google/wiki40b huggingface dataset:
התך

הֲתָךְ הוא אחד מהסריסים אשר המלך אחשוורוש העמיד לרשות אסתר המלכה.

בסיפור המגילה

במגילת אסתר מסופר כי הוא היה השליח ששלחה אסתר למרדכי היהודי שהיה לבוש שק ואפר לאחר גזירת המן ולהסיר שקו מעליו. מרדכי שלח אותו חזרה לאסתר עם כתב הגזירה שכתב המן ודרש ממנה ללכת אל המלך ולפעול להסרת הגזירה.
במדרש כתוב כי התך נהרג על ידי המן כשהיה בדרכו מאסתר למרדכי, ולכן נאמר אחר כך "ויגידו למרדכי את דברי אסתר" ולא נאמר שהתך הוא זה שסיפר.

זהותו

בגמרא אמרו בשם רב כי התך הוא דניאל היועץ הידוע של המלך נבוכדנצר ובלשאצר, ונקרא שמו התך על שם שחתכוהו מגדולתו, או ע"ש שכל דברי מלכות נחתכין על פיו.
קית' פראצי

חיים והשכלה

פראצי נולד וגדל בפנסילבניה. הוא למד תואר ראשון באוניברסיטת ייל, שם הוא ייסד את אחוות "סיגמא צ'י". תואר שני למד בבית הספר לעסקים של הרווארד.

קריירה

לאחר סיום לימודיו בהרווארד, הוא הצטרף ניהול חברת הייעוץ דלויט כאנליסט מתחיל והתקדם לתפקיד סמנכ"ל שיווק (CMO). בגיל 32, הוא נשכר על ידי Starwood Hotels לתפקיד דומה, סמנכ"ל השיווק הצעיר CMO בדירוג החברות של כתב העת Fortune בזמנו. בשנת 2000, הוא עזב וייסד את חברת YaYa, חברת בידור ושיווק, שנמכרה לחברת השקעות אמריקאית ב-2003.
פראצי עזב את חברת YaYa, כדי לייסד את 'פראצי גרינלייט', חברת ייעוץ אסטרטגי שהקים בלוס אנג'לס ומשויכת למכון המחקר גרינלייט. החברה ומכון המחקר עוסקים בחשיבות של קשרים חברתיים חיוביים להצלחה עסקית.
מינהלת חומה

מינהלת חומה היא יחידה של המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון. המינהלת אחראית על פיתוח וייצור מיזמי הגנה אקטיבית בתצורת הגנה רב-שכבתית, אל מול איום ירי תלול מסלול של טילים ורקטות.

הקמת המינהלה

מינהלת חומה נוסדה בשנת 1991 על ידי עוזי רובין, בעקבות לקחי מלחמת המפרץ הראשונה.
למנהלה אחריות כוללת לפרויקט פיתוח, הצטיידות, לוגיסטיקה, ושיפורים של מערכות נשק הקשורות במיזמי ההגנה האקטיבית נגד טילים בליסטיים ורקטות. המינהלת מופקדת על כלל פעילות מערכת הביטחון הקשורה בנושא. מינהלת חומה אחראית לפיתוח כלל המערכות המרכיבות את מערכת הנשק חץ לרבות הטיל והמשגר, המכ"ם ומרכז ניהול היירוט. הפרויקטים בניהול מינהלת חומה מפותחים על ידי התעשיות הביטחוניות בישראל, וחלקם גם בשיתוף תעשיות ביטחוניות אמריקניות.
נכון ל-2011 הועסקו במנהלה כחמישים עובדים, בעיקר בתחומים המבצעי-הנדסי, הכלכלי והניהולי. תקציבה לשנה זו עמד על 1.3 מיליארד ש"ח.
בדצמבר 2015 הודח מנהל המינהלה, יאיר רמתי, על ידי המלמ"ב בשל עבירת ביטחון מידע שהוגדרה כ"חמורה". כממלא מקומו מונה אל"ם אבירם חסון, אשר שימש עד אז כראש מחלקת מערכות שכבה בינונית ונמוכה במינהלת חומה. במרץ 2016 מונה אל"ם (מיל') משה פתאל לראש מינהלת חומה.
Schau, lieber Gott, wie meine Feind, רי"ב 153

Schau, lieber Gott, wie meine Feind (בעברית: ראה, אלהים יקר, כי אויביי), רי"ב 153, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון הראשון לאחר תחילת השנה, 2 בינואר 1724.

רקע

באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה השנייה בשנה לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 190.
ב-1886 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 32 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 15 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1985), טון קופמן (ב-1998), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2001).
קהילת יהודי צ'רטוריסק

הקהילה היהודית בסטארי צ'ורטוריסק (באוקראינית: Старий Чорторийськ; בפולנית:Czartorysk, צ'ורטוריסק) כפר במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, על גדת נהר סטיר, התקיימה מ-1577 עד להשמדתה בשואה.

תולדות הקהילה

הידיעה הראשונה על היהודים בעיר היא משנת 1577, אומנם משערים כי עוד לפני כן חיו יהודים בצ'ורטוריסק.    

בתחילת שנת 1700 הוטל על יהודי צ'ורטוריסק מס-גולגולת כסכום של 100 זהובים. המספר מעיד על כך שמספר היהודים בעיירה היה קטן.
באותה תקופת קהילת צ'ורטוריסק הייתה כפופה אז הראשית לוצק.  
בשנת 1897 היו 822 יהודים בעיר, היהודים היוו כ-30 אחוזים מכלל האוכלוסייה. 
בסוף המאה ה-19 נסללה מבילת הברזל סארני-קובל ובמרחק 10 ק"מ מהעיירה נקבעה תחנת-רכבת ששמה כשם היישוב. בהמשך עברו יהודים מצ'ורטוריסק לגור בסביבת תחנת הרכבת החדשה.

הקהילה במלחמת העולם הראשונה

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היהודים גורשו מהעיירה ובתי העיירה נשרפו. 
אחרי שהתבסס השלטון הפולני חזרו לעיירה רק כרבע מתושביה.

בין מלחמות העולם

בין השנים 1921-1941 חיו בצ'ורטוריסק כ- 300 יהודים.
בעיירה היו מורים פרטיים ליהדות ולעברית, הילדים למדו בבית-הספר הפולני הממלכתי ואחרי-הצהריים השלימו את השכלתם היהודית והעברית אצל המורים הפרטיים
בתקופה זו הייתה פעילה קבוצה של השומר הצעיר בצ'ורטוריסק, בקבוצה הם עברו הכשרה לחיים בקיבוץ בארץ-ישראל.

גורל יהודי הקהילה בשואה

צ'ורטוריסק נכבשה בידי הצבא הגרמני ב-28 ביוני 1941.  
זמן קצר לאחר מכן כמה גברים יהודים נתפסו ונורו למוות על ידי הגרמנים. בחודש יולי הגרמנים החרימו את חיות המשק שהיו בבעלות יהודית. 
יהודי העיירה רוכזו בגטו פתוח, ונשלחו לעבודות כפייה בתחנת הרכבת ובכריתת עצים ביערות הסמוכים.  
ביום י"א באלול תש"ב (24 באוגוסט 1942) כל יהודי צ'ורטוריסק – בעיקר נשים, ילדים ואנשים זקנים, נורו למוות על ידי יחידת הגרמני ליד בית הקברות של העיירה.  
צ'ורטוריסק שוחררה בידי הצבא האדום ב-3 בפברואר 1944. רק 10 איש שברחו ניצלו וזכו להגיע ליום השחרור.
ורוניקה רות'

ביוגרפיה

את הספר הראשון בטרילוגיה כתבה בהיותה סטודנטית, ספר שזכה לעיבוד קולנועי בדמות הסרט "מפוצלים", שיצא במרץ 2014. רות' בוגרת  חוג כתיבה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
היא מתגוררת בשיקגו, ארצות הברית, ונשואה לצלם נלסון פיץ'. 
על הספר השני של ורוניקה רות', "מורדים", יצא סרט קולנוע הנושא את שמו במרץ 2015.
פאלאצו בארבאריגו

היסטוריה

הארמון הוקם במאה ה-16, בסגנון הרנסאנס. לארמון שלוש קומות, והוא בנוי בסגנון אופייני - מרפסת (לוגיה) פתוחה פונה לעבר התעלה הגדולה, כאשר בקומה השנייה של המבנה (הפיאנו נובילה) מרפסת נוספת מעוטרת בעמודים. בקומה השלישית נבנתה קומת מגורים נוספת (סקונדו פיאנו נובילה). 
כיום, הארמון הוא אחד הארמנות המפוארים ביותר לאורך התעלה הגדולה, בזכות פסיפסים העשויים זכוכית מוראנו שהמבנה עוטר בהם בשנת 1886, עת היה בבעלות חברה לייצור זכוכית שמקום מושבה במוראנו. פסיפסים אלה נוצרו בסגנון ביזנטי בהשפעת פסיפסי בזיליקת סן מרקו הסמוכה.
התקנת הפסיפסים עוררה ביקורת ציבורית שכן בכך הפך המבנה למעוטר הרבה יותר מהמבנים האחרים שסביבו, שמצבם באותה עת התדרדר בשל הזנחה. בתגובה טענו בעלי המבנה כי בתקופת הרנסאנס כל הארמונות שלאורך התעלה הגדולה עוטרו בפרסקאות ועיטורי זהב וגבס, שנזקקו לחידוש מעת לעת, ורק בשל הזנחה הם אינם בנמצא כיום.
כיום משמש המבנה כאולם תצוגה וכחנות לממכר זכוכית מוראנו.
פומפוניוס מלה

פומפוניוס מלה (Pomponius Mela; המאה ה-1 לספירה) היה הגאוגרף הרומאי המוקדם ביותר.
שמו של החיבור שלו הוא De Chorographia libri III,‏ Cosmographia או De situ orbis.
מלבד החלקים הגאוגרפיים של תולדות הטבע של פליניוס הזקן (שם מצוטט מלה כבעל סמכות חשוב), חיבורו הקצר של מלה הוא המחקר הרשמי היחיד בנושא בלטינית קלאסית .

ביוגרפיה

מעט ידוע אודות המחבר, מלבד שמו ומקום הולדתו – העיר הקטנה טינגנטרה  (בימינו אלחת'ירס (Algeciras)) בדרום ספרד. את זמן כתיבת חיבורו ניתן אולי לקבוע בקירוב על פי אזכור בחיבור (III, 6, 49) של הצעה למשלחת לבריטניה של הקיסר, כמעט בוודאות זו של קלאודיוס בשנת 43 לספירה. מספר אזכורים לאירועים בתקופת שלטונו של אוגוסטוס מעידים על כך שקטע זה לא יכול להתייחס ליוליוס קיסר; במיוחד משום שהוא כולל שמות חדשים שניתנו לערים בספרד. מלה מת סביב שנת 45 לספירה.

ידע גאוגרפי

ההשקפות הכלליות של החיבור תואמות לאלו של הסופרים היווניים של זמנו מארטוסתנס ועד סטראבון, שככל הנראה לא היה ידוע למלה. אולם פומפוניוס הוא ייחודי בין הגאוגרפים העתיקים, בכך שלאחר שהוא מחלק את העולם לחמישה אזורים, שמתוכם רק שניים היו ניתנים למגורים, הוא טוען לקיומם של אנטיכטונים , החיים באזור האקלים הממוזג הדרומי הבלתי נגיש לעם של אזורי האקלים הממוזג הצפוניים בשל החום הבלתי נסבל של חגורת טוריד (torrid) שמפרידה ביניהם. לגבי החלוקה והגבולות של אירופה, אסיה ואפריקה, הוא חוזר על דברי ארטוסתנס; כמו כל הגאוגרפים הקלאסיים מאלכסנדר הגדול (מלבד תלמי), הוא רואה בים הכספי כחדירה פנימה של האוקיינוס הצפוני, כמו המפרצים הפרסי והערבי (הים האדום) בדרום.
תפישותיו לגבי הודו הן נחותות לעומת אלו של כמה סופרים יווניים מוקדמים יותר; בעקבות ארטוסתנס הוא מניח שארץ זו כוללת את הזווית הדרום-מזרחית של אסיה, כאשר החוף ממשיך צפונה לסקיתיה, ואז מתעגל לכיוון מערב לים הכספי. כנהוג, הוא ממקם הרי אוראל ואת ההיפרבוראים קרוב לאוקיינוס הסקיתי. בנוגע לאירופה המערבית, הידע שלו היה די מתקדם יחסית לגאוגרפים היוונים, באופן טבעי לספרדי באימפריה הרומית. הוא מגדיר את קו החוף המערבי של ספרד וגאליה ואת הזחתו על ידי מפרץ ביסקאיה באופן יותר מדויק מארטוסתנס או סטראבון. גם ידיעותיו על האיים הבריטיים ומיקומם ברורות יותר מאלו של קודמיו. הוא הראשון לקרוא בשם את איי אורקני, אותם הוא מגדיר וממקם באופן די מדויק. לגבי צפון אירופה, הידע שלו היה פגום, אולם הוא מדבר על מפרץ גדול (קודאנוס סינוס ) לצפונה של גרמניה, שאחד מאייו הרבים, "קודנוביה", היה בגודל בולט; שם זה מופיע שוב בחיבורו של פליניוס הזקן כ"סקאטינביה". שני השמות הללו היו תרגומים לטיניים של השם הפרוטוגרמאני ‏ Skaðinawio, השם הגרמאני של סקנדינביה.

מהדורות

המהדורה הראשונה של מלה פורסמה במילאנו בשנת 1471; המהדורה הביקורתית הראשונה הייתה מאת ואדיאנוס (Vadianus, בזל, 1522).
האי קאלוורט (קולומביה הבריטית)

גאוגרפיה

אורכו של האי קאלוורט 32 קילומטרים, ורוחבו 3 קילומטרים (בחלקו הצר ביותר) או 16 קילומטרים (בחלקו הרחב ביותר). שטחו הכולל של האי 334.27 קמ"ר. הנקודה הגבוהה באי מגיעה לגובה של 1,045 מטרים מעל פני הים.
מצפון לאי קאלוורט מצויים מספר איים קטנים, מעבר לתעלת קוואקשואה. הגדול באיים אלה הוא האי הקאטה.

היסטוריה

האי קאלוורט היה שטח מגורים של שבט היילצוק משבטי האומות הראשונות. 
מחקרים ארכאולוגיים מצביעים על התיישבות אנושית באזור של אלפי שנים. חוקרי אוניברסיטת ויקטוריה גילו בשנת 2015 עקבות של גבר, אישה וילד המעידים על התיישבות באזור לפני 13,200 שנים (העקבות הקדומים ביותר שהתגלו בצפון אמריקה).
ביולי 1788, סוחר הפרווה הבריטי צ'ארלס דאנקן הגיע בספינת הסחר בפרוות "פרינסס רויאל" לאי, וסחר עם שבט ההיילצוק. לאחר שהייה קצרה באי קאלוורט הפליג דרומה לעבר האי ונקובר.

מקור השם

שמו של האי קאלוורט ניתן לו בשנת 1788 על ידי צ'ארלס דאנקן, ככל הנראה על שם לורד ססיל קאלוורט, הבארון השני מבולטימור. השם אומץ על ידי ג'ורג' ונקובר, ומופיע במפות שפרסם. השם אומץ רשמית ב-10 באוגוסט 1944.

שמורת טבע

חלקו הצפוני של האי קאלוורט מהווה חלק משמורת הטבע הפרובינציאלית האקאי.
נמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה

טרמינלים ומסלולים

בנמל קיימים 2 טרמינלים בשטח כולל של 3065.8 מ"ר, שמחוברים באמצעות מסדרון, ומסלול המראה ונחיתה יחיד. נמל התעופה כולל בתוכו 66 דלפקי Check in ו-27 שערי עלייה למטוס (16 מתוכם כוללים גשרי עלייה למטוס).

טרמינל 1

טרמינל 1 היה הטרמינל המקורי והיחיד של נמל התעופה כאשר נבנה. הטרמינל טיפל בטיסות פנים בתקופת יוגוסלביה וסרביה ומונטנגרו, ולאחר מכן שימש לטיסות בינלאומיות, בעיקר של חברות לטיסות חסך (לואו קוסט) וחברות לטיסות שכר (צ'רטר). הטרמינל עבר שיפוץ משמעותי בשנים 2016 ו-2017 כאשר פנים הטרמינל שודרג.

טרמינל 2

טרמינל 2 הוקם בשנת 1979 עבור מספר הנוסעים הגדל של נמל התעופה. למסוף קיבולת של 5 מיליון נוסעים בשנה.
המסוף מכיל משרדי חברות תעופה, דלפקי כרטוס וחנויות קמעונאיות שונות.

טיסות לישראל

אייר סרביה, ארקיע וישראייר מפעילות מספר טיסות שבועיות אל הנמל מנמל התעופה בן-גוריון.
תניניים

התניניים והאדם

עקב פגיעת התנינים באדם ובחיות משק הבית, נרדפים יצורים אלה ומושמדים ברבים מהמקומות בהם הם מתקיימים. מלבד זאת, ניצודים התנינים כספורט או בשל עורם ובמקומות מסוימים אף מכינים תופים מפוחלציהם. עור התנין יקר למדי וככל שקשקשי הבטן קטנים יותר, כך מתאים מין התנין לתעשיית העורות. בשל המחיר הגבוה המושג עבור עור התנין הוקמו ברחבי בתבל חוות רבות לגידול תנינים.
בשנים האחרונות הפכו קרבות תנין-אדם לפופולריים בקרב הקהל על אף שהם גורמים סבל בל יתואר לתנינים. האמת מאחורי המופעים הללו פשוטה למדי: התנינים מייצרים חומצת חלב רבה מדי בזמן מתקפתם ולא מצליחים להיפטר ממנה אלא לאחר זמן ניכר. חומצת החלב הרבה שמצטברת משתקת אותם למעשה (כמו אדם שכל שריריו תפוסים), ואז אפילו תיגש אליהם ילדה קטנה, לא יוכלו לעשות לה כל רע. לכן אותו "לוחם" לכאורה מתיש את התנין במקום בטוח מסכנה, ורק אז הוא ניגש אליו ומצליח לטפס עליו, אולם במקרים רבים התנין עלול להתיש עצמו למוות. בעקבות המודעות הגוברת לצער בעל חיים בשנים האחרונות, במספר מדינות, בהן ישראל, נאסרו קרבות אלה.

שימור

במקומות רבים יצרו תוכנית ניהול לציד תניני בר המושתתת על איזון בין הצרכים הכלכליים של הכפריים לבין הצורך להגן על התנינים, משום שברור היה לרשויות שכדי לשמר את אוכלוסיות התנינים חייבים להמשיך לספק מקור הכנסה למקומיים. על פי התוכנית מותר ציד של תנינים קטנים בלבד, ואילו על הפרטים הבוגרים שמסוגלים להתרבות יש לחוס. לתנינים הקטנים ממחצית המטר גם כן מניחים ומשחררים אותם מיד למים אם הם נלכדים. כמו כן מבודדים מקומות שבהם אסור לצוד והם מהווים מקלט מפני ציידים, וגם מכריזים על תקופה בה אין צדים כדי לא להפריע לרבייה.
רובר אריול

קריירה כשחקן

נולד ב-1930 למשפחה יהודית בעיר מרסין שבדרום טורקיה. ב-1937 עברה משפחתו לאיסטנבול; תחילה לרובע ביוגלו (Beyoğlu) ובהמשך לרובע טקסים (Taksim) שהיה מאוכלס במיעוטים. ב-1950 הוא סיים את הגימנסיה היוקרתית סנט ג'וזף .

גלאטסראיי

במקום מגוריו החדש הוא שיחק במספר קבוצות חובבניות ולאחר שמועדונים מקצועיים החלו להתעניין בו, הוא דחה תחילה הצעות ממועדונים זוטרים יותר באיסטנבול שזוהו כקשורים למיעוטים לא מוסלמים. לדבריו, הוא העדיף את ההשתייכות למועדון המזוהה עם הלאומיות הטורקית והעדיף להמתין להצעה מקבוצת גלאטסראיי מאזור מגוריו הקודם ברובע ביוגלו. הוא החל לשחק בקבוצת הנוער של גלאטסראיי ב-1947, בגיל 16. כעבור שנה הועבר לסגל הקבוצה הבוגרת על ידי מאמנה הבריטי, פיטר מולוי. באותה עת לא הייתה קיימת ליגת העל הטורקית והתקיימו ליגות נפרדות בערים המרכזיות של טורקיה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של גלאטסראיי ערך אריול ב-28 במרץ 1948, במשחק נגד בשיקטש במסגרת ליגת איסטנבול. בעונה זו הוא שיחק במשחק נוסף אחד בלבד ובעונה העוקבת, בה זכתה קבוצתו באליפות ליגת איסטנבול, הוא לא שיחק כלל ובעונת 1949/1950 הוא שיחק שני משחקים בלבד. בקיץ 1950 התחלף מאמן גלאטסראיי ותחת המאמן הבריטי החדש, דונלד לוקהד, החל אריול לקבל יותר דקות משחק. בשנים שלאחר מכן בלט אריול בסגל של גלאטסראיי, שיחק ברוב משחקי הקבוצה והיה שותף למאבקיה על אליפות ליגת איסטנבול. בעונת 1955/1956 היה אריול שחקן ספסל, בעיקר בשל שירותו הצבאי. בניגוד לרוב השחקנים שהסתפקו בשירות צבאי רגיל, עבר אריול גם קורס קצינים, הוצב בעיר באליקסיר והתקשה להגיע לאימוני הקבוצה.

נבחרת טורקיה

אריול זומן לנבחרת המשנה של טורקיה ב-1951 וערך את הופעת הבכורה שלו במסגרתה מול נבחרת המשנה של צרפת ב-1 בנובמבר 1951. הוא זומן לנבחרת טורקיה ב-1953, על ידי המאמן הלאומי, האיטלקי סנדרו פופו (איט'), לאחר שהפגין יכולת גבוהה במדי גלאטסראיי. הוא ערך את משחק הבכורה שלו מול שווייץ ב-25 במאי 1953. הוא נמנה עם סגל הנבחרת שהעפילה לטורניר הגביע העולמי בשווייץ ב-1954 (לאחר שגברה על ספרד) והשתתפה בו. הנבחרת הטורקית נוצחה על ידי גרמניה המערבית (מנצחת הטורניר) 4:1 והביסה את קוריאה הדרומית 0:7. במשחק מכריע על העלייה מהבית המוקדם לרבע הגמר היא התמודדה שוב מול מערב גרמניה והובסה 7:2. אריול השתתף בכל ששת משחקי נבחרתו בהעפלה לטורניר ובטורניר עצמו והיו אלו משחקיו האחרונים במדי הנבחרת הלאומית.
לאחר מכן, שיחק אריול בנבחרת הצבא הטורקי. עם נבחרת זו הוא זכה ב-1955 בגביע העולם לנבחרות צבאיות .

קריירה כמאמן

בתחילת 1961, לאחר שסיים את שירותו הצבאי בטורקיה, עלה אריול לישראל. בקיץ 1961 החל לאמן את הפועל באר שבע שהשתייכה באותה עת לליגה א' (ליגת המשנה). לאחר חמישה מחזורים מפתיחת עונת 1962-1961 נותרה באר שבע ללא נקודות, ובמועדון החליטו לפטר את שרף ולהזעיק בחזרה את המאמן הקודם, יחיאל מור. לאחר מכן שב עם משפחתו לטורקיה והיה מעורב במשך שנים בתפקידים שונים במועדון גלאטסראיי.
מאט גריינינג

תחילת הדרך

גריינינג החל את פועלו באיור רצועת קומיקס שבועית בשם "לייף אין הל" (Life in Hell) לעיתון מקומי בלוס אנג'לס. ב־1987, כשראה המפיק ג'יימס ל. ברוקס, הבעלים של חברת ההפקה "גרייסי פילמס", את הקומיקס הוא ביקש מגריינינג ליצור סדרה של מערכוני אנימציה קצרים לתוכנית הטלוויזיה The Tracey Ullman Show ("המופע של טרייסי אולמן"). בתחילה התמקדו מרבית המערכונים בחייו של פרחח צעיר בשם בארט סימפסון.
ב־17 בדצמבר 1989 נתבקש גריינינג לכתוב לבארט ולמשפחתו סדרה משל עצמם. הוא נתן לסדרה את השם "הסימפסונים" (The Simpsons).

חיים פרטיים

גריינינג נישא לדבורה קפלן בשנת 1986. בהמשך נולדו לזוג שני בנים - הומר (מכנה עצמו ויל) ואייב. הזוג התגרש בשנת 1999 לאחר 13 שנות נישואים.
גריינינג מחשיב עצמו לאגנוסטי וליברלי ותרם בעבר כספים במהלך קמפיינים פוליטיים למועמדים מטעם המפלגה הדמוקרטית.
יבגני גינר

ביוגרפיה

לדבריו הוא ממוצא ארמני, גדל כילד יתום והיה נער רחוב.
הוא למד במכון חרקוב למהנדסי בנייה, אך לא השלים שם את לימודיו.
בשנת 1986 הוא נעצר על ידי המשטרה במחוז חרקוב באשמת גנבת רכוש מדינה והוא הרצה עונש מאסר על תנאי. בשנת 1990 נפתח נגדו תיק חדש באשמת גניבה והוא ברח למוסקבה.
בשנים 2004–2006 כיהן כנשיא ליגת העל הרוסית בכדורגל. מאפריל 2013 מכהן כראש ועדת הכספים בהתאחדות הכדורגל הרוסית.

עסקיו

באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 גינר היה לאחד מהשותפים במותג לוז'ניקי, יחד עם מיכאיל ווייוודין ואלכסנדר בבאקוב.
הוא עשה את הונו בתחום האנרגיה ויחד עם מיכאיל ווייוודין ואלכסנדר בבאקוב גם החזיק בבעלות על חברות כדוגמת VS Energy וחברות נפט שונות ברוסיה ובאוקראינה, כמו גם רשת בתי מלון בחצי האי קרים.
מ-20 בפברואר 2001 — נשיא מועדון הכדורגל המקצועני. גינר מחזיק בבעלות על צסק"א באמצעות חברת Bluecastle המחזיקה בכל המניות מאז 2013, ובנוסף מחזיקה גם במרבית המניות במתחם הספורט "אוקטובר" ובסיס האימונים „ואטוטניקי“. גינר עומד בראש דירקטוריון חברת TOK Group.
בקיץ 2016 הושלמה בנייתו של אצטדיון הכדורגל החדש של צסק"א לאחר 10 שנים של בנייה שהתעכבה בעיקר עקב חילוקי דעות עם משרד ההגנה הרוסי באדר לשטח הבנייה. יחד עם אצטדיון בן 30,000 נבנו גם מתחמי מסחר התופסים יותר משליש ממתחם האצטדיון ששטחו הכולל מגיע לכדי 171,000 מ"ר. סמוך לאצטדיון ניצבים 3 בניינים, לרבות מגדל בן 38 קומות בצורת גביע אופ"א שבו צסק"א זכתה בשנת 2005 ובית מלון עם 48 חדרים. תקציב הבנייה מוערך ביותר מ-400 מיליון דולרים, כאשר 70% מהם הגיעו מבנק VEB.
בנו ואדים גינר חבר בדירקטוריון חברת הנפט NESK-Electroseti, המהווה לאחת הספונסריות של המועדון והוא זה שרשום כבעלי קבוצת הכדורגל צסק"א.
שר"פ

שר"פ הוא שירות רפואי פרטי המסופק בתשלום במסגרת בתי חולים בישראל.
השר"פ מאפשר לחולה לבחור באופן פרטי רופא שיערוך לו בדיקה, אבחון או ניתוח, כששכרו משולם על ידי החולה (לרוב במימון ביטוחי השב"ן או ביטוחים מסחריים אחרים), זאת תוך שימוש בתשתיות בית החולים בו מועסק הרופא. קיומו של שר"פ במסגרת בתי החולים הציבוריים שנוי במחלוקת ציבורית עזה בישראל. כיום נאסר בישראל על קיום שר"פ בבתי החולים הציבוריים (בתי החולים הממשלתיים ובתי החולים של שירותי בריאות כללית), והוא פועל רק בבתי חולים פרטיים.
B for Boy

העלילה

הסרט מספר על עמקה, שנראה שיש לה חיים מושלמים בתור אישה ניגרית מודרנית- היא עצמאית, יש לה עבודה מוצלחת, היא נשואה בנישואים מאושרים, יש לה בת אוהבות, והיא בהריון. הכל נראה טוב, עד שחמותה של עמקה, אומרת לה שאם היא לא תוליד ילד בן היא תמצא אישה שנייה לבנה. בזמן שבעלה של עמקה בנסיעה עסקית, עמקה עושה הפלה ולא מספרת לאף אחד. בזמן שתאריך היעד שחמותה עיצבה לה מתקרב, עמקה חוטפת תינוק של משהי אחרת באופן לא חוקי.

נושאים עיקריים בסרט

הסרט מתמקד בשני נושאים עיקריים: הראשון הוא המאבק הגובר בין הערכים המסורתיים לתרבות המודרנית בניגריה. והשני הוא העוול שיש לנשים לעיתים קרובות על ידי נשים אחרות.

ביקורת

הסרט זכה להצלחה קריטית ופופולרית בעולם. בשנת 2013 הוא הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של לונדון, שם זכה לשבח מהשופטים והפסיד לסרט "Ilo Ilo". בנוסף הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע, ובפרס חביב הקהל במכון הסרטים האמריקאי.
ריכרד טייכמן

קריירה

טייכמן, יליד אלטנבורג, למד פילולוגיה באוניברסיטאות ינה וברלין ואת הקריירה השחמטאית החל בזכייה בתחרות ברלין בשנת 1890. בשנת 1892 חלק מקום שני בתחרות „Simpson-Divan“ ובשנת 1894 מקום שלישי בתחרות לייפציג, אחרי זיגברט טאראש ופול ליפקה. בשנת 1900 ניצח בתחרות לונדון לפני ג'וזף הנרי בלקבורן, איזידור גונסברג וג'יימס מייסון. בשנת 1904 סיים במקום השני את תחרות לונדון, אחרי ויליאם אוורט נפייר. ניצח בתחרות ברלין בשנים 1907, 1909 ו-1910. ב-1909 ניצח בתחרות מינכן.
אחד משחקני השחמט החזקים ביותר בגרמניה בסוף המאה ה-19 ברמת רב אמן. נודע בכינוי "ריצ'רד החמישי" משום שלעיתים קרובות סיים תחרויות במקום החמישי. במציאות סיים במקום החמישי ב-9 מתוך 50 תחרויות חזקות בהן השתתף, אך ב-18 מהן סיים במקום הראשון. האימרה המפורסמת "שחמט הוא ב-99% טקטיקה" מיוחסת לו. 
לשיא יכולתו הגיע בשנת 1911 כאשר ניצח בצורה משכנעת בתחרות החזקה בקרלסבד בתוצאה 18 מתוך 25 נקודות אפשריות ונקודה אחת לפני המקום השני בהביסו אתעקיבא רובינשטיין וקרל שלכטר באותה הסתעפות של הפתיחה הספרדית; בנוסף ניצח באותה תחרות את ז'ק מיזס, פרנק מרשל ורודולף שפילמן. אדוארד לסקר מתאר את הדרך המפולפלת בה הדגים טייכמן את הזכייה מול שלכטר בספרו "סודות שלמדתי מהאמנים" ובאופן כללי התפעל מהמומחיות של טייכמן.
לטייכמן הייתה תוצאה חיובית מול אלכסנדר אלכין +3 -2 =2 (שלושה ניצחונות, שני הפסדים ושתי תוצאות תיקו), סיים דו-קרב איתו בתוצאת תיקו בשנת 1921 כאשר אלכין נחשב למועמד ההגיוני להתמודד על תואר אליפות העולם מול חוזה ראול קפבלנקה. הוא אף ניצח את אלכין בכלים השחורים בתחרות ברלין 1921.
התוצאות של טייכמן מול עמנואל לסקר +0 -4 =0 ומול קפבלנקה +0 -2 =1 לא היו טובות, אך הוא הצליח לנצח את יתר השחקנים המובילים באותו הזמן: מול שלכטר +4 -2 =21, מרשל +7 -7 =17, אהרון נימצוביץ' +1 -1 =5, טאראש +5 -7 =2, עקיבא רובינשטיין +5 -6 =11, גזה מארוצי +1 -2 =12 ודוד ינובסקי +4 -5 =4. בשנת 1914 ניצח בדו-קרב מול שפילמן בתוצאה 1–5.
הלך לעולמו בשנת 1925 בברלין.
ג'ף קונס

ביוגרפיה

קונס נולד בעיר יורק שבפנסילבניה ב-1955. ב-1972 החל ללמוד אמנות במכון מרילנד, משם עבר לקולג' לאמנות בבולטימור ולאחר מכן למכון לאמנות בשיקגו, שם למד אצל האמן הידוע אד פסצ'קה.
בשנת 1976 החל קונס לעבוד כברוקר בוול סטריט בניו יורק.
בשנת 1991 נישא קונס לצ'יצ'ולינה. הזוג זכה לתשומת לב תקשורתית כאשר קונס יצר פסלים וציורים המתארים את בני הזוג בעת קיום יחסי מין. בשנת 1992 התגרש הזוג, זמן קצר לפני לידת בנם לודוויג. צ'יצ'ולינה עזבה את ארצות הברית עם בנה והמשמורת עליו נידונה בתהליך משפטי ארוך. ב-1998 קיבל קונס את המשמורת החוקית על הילד, אך זה נשאר עם צ'יצולינה באיטליה.
בנוסף קונס יצר פסל בדמות האמנית ליידי גאגא, המוצג על גבי עטיפת האלבום שלה ARTPOP.

יצירותיו

יצירותיו של קונס נמכרות במחירי שיא. במאי 2019 נמכרה יצירתו "ארנב" תמורת 91 מיליון דולר, מחיר שיא ליצירה של אמן חי.
סנטנדר (קולומביה)

היסטוריה

בתקופה הפרה-קולומביאנית ישבו במקום מספר שבטי ילידים כמו בני הגואנה  והמואיסקה . היישוב הספרדי של האזור החל במאה ה-16.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז בויאקה. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציות אל סוקורו וולס, שבירותיהן היו אל סוקורו וולס בהתאמה. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והוקמה מדינת סנטנדר, שכללה את שטחי מחוזות סנטנדר ונורטה דה סנטנדר העתידיים ונקראה על שמו של פרנסיסקו דה פאולה סנטנדר , מגיבורי העצמאות של קולומביה. תחילה בירת המדינה הייתה פמפלונה (בשטחי מחוז נורטה דה סטנטדר העתידי), כעבור זמן קצר היא הועברה לבוקרמנגה וב-1861 היא הועברה לאל סוקורו. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים.
ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית, המדינה הפכה למחוז סנטנדר והבירה הועברה לבוקרמנגה. בתקופה הזו האזור התפתח מאוד מבחינת תעשייה ומסחר והוא משך אליו מהגרים רבים מאירופה. ב-1910 פוצלו מהמחוז שטחים שהפכו למחוז נורטה דה סנטנדר (שמשמעותו המילולית היא "צפון סנטנדר").

כלכלה

הכלכלה המקומית מסתמכת על תעשייה, תיירות, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול טבק, קקאו, לימון ומניהוט, גידול מקנה ועיבוד מוצריו, כרייה והפקת נפט.