נו-מטאל

נוּ-מטאל (Nu Metal) הוא תת-ז'אנר של ההבי מטאל. הנו-מטאל נוסד באמצע שנות ה-90 והתאפיין בעבודת גיטרות לא דומיננטית, סגנון שירה המושפע מההיפ הופ ומהפאנק, ומבני שירים שנשאלו מן הרוק האלטרנטיבי יותר מאשר מן המטאל המסורתי. הנו-מטאל מאופיין בשילוב של הבי מטאל עם סגנונות אחרים כדוגמת היפ הופ או מוזיקה אלקטרונית.

תחילת הז'אנר

בשנות ה-90 עם ירידת ההבי מטאל החלו לקום להקות מטאל חדשות אשר יצאו מן המסגרת המטאלית ושילבו בין המטאל הקלאסי למוזיקה האלטרנטיבית. למשל האינדסטריאל מטאל, אשר שילב בין מטאל למוזיקה האלקטרונית, החל לפרוח עם עלייתם של מרלין מנסון, וייט זומבי וניין אינץ' ניילז והראפ מטאל עם רייג' אגיינסט דה משין וביוהזארד. בנוסף לכך להקות גראנג' רבות כמו אליס אין צ'יינס וסאונד גרדן שילבו בין מטאל לגראנג' וזכו לפופולריות גדולה. לעומת זאת קמה בארצות הברית תנועת הגרוב מטאל בהנהגת פנתרה, אשר החליפה את הריפים המלודיים של הט'ראש מטאל בריפים כבדים ועוצמתיים בעיקר מהשפעת ההארדקור פאנק. להקות גרוב מטאל רבות כמו משין הד, וספולטורה צברו פופולריות ענק והגרוב מטאל הפך במהרה לז'אנר השולט במטאל האמריקאי. באמצע שנות ה-90 קם גל חדש של להקות אשר שילב בין ארבעת הסגנונות, הראשונות מביניהן היו קורן, לימפ ביזקיט, דפטונס וקואל צ'יימבר. לאותו גל של להקות לא היה סגנון מוגדר אך המשותף לכולן היה החלפת המלודיה שבגיטרות (הנהוגה במטאל) בריפים קלים וקליטים (כנהוג במוזיקה האלטרנטבית) וריפים כבדים ועוצמתיים (כמו בגרוב מטאל). הגל החל לצבור פופולריות ועוד להקות מהאותו גל החלו להיות הלהקות המובילות ברוק ובמטאל האמריקאי. התקשורת ומבקרי המוזיקה נתנו לאותו גל את השם "נו מטאל" (בספרדית: מטאל חדש) מאחר שראו בגל זה כיורש של סצנת ההבי מטאל של שנות ה-80 שנכחדה ובנוסף לכך להבדילו מההבי מטאל הקלאסי אשר היה שונה ממנו במבנה הבסיסי.

ההצלחה במיינסטרים

בסוף שנות ה-90 הפך ה"נו מטאל" לז'אנר המוביל ברוק ובמטאל בעולם. להקות הנו מטאל החלו לצאת לסיבובי הופעות עם גדולי המטאל כמו מטאליקה, אוזי אוסבורן ואיירון מיידן. הפסטיבל אוזפסט של אוזי אוסבורן החל לארח להקות נו מטאל רבות ובכך זכו להקות הנו מטאל לפופולריות גם בקרב מטאליסטים רבים. להקות נו מטאל רבות החלו להופיע בתוכניות בMTV וקליפים רבים של נו מטאל שודרו בתוכניות הרוק של MTV. אך למרות הצלחתו החל הז'אנר לספוג ביקורות רבות ולהיות מוחרם בקרב מטאליסטים רבים. מעריצי המטאל המסורתי טענו כי ה"נו מטאל" אינו מטאל מאחר שאינו מחיל את המאפיינים הבסיסיים של ההבי מטאל, בנוסף לכך ההצלחה המסחרית של הז'אנר בMTV גרמה גם היא לביקורות רבות כלפי הלהקות בטענה שהן משתמשות במטאל לצרכים מסחריים, הצלחת הנו מטאל גרמה לוויכוח המתמשך עד היום בין המטאליסטים- האם הנו מטאל נחשב כמטאל, והאם תרם למטאל מאחר שכמעט והכפיל את כמות מעריצי המטאל בעולם או שהזיק לו מאחר שגרם למטאל להיות משומש כמוזיקה מסחרית. למרות הביקורות זכו להקות הנו מטאל לפופולריות רבה והיוו מין גישור בין קהל המטאל לקהל הרוק האלטרנטיבי של מוזיקת המיינסטרים.

הירידה בפופולריות

באמצע שנות ה-2000 ירדה באופן משמעותי הפופולריות של הז'אנר. לתופעה זו היה מספר סיבות כמו ירידת הפופולריות של הרוק העולמי והחלפתו במוזיקת הדאנס וההיפהופ, החרמת הז'אנר בקרב מטאליסטים רבים ועלייתו של ז'אנר המטאלקור אשר החליף את הנו מטאל בתור המטאל לקהל הרחב ובניגוד לנו מטאל שמר על שורשים מטאליים. רוב להקות הנו מטאל נעלמו לחלוטין מהמפה המוזיקלית ואחרות שינו את סגנונן לרוק אלטרנטיבי או להבי מטאל. הלהקות המובילות בז'אנר כמו סליפנוט, קורן, לינקין פארק, לימפ ביזקיט, דפטונס, פאפא רוץ', סיסטם אוף א דאון ודיסטרבד הצליחו לשמור על הפופולריות שלהן ועד היום נחשבות ללהקות המובילות ברוק ובמטאל העולמי אך רובן שינו את סיגנונן דבר הגרם לירידה משמעותית בפופולריות של הז'אנר. למשל להקות כמו סליפנוט, דפטונס ומאדוויין התקרבו יותר אל הדת' מטאל והגרוב מטאל ודיסטרבד אל ההבי מטאל הקלאסי. לעומתן לינקין פארק, פאפא רוץ' וסיסטם אוף א דאון התקרבו יותר אל הרוק האלטרנטיבי וזנחו לגמרי כל אלמנט של הנו מטאל. קורן ולימפ ביזקיט (הלהקות אשר העלו את הז'אנר לפופולריות) שימרו את סיגנונן אך כתוצאה מזה מעמדן ירד. למרות לקראת סוף שנות האלפיים חזרה מעט סצנת הנו מטאל, בעזרת קאמבקים שונים של להקות ותיקות מסצנה זו והצלחתה הענקית של להקת הנו מטאל החדשה יחסית Hollywood Undead.