מנדוסה

היסטוריה

עד הגעתם של הספרדים גרו באזור הקוז'ו, בו שוכנת מנדוסה, בני הווארפֶּה. ב-1551 הגיע לאזור פרנסיסקו ויאגרה, שנשלח בידי פדרו דה ואלדיביה מקוסקו, והגיע דרך צ'ילה. הוא שהה במקום עם חייליו במחיצת בני הווארפה במהלך החורף, ושב לצ'ילה.
ב-1561 הגיע לאזור פדרו דל קסטיו, וכבש את השטח. ב-2 במרץ הוא ייסד את העיר, לה קרא סיודד דה מנדוסה דל נואבו ואיה דה לה ריוחה (Ciudad de Mendoza del Nuevo Valle de La Rioja), על שמו של מושל צ'ילה, גארסיה אורטאדו דה מנדוסה. העיר הוכפפה למושל צ'ילה, שהיה בעצמו כפוף למלכות המשנה של פרו. ב-28 במרץ 1562 הוסט מעט מיקומה של העיר, ממערב לתעלת קאסיקֶה גוּאָיְמָאזֶ'ן. חשיבותה הייתה בשל מיקומה בדרך מאזור ריו דה לה פלטה לסנטיאגו דה צ'ילה. בניגוד למושבות ספרדיות אחרות, חיו התושבים הספרדים בשלום עם שכניהם בני הווארפה, שנטמעו בהם בהדרגה.
עם הקמתה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה הועבר האזור שממזרח להרי האנדים, לרבות מנדוסה, לשליטתה. ב-1782 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, אך היא פורקה כבר ב-1783, ומנדוסה הייתה לחלק מהאינטנדנסיה של קורדובה וטוקומאן.
לאחר הכרזת העצמאות  של ארגנטינה, החליט הטריומוויראט השני שעמד בראש המדינה לחלק מחדש את האינטנדנסיות במדינה ב-1813. האינטנדנסיה של קוז'ו הוקמה, וכללה גם את הערים סן חואן וסן לואיס. מנדוסה הייתה לבירת האינטנדנסיה. ב-1814 מונה חוסה דה סן מרטין למושל קוז'ו, וב-1817 השלים את כיבוש קוז'ו מידי הספרדים, בדרכו לשחרורן של צ'ילה ופרו. ב-1 במרץ 1820 פורקה האינטנדנסיה ל-3 פרובינציות נפרדות - סן חואן, סן לואיס ומנדוסה, שהעיר מנדוסה הייתה לבירתה. 
ב-20 במרץ 1861 פקדה את מנדוסה רעידת אדמה חזקה. 5,000 בני אדם נהרגו, ומרבית המבנים בעיר נחרבו. היא הוקמה מחדש כקילומטר דרומית-מערבית למיקומה הקודם. העיר החדשה החלה לקלוט מהגרים רבים בסוף המאה ה-19, ובהם איטלקים, ספרדים, יהודים וערבים.

המתאר העירוני

פלאסה אינדפנדנסיה היא הכיכר המרכזית של העיר, וממנה יוצאות שדרות מיטרה (צפונה ודרומה) ושדרות סרמיינטו (מזרחה ומערבה). חלקן המזרחי של שדרות סרמיינטו, לאורך שלושה בלוקים, הוא מדרחוב. שטחה של פלאסה אינדפנדיינטה הוא כ-40 דונם, ובמרחק של שני בלוקים מכל אחד מקצותיה מצויות כיכרות נוספות - סן מרטין, אספניה, איטליה וצ'ילה, כל אחת מהן בשטח של 10 דונם. רחובותיה של העיר מאופיינים בעצים רבים, המושקים באמצעות תעלות שלאורך הרחובות.
הריאה הירוקה של העיר, פארק סן מרטין, משתרע על פני כ-4,200 דונם במערב העיר.

דמוגרפיה

במפקד האוכלוסין שנערך ב-2001 נמצא כי מתגוררים בעיר כ-111 אלף תושבים. נתון זה מעיד על ירידה של כ-9% במספר התושבים לעומת המפקד שנערך ב-1991, ושלפיו התגוררו בעיר כ-122 אלף תושבים. ההגירה השלילית נובעת מכך שתחום שיפוטה של העיר מצומצם יחסית, ושטחי מסחר ועסקים החליפו בהדרגה את שטחי המגורים. תושבים רבים עברו לפרוורי העיר, ובמטרופולין שלה התגוררו כ-847 אלף תושבים ב-2001.

כלכלה

העיר מנדוסה נחשבת למרכז כרמים וייצור יין בעל מוניטין עולמי, בין היתר בזכות מיקומה למרגלות הרי האנדים והאקלים המתאים באופן אידיאלי לגידול גפנים. בנוסף, בבטן האדמה של חבל קוז'ו, שמנדוסה נחשבת בירתו, נאמד כי קיימים 56 אחוזים מסך הנחושת בארגנטינה, 53 אחוזים מן הזהב, 50 אחוזים ממרבצי המוליבדן (מינרל חשוב המשמש בתעשיות הפלדה, הפלסטיק והגומי העולמיות) ו-9 אחוזים ממרבצי הכסף במדינה.
עושר אוצרות הטבע במנדוסה ובסביבתה הביא תושבי חוץ רבים לרכוש קרקעות באזור, אולם חוקים מקומיים מטילים מגבלות ומכסים על הכרייה, עד למצב בו 92 מן הכורים המתגוררים בעיר מחוסרי עבודה ו-30 אחוזים מן התושבים בעיר חיים מתחת לקו העוני.

תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי גוברנדור פרנסיסקו גבריאז'י הוקם ב-1954 כ-8 ק"מ צפונית-מזרחית למנדוסה. מנמל התעופה יוצאות טיסות סדירות לבואנוס איירס, קורדובה, נאוקן וסנטיאגו.
שני כבישים ראשיים נפגשים במנדוסה. כביש 7 מחבר את מנדוסה עם בואנוס איירס וסן לואיס במזרח, ועם הגבול הצ'יליאני, במעבר אגווה נגרה שלמרגלות האקונקגווה, במערב, בואכה סנטיאגו ועיר הנמל ולפראיסו. כביש 40, הארוך בכבישי ארגנטינה, מחבר את מנדוסה עם סן חואן, סלטה וחוחוי בצפון, ועם בארילוצ'ה בדרום. סמיכותה של מנדוסה לדרכים אלה, הופכת אותה למרכז תעבורתי חשוב.
רכבות פעלו בעבר על מסילת הברזל הטרנס-אנדינית, שחיברה את מנדוסה עם סנטה רוסה דה לוס אנדס שבצ'ילה, ואולם שירות זה הופסק ב-1984.

ספורט

מנדוסה היא עיר הבית של קבוצת הכדורגל אינדפנדיינטה ריבדביה המשחקת בליגת המשנה הארגנטינאית. בעיר גודוי קרוס, שנמצאת במטרופולין של מנדוסה, נמצאת קבוצת גודוי קרוס המשחקת בליגת העל הארגנטינאית.