google/wiki40b huggingface dataset:
קימבל מאסק

ילדות ונעורים

קימבל גדל בבית מאוד יזמי אשר דחף להצלחה ויצירתיות. קימבל גדל יחד עם אחיו אילון, אחותו טוסקנה ובני דודים רבים. אימו מיי מאסק הייתה דיאטנית מוכרת ולאביו הייתה חברת הנדסה משלו. כילד קימבל חי ונשם יזמות הוא מספר שבתור ילד נהג להכין ביצי פסחא ב-50 סנט ועבר דלת דלת בשכונתו ומכר את אותן הביצים המקושטות תמורת 10 דולר. קימבל מספר שבתור ילד שנא להעביר את הזמן בתוך כותלי בית הספר וראה בכך עינוי, ולכן אינו מאמין בשיטות הלימוד התאורטיות המסורתיות אלא בשיטות מעשיות ופרקטיות. לאחר סיום בית הספר התיכון בפרטוריה, דרום אפריקה, מאסק עזב את היבשת לפגוש את אחיו אילון בקינגסטון, אונטריו שבקנדה, ונרשם לאוניברסיטה ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת קווינס. בזמן הלימודים מאסק עבד בסקוטיהבנק, אחד הבנקים הבינלאומיים הגדולים בעולם. מאסק סיים את לימודיו בשנת 1995.

קריירה עסקית

המיזם הראשון של מאסק שאותו הקים בשנת 1995 הייתה חברת ציור מקומית "פיינטרס", שהקים יחד עם אמנים נוספים. זו הייתה חברה שעסקה במסחר של ציורי אומנות. זוהי אותה השנה שבה קימבל ואחיו הגדול אילון מאסק הקימו את חברתם השנייה, "Zip2". חברה זו שיווקה מדריך עירוני אינטרנטי, שבין היתר סיפק תוכן לאתרי האינטרנט של עיתוני ה"ניו יורק טיימס" ו"שיקגו טריביון". החברה נמכרה בשנת 1999 לחברת "קומפאק" עבור 307 מיליון דולר.
לאחר מכירת "ZIP2" השקיע מאסק במספר חברות צעירות בתחום התוכנה והטכנולוגיה. מאסק היה אחד מהמשקיעים הראשונים במיזם של אחיו אילון "איקס. קום" חברה המספקת שירותים פיננסים מקוונים אשר דרכה ניתן לבצע תשלומים באמצעות דואר אלקטרוני. לאחר מכן מוזגה החברה יחד עם "פיי-פאל", חברת הענק המספקת שירותי העברת תשלומים P2P, כאשר באוקטובר 2002 החברה נרכשה על ידי "איביי" עבור 1.5 מילארד דולר במניות.
בזמן שאילון נשאר בקליפורניה, קימבל עבר לניו יורק הוא נרשם למוסד קולינריה צרפתי בעיר. באפריל 2004 מאסק פתח את ה"קיטשן בולדר" בבולדר, קולורדו יחד עם האדריכלית והמעצבת ג'ן לוין והשף הנודע הוגו מאת'סון. המטבח זכה להערכה רבה ולימים נודע כאחת המסעדות הטובות באמריקה.
מאסק ומאת'סון הרחיבו את הפעילות שלהם במסעדה, ולראשונה פתחו קומה עליונה ובה בר קוקטייליים. משנת 2006 עד 2011 מאסק כיהן כמנכ"ל של חברת "וואנריוט", חברת פרסום ושיווק אינטרנטית. בספטמבר 2011 ענקית הקמעונאות "וולמארט" רכשה את החברה תמורת מחיר שלא פורסם.
לאחר שבע שנים של תמיכה במוסד "גראוו" ליצור גינות בית הספר בקהילת בולדר, הקימו מאסק ומאת'סון את ה"קיטשן קומיוניטי" ארגון ללא מטרות רווח, אשר עוזר לחבר בין ילדים לאוכל בריא ומזין על ידי בנייה של גינות לימוד בבתי ספר ברחבי ארצות הברית. בעזרת גינות הלימוד הילדים מגלים את ההבנה מאחורי המזון, ומסגלים לעצמם תזונה בריאה וסגנון חיים בתחום האוכל דרך החומר המסורתי הנלמד בבתי הספר כמו מתמטיקה, מדע וספרות.
כל מסעדה החברה בקהילת המסעדות תורמת אחוז מסוים מהרווחים לטובת שיפור גינות הלימוד בקהילה המקומית שלה. בשנת 2012 ה"Big Green" בנה 26 גינות בקולרדו, 16 בשיקגו ו-12 נוספות ברחבי ארצות הברית.
בדצמבר 2012 תרם ראש עיריית שיקגו, רם עמנואל לקהילה מיליון דולר לטובת הקמה של 80 גינות בבתי ספר של העיר שיקגו. בפברואר 2015 קהילת ה"Big Green" חגגה 200 גינות בארצות הברית.
עד שנת 2015, 4 שנים לאחר הקמתה של הקהילה נבנו 260 גינות בערים שיקגו, דנוור, לוס אנג'לס וממפיס.
המלדיביים במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של המלדיביים למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט: אתלטיקה, בדמינטון ושחייה. הספורטאים לא הגיעו להישגים וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, אתלטיקה ושחייה. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא הגיעה להישגים והשתתפותה היא סמלית.
מרי מקדונל

ביוגרפיה

מקדונל נולדה בוילקס בייר, פנסילבניה וגדלה באית'אקה, ניו יורק, שם סיימה אוניברסיטה והחלה בלימודי דרמה. היא הצטרפה לחברת התיאטרון היוקרתית "לונג וורף", שבה עבדה במשך 20 השנים האחרונות. מקדונל נשואה לשחקן רנדל מל ולהם שני ילדים, אוליביה ומייקל.
מקדונל זכתה בפרס אובי (פרס התיאטרון של אוף-ברודוויי) על משחקה במחזה Still Life בשנת 1980. כמו כן השתתפה במחזות "קורותיה של היידי" ו"קיץ ועשן" של המחזאי טנסי ויליאמס.
לאחר 21 שנות קריירה בתיאטרון, עשתה מקדונל את פריצתה הגדולה בסרט רוקד עם זאבים כ"עומדת עם אגרוף", אמריקנית שגודלה בידי אינדיאנים משבט הסו, תפקיד שהקנה לה מועמדות לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר. בשנת 1992 היא קיבלה מועמדות שנייה לאוסקר, הפעם לתפקיד שחקנית ראשית בסרט הקולנוע "דג התשוקה". כמו כן, הופיעה לצד פטריק סווייזי בסרט "טייגר" משנת 1988. סרטים נוספים שבהשתתפותה היו דוני דארקו, היום השלישי וסניקרס.
בטלוויזיה, מקדונל השתתפה באופרת הסבון "As The World Turns" משנת 1980 וכיכבה בסיטקום רפואי בשם "E/R" בשנת 1984 לצד אליוט גולד וג'ורג' קלוני, כמו גם בהופעת אורח בשנת 2001 בסדרה ER, עליה הייתה מועמדת לפרס אמי. בשנים 2003–2009 מקדונל השתתפה בסדרת המדע בדיוני באטלסטאר גלקטיקה, עליה זכתה בפרס סאטורן בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2008.
בין השנים 2009–2012 השתתפה בסדרה המפענחת בתפקיד שרון ריידר מפקדת היחידה לחקירת שוטרים. לאחר ירידת הסדרה "המפענחת", המשיכה בסדרת המשך שעלתה באוגוסט 2012 בשם המפענחת: פשעים חמורים והפכה למפקדת היחידה.
אמנדה ברטון

ביוגרפיה

ברטון נולדה בעיר דרי שבצפון אירלנד. היא הצעירה במשפחה בת ארבע בנות. אביה היה מנהל בית ספר יסודי. היא למדה בבית ספר תיכון לבנות לונדונדרי בעיר דרי. בגיל 18 עברה לאנגליה ולמדה דרמה במשך שלוש שנים בבית הספר "Manchester Metropolitan School of Theatre". ב-1976 התחתנה עם ג'ונתן הרטלי אותו הכירה בתקופת לימודיה. השניים התגרשו ב-1982. ב-1989 התחתנה בפעם השנייה עם סוון ארנסטיין. לבני הזוג נולדו שני ילדים. הם התגרשו ב-2004.

קריירה

ברטון ידועה בעיקר מתפקידיה בטלוויזיה, אולם בתחילת הקריירה שלה עבדה כמעט אך ורק בתיאטרון. עד שקבלה את התפקיד הת'ר בלק בסדרת הדרמה "ברוקסייד" של ערוץ 4 המתרחשת בליברפול. אחרי כמעט ארבע שנים בהן הפכה הת'ר לאחת הדמויות הפופולריות ביותר בתוכנית, החליטה ברטון לעזוב את התוכנית מכיוון שההזדהות שלה עם הדמות פחתה. אחרי עזיבת הסדרה הופיעה ברטון בעיקר בתפקיד אורח בסדרות דרמה שונות ששודרו בפריים טיים בהן "Minder", "המפקח מורס", "בון", "Medics", "ואן דר ואלק","Stay Lucky" ו"לאבג'וי".
ב-1993 כיכבה ברטון לצדו של קווין וייטלי בסדרה הרפואית "Peak Practice". היא גילמה את ד"ר בת' גלובר בסדרה שהתרחשה באזור פיק שבמחוז דרבישייר, במשך שלוש עונות עד לעזיבתה בשנת 1995. ב-1996 החלה לשחק בתפקיד פרופ' סם ריאן בסדרה עטורת השבחים של ה-BBC "עדות אילמת". בתפקיד זה הופיעה עד לשנת 2004. אחרי "עדות אילמת" שיחקה בתפקיד התובעת הלן וסט בסדרה המבוססת על הרומנים של פרנסס פייפילד . ב-2003 הופיעה בתפקיד הדודה פולי בעיבוד מחודש של ספר הילדים "פוליאנה". עוד ב-2003 החלה לככב בסדרת הדרמה "The Commander" של לינדה לה פלאנט בתפקיד קומנדר קלייר בלייק.
ב-2010 הופיעה ברטון בעונה השישית של סדרת הדרמה "דרך ווטרלו" בתפקיד מנהלת בית הספר קארן פישר, ושיחקה בסדרה עד 2011. היא כיכבה בתוכנית מאסטרשף לידוענים והגיעה לחצי הגמר. באפריל 2016 הוכרז שברטון תופיע בדרמה "The Level" של ערוץ ITV.
סיפאקה מצויה

תזונה והתנהגות

הסיפאקות המצויות אוכלות-צמחים, ותזונתן משתנה מעונה לעונה. בעונה הגשומה, הסיפאקה המצויה ניזונה בעיקר מניצני עלים, פרחים, פירות, סות (קליפת העץ) ועצים מתים. בעונה היבשה, הסיפאקה ניזונה בעיקר מנבטים ועלים בוגרים. התזונה מורכבת מכ-100 מיני צמחים, אבל ברוב זמן החיפושאחר מזון, הסיפאקה מתרכזת בכ-10% מאלה. הלמורים מבלים כ-30 עד 40% ממשך היום בחיפוש אחר מזון, בעיקר בבוקר, בצהריים המוקדם ובערב. החיפוש אחר מזון "מונהג" על ידי הנקבות: הנקבה המובילה אוכלת את המזון המובחר ביותר שהלהקה מוצאת. הסיפאקה המצויה מהווה מין מפתח בסביבת מחייתה, מכיוון שהיא מסייעת להפצת זרעי הצמחים.
מין זה מצוי בקבוצות מטריארכליות של 3 עד 10 פרטים, בהן הנקבות דומיננטיות הרבה יותר מהזכרים. הסיפאקות מבלות את רוב זמנן בשטח שגודלו בין 20 ל-30 דונם, את גודל הטריטוריה שלהם עשוי להיות בין 40 ל-80 דונמים. למרות שהטריטוריות של כמה קבוצות סיפקה לעיתים חופפות, קבוצות אלה נמנעות מלפגוש אחת בשנייה על מנת למנוע עימותים. כשקבוצות סיפאקה ידידותיות זו לזו נפגשות, הפרטים בהן משפשפים את אפיהם, סימן לידידות.
הנקבות מקבלות גישה עדיפה למזון מאשר זכרים: בחיפוש אחר מזון, הנקבות אוכלות ראשונות בעוד הזכרים ממתינים עד שיסיימו לאכול לפני שיתחילו גם הם. אם זכר מתחיל לאכול לפני נקבה, הנקבה עשויה לסטור לו, לבעוט בו או לנשוך אותו. הזכר לאחר מכן מביע את כניעתו על ידי הסתרת שיניו, קיפול הזנב בין הרגליים והשמעת קולות לפני שיסור מדרכה של הנקבה.

רבייה

הייחום של נקבות הסיפאקה המצויה מתוזמן לחודשים ינואר ופברואר. בעונת הרבייה, הסיפאקות המצויות מפגינות פוליאנדריה: נקבה עשויה להזדווג עם זכר אחד בלבד, אך ברוב המקרים, נקבה אחת מזדווגת עם זכרים רבים, מקבוצתה שלה או מקבוצות מזדמנות. הזכרים מתחרים על הזכות להזדווג עם נקבה; עם זאת, הנקבה לא בהכרח תזדווג עם הזכר המנצח. הקריטריונים לפיהם הנקבה בוחרת את הזכר מורכבים יותר.
משקלו של הגור כ-100 גרם בממוצע. הוא ייצמד לבטנה של אמו עד לגיל חודש, החל מגיל זה הוא יהיה על גבה. הגור נעשה עצמאי בגיל כחצי שנה, ומגיע לגודל של פרט בוגר בגיל 1-5 שנים. הזכרים והנקבות מגיעים לגיל הבגרות המינית בגיל 2 עד 3.5 שנים, אך הנקבה לא תלד את צאצאה הראשון עד גיל 6. ידועים מספר מיני כלאיים; אחד מהם הוא סיפאקה שחורת-מצח.
כל הלילה בכיתי

תוכן השיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב

הפיגוע

ב-8 בינואר 2017, סמוך לשעה 13:15, נהג פאדי אל-קנבר (בערבית: فادي القنبر), תושב ג'בל מוכאבר שבמזרח ירושלים, בן 27‏, במשאית מסוג מרצדס שהייתה בבעלותו, מכיוון רחוב על"ר לטיילת ארמון הנציב, הסמוכה לג'בל מוכאבר. הוא נסע לאורך טיילת ארמון הנציב, וכשהבחין בקבוצת חיילים יורדת מאוטובוס שעצר בצד הדרך, הגביר את המהירות ופגע בהם. לאחר מכן נסע לאחור, הסתובב, ודהר שוב לעבר קבוצת החיילים. שני צוערים מבה"ד 1 ושני מורי דרך אזרחיים שנכחו במקום ירו בנהג ברגע שהבינו שמדובר בפיגוע, והמשאית נבלמה. לאחר מכן ביצעו הכוחות בשטח פעולות החייאה בנפגעים. לוחמי אש שהגיעו לזירה חילצו באמצעות עגורן שלושה לכודים מתחת למשאית.
בדריסה נרצחו קצינה, שתי צוערות וצוער: יעל יקותיאל, שיר חג'אג', שירה צור וארז אורבך. 13 חיילים נפצעו, בהם שלושה באורח קשה ואחד באורח בינוני-קשה. החיילים הם קבוצה של צוערים בבה"ד 1 ממגמת נחשון (קורס קציני מטה) שהיו בפעילות חינוכית כחלק מסדרת חינוך.
בתקשורת פורסם בשם מקורות משטרתיים כי בבדיקה של גופת המחבל התברר שהוא נפגע מכמה קליעים, אולם הקליע שפגע בראשו והרגו היה כדור 5.56 מ"מ, כלומר נורה בידי אחד החיילים (שהיו חמושים ברובי M16).

הדיון בתגובת החיילים

לאחר הפיגוע, בעקבות עדותו של מדריך טיולים שניטרל את המחבל וצילומי וידאו מהזירה, נמתחה ביקורת על כך שחיילים חמושים נמלטו מהזירה במקום לירות במחבל. מדריך הטיולים שירה ראשון במחבל, תלה זאת ב-"אפקט אזריה" על רקע הכרעת הדין במשפט אלאור אזריה מספר ימים קודם לכן, שבה הורשע חייל בהריגת מחבל פלסטיני 11 דקות לאחר שנוטרל. דובר צה"ל, אלוף מוטי אלמוז, שלל טענות אלה ואמר: "יש עדות של שני צוערים מבה"ד 1 שירו ברגע שהבינו שמדובר בפיגוע ולא בתאונת דרכים. לא ברור עדיין מאיזה ירי האירוע נעצר. ברגע שהם מבינים שמדובר בפיגוע הם דורכים נשק, חותרים למגע ויורים. מהרגע שהמשאית נכנסת בחיילים זה אירוע של שניות. החילים מעידים על אירוע קצר שלוקח שניות. לא נכון לקשר את האירוע לאלאור אזריה." גם  על פי תחקיר ראשוני שערך מפקד בה"ד 1, אל"ם יניב אלאלוף, מספר צוערים פתחו באש אל עבר המחבל ואילו אחת המפקדות הורתה לשאר הצוערים לתפוס מחסה ולהתרחק מהזירה.

תגובת ממשלת ישראל

ראש הממשלה, בנימין נתניהו, אמר בזירת הפיגוע שלפי כל הסימנים המחבל שנהג במשאית תמך בארגון הטרור "המדינה האיסלאמית".
בישיבת הקבינט המדיני-ביטחוני, שהתקיימה בסוף יום הפיגוע, הוחלט על מספר צעדים בתגובה לפיגוע. הוחלט להרוס את ביתו של המחבל במהירות האפשרית, לדחות בקשות של משפחתו לאיחוד עם אנשים בעזה וביהודה ושומרון, ולא להחזיר את גופתו. כמו כן, הוחלט לעצור מנהלית אנשים המביעים הזדהות עם ארגון "המדינה האסלאמית". ראש הממשלה התייחס לדיווחים שהושמעו קריאות שמחה בקרב ערבים שהיו בזירת הפיגוע, והנחה, במקרה שבאמת היו כאלה, למצות איתם את הדין.
השר לביטחון פנים, גלעד ארדן, הנחה את המשטרה לא להחזיר את גופת המחבל לקבורת משפחתו. הוא נימק את החלטתו בכך שהדבר עלול לעודד פיגועים נוספים בשל הכבוד לו יזכה בהלווייתו.
ב-25 בינואר 2017 ביטל שר הפנים, אריה דרעי, את מעמדם בישראל של בני משפחת המחבל ושלל את תושבותם.

תגובות בעולם

ארצות הברית, טורקיה ומדינות שונות באירופה גינו את הפיגוע.
ב-9 בינואר 2017 האירה עיריית ברלין את שער ברנדנבורג בדגל ישראל לאות סולידריות עם ישראל וקורבנות הפיגוע. ב-10 בינואר ביצעה עיריית פריז מחווה דומה, כאשר דגל ישראל הואר על בניין העירייה. באותו יום הונף דגל ישראל בחצי התורן על בניין עיריית רוטרדם שבהולנד כאות סולידריות ואבל.
נרץ' (אגם)

גאוגרפיה

נרץ' הוא האגם הגדול ביותר בבלארוס. הוא חלק מקבוצת אגמי נרץ'. האחרים הם מיאסטרה (Miastra, ובבלארוסית - Мястра), באטורין (Batoryn, ובבלארוסית - Баторын) ובלדנאייה (Blednaje, ובבלרוסית - Бледнае). הוא נוצר לפני כ-11 אלף שנים, לאחר עידן הקרח בפליסטוקן. שטחו 79.6 קמ"ר, אורכו המרבי 12.8 ק"מ, עומקו המרבי 24.8 מטר ועומקו הממוצע 8.9 מ'. נפחו 710 מיליון מ"ק. האגם מוקף ביערות אורן. הנהר נרץ' זורם ממנו. בין השנים 1921–1939 היה הנרץ' האגם הגדול ביותר בפולין.

אטימולוגיה

בלשנים סבורים כי שמו של האגם נובע מהשורש ההודו-האירופי נאר (nar), שלעיתים קרובות מופיע בשמותיהם של גופי מים (למשל נהרות הנארה  והנריס ).

היסטוריה

התיישבות אנושית ליד האגם החלה לפני כ-10,000 שנה. ארכאולוגים גילו תלי קבורה רבים של בני העמים הבלטים והסלאבים שחיו סביב האגם. מאז ימי הביניים, התקיימו התושבים המקומיים בעיקר מדיג וחקלאות. במאה ה-19 התפרנסו בעיקר מדיג סרטנים. במהלך מלחמת העולם הראשונה, היה האזור סביב האגם מוקד למתקפת אגם נרץ' (מרץ-אפריל 1916), התקפה של הצבא הרוסי הקיסרי על הצבא הגרמני. בשנת 1919 הלחין המלחין הגרמני זיגפריד ואגנר שיר של גינתר הולשטיין (1892–1931) על הקרב, שיר בשם Nacht am Narocz (לילה באגם נרץ').
בשנות ה-30 של המאה ה-20 יצאו דייגי האגם נגד שלטונות פולין בהגנה על זכותם לדוג באגם. מ-1950 הפכו גדות האגם לאתר נופש תיירותי פופולרי, בעיקר עיירת הנופש נרץ'. ליד האגם הוקם מחנה צופים בעל חשיבות לאומית - זובריונוק (Zubryonok). לאחר פירוק ברית המועצות עבר המחנה שינוי, והוכר כמחנה נופש לאומי לילדים בשם "זוברניה" (Zubrania). כיום זהו מחנה נופש מרכזי לילדים בבלארוס.
בשנת 1999 יצרה ממשלת בלארוס את הפארק הלאומי נרצ'נסקי (Narachanski).

פאונה

באגם נרץ' שוכנים 22 סוגי דגים, בהם צלופח, זאב נהרות ואחרים. על החוף ועל איי האגם מקננות ציפורים שונות, בהן ברבור מצוי, שלך וטבלן גמדי. במאה ה-20 הפך הצלופח לדג המשווק ביותר מהאגם.
מרכז אריאל למחקרי מדיניות

מרכז אריאל למחקרי מדיניות הוא ארגון שהוקם בשנת 1997 ועוסק בעריכה ופרסום של מחקרים בנושאים שונים של הביטחון הלאומי בישראל, במיוחד כאלה המושפעים מהסכם אוסלו (כך על פי אתר האינטרנט של המרכז). מחקרי המרכז משקפים את עמדות הימין בישראל, ובסמל המרכז מופיעה מפת מדינת ישראל כשבגבולותיה כלולים שטחי יהודה והשומרון וחבל עזה.
מרכז אריאל למחקרי מדיניות מוציא לאור את כתב העת "נתיב", המהווה את ביטאון המרכז, מפרסם מונוגרפיות בנושאי עיסוקו של המרכז וכן ניירות עמדה וספרים. ספר שיצא לאור ביוזמת המרכז הוא "טילים בליסטיים, איום ומענה", בעריכת אריה סתיו. זהו ספר ראשון מסוגו בעברית העוסק בהיבטים הטכנולוגיים והאסטרטגיים של מערכות להגנה מפני טילים בליסטיים.
רודיקה רדיאן-גורדון

ביוגרפיה

רדיאן-גורדון נולדה בבוקרשט, רומניה. היא עלתה לישראל בשנות ה-60 והתיישבה בתל אביב. בשנת 1980 החלה לימודי תואר בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן השלימה לימודי תואר שני בביוכימיה. בשנת 1987 סיימה את לימודי הדוקטורט בביוכימיה. בשנת 1991 הצטרפה לשירות במשרד החוץ ושירתה בתפקידים דיפלומטיים בשגרירות הישראלית בוורשה ובבריסל.
בשנת 2003 מונתה לשגרירה בארץ מולדתה רומניה, ושם הייתה פעילה למען הכרה רומנית בפשעים שבוצעו בה בזמן מלחמת העולם השנייה. היא סיימה את שירותה ברומניה בשנת 2007. בשנת 2009 מונתה לשגרירת ישראל במקסיקו ושגרירה לא תושבת בבהאמה הסמוכה. לאחר סיום תפקידה במקסיקו שבה למטה משרד החוץ בירושלים, וב-2015 מונתה לתפקיד סמנכ"לית לאירופה המערבית.
בקיץ 2018 היא מונתה לשגרירה בספרד
שיכון צמרת

היסטוריה

השיכון הוקם על 13 דונם של נכסי נפקדים בצפון תל אביב ליד כיכר המדינה ויועד לפקידי ממשלה. ביולי 1951 פורסם בעיתונות שהשטח חולק ל-26 מגרשים וניתן במחיר מוזל לפקידים בכירים בשירות המדינה שהיו אחראים על הרכוש הנטוש. רשימת מקבלי המגרשים כללה את פנחס לבון (שטען ששמו הוכנס ללא ידיעתו ודרש שיוצא מהרשימה), מזכ"ל ההסתדרות מרדכי נמיר, קלרה אהרונוביץ אשתו של זלמן ארן, דוד הורוביץ שהיה מנכ"ל משרד האוצר שניהל את נכסי הנפקדים, האפוטרופוס לנכסי נפקדים דב שפריר, האפוטרופוס לנכסי נפקדים משה פורת, המפקח על נכסי נפקדים חיים רייזל, מרדכי זגגי החשב הכללי, ד"ר יצחק בזנר ממשרד האוצר, אלכסנדר גל, צבי פריהר, ראש מינהל התכנון אריה שרון ועוזר ראש מנהל התכנון יצחק פרלשטיין, מילמן גיסו של דב שפריר.
ועדת הכספים של הכנסת דרשה ממבקר המדינה לבדוק את הנושא. בעקבות הפרסומים שהיו בעיצומן של הבחירות לכנסת השנייה דרשה מפא"י מאנשיה לוותר על ההשתתפות בפרויקט וחלק מהמשתכנים אכן ויתרו על ההשתתפות. השאר עמדו על כך שיקבלו את המגרשים שלטענתם רכשו במחיר מלא ובאוגוסט 1953 פסק פנחס רוזן, שנקבע כבורר בעניין, שהרוכשים יקבלו מגרשים קטנים יותר תמורת 35 ל"י לדונם. שטח נוסף נמכר בסמיכות לשטח הראשוני לעובדי עיריית תל אביב, עובדי האפוטרופוס ועובדי משרד המסחר והתעשייה. שטח זה נודע כשיכון זבדיאל. על מכירת השטח הנוסף הוציא מבקר המדינה דו"ח ביקורת שביקר את המכירה.
בשנת 1962 הציע יוסף ויץ לרשום את המגרשים על שמות הקונים.
בשנת 1956 הוחל בבניית הבתים, ואלו הושלמו עד סוף שנות ה-50. הבתים שנבנו היו קטנים יחסית ונבנו בסגנונות שונים. בשנת 1969 שונתה תוכנית המתאר כך שבסמיכות לשכונה הותר לבנות בניינים של 4–5 קומות. עם זאת, בשכונה עצמה נאסר לבנות רבי קומות.
במאה ה-21 השכונה עוברת תהליך איטי של הריסת בתים ישנים והקמת בתים חדשים וגדולים יותר במקומם. השכונה היא מהיקרות בישראל ומגרשים נמכרים במעל 10 מיליון ש"ח.
אלון יפת

אלון יפת (נולד ב-1 בספטמבר 1972, נתניה) הוא שופט כדורגל בינלאומי לשעבר העובד במקביל בחברת החשמל. יפת הוא שופט הכדורגל הישראלי הראשון ששפט משחק בליגת האלופות.

ביוגרפיה

יפת רכש את ניסיונו כשופט כדורגל בליגות השונות בארץ. מפקחים מטעם פיפ"א שצפו בצורת השיפוט שלו העידו כי רמת השיפוט שלו גבוהה מאוד, והציעו לו לשפוט בליגת האלופות.
בשנת 2002 קיבלה התאחדות הכדורגל בישראל הצעה מטעם פיפ"א להפוך את יפת לשופט בינלאומי. ב-2010 הוערך יפת כשופט בדירוג גבוה המאפשר לו לשפוט במונדיאל, ביורו ובליגת האלופות. 
יפת היה חלק מהרכב השופטים במוקדמות מונדיאל 2006 בגרמניה ובמוקדמות מונדיאל 2010 בדרום אפריקה. כמו כן, שפט יפת גם במשחקי מוקדמות יורו 2004 ו-2008. נוסף לכך שפט גם בגביע אופ"א ב-2003 ובשורת משחקים בליגת האלופות ב-2011.
בשנת 2014 הטילה רשות המיסים על אלון יפת תשלום כופר בסכום של 300 אלף ש"ח, בגין העלמת הכנסות בסך של כ-800 אלף ש"ח, עבור משחקי כדורגל שניהל באירופה בין השנים 2001-2009.
בשנת 2019 שפט בפעם האחרונה בליגת העל.
גראמער

גראמער הוא כינוי לאדם החורז חרוזים ("גראמען" ביידיש). ה"גראמער" בדרך כלל עוסק בשירה בחתונות או אירועים אחרים, אך ישנם העוסקים בתחום זה גם בהוצאת תקליטים.
את החרוזים מכין בדרך כלל הגראמער בעצמו, ולעיתים, כאשר הוא אינו מוכשר לכך, הוא יבקש מחברו או מאדם העוסק בכך להכין לו חרוזים, לפעמים תמורת תשלום.
מקצוע זה מכונה גם "בדחנות", על שם שבעבר, מקצוע הגראמער היה חלק ממקצוע הבדחן שהיה נוהג לומר את דבריו בחרוזים.

בדחנות בחתונות

בחלק רחב מהציבור החסידי מקובל כי לפני החופה יש מסיבת קבלת פנים בה מעוררים את החתן לתשובה על כל עוונותיו, באמצעות ניגון שירי התעוררות ורגש. באותו מעמד מזמינים גראמער החורז חרוזים לפני החתן ובהם הוא משלב דברי התעוררות לתשובה, באמצעות משלים, סיפורי חסידים ודברי חכמים.
לאחר החתונה, במעמד המצווה טאנץ, מקובל כי אבי החתן ואבי הכלה אוחזים בגַרְטְל שבו אוחזת הכלה ורוקדים - כל אחד בנפרד, וכן סב החתן והכלה ובני משפחותיהם. לפני כל ריקוד כזה הגראמער אומר דברי בדחנות, ויש הנוהגים שבהם הוא מדבר גם על שבחיו של העומד לרקוד, אם זה אבי החתן או הכלה העומד לרקוד, ועל שבחי החתן והכלה. לפעמים הוא ישלב גם דברי התעוררות, ודברי הספד על אחד מקרובי המשפחה שנפטר בשנה האחרונה.
בקהילות רבות, כמו בחסידות באבוב, נהוג עוד כי בפורים עומד הגראמער על שולחן האדמו"ר וחורז את חרוזיו.

תקליטים

ישנן גם תקליטים רבים של "גראמען", בכולם או בחלקם. המפורסמים שבהם הם סדרת ניגוניו וחרוזיו של יום-טוב עהרליך, סדרת "לחיים אידן" של יוסף משה כהנא, סדרת קלטות מאת יונתן שוורץ. בנוסף בולטים בתחום אייזיק האניג, מיכאל שניצלר, ישראל אדלר וליפא שמלצר, העוסק במקצועו כגראמער, ומשלב את חרוזיו באלבומים שהוא מוציא לאור ובאלבומים של זמרים אחרים הקונים ממנו את חרוזיו.
בדרך כלל תקליטים אלו אינם מחדשים שירים, אלא משתמשים בשירים מפורסמים, אך לעיתים גם מלחינים שירים חדשים לצורך תקליטים אלו.
מאיר מוהר

מאיר מוהר (1888, רוזבאדוב, גליציה – 30 באוקטובר 1967, תל אביב) היה סופר, מתרגם ומשורר עברי ישראלי. היה גם איש חינוך בגרמניה.

חייו

מוהר נולד בעיירה רוזבדוב שבגליציה המערבית (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום באוקראינה), דור רביעי למשפחת סופרי סת"ם. כדי להימלט משירות החובה בצבא האוסטרו-הונגרי, היגר מוהר לארצות הברית והתפרנס כחייט, אך בעיקר ישב בספריית העיר ניו יורק וקרא. עם חזרתו לאירופה פרצה מלחמת העולם הראשונה והוא גויס נגד רצונו לצבא האימפריה. במהלך הקרבות נפצע, ועם החלמתו וסיום המלחמה עבר לברלין בירת גרמניה, שם שימש כמחנך וכמורה לעברית.
נישא לחיה (חייצ'ה), ולזוג נולדו שלושה בנים: המשורר יחיאל מוהר, הצייר אברהם מוהר והמוזיקאי ישעיהו מוהר. יחיאל מוהר היה הראשון שעלה לארץ ישראל, ובעקבותיו עלה מאיר מוהר יחד עם אשתו בשנת 1939. בנו ישעיהו הצטרף אליו ב-1942. בנו אברהם נותר מאחור ועקבותיו אבדו ברוסיה במלחמת העולם השנייה בלוחמו בגרמניה הנאצית. ב-3 במאי 1948 נפטר בנו ישעיהו, במהלך מלחמת השחרור.
בארץ ישראל התיישב מוהר בתחילה בירושלים ואחר כך בתל אביב, והתפרנס כמתרגם, משורר וסופר. ספריו "עין בעין" ו"בחרט אנוש" זכו להערכה רבה בישראל. על הראשון זכה בשנת 1951 בפרס רופין. מוהר פרסם את שיריו וסיפוריו בעיתוני הארץ גם  על הווי העיירה הגליציאנית. לאחר שאבד בנו השני הסתגר והפסיק לכתוב לתקופה, אך זמן קצר לפני פטירתו חזר לכתוב.
ב-1964 נפטרה אשתו. מוהר נפטר בסוף שנת 1967, בגיל 79, נקבר בבית העלמין בחולון בסמוך לקבר אשתו. בנו המשורר יחיאל מוהר ואשתו עדינה וכן נכדו עלי מוהר קבורים אף הם בבית הקברות בחולון.
ג'ורג' פרדריק קונז

ביוגרפיה

קונז נולד בניו יורק, ארצות הברית, והחל לגלות עניין במינרלים כבר בגיל צעיר. בנערותו, צבר אוסף המונה יותר מארבעת אלפים פריטים, אותם מכר לאוניברסיטת מינסוטה תמורת 400 דולר. הוא נרשם ללימודים ב"אגודת קופר", אך לא סיים את לימודיו בקולג'. מכל מקום, למד מינרולוגיה באופן עצמאי מספרים וממחקרי שטח. מומחיות זו הקנתה לו עבודה בחברת טיפאני ושות', וידענותו ונלהבותו הביאו אותו בגיל 23 לעמוד בתפקיד סגן נשיא החברה. הוא זכה למוניטין רב עקב זיהוי וריאציית אבן חן של המינרל ספודומן, שלאחר מכן נקרא "קונזיט" לכבודו.
הוא לקח חלק בתערוכות הבינלאומיות של ארצות הברית בתחומי הכרייה ומינרלוגיה בפריז (1889), שיקגו (1893), אטלנטה (1895), פריז (1900), וסנט לואיס (1904). הוא העביר סדרה של שמונה הרצאות על אבנים יקרות במכון לואל בעונת 1894–1895. כחוקר עצמאי, היה חבר בחברה האמריקאית למינרולוגיה, ההתאחדות האמריקאית לקידום המדע, אקדמיית ניו יורק למדעים (בה שימש כסגן נשיא), המועדון המינרלוגי בניו יורק, בחברה האמריקאית לחברה להגנת נופים והיסטוריה (בה שימש כנשיא), האגודה האמריקנית לכימיה, המכון האמריקאי לכרייה ולהנדסת מטלורגיה (בו שימש כסגן נשיא), ובעוד ארגונים תרבותיים, מדעיים ונטורליסטים ורבים.
הוא היה המייסד של המוזיאון לאומנות שלווה בניו יורק ב-1913, וסוכן מיוחד של המכון הגאולוגי של ארצות הברית (1883–1909), אוצר וחוקר במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק, וקול בולט בקריאה להפוך את הקרט ליחידת המידה הסטנדרטית לאבני חן.

ספרייתו הפרטית

לאחר מותו, אוסף ספריו שמנה כמה אלפי ספרים, חוברות ומאמרים נדירים על אבני חן, נמכר לספריית המכון הגאולוגי של ארצות הברית במחיר דולר אחד ב-1933. האוסף כלל ספרים ייחודיים בתחומי הגמולוגיה, אבני החן בפולקלור לאורך ההיסטוריה, ליטוש יהלומים וארכיון הסחר באבני חן שחשיבותו באיתור המקור של יהלומים מפורסמים כגון יהלום התקווה.
בדצמבר 2012 התגלה אלבום תמונות המתוארך ל-1922 בין ספריו של קונז. האלבום כולל 81 תמונות של אבני כתר מרוסיה לצד קטלוג רשמי של הממשלה הסובייטית. חוקרים זיהו ארבעה יהלומים, כיהלומים המופיעים במסמכים רשמיים ב-1922 אך לא נמצאו בקטלוגים עדכניים יותר. נכון לעכשיו, הם נחשבים לאבודים.
אנדריי סילנוב

ביוגרפיה

סילנוב נולד מחוז רוסטוב ברוסיה. הוא זכה באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 לאחר שקפץ לגובה של 2.36 מטר, באותה שנה השיג גם את התוצאה הטובה ביותר בענף כשקפץ לגובה של 2.37 מטר בתחרות במונקו. את שיאו האישי 2.38 מטר השיג בתחרות הסופר גרנד פרי בלונדון ביולי 2008.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה סילנוב במדליית זהב בתוצאה של 2.36 מטר לאחר שעבר את כל הגבהים בקפיצתו הראשונה. 
באליפות העולם באולם בשנת 2012 שהתקיימה באיסטנבול זכה סילנוב במדליית כסף לאחר דמטריוס צונדרוקוקיס היווני, כשעבר גובה של 2.33 מטר בניסיון השני. 
ביולי 2012, סיים במקום השני באליפות רוסיה באתלטיקה, כשעבר גובה של 2.37 מטר והבטיח את מקומו באולימפיאדת לונדון. באולימפיאדה סיים במקום ה-12 בלבד.
נויאן

נויאן או נויאון או נואן היה תוארו הצבאי של טומן או של מינגאן בצבא של האימפריה המונגולית ועם הזמן הפך למין תואר אצולה.
במהלך הכיבושים של הצבא המונגולי הנויאנים קיבלו את ניהולם של חבלי ארץ וכך התחילו לתפקד כאצולה ניהולית. עם הזמן המושג נויאן הפך יותר ויותר למשמעות של תואר אצולה והוא הוצמד גם לצאצאי ג'ינג'יס ח'אן, גם אם לא היו מפקדי צבא בכירים או מנהלי מחוזות.
הנויאנים נשאו פאיצה מזהב, שהעידה על מעמדם. התואר, שניתן תחילה בהתאם לתפקיד הצבאי, הפך בהמשך לתואר העובר בירושה.