מערת האיגרות

מיקום המערה ומאפייניה

מערת האיגרות היא מערה קארסטית הממוקמת כ-4 קילומטרים דרומית-מערבית לעין גדי (נ.צ. 593484/232856). למערה שני פתחים הנפערים אל פני המצוק בפרסת מפל נחל חבר, כ-200 מטר מעל קרקעיתו. הפתחים מובילים אל שלושה חללים גדולים המקושרים ביניהם במחילות. עומק המערה מעל 100 מטר ושטחה כ-270 מ"ר. ניתן להגיע למערה בשביל היורד ממערב לה ברמת המדבר, אך הכניסה אליה מצריכה טיפוס אנכי בן 7 מטרים. מעברו השני של המפל ממוקמת מערת האימה שהכילה גם היא ממצאים מימי מרד בר כוכבא.

תולדות המערה

בניגוד למערות אחרות באזור, המערה לא הייתה מיושבת בתקופה הכלקוליתית.
המערה הייתה ידועה כנראה כבר בימי המרד הגדול וייתכן ששימשה כמערת מפלט אך לא לאורך זמן שכן במקום נמצא מטבע יחיד מתקופה זו.
בעקבות כישלון מרד בר כוכבא בסתיו שנת 135 לספירה וכיבוש יישובי ים המלח על ידי הצבא הרומי, נמלטו אל המערה יהודים מתושבי עין גדי הסמוכה. ביניהם היו נשים וילדים ממשפחת יהונתן בן בעיה, ממפקדי המרד ביישוב. הם הביאו אתם חפצי ערך, מסמכים חשובים ואספקה לצורך הישרדות במערה לזמן ממושך. חיילים מלגיונות הקיסר הרומי אדריאנוס צרו על המערה ממחנה שהקימו על המצוק מעליה, ובתום זמן לא ידוע מתו היושבים במערה, ככל הנראה מצמא ורעב.
הממצאים במערה הופרעו על ידי שודדי עתיקות במהלך השנים, אולם מיקומה הקשה לגישה מנע את ריקונה המוחלט.

החפירות במערה

בשנות הארבעים והחמישים של המאה העשרים, בעקבות גילוי ממצאים רבים מימי סוף בית שני והתקופה הרומית במערות מדבר יהודה על ידי בדואים משבט התעמרה, התעורר עניין רב בהיסטוריה של האזור בתקופות אלו. בין המסמכים שנמצאו בשטח ירדן היו מכתבים מימי מרד בר-כוכבא שנמצאו במערות מורבעת בנחל דרגה. ב-1953 נערך סקר שיטתי ראשון של האזור.
מערת האיגרות, שפתחיה נראים היטב מקרקעית נחל חבר, נחקרה לראשונה על ידי חוקרים ישראלים, בראשות הארכאולוג יוחנן אהרוני, והתגלו בה הממצאים הראשונים. ארכאולוגים בישראל חששו משוד המערות בצדו הישראלי של הגבול על ידי מסתננים מירדן, והוחלט על סקר ארכאולוגי נרחב של מערות דרום מדבר יהודה – סקר שנתפס כפרויקט לאומי ונתמך על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון. על החפירה במערת האיגרות הופקד הארכאולוג יגאל ידין, הדומיננטי בארכאולוגים של התקופה. בשנים 1960 ו-1961 נחפרה המערה. ידין, רמטכ"ל לשעבר, נעזר בעבודתו במתנדבים רבים ובצה"ל, שהעמיד לרשותו מסוק, ויחידת חיל הנדסה שהכשירה את הגישה למערה ונעזרה במגלה מוקשים לגילוי מתכות במערה. החפירה הניבה ממצאים רבים וחשובים, בהם איגרות שנכתבו על ידי בר-כוכבא עצמו והקנו לה את שמה.
החפירות במערה התחדשו בשנים 1999 ו-2000, עת ריצ'רד פרוינד, חוקר מאוניברסיטת הרטפורד בקונטיקט הוביל במקום חפירה באמצעים טכנולוגיים מתוחכמים. חפירה זו הייתה דלה יחסית בממצאים - הם כללו מטבעות, מסרק, פיסות נייר ובד.

מסמכים

בסך הכול נמצאו במערה כ-70 מסמכים, רובם משתייכים לשתי קבוצות: "איגרות בר כוכבא" ו"ארכיון בבתא".

מטמון כלי הברונזה

מטמון גדול של כלי ברונזה נמצא צרור בסל נצרים וקשור לחבל עמוק בתוך בור שירותים בתוך המערה. המטמון כלל מחתות לקטורת, קנקני יין וקערות הגשה. אחת הקערות הייתה מעוטרת בדמויות מהמיתולוגיה הרומית ובהן הנימפה תטיס. ידין טען כי אלו כלים שנשדדו מהרומאים.
על פי טענה שנויה במחלוקת של פרופ' פרוינד, כלים אלו היו שייכים למקדש הורדוס והוחבאו במקום בימי המרד הגדול 60 שנה לפני מרד בר כוכבא.

שרידי אדם

בחדרון צדדי במערה נמצאו שרידיהם של 17 אנשים: שלושה גברים - שני בוגרים ונער, שמונה נשים - שבע בוגרות ונערה, ושישה ילדים שמינם לא ידוע.
גולגולותיהם נמצאו ארוזות בסלי נצרים ועצמותיהם נתגלו כרוכות בתוך מחצלות. לא נמצאו סימני טראומה על גבי העצמות, כך שנראה שמתו במהלך המצור על המערה.
כיוון שהמתים נקברו קבורה משנית  מישהו חזר למערה אחרי מות יושביה לטפל בעצמותיהם, או שהשהייה במערה הייתה כה ארוכה עד שהגופות סיימו להרקיב וניתן היה לקבור מחדש את עצמותיהם.
רוב העצמות נותרו במקומן בתוך המערות, אולם אלו שהוצאו לצורך אנליזה אנתרופולוגית ואוחסנו במחסני רשות העתיקות נקברו בטקס רב רושם שאורגן על ידי הרב שלמה גורן בשנת 1981.

ממצאים נוספים

בתוך חבילה, עטופים בסיבי דקל תמר וקשורים בחבל, נמצאו קערת זכוכית ושתי צלחות קטנות, ממורקות ושמורות היטב. הקערה הייתה יצוקה בתבנית ואילו עיטוריה נחרתו בעזרת גלגל חריתה. קערות רומיות אלו נוצרו כנראה על ידי אמן באלכסנדריה העתיקה.
גללי עיזים, קליפות ביצים, שרידי תנור ועצי הסקה מעידים שהנצורים נערכו במקום, כנראה מבעוד מועד, לשהות ממושכת.
במערה נמצאו שרידי אריגים רבים שכללו פריטי לבוש, טליתות ושטיח. האריגים היו צבועים בפיגמנטים מגוונים ונארגו לפי ההלכה ללא שעטנז. 
ממצא המטבעות במערה כלל מטבעות בר כוכבא - מטבעות רומיים שנטבעו מחדש על ידי אנשי בר כוכבא, ומטבע בודד מימי המרד הגדול. 
כמו כן נמצאו במקום חצים ומפתחות בתים, קופסת תכשיטים מגולפת, סלים, פקעות וצרורות.

חשיבות הממצאים

המערה הניבה מגוון גדול של ממצאים חשובים ונחשבת למערה העשירה ביותר שהתגלתה במדבר יהודה. הממצאים הותירו רושם עז על אנשי התקופה.
בשילוב עם האיגרות שנחשפו במערות מורבעת, הגילויים במערת האיגרות העשירו את הידע על מרד בר כוכבא לאין ערוך. עד גילוים התבסס הידע בנושא על דיווח דל של היסטוריונים רומיים (בעיקר דיו קסיוס), על מספר מטבעות שנמצאו, ועל מקורות מספרות האגדה היהודית שהיו חסרים ושנכתבו מאות שנים אחרי כישלון המרד. לא היה ברור אם דמותו של בר כוכבא הייתה היסטורית או אגדתית, ומה היה שמו האמיתי. בעקבות הממצאים התחוורו בין השאר: שמו המקורי של בר-כוכבא (שמעון בר כוסבא), תוארו – נשיא יהודה, אורכו של המרד (3.5 שנים), התברר שלא כל העם נטל בו חלק (הגליליים ואנשי תקוע לא השתתפו), והתחוור סגנון הפיקוד של בר כוכבא והאופן בו גייס משאבים למרד.