google/wiki40b huggingface dataset:
שמריה האיקריטי

קורות חיים

נולד כנראה ברומא, אביו רבי אליהו מנגרופונט כיהן כרב בכרתים, וממקומות אלו נבעו כינוייו: איקריטי - בן כרתים; מנגרופונט - מן האי היווני השני בגודלו אחרי כרתים, הוא אביה, שכונה אז נגרופונט; או הכינוי הסתמי - היווני.
חונך על ברכי הביקורת, ושלט מלבד בלשון הקודש גם באיטלקית, רומית ויוונית. עד גיל 30 למד בעיקר תנ"ך, ולאחר מכן הרחיב את לימודיו במקורות היהודיים גם לתחום אגדות התלמוד ופילוסופיה. הוא זכה לחסותו של רוברט, מלך נאפולי , ובחצרו חיבר ביאורים לתנ"ך
ב-1328 סיים את חיבורו על פרשת בראשית ופרשת בריאת העולם, ספר איוב ושיר השירים. ב-1346 כתב את "ספר המורא". ספר נוסף שלו הוא "אלף המגן", ביאור על אגדה במסכת מגילה, ופיוטים ושירים.
תוכניתו לפעול למען איחודם מחדש של הקראים עם היהדות הרבנית, התעכבה בשל מות בנו ב-1330, אך ב-1352 יצא למסע ארוך בקרב קראי קסטיליה ואנדלוסיה, בניסיון לשכנע אותם לשוב אל חיק היהדות הרבנית. נוצרה סביבו תנועה המונית, שהייתה מוגבלת ליהודים הקראים, ונפוצה השמועה כי הוא רואה בעצמו משיח. השלטונות האנדלוסיים לא ראו את כל העניין בעין יפה וכלאו אותו. הוא נפטר בכלאו במחצית השנייה של המאה ה-14.
פאול דסאו

חייו

דסאו נולד בהמבורג למשפחה מוזיקלית. סבו, מוזס ברנד דסאו, היה חזן, דודו, ברנהרד דסאו, היה כנר בבית האופרה של ברלין שב"אונטר דן לינדן", ודודנו, מקס וינטרפלד, נודע בציבור בשם ז'אן ז'ילבר כמלחין אופרטות.
משנת 1909 למד כינור בקונסרבטוריון קלינדוורט-שארוונקה בברלין. ב-1912 קיבל עבודה כמדריך חזרות בתיאטרון העירוני בהמבורג, שם למד את יצירותיהם של המלחינים פליקס ויינגרטנר וארתור ניקיש וקיבל שיעורי הלחנה ממקס יוליוס לוונגארד. משנת 1914 היה משנה למנצח בתיאטרון טיבולי בברמן, לפני שגויס לשירות צבאי ב-1915.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התמנה למנצח ב"תיאטרון האינטימי" (Kammerspiele) בהמבורג ושימש מדריך חזרות, ואחר כך, בין 1919 ל-1923, כמנצח מקהלה באופרה של קלן עם אוטו קלמפרר. ב-1923 היה למנצח מקהלה במיינץ ומשנת 1925 התמנה למנצח מקהלה ראשי באופרה העירונית של ברלין, שמנצחה הראשי היה ברונו ולטר.
בשנת 1933 היגר דסאו לצרפת וב-1939 המשיך משם לארצות הברית, שם התגורר תחילה בניו יורק ואחר כך בהוליווד. דסאו חזר לגרמניה עם אשתו השנייה, הסופרת אליזבת האופטמן, והשתקע בגרמניה המזרחית ב-1948.
מ-1952 לימד דסאו בבית הספר הממלכתי למשחק (Staatliche Schauspielschule) בברלין המזרחית, והתמנה שם לפרופסור ב-1959. בשנת 1952 היה לחבר באקדמיה לאמנויות של ברלין, ובין 1957 ל-1962 כיהן כסגן נשיא של מוסד זה.
בשנת 1954 נשא לאישה את הכוריאוגרפית והבמאית רות ברגהאוס. בנם, מקסים דסאו, הוא כיום במאי קולנוע.

יצירות

דסאו חיבר אופרות, מחזות בימה, מוזיקה למחזות, באלטים, סימפוניות ויצירות אחרות לתזמורת וכן קטעים שונים לכלי סולו ומוזיקה ווקאלית. מאז שנות ה-20 נמשך במיוחד למוזיקה לסרטים. בין השאר כתב מוזיקה לסרטים מוקדמים של וולט דיסני, מוזיקת רקע לסרטים אילמים ולסרטים גרמניים מוקדמים. בהיותו בגלות בפריז כתב את האורטוריה "הגדה של פסח" לליברית של מקס ברוד. בשנות ה-50 עבד עם ברטולט ברכט על תיאטרון מוזיקלי, ובתקופה זו גם הופקו האופרות שלו. דסאו כתב גם מוזיקה מגויסת (Gebrauchsmusik) לתעמולה של גרמניה המזרחית. במקביל התגייס לקידום האוונגארד המוזיקלי (למשל ויטולד לוטוסלבסקי, אלפרד שניטקה, בוריס בלכר, האנס ורנר הנצה ולואיג'י נונו.
דרדר

הדרדר במקורות

במקרא מופיע הדרדר בעיקר בדברי תוכחה, בדרך כלל כתיאור של מצב בו האדמה שוממה ואינה מניבה פרי: "וְקוֹץ וְדַרְדַּר תַּצְמִיחַ לָךְ וְאָכַלְתָּ אֶת עֵשֶׂב הַשָּׂדֶה" (בראשית ג יח). במקרים נוספים תיאורי הדרדר משמשים כדימוי למצב עתידי שישרור בארץ בעקבות חטאי העם: "וְנִשְׁמְדוּ בָּמוֹת אָוֶן חַטַּאת יִשְׂרָאֵל קוֹץ וְדַרְדַּר יַעֲלֶה עַל-מִזְבְּחוֹתָם" (הושע י ח). 
במשנה מוזכר הדרדר בעיקר כמאכל לבהמות.
חסידות לודמיר

חסידות לודמיר היא חסידות ווהלינית. אבי השושלת היה רבי שלמה מקרלין. לאחר פטירתו פנו רוב חסידיו אל תלמידיו, אך ילדיו החלו לכהן אף הם באדמו"רות. החצר נכחדה בשואה, אך יש כיום אדמו"ר מכהן, בארצות הברית.

החסידות בארצות הברית

רבי מרדכי, בן נוסף של רבי גדליהו, היגר יחד עמו לארצות הברית. נסע בבחרותו ללמוד באירופה בחצר טריסק. היה חתנו של רבי ישכר דב מחודורוב. הקים ישיבה בברונקס. כיהן כאדמו"ר מסמבור. נפטר בז' בסיוון תשט"ו. בנו רבי יצחק היה רב ומו"צ בבורו פארק.
נכדו של רבי מרדכי, רבי מרדכי ישראל חיים סמט (בן חתנו הרב יוסף חנוך) מכהן כיום כאדמו"ר מסאמבור בבורו פארק.
היא עשתה לו עוול

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשנות 1890 בניו יורק. הסרט מגולל את סיפורה של ליידי לו (מיי וסט), זמרת ברים. לו עובדת אצל גאס ג'ורדן (נוח ברי) שדואג לכל צורכיה וקונה לה יהלומים.
לו לא מודעת לזה שגאס מנהל מוסד מפוקפק לנשים ביחד עם סרגיי סטיינאוף (גילברד רונאלד) וריטה (רפאלה אוטינו). אחד מאויביו הגדולים של גאס, דן פליין (דייוויד לאנדו), רומז ללו אודות עסקיו של גאס. הוא מפציר בה להצטרף אליו טרם יקרה משהו לגאס, אך היא מצידה משאירה את העניינים מעורפלים.
חברה של לו, ספיידר קיין (דוי רובינסון), מספר לה שפטרונה בעבר, צ'ייק קלארק (אוון מור), נמצא בבית הכלא והוא רוצה לנקום בה על שהיא נטשה אותו. לו מבקרת אותו בכלא כדי להרגיע אותו.
בסוף הסרט צ'ייק מצליח לברוח לדירתה של לו והשוטר קפטן צ'אמינג (קרי גרנט) עוצר את גאס וסרגיי. צ'ייק מנסה להרוג את לו, אך קפטן צ'אמינג עוצר בעדו. לו חושבת שגם היא הולכת להיעצר, אך קפטן צ'אמינג מציע לה להישאר איתו.

קבלה

הסרט הפך להיות שובר קופות עם הכנסות של שני מיליון דולר ביחס לתקציב שעמד על מאתיים אלף דולר.
המגזין "וראייטי" נתן ביקורת שלילית לסרט בטענה שהאולפן "פרמאונט" מיהר לתת לשחקנית מיי וסט תפקיד ראשי בסרט מבלי ללהק לצידה שחקנים מוכרים או תסריט טוב.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לההפקה הטובה ביותר (מה שידוע היום כסרט הטוב ביותר). אורכו של הסרט הוא כ-66 דקות מה שהפך אותו לסרט הקצר ביותר שהיה מועמד אי פעם בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
בשנת 1996 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
חן ליברמן

ביוגרפיה

חן ליברמן גדלה בחיפה. בת זקונים למשפחה עם ארבעה ילדים. למדה בבית הספר הריאלי. את דרכה בעולם העיתונות החלה במהלך שירותה הצבאי בגלי צה"ל בתפקיד כתבת חוץ. בהמשך סיקרה את תחום התקשורת, הייתה כתבת לענייני פלילים, וכן ערכה והגישה את מבזקי החדשות.
בשנת 2005, בתום שירותה הצבאי, הגישה את פינת "חדשות הבידור" בתוכנית ״ערב טוב עם גיא פינס״. 
בשנת 2007 עברה לגור בניו יורק למטרת לימודים אקדמיים, והשלימה תואר ראשון בהיסטוריה אמריקאית ובעיתונות. במהלך שהותה בארצות הברית עבדה ברשת ABC, שימשה ככתבת "ערב טוב עם גיא פינס" בארצות הברית, ראיינה רבים מכוכבי הוליווד, וכתבה טור ב"ידיעות אמריקה" שמתפרסם באתר ynet. 
בשנים 2010–2012 הגישה פינה בתוכנית הרדיו "שי ודרור" ברדיו ללא הפסקה.
בשנת 2013 חזרה לגור בישראל והתקבלה לתפקיד עורכת דסק התרבות בערוץ עשר במקום נדב בורנשטיין. במסגרת תפקידה, היא מגישה פינות, בעיקר בתחום התרבות, ואף משמשת כתבת שטח, במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ עשר, וכן ב"לונדון את קירשנבאום", "חמש עם רפי רשף", "היום שהיה" עם גיא זהר, "אורלי וגיא", ו"צינור לילה", ובתוכנית "שישי".
בדצמבר 2016, עם יציאתו לגמלאות של מולי שפירא, החלה להגיש תוכנית בנושאי תרבות בגלי צה"ל בימי שישי, יחד עם ענבל גזית.
בשנת 2017 החלה לשמש, מעת לעת, כמגישה-מחליפה של התוכנית "היום שהיה". ב-1 באוקטובר 2017 הגישה ליברמן לראשונה את התוכנית חמש עם רפי רשף.

חיים אישיים

ליברמן גרה בתל אביב. בן זוגה הוא ד"ר אדם שנער, מרצה בכיר בבית ספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. ב-2019 נולדה להם בת.
סמל קוריאה הצפונית

סמל קוריאה הצפונית (הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה) כולל תחנת כוח הידרואלקטרית הנמצאת מתחת להר פאקטו. מעל ההר יש כוכב אדום בוהק בעל חמישה חודים. משני צידי הסמל יש אסופה של גרגרי אורז. הכוכב הוא אחד ממאפייני הסוציאליזם והקומוניזם המוכרים ביותר. בתחתיתו של הסמל יש סרט עליו כתוב בכתיב קוריאני (הנגול) "הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה".
הסמל חולק מאפייני רבים עם סמל ברית המועצות שאומץ בימים עברו על ידי מדינות נוספות ומראה קשר ברור בין האידאולוגיה של המדינה לקומוניזם ולהקמתה במהלך המלחמה הקרה בתמיכתה ותחת חסותה של ברית המועצות.
ששון דוד

סר ששון יעקב חי דוד (11 בספטמבר 1849 - 27 בנובמבר 1926) היה איש עסקים, בכיר בבנק של הודו, נציג בגוף המחוקקים של הודו הבריטית ובמועצת העיר מומבאי.

קורות חיים

ששון דוד היה בן למשפחת ששון שמוצאה מבגדאד שצברה הון מופלג באמצעות מסחר הבינלאומי מהודו והמזרח הרחוק לבריטניה, וחבר קהילת יהודי עיראק שחיה במומבאי מסוף המאה ה-18 ועד המאה ה-20. 
דוד קיבל על עצמו משרות בחברות של משפחת ששון, היה ממייסדי הבנק של הודו (Bank of India) ומנהלו בשנים 1906–1926 וכן כיהן במשרה המקבילה לראש העיר של מומבאי. 
דוד היה בין התורמים העיקריים להקמתו של אחד המונומנטים הגדולים במומבאי הקרוי "השער להודו". 
דוד קיבל תואר אבירות ב-1905 ותואר ברון ב-1911. 
לדוד היו אישה, חנה ששון (נכדתו של דוד ששון), ובן, פרסיבל.
בנו בכורו היה הברונט פרסיבל דוד (1892-1964) , שהיה אספן גדול של אמנות סינית עתיקה. בשנת 1932 תרם הברונט פרסיבל דוד קתדרה לאוניברסיטה העברית בירושלים - "הקתדרה לאמנות וארכאולוגיה של המזרח הקרוב ע"ש דוד ששון".
יוייק

יוייק (בנורווגית: Joik, בצפון-סאמי: juoigan) היא שירה עממית של הסאמים. היוייק המסורתי מבקש להנציח או להזכיר אדם מסוים בעל חיים או מקום.
שירי יוייק הם שירה לירית, ונושאם הוא בדרך כלל אהבה, והם מתארים בחור או בחורה, אולם במקרים מסוימים אף נישאים שירים המתארים את החיים הלאפיים המסורתיים, בעיקר רעיית עדרי אייל הצפון, או המוקדשים לנושאים דתיים או לטבע. שורשי הסוגה הם בתקופת האבן. היום הם בשימוש בהקשרים מסורתיים.
צלילי היוייק מזכירים את השירה הטקסית של ילידים אמריקאים מסוימים, ויש להם דמיון גם לשירה המקובלת בשבטים שמאניים בסיביר, ששירתם מחכה את קולות הטבע.

היסטוריה

לתרבות הסאמית העתיקה לא היה כתב, ועל כן תולדות היוייק לא תועדו. על פי המסורת המקובלת בעל-פה, כפי שתועדה על ידי החוקר ג'סט קוויגסטד, הפיות והאלפים של הארצות הארקטיות העניקו את היוייק לסאמים. חוקרי מוזיקה מאמינים כי היוייק היא המסורת המוזיקלית המתמשכת העתיקה באירופה.
בתקופת התנצרות הסאמית, נחשבו היוייק כחטא. מדיניות הטמעת הסאמים בעמים אחרים, דוגמת הנורווגים, והשקפות הכנסייה על אומנות זו, הובילו לפחיתתה. אחת הסיבות בגללן הייתה עוינות כלפי היוייק היא שזוהה עם הנואדי (noaidi - השמאנים הסאמיים) ועם מיתולוגיות וריטואליים קדם-נוצריים. נאמר כי היוייקים קשורים להטלת כשפים. עם זאת, על אף דיכויה, נשמרה מסורת היוייק, והיא עדיין מבוצעת ומשמשת כמקור להשראה. כיום מבוצעים הן יוייקים מסורתיים, והן יוייקים המשולבים במוזיקה סאמית עכשווית.

בתרבות הפופולרית

בפזמון השיר Sámiid ædnan, עימו התחרתה נורווגיה באירוויזיון 1980, שולבו קטעי יוייק. גם השיר Spirit In The Sky של להקת קיינו, עימו התמודדה נורווגיה באירוויזיון 2019, כולל קטעי יוייק המבוצעים על ידי הזמר הסאמי פרד-רנה בוליו.
האמן הסאמי ואמן היוייק פרוד פילהיים (Frode Fjellheim) הלחין את 'Vuelie' קטע הפתיחה של הסרט לשבור את הקרח, שהוא למעשה עיבוד ליצירתו המוקדמת יותר Eatnaman Vuelie. הסרט כולו כולל מחוות רבות לתרבות הסאמית, דוגמת סגנון הלבוש של הדמויות רעיית איילי צפון ועוד.
סנדהמן

היסטוריה

האי סנדון מוזכר לראשונה במסמכים היסטוריים מהמאה ה-13 כשמגנוס השלישי, מלך שוודיה, שלח מכתב ובו תרומה למנזר סנט קלייר בסטוקהולם. עד המאה ה-17 האי ככל הנראה לא היה מיושב ותושבי האיים השכנים השתמשו בו כמרעה. במהלך כהונתו של קרל האחד עשר, מלך שוודיה (1697–1660), המעבר הימי בסנדהמן נפתח לייבוא סחורה. עם גדילת ייבוא הסחורה, גדל הצורך בנתבים ובשלהי המאה ה-17 הגיעו המתיישבים הקבועים הראשונים לאי ולסנדהמן בפרט.
באמצע המאה ה-19, לאור גדילת הסחר באזור, מרבית תושבי אקנו (Eknö) השכנה עברו אל סנדהמן ושם השתקעו. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19, התגוררו בסנדהמן 300 תושבים, מה שהפך את סנדהמן לאחד היישובים הגדולים באיי סטוקהולם. באותן שנים הפך היישוב לפופולרי ולאתר נופש עבור בני המעמד הגבוה. בסוף המאה, מועדון היאכטות המלכותי של שוודיה החל לארגן באזור תחרויות שיט עקב קרבתה של סנדהמן לבירה השוודית.
החל משנת 1937 נערכת ביישוב תחרות שיט ליאכטות בשם "Gotland runt"  (שוודית: סובב גוטלנד). מסלול השיוט מתחיל ומסתיים בסנדהמן ובמהלכו מקיפות היאכטות את האי גוטלנד.
קטיה אלנס

ביוגרפיה

אלנס נולדה במורטסל, שבבלגיה.
היא עוסקת בסטיילינג, ארגון תצוגות אופנה ואירועי אופנה.

קריירה בדוגמנות

ב-1990 היא זכתה במיס בלגיה, בשנה זו ייצגה את בלגיה במיס עולם ומיס אינטרנשיונל בה עלתה לעשר המועמדות בחצי הגמר.
בשנת כהונתה ארגון מיס בלגיה החליט לא לשלוח נציגות למיס תבל אך היא נסעה לתחרות שנה לאחר מכן במיס תבל 1991, בשנה זו גם התמודדה בתחרות מיס אירופה.

חיים אישיים

אלנס הייתה נשואה לפיליפ ולה שני בנים.
Abscam

Abscam (לפעמים נכתב ABSCAM, תעתיק בעברית: עבסקם) היה מבצע עוקץ של ה-FBI שנוהל ממשרדי ה-FBI בלונג איילנד שבמדינת ניו יורק בשנות ה-70 המאוחרות ובשנות ה-80 המוקדמות.
בתחילתו, מטרת המבצע הייתה לתפוס סוחרים ברכוש גנוב, אך בהמשכו כוון המבצע כנגד שחיתות שלטונית. בעזרתו של נוכל מורשע, צילם ה-FBI פוליטיקאים מקבלים שוחד משייח' ערבי פיקטיבי בתמורה לטובות הנאה פוליטיות.
החקירה הובילה בסופו של דבר להרשעתם של סנאטור אחד, שישה חברים בבית הנבחרים של ארצות הברית, חבר אחד בסנאט של מדינת ניו ג'רזי, חברים במועצת עיריית פילדלפיה, ראש עיריית קמדן, ניו ג'רזי ומפקח של שירות ההגירה והאזרוח של ארצות הברית.

המבצע

במרץ 1978, יזם ה-FBI מבצע עוקץ בשם "Abscam", תחילה כדי לחקור גניבה, זיוף ויצירות אמנות גנובות. ה-FBI יצר את החברה הפיקטיבית "עבדול פרויקטים בע"מ" ("Abdul Enterprises, Ltd.‎"), שתשמש כחברת קש ותעסיק את מלווין ויינברג (Melvin Weinberg), נוכל תרגילי עוקץ מורשע ומודיע, כדי שיעזור לתכנן ולנהל את המבצע. עובדי FBI התחזו לשייח'ים הערבים הפיקטיביים, קמביר עבדול רחמן (Kambir Abdul Rahman) ויאסיר חביב (Yassir Habib), הבעלים של עבדול פרויקטים, שרצו להשקיע מיליוני דולרים בארצות הברית.
כאשר זייפן שנחקר הציע לשייח'ים שישקיעו בבתי קזינו בניו ג'רזי, ושניתן להשיג רישיונות עסק על ידי מתן שוחד, המבצע יועד מחדש וכוון כנגד שחיתות שלטונית. הפוליטיקאי הראשון שנפל ברשת תחבולת ההשקעה הפיקטיבית היה ראש עיריית קמדן, אנג'לו הריצ'טי (Angelo Errichetti). בתמורה לשוחד, אמר הריצ'טי לנציגי השייח'ים: "אתן לכם את אטלנטיק סיטי." הריצ'טי עזר לגייס מספר אנשי ממשל וחברי קונגרס שהיו מוכנים להעניק טובות הנאה פוליטיות בתמורה לשוחד. טובות ההנאה כללו הגירה קלה, מקלט מדיני, רישיונות קזינו, היתרי בנייה, העברות כספים ותחבולות השקעה אחרות.
ה-FBI הקליט את כל החלפות הכספים, ולראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית, צילם בגניבה אנשי ממשל מקבלים שוחד. מקומות המפגש כללו בית בשכונת ג'ורג'טאון של וושינגטון די. סי., שהיה שייך לעיתונאי לי לסקאזה (Lee Lescaze), יאכטה בפלורידה וחדרי מלון בפנסילבניה וניו ג'רזי.
"Abscam" היה שם הקוד של ה-FBI למבצע. כאשר רשויות החוק פרסמו את המבצע, הן הצהירו כי "Abscam" היה קיצור של "Arab scam" ("הונאה ערבית"). לאחר קבלת תלונות על שם המבצע, טענו הרשויות כי הוא קיצור של "Abdul scam" ("הונאת עבדול"), על שם חברת הקש ששימשה במבצע.

בתרבות הפופולרית

הבמאי הצרפתי לואי מאלה (Louis Malle) עיבד את סיפור המבצע לתסריט של סרט בשם "Moon Over Miami" ("ירח מעל מיאמי"), אך בעקבות מותו של השחקן ג'ון בלושי במרץ 1982, שהיה מיועד לגלם את ויינברג, בוטלה הפקת הסרט. תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" הציגה מערכון פרודי על המבצע ב-9 בפברואר 1980. תוכנית הערב "Fridays" המשודרת בשידור חי, הציגה פרודיה על המבצע בשם "Abscam Camera" ("מצלמת עבסקם"), הרומז לביטוי "Candid Camera" ("מצלמה נסתרת"). המבצע הוזכר גם בפרק של הסדרה הקומית "סיינפלד" בשם "The Sniffing Accountant" ("רואה החשבון המושך באף"). האמן פרינס התייחס לסיפור המבצע בשיר "Annie Christian" באלבומו משנת 1981, "Controversy". המבצע הוזכר גם בסרט "דוני בראסקו", כאשר אחד הסוכנים הציע להשתמש בסירה במבצע חשאי כדי להרשים איש מאפיה בכיר.
סיפור המבצע עובד לסרט קולנוע בשם "American Hustle" ("חלום אמריקאי") משנת 2013, בבימויו של דייוויד או. ראסל. עלילת הסרט משתמשת במבצע כבסיס בלבד, בעוד רוב האירועים המתוארים בסרט הם בדיוניים. הכתובית המוצגת בתחילת הסרט מצהירה כי "חלק מזה קרה באמת" ("Some of this  actually happened")‏.
וסילי שויסקי

תחילת הקריירה

שויסקי נולד למשפחת אצילים והיה בויארין משנת 1584. הוא השתתף באופן פעיל במספר מערכות צבאיות בתקופת שלטון איוואן הרביעי. בשנים 1586–1587 נשלח לגלות. בשנת 1591 בוריס גודונוב הרשה למשפחת שויסקי לחזור למוסקבה. באותה שנה הוא ניהל וועדת חקירה לבירור נסיבות מותו של הנסיך דמיטרי, בנו של איוואן הרביעי, ובנוסף הוא החל לשבת בדומה בויארית. בשנת 1605 השתתף בקרב נגד דמיטרי הכוזב הראשון אך לא ניצל את הניצחון ומעשית נתן לדמיטרי לחזק את עצמו מחדש. עם תפישת השלטון על ידי דמיטרי הכוזב הראשון ניסה לבצע מהפכה אך נכשל, חלק מתומכיו הוצאו להורג והוא בעצמו נשלח מחוץ למוסקבה. בסוף 1605 הורשה לחזור למוסקבה. היה פעיל בניסיונות להחלפת השלטון וכתוצאה מכך, ב-17 במאי 1606 דמיטרי הכוזב הראשון נהרג. ב-19 במאי 1606 התמנה שויסקי לצאר רוסיה. במסגרת ההכתרה חתם על מגבלות שלטון הצאר. כמו כן, הודיע שהריגת הנסיך דמיטרי בוצעה בהוראת בוריס גודונוב, בניגוד למסקנות הוועדה שהוא עצמו היה בראשה מספר שנים קודם לכן, שקבעה שהנסיך נהרג תוך כדי משחק ילדים עם סכין ללא מעורבות גורמים חיצוניים.

תקופת השלטון

כל תקופת שלטונו הייתה על רקע  מלחמת רוסיה-פולין (1605 - 1618). הגעת שויסקי לשלטון חיזקה מאבק פנימי בין האצולה המוסקבאית לבין האצולה בדרום המדינה. הדבר גרם, בין היתר, לתחילת התקוממות האיכרים בהנהגת איוואן בולוטניקוב. כתוצאה משינוי חוקתי בהקשר למעמד החולופים הוא הצליח לפצל את מחנה מתנגדיו. לקראת אוקטובר 1607 התקוממות דוכאה סופית על ידי כוחותיו.
במקביל, באוגוסט 1607 החלה פשיטה של דמיטרי הכוזב השני לרוסיה הצארית. ב-1 במאי 1608 כוחות הצאר נוצחו והחל מצור על מוסקבה. לקראת סוף שנת 1608 רוב שטחי המדינה היו תחת שליטתו של דמיטרי הכוזב השני. בפברואר 1609 נחתם חוזה עם שוודיה. בהתאם לחוזה זה, שטחים בצפון המדינה הועברו לשליטה שוודית תמורת תמיכתם בוסילי שויסקי. בתמיכת הכוחות השוודים הצבא המשותף בהנהגת מיכאל סקופין-שויסקי הצליח להחזיר לעצמו שליטה ברוב המדינה והמצור על מוסקבה הופסק. באופן מפתיע, מיד לאחר שחרור מוסקבה ממצור, מיכאל סקופין-שויסקי שהיה מפקד צבא אהוד נפטר. היים חשד שהוא הורעל בהוראת וסילי שויסקי.
ב-24 ביוני 1610 הצבא הרוסי ספג מפלה קשה בקרב קלושינו מהכוחות הפולנים. ביולי 1610 האצולה המוסקבאית ביצעה הפיכה שלטונית והכריחה את וסילי שויסקי לפרוש למנזר. השליטה במדינה הועברה למועצה של 7 בויארים.
בספטמבר 1610 שויסקי ואחיו הועברו למפקד הכוחות הפולנים. הוא הועבר לסמולנסק ובהמשך לוורשה.
הוא נפטר במעצר במבצר כ-100 ק"מ מוורשה. מספר ימים לאחר מכך נפטר גם אחיו. האח השלישי הוחזר למוסקבה לאחר מספר שנים.
בשנת 1635 גופתו הועברה לקתדרלת המלאך מיכאל במוסקבה.
אסאב

היסטוריה

סמוך לאסאב שוכנים חורבותיה של העיר העתיקה ארסינואה (Ἀρσινόη) שהוקמה על ידי תלמי השני במאה ה-3 לפנה"ס. האתר בו שוכנת העיר נרכש בשנת 1869 על ידי ג'וזפה ספטו (Giuseppe Sapeto) מחברת הספנות רובאטינו (Rubattino). ספטו רכש את השטח מידי הסולטאן המקומי תמורת 6,000 טאלר. ב-1882 עברה העיר באופן רשמי לשליטה איטלקית, אשר ייסדה במקום תחנת תדלוק פחם לספינות. מאוחר יותר הקימו האיטלקים את הנמל, וסללו כביש מהעיר אל תוך היבשת. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה אסאב אחד הנמלים האחרונים שנפלו לידי הבריטים במהלך המערכה במזרח אפריקה, והיא נכבשה סמוך לסיום המערכה, באמצע יוני 1941. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה אסאב לנמלה הראשי של אתיופיה, והסובייטים הקימו בה בית זיקוק שהיה פעיל עד שנת 1997, ונסגר מסיבות כלכליות. במלחמת העצמאות של אריתריאה ובתקופת הרעב הכבד שפקד את קרן אפריקה בשנות ה-80 של המאה ה-20, שימש נמל אסאב כעורק האספקה העיקרי למשלוחי המזון והסיוע הבינלאומי. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הורחב הנמל והוקם בו מסוף חדש, אך יחסיהם העכורים של אתיופיה ואריתריאה והפסקת קשרי המסחר בין שתי המדינות בשנת 1998 הביאו לירידה בחשיבותו, במקביל לעלייה בחשיבותו של נמל העיר ג'יבוטי. כתוצאה מכך צנחה אוכלוסיית העיר שמנתה 39,600 בשנת 1989 כמעט בחצי.

העיר כיום

העיר מחולקת לשלושה חלקים - בחלק הצפוני מתגוררת קהילה תימנית גדולה, במרכזי שוכן הנמל ומרוכזים רוב בתי המלון, והדרומי ששימש בעבר כאזור המגורים של התושבים האתיופים, הוא כיום מרכז חיי הלילה של העיר. ליד העיר פועל שדה תעופה בינלאומי, והיא ידועה בחופיה וברובע החלונות האדומים שלה.
אלכסנדר אובארוב

קריירה

אובארוב הגיע לישראל בשנת 1991 מקבוצת דינמו מוסקבה איתה זכה בגביע הסובייטי ב-1984. שנה קודם לכן עוד הופיע במונדיאל במדי נבחרת ברית המועצות. הפתיחה במכבי הייתה קשה, ובשלושת המשחקים הראשונים שלו ספג 9 שערים. התקשורת והקהל הפעילו לחץ רב להחליפו, אולם אברהם גרנט, מאמן הקבוצה באותם ימים, החליט לתת לו הזדמנות נוספת. החלטתו של גרנט התבררה כנכונה. אובארוב והגנת מכבי שכללה גם את חברו אלכסנדר פולוקארוב, ספגו בשבעת המחזורים הראשונים 12 שערים, אך השתפרו בצורה ניכרת וב-23 המחזורים הנותרים ספגו רק 16 שערים. בסיום אותה עונה זכתה מכבי תל אביב באליפות. בסך הכול זכה אובארוב במדי מכבי בשלוש אליפויות, שני גביעי מדינה ופעמיים בגביע הטוטו. משחק הפרישה של אובארוב ב-13 במאי 2000 הסתיים בניצחון 1-4 על בית"ר ירושלים.
אובארוב נחשב לאחד מגדולי השחקנים ששיחקו במכבי תל אביב ובכדורגל הישראלי. במרוצת הזמן הוא גם זכה לאהדת הקהל.
לאחר פרישתו ממשחק מונה למאמן השוערים של מכבי תל אביב ושל נבחרת ישראל. בנבחרת ישראל מילא תפקיד זה עד שנת 2012, עת החליט מאמן הנבחרת החדש אלי גוטמן למנות במקומו את גיורא אנטמן.
ולדימיר איביץ', שמונה למאמן הקבוצה לקראת עונת 2018/19, הביא עימו צוות אימון. בעקבות כך סיים אוברוב את תפקידו בקבוצה הבוגרת, לאחר 18 שנים, ומונה למאמן שוערים בקבוצת הנוער.

משפחתו

אובארוב מחזיק כיום באזרחות ישראלית ומתגורר בישראל יחד עם אשתו לובה וילדיו ג'ניה ואליסה.
פול התמנון

פרסומו כ"חזאי"

לצורך בחירה בין שתי נבחרות המשתתפות במשחק, הונחו בפני התמנון שתי תיבות מזון ועליהן דגלי המדינות המתחרות. בחירתו באחת התיבות התפרשה כהצבעה על ניצחונה של הנבחרת המתאימה. התמנון "חזה" נכונה 4 מתוך 6 משחקים של נבחרת גרמניה ביורו 2008; כשל בחיזוי הפסדיה של הנבחרת מול נבחרת קרואטיה בשלב הבתים ומול נבחרת ספרד בגמר היורו; במונדיאל 2010 דייק התמנון בכל שמונה "תחזיותיו", שעסקו בשבעת משחקי נבחרת גרמניה ובמשחק הגמר של האליפות. ה"תחזיות" האחרונות, אשר שודרו בשידור חי ברשת NTV הגרמנית, העניקו לו מעמד של ידוען ברחבי העולם.

ניתוח מתמטי

אנשי המדע שבחנו את התופעה מאוחדים בדעתם שיכולות ה"ניבוי" משקפות התרחשויות אקראיות כמו הטלת מטבע. הסיכוי לבחירת התיבה הנכונה ב-12 מתוך 14 ניסיונות הוא כמחצית האחוז. חישוב זה משקף כשל לוגי של חיזוי לאחור, משום שההצלחות הראשונות שימשו לברירת התמנון המסוים הזה מבין חזאים רבים אחרים; ההסתברות שאחד החזאים יצבור סדרה של הצלחות תלויה במספר החזאים ולא רק באורך סדרת ההצלחות.

החזקת התמנון בשבי

לטענת ארגון זכויות בעלי החיים העולמי PETA, החזקת תמנון במכל קבוע היא מעשה אכזרי. בתגובה השיב "מרכז חיי הים" כי שחרורו של התמנון אל הטבע הוא מעשה מסוכן, מכיוון שנולד בשבי ואינו רגיל להשיג מזון בכוחות עצמו.

תוצאות

התמנון חזה, כביכול, את ניצחונותיה של נבחרת גרמניה בגביע העולם 2010 במשחקיה נגד אוסטרליה, גאנה, אנגליה, ארגנטינה ואורוגוואי. כמו כן הוא חזה גם את הפסדיה של הנבחרת הגרמנית לסרביה בשלב הבתים ולספרד בחצי גמר.
תחזיתו על הפסד הנבחרת הארגנטינאית גרמה לשף הארגנטינאי ניקולס בדורו לפרסם מתכון להכנת תמנון בפייסבוק.
יש תמיד אנשים אשר ירצו לאכול את פול, אבל הוא לא "פרייאר" ואנחנו פה כדי להגן עליו. הוא ישרוד.
— אוליבר וולנסיאק (שומרו של פול)
פול חזה נכונה את תוצאות חצי הגמר, כשבחר בקופסה שעליה דגל ספרד. מעריציה של נבחרת גרמניה שאבו תקווה מתחזיתו השגויה של התמנון במשחק האחרון של גרמניה וספרד ביורו 2008, אך לאכזבתם התמנון צדק. בעקבות התחזית קראו מעריצי נבחרת גרמניה לבשל את פול ולאכול אותו. בתגובה, ראש ממשלת ספרד  חוסה ספאטרו התלוצץ והציע לשלוח לפול חסות הגנה מדינית, ושר התעשייה מיגל סבסטיאן קרא להעניק לפול מקלט מדיני בספרד.

לאחר מונדיאל 2010

לאחר גביע העולם סוכם כי פול התמנון יושאל לגן חיות בספרד, שם הוא נחשב לגיבור מקומי. זאת בתמורה לבעלי חיים אחרים אשר יעשו את הדרך ההפוכה לגרמניה. תקופת ההשאלה נמשכה מספר שבועות ולאחריה שב פול לארצו. הפופולריות לה הוא זכה בספרד הביאה את העיר הספרדית O Carballiño אף להעניק לו אזרחות כבוד מטעמה. 
ב-26 באוקטובר 2010 מת פול באקווריום שלו בגרמניה. לאחר מותו פורסמה תאוריית קשר, לפיה מת יומיים לפני גמר המונדיאל, והוחלף במתחזה כדי להמשיך להניב רווחים.
לקראת משחקי יורו 2012 ניסו במקומות רבים לשחזר את ההצלחה של פול התמנון בעזרת בעלי חיים שונים, בהם חזיר, חמוס, ג'ירף פילה ודג. התופעה חזרה על עצמה גם במונדיאל 2014 עם למור צווארון אדום וצב ים.
בשנת 2013 הופק סרט תיעודי באורך מלא על פול.
במהלך מונדיאל 2014, הוצג דודל מונפש יומי בדף החיפוש של גוגל, בו הוצג באופן הומוריסטי פול התמנון כמלאך בשמים המתלבט בין הנבחרות ששיחקו באותו יום. לאחר ניצחונה של בלגיה על אלג'יריה נראה פול בתוך הקופסה של הנבחרת המנצחת.
על ניהול משק הבית

על ניהול משק הבית (Οἰκονομικός) מאת קסנופון, הוא דיאלוג סוקרטי מהמאה ה-4 לפנה"ס, העוסק בכלכלת הבית ובחקלאות.
זוהי אחת מהיצירות המוקדמות ביותר המתארות את ה"כלכלה" (economics) במובנה המקורי כאחזקת הבית, והיא מהווה מקור להיסטוריה החברתית והאינטלקטואלית של יוון הקלאסית, תוך נגיעה בנושאים נלווים, כגון מערכות יחסים בין גברים ונשים, עבדות, חינוך ועוד.
חוקרים נוטים לתארך את חיבור היצירה לתקופה מאוחרת בחייו של קסנופון (362 לפנה"ס לערך). היצירה תורגמה ללטינית על ידי קיקרו, וזכתה לתהילה מחודשת בתקופת הרנסאנס.

תוכן הדיאלוג

סיפור המסגרת של הדיאלוג מתאר את שיחת קריטובולוס - בנו של קריטו מאלופסה - עם סוקרטס, הסבה סביב שאלות סוקרטס בנושאי משמעות העושר, שמזוהה בתועלת ובאיכות חיים ולא רק ברכוש, ותולה את הצלחת כלכלת הבית במתינות ועבודה קשה.
בעניין ניהול משק הבית, מצטט סוקרטס, הטוען כי הוא עצמו איננו יודע דבר בנושא, את איסכומכוס. זה האחרון היה אציל-חקלאי (ביוונית: καλὸς κἀγαθός, בכתיב לטיני: Kalos kagathos) שהיה ידוע כ"יפה וטוב". איסכומכוס נותן לסוקרטס עצות בנושא חינוך האשה והעבדים ובשמירה עליהם. החיבור מכיל מידע רב אודות חקלאות וכולל עצות רבות בנושא. שני שלישים מהדיאלוג נסובים על השיחה עם איסכומכוס.
בסוף הדיאלוג אין חזרה לשיחת סוקרטס עם קריטובולוס.