל. הוא  מתאר שם את אחד מבתיו, אשר נקרא ״פיניקס״:
שום דבר לא מגיע אל תוך הבית הזה, לא חוטי חשמל, לא צינורות גז, שום צינורות ביוב לא יוצאים החוצה, שום צינורות מים לא מגיעים פנימה, אין שום אנרגיה שמבוזבזת… אנחנו יושבים על 6000 גלונים של מים, מגדלים מזון, השפכים מטוהרים, בבית יש 21 מעלות צלזיוס כל השנה... מה שבתים מסוג זה עושים זה לקחת כל אספקט בחיים שלך ומגישים אותו לידיים שלך… משפחה של 4 נפשות יכולה לשגשג פה מבלי ללכת אף פעם לשום חנות.
ריינולדס מסביר כיצד הבתים שלו יכולים לפעול מחוץ לרשת החשמל, זקוקים למשכנתא זעומה ולפעמים גם ללא משכנתא וללא תשלום עבור חשבונות שוטפים של תחזוקה.
נוכח ההתמודדות עם סוף הקריירה שלו, ריינולדס הסכים לעבוד בכפוף לחוקים המדיניים והפדרליים של הבנייה, אך לא ללא מחאה. יחסיו עם הקליינטים הקודמים אשר ספינות האדמה שלהם כשלו, לעולם לא אוחו, למרות שהתערבות המדינה הותירה חלקם מסופקים מכך שאחרים לא יפגעו באותה צורה. רישיון האדריכלות של ריינולדס הושב לו ב-2007 לאחר מאבק של 17 שנים, והוא חזר לבנות ספינות אדמה. בעקבות ההכרה בו ביקש ממנו המכון האמריקאי לאדריכלים שירצה במטה הכללי שלו בקולורדו.
דוד שפירא (מדען)

דוד שפירא (אוגוסט 1903 - 23 ביוני 1985) היה כימאי ישראלי שעסק בסינתזה של ליפידים, ובשנות ה-60 נחשב למומחה היחיד בעולם לסינתזה של ליפידים חיים.
שפירא נולד בליטא וסיים לימודים תיכוניים בדווינסק. לאחר מכן למד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת קיל. לאחר לימודיו החל לעבוד בכימיה אורגנית רפואית בברלין. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עלה לארץ ישראל ובתחילה עבד כפועל בניין ובעבודות מזדמנות אחרות שלא היו קשורות לידע שלו בכימיה. 
בשנת 1938 שמע שמכון זיו מתכונן לייצר תרופות בארץ ישראל מחשש שבמקרה של מלחמה נתיבי האספקה ינותקו. שפירא פנה לחיים ויצמן, סיפר לו על ניסיונו בתחום והתקבל לעבודה במכון זיו. בתחילה סנתז אתברין, ששימש את כוחות הבריטים במצרים כתרופה נגד מלריה במהלך מלחמת העולם השנייה והביא רווחים נאים למכון. שפירא עבר למחקר בכימיה אורגנית. בשנת 1951 יצא לשנת שבתון באוניברסיטת אילינוי בה החל להעבוד על סינתזה של ספינגו-ליפידים. בשנת 1954 התפרסם לאחר שמצא דרך לסנטז את הספינגוזין. על הצלחתו זו זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים לשנת 1954. סינטוז הספינגוזין איפשר המשך מחקר על תפקידי הספינגוזין. שפירא ומעבדתו במכון ויצמן עסקו בסינתזה של חומרים נוספים. בשנת 1964, בעקבות מאמר שפרסם על סינתוז ספינגומיילין, נתבקש על יד פרופ' רוסקו בראדי לסייע לו בסינתוז ליפידים מסומנים בפחמן 14 לצורך מחקר של מחלות גנטיות יהודיות. תחילה הם סינתזו גלוקוצרברוזיד והראו את הקשר בין מחסור בגלוקוצרברוזידאז לבין מחלת גושה. בשנת 1966 סינתזו ספינגומיילין מסומן בפחמן 14 לצורך מחקר מחלת נימן פיק. 
בסוף 1964 קיבל מענק גדול ממכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית לשלוש שנים. בשנת 1967 ניתן עוד מענק לעוד שלוש שנים.
בשנת 1965 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 1966 נתמנה לעורך משנה של כתב העת "כמיסטרי אנד פיזיקס אוף ליפידס". בסוף שנות ה-60 פרש לגמלאות, אך במשך שנים רבות אחר כך המשיך במחקריו. 
שפירא היה נשוי לקרולה שפירא ולהם בת.
הבלתי רשמיים

תקציר עלילה

השנה היא 1983, יעקב כהן (שולי רנד) הוא אלמן בעל בית דפוס ואב יחידני. כאשר בתו חלי (אור למברוזו) מסולקת מהסמינר, הוא מתרעם על האפליה והגזענות במוסדות החינוך של בית יעקב ואגודת ישראל, ועל התקציבים הזעומים המופנים למוסדות ספרדיים. הוא מחליט להקים רשימה חרדית-ספרדית שתרוץ לראשות עיריית ירושלים, חודשיים לפני מועד הבחירות. מצטרפים אליו שני שותפים - יגאל ועקנין (יואב לוי), שוחט-מוהל חוזר בתשובה, והרב משה שרביט (יעקב כהן) - שלאף אחד מהם אין ניסיון קודם בפוליטיקה. כנגד כל הסיכויים, הם מצליחים להיכנס למועצת העיר. בהמשך הם מריצים רשימה גם לבחירות לכנסת אך מקומו של כהן אט אט נדחק.

הפקה

הסרט מבוסס על אירועים שהתרחשו במציאות בעת הקמתה של תנועת ש"ס, אך עושה זאת בהשראה חופשית. השמות, מראה הדמויות ופרטים עלילתיים לא תואמים בהכרח למציאות, כפי שמציינת שקופית בפתיחת הסרט.נסים זאב ממייסדי תנועת ש"ס יצא נגד הסרט וטען שנעשה עוול היסטורי משום שלא הוזכר בסרט, וכי מדובר בסילוף האמת.
הסרט נבחר לפתוח את פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-35, בהקרנה חגיגית תחת כיפת השמיים של בריכת הסולטן בפני קהל של אלפים.
"הבלתי רשמיים" הוא הסרט הישראלי הראשון שנבחר להציג בפתיחת הפסטיבל מזה 5 שנים.
הנהלת הפסטיבל דיברה על בחירת הסרט וציינה כי: "אנחנו מאוד שמחים לפתוח את הפסטיבל עם סרט הביכורים של אלירן מלכה, סיפור מקורי, בהשראת סיפור ירושלמי מלפני ארבעה עשורים שעובד לכדי יצירה אוניברסלית ומלאת רגש, הכתובה ומבוימת ביד מדויקת ובטוחה. מאוד התרגשנו לראות שוב על המסך את שולי רנד, המגיש בתפקיד הראשי שיעור מאלף במשחק קולנועי ומציג את דמותו של אדם נטול יומרות פוליטיות, הנחוש לחולל שינוי ופועל למען צדק חברתי".
טניסאי

טניסאי או שחקן טניס הוא ספורטאי המשחק טניס. ישנם טניסאים חובבים ואף מקצוענים.
כיום, כל הטניסאים המקצוענים משתייכים להתאחדויות טניס. הטניסאים הגברים משתייכים לסבב ה-ATP המנוהל על ידי התאחדות הטניסאים המקצוענים, והנשים משתייכות לסבב ה-WTA המנוהל על ידי התאחדות הטניס לנשים. במסגרת הסבבים, השחקנים נוסעים ברחבי העולם למשחקים בטורנירים שונים.
הטניסאים מרוויחים את משכורתם מהענף במידה רבה כתוצאה מהטורנירים בהם הם משתתפים, בהתאם לרמת ההצלחה שלהם בהם. עם זאת, טניסאים בכירים רבים מרוויחים כסף רב כתוצאה מהסכמי פרסום עם חברות מובילות. רובם אף נהנים מתמיכתו של ספונסר.
כל הטניסאים נמצאים בכפוף לפדרציה הבינלאומית לטניס (ITF) המנהלת את כלל הטניס ברחבי העולם. הם משתתפים לעיתים עם הנבחרת הלאומית בטניס של מדינתם, ומשחקים עבורה בגביע דייוויס (גברים), גביע הפדרציה (נשים) וטורניר הטניס במשחקים האולימפיים - שלושה טורנירים המאורגנים על ידי ה-ITF.
הטניסאים נמצאים בתוך מועדונים, המעניקים להם לעיתים חסות וכסף. מלבד בסבבים הבינלאומיים, הם משחקים לעיתים עבור מועדוניהם בגביע המדינה של ארצם המשוחק במתכונת קבוצתית, וכמו כן לוקחים חלק באליפות המדינה המנוהלת במתכונת יחידים.
השחקנים ממוקמים על פי מספר הנקודות שהם משיגים בדירוגים העולמיים של ה-ATP וה-WTA. על ידי רבים, נחשב רוג'ר פדרר כטניסאי הטוב בהיסטוריה, מאחר שהוא ניצב בפסגת הדירוג העולמי לגברים במשך ארבע שנים וחצי, ואף זכה למחמאות לא מעטות בתקשורת מטניסאי עבר מובילים, כדוגמת פיט סמפראס, ביורן בורג ובוריס בקר. 
בסיום כל שנה מחולק פרס "טניסאי השנה" מטעם איגוד עיתונאי הספורט הבינלאומי. הזוכה בתואר (2009) הוא רוג'ר פדרר. בנוסף, סבב ה-ATP מחלק את תואר "שחקן החודש" לטניסאי היחידים ו"זוג החודש" לשחקני הזוגות המצטיינים בכל חודש מסוים.
שלמה שבא

ביוגרפיה

שלמה שְבָא נולד בשם שלמה-יוסף שוורץ בעיירה ריישא (ז'שוּב) שבפולין בשנת 1929. ב-1936, במהלך העלייה החמישית, עלה לישראל עם הוריו ואחותו מלכה (לימים מלכה בנטוב, חברת הלח"י). המשפחה התגוררה בשכונת מחלול, על חוף הים בתל אביב. בצעירותו למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב.
בתקופה מסוימת לפני קום המדינה, שיכן אביו בביתם את משפחת אחותו שנמלטה מחולון מפרעות הערבים, ובהם בניה אברהם אחיטוב, לימים ראש השב"כ, ואחיו יוסף אחיטוב, לימים מאנשי הרוח של הקיבוץ הדתי.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד שבא כיערן מטעם הקרן הקיימת בהרי יהודה, ולאחר מכן כעיתונאי ועורך בעיתונים "למרחב", "על המשמר" ו"דבר". לימים היה מייסדו ועורכו הראשון של כתב העת ההיסטורי "עת-מול", אותו ערך במשך 25 שנה ובו פרסם מאמרים וכתבות רבים.
שבא התגורר מילדותו ועד מותו בתל אביב ונחשב לאחד המומחים הגדולים לעיר ולתולדותיה. בשנת 2010 הוענק לו תואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
שלמה שבא הלך לעולמו בשנת 2015 ונקבר בבית הקברות גבעת השלושה.
שבא היה נשוי לשחקנית, כלת פרס ישראל, זהרירה חריפאי, עד למותה ב-2013. לזוג בת, הבמאית והשחקנית איה שבא, ונכדים.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתם של שלמה שבא וזהרירה חריפאי ברחוב זכריה 14.
יקוב שפורנברג

ביוגרפיה

יקוב שפורנברג נולד ב-16 בספטמבר 1902 בדיסלדורף, גרמניה. הצטרף לשורות המפלגה הנאצית בשנת 1925. בשנת 1929 מונה לתפקיד קצונה באס אה, ובשנת שלאחר מכן הצטרף לאס אס וכבר בשנת 1933 הגיע לדרגת אס-אס בריגדפיהרר. בינואר 1940 הועלה לדרגה הבכירה של אס-אס גרופנפיהרר. בין השנים 1941 עד 1943 היה מפקד האס אס והמשטרה במינסק. משנת 1943 דיכא התנגדויות פרטיזנים תחת פיקודו של אריך פון דם באך-צלבסקי.
יורשו של שפורנברג כמפקד האס והמשטרה בלובלין היה אודילו גלובוצניק, זאת כאשר לובלין נרשמה תחת הגנרלגוברנמן בפולין הכבושה באוגוסט 1943. במהלך חילופי משמרות אלה, שפורנברג פיקד והיה אחראי על הטבח ההמוני ביהודים, טבח שנודע בפי הגרמנים כאקציית ארנטפסט (אקציית "חג הקציר").
בנובמבר 1944 שפורנברג ופקודיו נשלחו לפעילות בנורווגיה, שם היה מפקד האס אס והמשטרה של צפון נורווגיה. במאי 1945 הבריטים שבו אותם ואת חייליו. חקירתם סייעה לגלות רבות על פועלו של גלובוצניק בלובלין. שפורנברג תוחקר תחילה במרתף-מעצר באוסלו ולאחר מכן נלקח על ידי יחידת MI19 למתקן חקירות בלונדון שנודע בשם "כלוב לונדון", שם נחקר עמוקות על פועלו במשך המלחמה כולה במחלקת לחקירת פשעי מלחמה. מהחקירות במתקנים השונים הבריטים ליקטו מידע על פשעיו בפולין והן בשטחי ברית המועצות הכבושים.

לאחר המלחמה

שפורנברג הוסגר לפולין באוקטובר 1946, הוא נידון למוות לאחר משפט שנערך בוורשה בשנת 1950. גזר הדין בוצע ב-6 בדצמבר 1952 והוא הוצא להורג בתלייה.
שמו של שפורנברג נקשר בפרויקט נאצי סודי ביותר לכאורה בשם הפעמון (Die Glocke). לטענת העיתונאי הפולני איגור וויטקווסקי שמו על המכשיר עלה בתמלילי חקירה שונים בהם נכח שפורנברג, והוא סבור שמדובר במכשיר עינוי וחקירות שאצר בתוכו אנרגיה רבה או אף סייע לבטל את כוח הכבידה. לדעת חוקרים ועיתונאים רבים מדובר במתיחה שאין לה שום ביסוס במציאות.
סיכון מוסרי

סיכון מוסרי (באנגלית: Moral hazard) הוא מצב בו אדם או ארגון אשר איננו נושא באחריות לסיכון אליו הוא חשוף עלול להגביר את מידת חשיפתו לאותו סיכון אם הוא עשוי ליהנות מרווח  או תועלת גבוהים יותר. סיכון מוסרי מביא לעיוות בהקצאת משאבים ולתימחור יתר של שירותים, כתוצאה ממידע א-סימטרי.

תחומים בהם קיים סיכון מוסרי

אחת הדוגמאות הבולטות לתחום שרווח בו סיכון מוסרי היא ביטוח. אדם שרכושו מבוטח ייטה להשקיע פחות בהגנה ובמיגון רכושו, בהשוואה למצב בו הרכוש לא היה מבוטח, כל זאת על בסיס ההנחה כי השיפוי הביטוחי מצמצם מאוד את רמת הסיכון שלו. הנזק בטווח הארוך טמון בכך שהשמירה הלקויה על הרכוש תוביל לאובדן רכוש רב יותר (משום שגניבת הרכוש תהיה קלה יותר) ובעקבותיה לעליה בפרמיות הביטוח של חברת הביטוח, שתשאף להגן על עצמה מפני הנזק המוגבר. כך נוצר מצב בו הקצאת המשאבים של המבוטח מתעוותת (בגלל תפישה שגויה של רמת הסיכון שלו) והשירות הביטוחי נמכר במחיר גבוה יותר.  
תחום נוסף בו קיים סיכון מוסרי הוא התחום הפיננסי. לווה שמקבל הלוואה ואינו נושא בנזק כתוצאה מחדלות פרעון, עלול לנהוג בפזיזות בכספי ההלוואה. מלווה, שחשוף לסיכונים אלה, נוטה להעלות את הרבית על ההלוואות שהוא מלווה.
בניהול,  סיכון מוסרי מתבטא בין היתר בבעיית המנהל-סוכן, שבה אדם הפועל למען אחר מנצל את מעמדו לנקיטת צעדים שיפעלו לטובתו הוא, על חשבון טובת שולחו. מקרה פרטי הוא של מנהל בחברה, שאינו בעל השליטה בה, אך מתוגמל לפי רווחיה. לאותו מנהל יש תמריץ לקחת סיכונים מיותרים מאחר שכמעט ואינו נושא בתוצאה במקרה של כישלון ; אם יגדלו רווחי החברה הוא יתוגמל בהתאם. אם החברה תפסיד, הוא לכל היותר לא יהנה מבונוס. 
במהלך משבר הסאבפריים  שפרץ  בארצות הברית בשנת 2007, הועלו טענות נגד התערבות הבנק המרכזי - הבנק הפדרלי - במשבר, בנימוק שמתן סיוע לבנקי השקעות שכשלו בהשקעותיהם מעודד התנהגות לא אחראית בעתיד, בכך שהוא מגונן על מי שקיבלו על עצמם סיכונים מההשלכות של אותם סיכונים. טענה נוספת שהועלתה הייתה כי בחלק מהמקרים הניחו בנקי ההשקעות מלכתחילה כי הממשלה לא תניח לחברות בגיבוי ממשלתי בתחום המשכנתאות (שהיו הגורם המרכזי בהנפקת אגרות חוב סאב-פריים) ליפול, ולכן אמדו את הסיכון מלכתחילה בצורה לקויה. 
במקרה האחרון, כמו בכל קודמיו, הסיכון המוסרי יוצר הערכה שגויה של מידת הסיכון, ובעקבותיה תמחור שגוי שאינו מביא בחשבון את הסיכון כולו או חלקו. אומדני ערך שגויים אלה נוטים להתעצם ככל שהם נמשכים זמן רב יותר.

אמצעים למזעור הסיכון המוסרי

אחת השיטות המקובלות להקטנת הסיכון המוסרי בביטוח היא ההשתתפות העצמית. אמצעים נוספים הם דרישה מהמבוטח להתקנת מיגון מתאים, לשמירה על מפתחות מכונית וכדומה. חברות העוסקות בביטוחי בריאות מתנות את הביטוח בבדיקה רפואית ומעלות את הפרמייה למי שמשתייכים לקבוצות סיכון, כגון מעשנים.
בתחום המימון, נוהגות פירמות שמלוות כספים לדרוש בטוחות מתאימות, כמו שיעבוד הבית, ערֵבים וכדומה.
הטירה של טקאשי

תוכן הסדרה

מנחה השעשועון מציג כבעל טירה המארגן אתגרים פיזיים ומטופשים בלתי אפשריים לקבוצת מתמודדים גדולה, בסיום שורת האתגרים מקבלים המתמודדים הנותרים שלא נפסלו משימה סופית בה הם משחקים מול טקאשי במעין מכוניות מתנגשות כאשר הם צריכים לירות ולשבור טבעת נייר המוצבת על מכוניתו של טקאשי באמצעות אקדחי מים המוצבים על מכוניותיהם (בעונות מאוחרות יותר אקדחי המים הוחלפו באקדחי לייזר והמטרה הוחלפה במטרה רגישה לאור). לאחר שהמתמודדים מצליחים לפגוע במטרה המוצבת על מכוניתו של טקאשי, המכונית מנוטרלת, הטירה "נכבשת" והמשחק מסתיים כאשר המתמודד אשר הצליח לנטרל את מכוניתו של טקאשי זוכה במיליון ין (סכום אשר באותה העת היה שווה בערך 8000 דולארים).
הכוונה המקורית של טקאשי הייתה שהתוכנית תהיה מעין גרסה חיה למשחק הווידאו סופר מריו. בתחילה, בשל תקציבי הפקה נמוכים המתקנים בתוכנית היו פשוטים יחסית, אך בהמשך בשל הצלחת התוכנית נבנו מתקנים רבים ומושקעים באולפני מידוריאמה (35 ° 34'6 "N, 139 ° 29 '2" W) שביוקוהמה, יפן אשר כללו בין השאר אגמים מלאכותיים ומכשולים שונים. טקאשי החליט לסיים את התוכנית בשיא הצלחתה, דבר אשר מקובל בתוכניות טלוויזיה יפניות.
וייקם

היסטוריה

וייקם הייתה חלק מהממלכה העתיקה ונמלה נדו. בשנת 1742 היא צורפה למדינתו של המהרג'ה של טרוונקור.
וייקם היא האתר של "וייקם סטיאגרהא", מחאה למען שווין בין בני כל הקאסטות בהודו. המחאה, שגם מוהנדס גנדי היה מעורב בה, זכתה להצלחה חלקית, ובני הקאסטות הנמוכות קיבלו גישה לחלק מהדרכים שלפני־כן היה אסור להם ללכת בהם.

כלכלה

הכלכלה המסורתית של וייקם מבוססת על גידול קוקוס ואורז וכן על דיג. בעת החדש הוקמו באזור גם תעשיות אגוז מוסקט, פלפל שחור, לטקס, תיירות ותכנה.

אוכלוסייה

לפי המרשם של שנת 2011, בוויקם גרו 23,234 אנשים, מהם 11,304 גברים ו־11,930 נשים. רמת האוריינות היא 96.84%; 98.3% מהגברים ו־95.47% מהנשים יודעים קרוא וכתוב.

אנשים ידועים

וייקם היא מקום הולדתם של הסופרים וייקם מוחמד בשיר ונ' מונהן, ושל המוזיקאית וייקם ויג'יאלקשמי.
שחר אילן

ביוגרפיה

את דרכו בעולם העתונות הוא התחיל ככתב נוער בעיתון "מעריב לנוער". בנעוריו היה גם חבר בתנועת "נוער הליכוד". בין השנים 1984 ל-1988 שימש כתב השבועון הירושלמי "כל העיר" לענייני חרדים, עירייה ותכנון. באותן שנים פרסם התבטאויות של ח"כ שמעון בן שלמה ממפלגת ש"ס שטען כי חיילי צה"ל נהרגים בלבנון "בגלל הפריצות בצבא", ושל שר הפנים מש"ס, יצחק פרץ, שטען כי מותם של צעירים באסון הבונים נגרם עקב חילול שבת. בשנת 1989 מונה לעורך החדשות של השבועון. ארבע שנים אחר כך מונה לעורך הראשי של "כל העיר".
בין השנים 1993-1991, במקביל לעבודתו ב"כל העיר", ובין השנים 2001-1994, לאחר שעזב את השבועון, שימש אילן כתב לענייני חרדים של עיתון "הארץ". בהמשך מונה לכתב התחקירים של העיתון.
בשנת 1998 פרסם את סדרת התחקירים "חרדים 98'", וחשף שורה של הטבות להן זוכים חרדים בישראל. אילן גילה כי לאברך נשוי, אב לעשרה, שאשתו אינה עובדת מגיע סל ההטבות בסכום של 11 אלף שקלים נטו (שהם שווי ערך ל-17 אלף שקלים ברוטו). כמו כן, חשף כי באותן שנים גדל שיעור הפריון החזוי לאישה חרדית מ-6 ילדים לאישה ל-7, וגם כי המדינה מתקצבת מוסדות החזרה בתשובה ביותר ממאה מיליון שקלים לשנה.
סדרת כתבות זו שימשה בסיס לספר "חרדים בע"מ, התקציבים, ההשתמטות ורמיסת החוק", שיצא לאור בהוצאת כתר בשנת 2000.
בין השנים 2001 ל-2004 שימש אילן עורך חלק ב' של עיתון "הארץ". בזמן כהונתו התפרסמו במוסף זה תחקירים רבים שקשורים בסדר יום חברתי ואזרחי בנושאי בריאות, עובדים זרים בישראל, מחדלים תחבורתיים ועוד.
בין השנים 2004 עד 2009 שימש כתב "מוסף הארץ", כתב פרלמנטרי של העיתון, חבר הנהלת המערכת, ובעל הטורים "עובדות", "קריאת ביניים" ו"משגיח כשרות". בתחילת 2008 פתח את הבלוג "משגיח כשרות, בלוג פרלמנטרי" במסגרת דה-מרקר קפה. אחד הפוסטים המפורסמים של אילן היה ראיון עם עצמו על סיבות פיטוריו מעיתון "הארץ" בשנת 2009.
עם עזיבתו את "הארץ" הצטרף לעמותת חדו"ש – לחופש דת ושוויון שהקימו הרב הרפורמי עו"ד אורי רגב ואיש העסקים האמריקאי סטנלי גולד. אילן הופיע כמומחה בכל חמש הוועדות שעסקו בחוק טל ובעשור השני של המאה ה-21, חיבר במסגרת חדו"ש דוחות על מצב חופש הדת בישראל, חופש הדת בכנסת, קווי מהדרין, וערך את סקר דעת הקהל השנתי של העמותה - מדד הדת והמדינה. 
ביולי 2016 הצטרף למערכת העיתון "כלכליסט".
אילן אב לשלושה ילדים ומתגורר בירושלים.
קרל פרידריך וילהלם, נסיך ליינינגן

ביוגרפיה

קרל פרידריך וילהלם נולד ב-14 באוגוסט 1724 בדירקהיים, והיה בנם הבכור של פרידריך מגנוס, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-הארטנבורג ולאנה כריסטינה אלאונורה, רוזנת וורמבראנד-שטופאך, בתם של יוהאן וילהלם, רוזן ורמבראנד-שטופאך וסוזאנה יוזפה, ברונית פרזינג-שטיין. בשנת 1756 מת אביו, וקרל פרידריך וילהלם ירש את נחלותיו.
ב-3 ביולי 1779 הוא קיבל את התואר נסיך האימפריה הרומית הקדושה, והיה הנסיך הראשון של ליינינגן.
בשנת 1801 נשללו ממנו אדמותיו על הגדה השמאלית של הריין, דהיינו הרדנבורג, דאגסבורג ודירקהיים, אך ב-1803 הוא קיבל את אדמות מנזר אמורבאך כגמול רחב על ההפסדים.
כמה שנים לאחר מכן איבדה נסיכות ליינינגן את עצמאותה, והפכה להיות חלק מממלכת בוואריה. ב-9 בינואר 1807 מת קרל פרידריך וילהלם באמורבאך, ובנו אמיך קרל, נסיך ליינינגן ירש את נחלותיו.
איביס

איביס (בצרפתית: Ibis) היא חברת מלונות בינלאומית, בבעלות חברת אקור הצרפתית. לאיביס 758 מלונות מסביב לעולם, כאשר 368 מהם נמצאים בצרפת והיתר ממוקמים ברובם באירופה, אך גם באמריקה, אסיה ואפריקה.
המלונות ממוקמים בדרך כלל במרכזי הערים או סמוך לנמלי תעופה ותחנות רכבת.
מלון איביס הראשון נפתח בבורדו ב-1974.
המלון הראשון של איביס בישראל נפתח בקיץ 2017 בירושלים. המלון השני נפתח במרץ 2019 בירושלים.

מתקני המלונות

מלונות איביס מדורגים ברמה בינונית במלונות אקור, ובניגוד למלונות חסכוניים כמו מלונות פורמולה 1 ואיביס באדג'ט, הם מציעים שירותי קבלה 24 שעות ביממה. בחדרים ישנם חדרי אמבטיה ושירותים, כמו גם שולחן, מיטה כפולה, שטח מלתחה, אינטרנט אלחוטי וערוצי טלוויזיה בינלאומיים.
המלונות לעיתים כוללים מסעדה או בר המציעים ארוחות ערב.
טחנת הקמח היהודית בבאר שבע

היסטוריה

טחנת הקמח היהודית בבאר שבע הוקמה על ידי יעקב גורדון ומאיר שיינדרוביץ מרח' קק"ל ועד רח' טרומפלדור בשנת 1902 . לאורך שנים ארוכות היה זה המבנה היחיד שהיה בבעלות יהודים והטחנה היהודית הממוכנת היחידה בכל הנגב. במשך 27 שנים שימשה הטחנה מרכז לכל היהודים שעברו באזור. בטחנה היו מארחים יהודים ומסייעים לאלו שבצרה. בשנת 1916 אף הוקם בחצר הטחנה בית כנסת. בשנות ה-20 היה ענף טחנות הקמח המכניס ביותר בעיר. פעלו בה שלוש טחנות שעבדו בהם כ-20 איש, וההכנסה השנתית שלהם עלתה על סך ההכנסות של שאר העסקים גם יחד.

הכיבוש הבריטי ותוצאותיו

לאחר הכיבוש הבריטי שימש גורדון נציג הקהילה היהודית הקטנה אל מול השלטון הבריטי. הטחנה נעזבה לאחר מאורעות 1929 בעת הפרעות ביהודי חברון ועזה, הקיץ הקץ גם על קהילת יהודי באר שבע, שמרכזה היה בחצר טחנת הקמח. בעלי הטחנה נוכחו לדעת, שגם אם ישובו לעיר, יחיו בה כמיעוט בלתי מוגן בלב אוכלוסייה עוינת. הם הגיעו למסקנה, שאין להם מנוס אלא לחסל את רכושם ולעזוב את העיר לצמיתות. גורדון שהיה לאחרון היהודים בבאר שבע, הוכרח למכור את הטחנה למתחרהו הערבי-חאג' עיסאי ב-1930. חאג' עיסאי הצליח לרכוש את הקרקע עם הטחנה, הבאר והמבנים האחרים במחירי מציאה והקים מסגד בסמוך.
ססיל בהלר

ביוגרפיה

בהלר נולדה בארברג, קנטון ברן, בגיל שבע עשרה השתתפה בתחרות השווייצריות של מראה השנה של עלית ולאחר מכן החלה לשמש כמגישה בערוץ המוזיקה הגרמני "VIVA".
ב-2005 החלה לעבוד ב-"Schweizer Fernsehen", אגף השידור הגרמני בתאגיד השידור השווייצרי הציבורי והגישה באופן קבוע את תחזית מזג האוויר בתוכנית "SRF Meteo", בתחרויות האירוויזיון בשנים 2005, 2008, 2009 ו-2011 הגישה את תוצאות הניקוד השווייצרי. בנוסף ביצעה זאת גם בתחרות הראשונה של האירוויזיון לרוקדים ב-2007.
הפדרציה של רודזיה וניאסלנד

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
הוסאקוב

יהודי הוסאקוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהוסאקוב הוא בתעודות משנת 1628. במהלך המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, והתקיימה במקום קהילה עצמאית. בשנת 1740 נולד בעיירה לוי יצחק מברדיצ'ב. בסוף המאה ה-19 הוקמה בעיירה חצר חסידית בידי הרב יצחק בר מרדכי דוד טייטלבוים משושלת סיגט.
בעקבות הרס רב שנזרע בעיירה במהלך הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה כשני שלישים מיהודיה. בשנות השלושים התקיים בעיירה סניף של פועלי ציון. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-250 יהודים.
עם כניסת הגרמנים לעיירה בסוף יוני 1941, נערך ביהודי המקום פוגרום, בו נרצחו כמה עשרות יהודים, ובית הכנסת הועלה באש. בנובמבר 1942 גורשו כל יהודי העיירה הנותרים לגטו שהוקם ביבורוב הסמוכה, ממנו נלקחו לבורות ירי עם אלפי היהודים הנוספים בו באפריל 1943.
קטרין סטיוארט

ביוגרפיה

סטיוארט נולדה בוויילס. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד אֶמָה, הבת של סטלה, בסדרת הדרמה קומית "סטלה" של ערוץ Sky1, ובתפקיד ג'ני פלינט בסדרת המדע בדיוני הוותיקה "דוקטור הו". עוד גילמה סטיוארט את לילי בשני פרקים בסדרה "עברייני על".
בתיאטרון שיחקה סטיוארט בתפקיד יוליה במחזה "רומיאו ויוליה" עם להקת התיאטרון הדלונג. על הופעתה זו כתב מבקר בעיתון האובזרבר שהיא הייתה "אחת המרתקות ביותר והנוגעות ללב שראיתי".