google/wiki40b huggingface dataset:
סנור

היסטוריה

בשנת 1785 הקים הש'יח יוסוף אל ג'ראר מצודה בכפר על מנת לשלוט על הגישה והדרך לשכם מכיוון צפון. נראה שבניית המצודה החלה כבר על ידי אביו של  אל ג'ראר, מוחמד זבין.
תושבי האזור מרדו במושל הטורקי שישב בעכו - עבדאללה פאשה. בני ג'ראר מעבר הירדן - המשפחה השלטת בכפר ובאזור - סירבו לשלם מיסים. בעזרת סיוע שקיבל עבדאללה פאשה מלבנון הוא הכניע את המורדים. בשיר השני, אמיר הדרוזים,  שלח כוחות מלבנון ובהם גם מאה לוחמים יהודים מהכפרים הלבנוניים חצביה ודיר אל קמר, שכבשו את הכפר, ובאותה הזדמנות  הרסו ובזזו עוד כפרים בסביבה. משפחת ג'ראר עברה לג'בע הסמוכה מדרום. הכפר התפרסם בעקבות מרידה זאת ובמרכזו מצויה עד היום מצודה עתיקה שעל חומותיה טבועים שרידי פגיעות הפגזים.
בצומת המוביל אל הכפר מצוי בניין משטרה, שנבנה על ידי ממשל המנדט הבריטי על מנת לאכוף את החוק והסדר באזור, בימי המרד הערבי הגדול. המפקד הראשי של המרד הערבי, עבד אל-רחים חאג' מוחמד, נהרג בכפר במרץ 1939, במהלך חילופי אש עם הכוחות הבריטים, ונקבר באופן זמני במקום.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.

לאחר 1967

לאחר מלחמת ששת הימים העביר צה"ל בסיסי טירונים ליהודה ושומרון. בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים הוקם מדרום לסנור במחנה נטוש של הלגיון הערבי. המטרה הייתה לחזק את הביטחון השוטף באזורים בהם יש אוכלוסייה ערבית, ולנצל את השטחים הפנויים לאימונים. בשנת 2003 החליט צה"ל להעביר את בסיס הצנחנים למקום אחר, בשל בידודו של הבסיס באזור ערבי צפוף, ופיגועי ירי ומטענים בדרך אליו.
בשנת 1977 התיישב בבניין המשטרה הסמוך לסנור גרעין התיישבות יהודי והקים את היישוב שא נור, שפונה במסגרת תוכנית ההתנתקות. גם גרעין מבוא דותן התיישב בתחילת דרכו במצודת סנור.
סיבון

סִיבּוּן או ספוניפיקציה (באנגלית: Saponification) הוא תגובה כימית המשמשת לייצור סבון. בתגובה זו מתבצעת הידרוליזה של אסטר בתנאים בסיסיים, ותוצריה הם כוהל ומלח של חומצה קרבוקסילית.
סיבּון נזכר בדרך כלל בתהליך ייצור סבון, לרוב על ידי שימוש בבסיס מתכתי כלשהו, כסודה קאוסטית (נתרן הידרוקסידי) או אשלגן הידרוקסידי ובשומן כלשהו. בשיטה המסורתית לייצור סבון נעשה שימוש בשומן צמחי או בשומן מהחי. במקרים אלה השומן הוא מסוג טריגליצריד, ולכן הסבון המיוצר יכלול לצד מלח של חומצת שומן גם את הכוהל גליצרין. נתרן הידרוקסידי משמש בתהליך ליצירת סבון מוקשה, בעוד ששימוש באשלגן הידרוקסידי ייצור סבון רך.

סיבּון ברפואה משפטית

ברפואה משפטית, סיבּון הוא הידרוליזה של שומני הגוף בגופות, תהליך המתרחש כאשר גופה נמצאת זמן רב במגע עם לחות, או שקועה במים, ובסביבה בסיסית. במקרים אלה מופיע חומר שעוותי בשם אדיפוסיר, המכונה גם "שעוות קבר", באיברים עתירי רקמות שומן כמו לחיים, בטן ועכוז. החומר נוצר מסיבּון של שומני הגוף על ידי כימיקלים באדמה. האדיפוסיר מעכב את המשך תהליכי הריקבון, ומופיע כחודש לאחר המוות בגופה שלא הייתה נגישה לחרקים. קיומו בגופה יכול להיות ניכר גם אחרי שנים רבות. רמת הסיבּון מסייעת למומחים לקבוע במקרים אלה את זמן המוות, אם כי אין היא מדויקת.
טוני בריטון

ביוגרפיה

בריטון נולד בחדר מעל לפאב ברחוב טמפל בברמינגהאם שבווריקשייר, לדוריס מרגריט ואדוארד לסלי בריטון. הוא למד בבית הספר Edgbaston Collegiate School בברמינגהאם ובבית הספר תורנבורי בגלוסטרשייר. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי, ועבד עבור סוכן נדל"ן ובמפעל מטוסים. הוא הצטרף לתיאטרון חובבים בווסטון-סופר-מאר. אחר כך פנה לקריירת משחק והופיע על הבמות בתיאטרון אולד ויק ועם הלהקה השייקספירית המלכותית.
החל משנות החמישים של המאה העשרים הופיע בריטון במספר רב של סרטי קולנוע בריטיים בהם "מבצע אמסטרדם" (1959), "יום ראשון הארור" (1959), ו"נשיא על הכוונת" (1973). ב-1975 זכה בריטון בפרס Broadcasting Press Guild לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "The Nearly Man".
בין השנים 1983 עד 1990 כיכב בריטון לצדם של נייג'ל הייברס ודינה שרידן בקומדיית המצבים של ה-BBC "אל תחכה לי". עוד הופיע בסיטקומים "And Mother Makes Five" ו-"Robin's Nest".
בספטמבר 2013 ביים סר ג'ונתן מילר הפקת גאלה של המחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון אולד ויק. בריטון שיחק בהצגה בתפקיד רוזן גלוסטר.

חיים אישיים

בריטון התחתן ב-1948 עם רות' הוקינס, ממנה התגרש. ב-1963 התחתן עם הפסלת הדנית אווה קאסל בריטון. יש לו שתי בנות מאשתו הראשונה, המנחה פרן בריטון התסריטאית צ'רי בריטון, ובן מאשתו השנייה, השחקן ג'ספר בריטון.
פבלו מפאו

קריירת מועדונים

מפאו החל את קריירת הנוער שלו בשנת 2003 במחלקת הנוער של אספניול. ב-7 באפריל 2013, כשהוא בן 15 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו באספניול B כחילוף מאוחר בניצחון 1-0 על קונסטנסיה בליגה הספרדית השלישית.
ב-3 ביולי 2013 חתם מפאו במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג יחד עם הקשר ההתקפי הצעיר מאנו גרסיה, והשניים החלו להתאמן במחלקת הנוער של המועדון.
ב-29 באוגוסט 2015 נקרא לראשונה מפאו לסגל הקבוצה הבוגרת על ידי המאמן מנואל פלגריני לקראת משחק מול ווטפורד, אך ישב על הספסל לאורך כל המשחק וצפה בקבוצתו מנצחת 2-0.
ב-13 בינואר 2016 הושאל מפאו לז'ירונה מהליגה הספרדית השנייה למשך חצי עונה. ב-7 בפברואר ערך מפאו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 1-1 נגד ז'ימנסטיק טרגונה במסגרת המחזור ה-24 בליגה. בסך הכל ערך מפאו במועדון 13 הופעות ליגה, וסייע לז'ירונה לסיים במקום הרביעי בליגה.
לקראת עונת 2016/2017 חזר מפאו למנצ'סטר סיטי. ב-24 באוגוסט 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על סטיאווה בוקרשט במסגרת פלייאוף ההעפלה לליגת האלופות לעונת 2016/2017.
ב-27 בדצמבר 2016 הושאל מפאו לז'ירונה מהליגה הספרדית השנייה למשך עונה וחצי.
ב-14 במאי 2018 שטוטגרט מהבונדסליגה הודיעה שמפאו סיכם בקבוצה ויחתום רשמית במועדון ב-1 ביולי 2018 על חוזה לחמש שנים. מפאו שיחק בשטוטגרט עונה אחת בה ערך שמונה הופעות ליגה בלבד. בסיום עונה זו, נשר מפאו עם שטוטגרט לבונדסליגה השנייה. לאחר עונה אחת בשטוטגרט, הושאל מפאו לז'ירונה בפעם השלישית בקריירה, לעונה אחת.
אוליבין

תפוצה

האוליבין הוא אחד המינרלים הנפוצים ביותר. בשל נקודת ההתכה הגבוהה של האוליבינים הם הראשונים בשורת בואן להתגבש מתוך מגמה מאפית עשירה במגנזיום וענייה בסיליקה. מבין האוליבינים, מתגבש הפורסטריט ראשון והפאיאליט מתגבש אחרון, ורק אחריו מתחילים להיווצר מינרלים אחרים כדוגמת פירוקסן. ההתגבשות המוקדמת של האוליבין היא הסיבה שניתן למצוא גרגרי אוליבין בתוך לבה מותכת.
האוליבין מצוי בסלעי יסוד מאפיים עד אולטרה־מאפיים כדוגמת גברו, ובזלת. סלעים אולטרה־מאפיים מסוימים בנויים מאוליבין בלבד והם קרויים דוניט (dunite) או פרידוטיט (peridotite). לפרידוטיט יש הרכב כימי זהה להרכב של המגמה הנוזלית בתוך מעטפת כדור הארץ, ולכן זהו המינרל הנפוץ ביותר בכדור הארץ מבחינה כמותית, אף שעל פני השטח ובקרום כדור הארץ אינו כה נפוץ.
האוליבין הוא המינרל העיקרי בסלעים מותמרים מסוימים, למשל באבן שיש שנוצרה מהתמרה של דולומיט או סלעי משקע אחרים שלא היו טהורים. סלעי משקע שהכילו ריכוז גבוה יחסית של מגנזיום ותכולת סיליקה נמוכה נוטים ליצור אוליבין עשיר במגנזיום כלומר פורסטריט.
אוליבין או מינרלים דומים שנוצרו בלחץ רב מהווים 50% מהקרום ומהמעטפת העליונה של כדור הארץ, לכן זהו אחד מינרלים הנפוצים ביותר בכדור הארץ מבחינת כמות.
ניתן למצוא אוליבין בסלעי הבזלת של צפון ארץ ישראל.
במטאוריטים שהרכבם ברזל־ניקל נתגלה אוליבין כגבישים גדולים, שלעיתים היוו 50% מנפח המטאוריט. פרוסות דקות שנחתכו מהמטאוריטים ועברו ליטוש דומות ביופיין לויטראז', בשל האפקט של פלדה מלוטשת משובצת בגרגרים של אבני החן הירוקות של האוליבין. אוליבין נתגלה גם על הירח ועל מאדים.
ח'דיתה

היסטוריה

השרידים העתיקים ביותר שנתגלו במקום הם מראשית תקופת הברזל. חרסים שנמצאו במקום מצביעים על כך שבמקום הייתה עיר מוקפת חומה כבר בתקופת יהושע בן נון. אולם היא ככל הנראה הגיעה לשיאה בזמן ממלכת יהודה במאות ה-7 וה-8 לפני הספירה. בשנת 1955 נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות ונמצאה רצפת פסיפס כנראה מהמאה השישית לספירה בה מתוארת ספינה שטה על הנילוס, עיר מבוצרת, החי והצומח על גדות הנהר וכתובת "איגיפטוס" (מצרים). רצפת הפסיפס הוצאה מהאתר ומוצגת כיום במוזיאון הימי הלאומי בחיפה. 
בתנ"ך מוזכר היישוב חדיד כאחד המקומות בהם התיישבו שבי ציון: "בְּנֵי-לֹד חָדִיד וְאוֹנוֹ, שְׁבַע מֵאוֹת עֶשְׂרִים וַחֲמִשָּׁה" (ספר עזרא, פרק ב', פסוק ל"ג ובספר נחמיה, פרק ז', פסוק ל"ז, עם שינויים קלים). מאוחר יותר נזכר המקום כעיר שבוצרה על ידי שמעון התרסי מבית החשמונאים בשנת 143 לפנה"ס. יוסף בן מתתיהו כתב שאספסיאנוס לכד את חדיד במרד הגדול. בתקופת המשנה ישבו במקום חכמים ובהם התנא רבי יקים איש חדיד (משנה, מסכת עדויות ז',ה'). חדיד נזכרת גם באונומסטיקון של אוסביוס ומופיעה במפת מידבא. רבי אשתורי הפרחי כתב בשנת 1322 שחדיד נמצאת כשעתיים מהעיר לוד על הר עגול, והערבים קוראים למקום חדיתא.
במחצית השנייה של המאה ה-19 ביקר ויקטור גרן בכפר ח'דיתה וזיהה את המקום עם Adhtha של אוסביוס, עם Aditha של היירונימוס הקדוש מזרחית לעיר לוד, ועם חדיד המוזכרת בספר עזרא ובספר נחמיה. ח'דיתה, לפי ויקטור גרן, הייתה כפר קטן על גבעה גבוהה שמדרונותיה תלולים יחסית, הבתים היו בנויים בנייה אותה תיאר כגסה וחלקם היו הרוסים. במקום נספרו 15 בורות מים, בריכה מלבנית קטנה וקברים חצובים בסלע. אבנים גדולות עתיקות נראו מפוזרות במקום.
בתחילת המאה ה-20 רכשו חובבי ציון מצאריצין 100 דונם מאדמות כפר ח'דיתה, עליהן הוקם בית החרושת חדיד. 
על פי  סקר הכפרים 1945 נאמדה האוכלוסייה בכפר ב-760 תושבים ושטחו עמד על 7,110 דונמים (שטח זה כלל 157 דונמים בבעלות יהודית ו-409 דונמים שטחים ציבוריים).
בתחילת מלחמת העצמאות השתתפו ערבים מהכפר בהתקפות על תושבי בן שמן עד שביולי 1948, במבצע דני, הכפר נכבש ונהרס.
קיבוץ בשם "תחייה" הוקם בשנת 1949 על אדמות הכפר והתפרק לאחר זמן קצר. המושב חדיד הנמצא סמוך לתל, על האדמות החקלאיות של הכפר הוקם בנובמבר 1950 בידי עולים מתימן וכעבור זמן הצטרפו אליו עולים מרומניה.
מוסקבה (נהר)

אטימולוגיה

מקור שמו של הנהר אינו ידוע בוודאות, אך ייתכן שהוא בא ממילים שונות בשפות פינו-אוגריות עתיקות שמשמעותן "כהה" או "עכור", "נהר הפרות" או "נהר הדובים". טענה נוספת שהועלתה היא כי מדובר בשיבוש של המילה "מושקה" במונגולית, שמשמעותה "מפותל".

הידרולוגיה

גליל מימיו של הנהר משתרע על פני שטח של 17,600 קמ"ר. הנהר רדוד למדי ועומקו המרבי מגיע לשישה מטרים בלבד. מימיו קופאים בחודשים נובמבר או דצמבר, והפשרתן מתחילה בדרך כלל לקראת סוף חודש מרץ. אפיקו של הנהר אינו תלול, והפרש הגבהים בין תחילתו לסופו עומד על 155 מטרים בלבד. גובה מפלסו הממוצע במרכזה של העיר מוסקבה עומד על 120 מטר מעל פני הים. מקורם של מי הנהר הוא בהפשרת שלגים (61%), בזרימה תת-קרקעית (27%) ובמשקעים (12%). מאז השלמת בנייתה של תעלת מוסקבה, זורמים גם מים מהוולגה העליונה אל הנהר, ומבטיחים את אמינותו בציר שיט. ספיקת הנהר נעה בין 38 מטר מעוקב לשנייה במעלה הנהר ל-250 מ"ק לשנייה בנקודת חיבורו לנהר אוקה, ומהירות זרימתו משתנה בין 0.1 מטר/שנייה לשני מטרים לשנייה בהתאם לעונת השנה. לאורך הנהר ישנם כמה סכרים עם תאי שיט המובילים סחורות או אוניות נוסעים.

פרויקט טיילת נהר מוסקבה

בשנת 2015 החלה הקמת טיילת לאורך הנהר בקטע החוצה את העיר
לאקנאו

היסטוריה

לאקנאו היא בעיקרה יציר כפיהם של הנוואבים של אוואד, שליטים מוסלמים ששלטו בחלק של צפון מרכז הודו במשך קרוב למאה שנים לאחר דעיכתה של האימפריה המוגולית. כבר מתקופה זו יצא ללאקנאו מוניטין כעיר של יופי ותרבות, כמו גם המבנים המעניינים שבעיר שצמחו בתקופת שלטון הנוואבים.
העיר עלתה לגדולה כאשר אסף אוד-דאולה העביר את עיר הבירה שלו מפאיזאבאד (फ़ैज़ाबाद, Faizabad) ללאקנאו. ב-1856 העבירה חברת הודו המזרחית הבריטית את כוחותיה לפאתי העיר והכפיפה את המדינה והעיר תחת שלטון בריטי בהתאם ל"דוקטרינת הפקיעה" של לורד דלהאוז, על-פיה כל נסיכות או שטח וסאלי שבהשפעת הבריטים, כאשר לאחר מות השליט נותרת ללא שליט חוקי או יורש ישיר, עוברת לשלטון ישיר של הבריטים. השליט הראשון מטעמה היה סר הנרי מונטגומרי לורנס. פעולתו הראשונה של לורנס הייתה לכלוא את השליט האחרון, וג'יד עלי שאה (הפזרן) ואת תומכיו בכלא-ארמון בקלקוטה.
סיפוח זה של מדינת אוואד ובראשה לאקנאו, והאבטלה בקרב חיילי הנסיכות, היו אחד מגורמי התסיסה שהביאו שנה מאוחר לכן למרד ההודי הגדול של 1857.
Aquarius/Let the Sunshine In

היסטוריה

שיר זה היה אחד מהשירים הפופולרים ביותר בשנת 1969, ואף זכה לתפוצה עולמית, בארצות הברית השיר אף הגיע למקום הראשון גם בבילבורד הוט 100 (למשך שישה שבועות) וגם בבילבורד במצעד "Adult Contemporary". השיר אף הגיע לפסגת מצעד המכירות בקנדה.
התקליט זכה בטקס פרסי גראמי לשנת 1970 בפרס גראמי לתקליט השנה וגם בפרס גראמי עבור הופעת הפופ הטובה ביותר על ידי צמד או להקה, לאחר שיצא לאור באלבום The Age of Aquarius על ידי המימד החמישי. בנוסף יצא לאור השיר כתקליט סינגל.
מילות השיר התבססו על האמונה האסטרולוגית על כך שהעולם הולך להיכנס בקרוב ל"עידן מזל הדלי", עידן אהבה, אור, אמונה, ואנושיות, וזאת בניגוד לעידן כיום "עידן מזל דגים" עידן של מלחמות דת, מסעות צלב, ימי ביניים וחושך. שינוי זה מניחים שיתרחש בסוף המאה ה-20, אולם אסטרולוגים רבים חלוקים בדיעה לגבי התאריך המדויק.
השיר דורג במקום ה-33 בשנת 2004 במצעד של מכון הסרטים האמריקאי 100 שנים... 100 שירים.
קליפסו (לוויין)

חקר האירוסולים

האירוסולים הם חלקיקים המרחפים באוויר בעלי צורות מורכבות ומכילים מגוון של מרכיבים כימיים שיכולים להיות מוצקים או נוזליים ואפילו חלקיקי חומרים מוצקים בתוך טיפות נוזלים. אורך החיים שלם משתנה - כאשר כמה תרכובות אירוסולים חיים רק כמה ימים לפני שהם מתפרקים בעוד שאחרים שוהים באוויר במשך חודשים. מדידת אירוסולים קשה מאוד ולכן יש צורך במגוון רחב של מכשירים.
העננים תלויים למעשה באירוסולים כדי להיווצר. האירוסולים מספקים לעננים את הגרעינים שסביבם מתגבשות טיפות המים. עננים הנוצרים באזור שבו האוויר נקי מורכבים מטיפות הנותות להיות גדולות יותר משום שהן נוצרות ממספר קטן יותר של גלעינים, ועננים אלה צפויים ליצור יותר גשם. עננים שנוצרים באזורים מלוכלכים יוצרים הרבה יותר טיפות גשם אך הטיפות קטנות יותר. עננים אלה גם נראים בהירים יותר.
באמצעות איסוף בנפרד של הנתונים הללו יסייע קליפסו למדענים להבין את ההשפעות הישירות והעקיפות של האירוסולים על האקלים.
גננת

גננת או גַּנָּן הוא אדם העוסק בהוראה במסגרת גן ילדים, ואחראי על הלמידה של תלמידיו, כחלק מתהליך החינוך.

תרומה התפתחותית

הגננת מעורבת בתהליכים התומכים בהתפתחות ולמידה. תהליכים אלו הם ממאפייני הגיל הרך ומתקיימים באינטראקציות שונות של הילד. ההתפתחות החברתית והחיברות של הילד.
הקשרים הבין אישיים הראשונים מתחילים בגיל הינקות במסגרת המשפחה. הגננת, יחד עם דמויות מטפלות אחרות כמו שמרטף או או-פר מהווה מקור שני לקשרים משמעותיים עם אנשים בוגרים עבור הילד.
וג

וג (בגעז: ዌግ) הוא אזור היסטורי בצפון אתיופיה השוכן בין תיגראי ללסתה. סקוטה היא העיר העיקרית במחוז המשמשת כמרכז מסחרי ואזורי חשוב.
לפנים ישבו במחוז האגאו ובמסורת האתיופית נחשב לחלק מהשטחים שקיבל אדל. מראשיתו היה המחוז למקום בו הייתה התנגדות לממלכת אקסום וכן למולדתה של שושלת זאגווה ששלטה באתיופיה בתקופת החושך. במאה ה-13 תושבי המחוז היו ברובם נוצרים.
כאשר השושלת הסולומונית תפסה את כס הקיסרות האתיופית בשנת 1270 ניתנו וג וסביבותיה כחלק מהסדר החדש לשושלת זאגווה המודחת אשר קיבלה גם את התואר וגשום (מושל וג).
במאה ה-20 היה האזור לנפה במחוז וואלו. כיום, שטחי וג כלולים במחוז וג המרה שבמדינת אמהרה.
מועצה אזורית גן רווה

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים במועצה אזורית גן רווה 6,100 תושבים (מקום 212 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.7%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, למועצה אזורית גן רווה דירוג של 8 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 89.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 12,580 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).

מקור השם

גן רווה היה שמה של אחוזת מטעי הדרים שהקימו בשנת 1928 קבוצת יזמים יהודים מדרום-אפריקה, חיים שלמה יפה, האחים פוליקנסקי - יהודה לייב (לואיס) ופנחס (פיליפ), מקס גורלנד ולאזר ברויידא (שהיו במקור מליטא והיגרו לדרום-אפריקה), על אדמות הכפר קובייבה. בעל האדמות, השייח' מחמוד שהין, נקלע לחובות ובתמורה להלוואה מבנק אנגלו-פלשתינה משכן אותם לטובת הבנק. כשהגיע זמן פרעון החובות בני משפחת שהין לא עמדו בהתחייבויותיהם. עורך הדין דוד מויאל שטיפל בענייני ההלוואות והקרקעות של הבנק העמיד אותם למכירה וקבוצת היזמים רכשה חלק מהם. בשנת 1929 הוקם גם המושב בית חנן בסמוך.

תנועת הנוער במועצה

בשנת 2007, בעקבות החלטת המועצה ואי הצלחתה של תנועת בני המושבים, פורסם מכרז להפעלת תנועת נוער חדשה במועצה שתהיה תנועת הנוער הרשמית החדשה במועצה. במכרז זכתה תנועת הצופים העבריים. עקב כך, החל לפעול במועצה שבט "עידן" מטעם תנועת הצופים העבריים בישראל, אשר פועל בהצלחה גדולה. 
 כיום שבט עידן מונה כ-400 חניכים וחניכות מהשכבות השונות, מתוכם קרוב ל-70 חברי שכבה בוגרת.
תנועת בני המושבים הייתה תנועת הנוער הרשמית של המועצה עד שנת 2007.
חבל ימית

חבל ימית הוא אזור בצפון חצי האי סיני, סביב העיר ימית ולחוף הים התיכון, שהכיל יישובים ישראליים בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים, שבמסגרתה נכבש חצי האי סיני על ידי צה"ל. חבל ימית (שכונה גם פתחת רפיח), הקרוב לתחומי הקו הירוק, היה האזור העיקרי של התיישבות אזרחית ישראלית בסיני. בנוסף לו היו שלושה יישובים ישראלים לאורך מפרץ אילת, ובסיסי צבא היו פזורים ברחבי חצי האי. חבל ימית הוקם כדי ליצור חיץ ישראלי בין רצועת עזה לסיני. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, פינתה ישראל ב־8 באפריל 1982, את חבל ימית מתושביו הישראלים, והרסה את יישוביו.

ההתיישבות בחבל ימית

תחילת יישובו של האזור על ידי ישראלים בהקמתן של היאחזויות נח"ל. היישוב הראשון, מושב שדות, קם ב-1971. חמש שנים לפני הקמת העיר ימית עצמה.
בחבל ימית הוקמו ברבות השנים היישובים: ימית, עצמונה, נתיב העשרה, שדות, דקלה, פריאל, פרי גן, תלמי יוסף, אוגדה, ניר אברהם, נאות סיני, חרובית, חצר אדר, סופה, אבשלום, חולית. כן הוקם בחבל ימית שדה התעופה הצבאי איתם.
את המתיישבים בחבל ליוותה תחושת חלוציות, של הפרחת חבל ארץ שומם והפיכתו לגן פורח. תחושה זו באה לידי ביטוי ב"המנון חבל ימית":
פה היו החולות הלבנים,
נודדים ועוברים בשריקה,
עד אשר פה הצבנו גבולות למדבר,
ובנינו חומה ירוקה.
— המקור לא ידוע

פינוי חבל ימית

בהסכם השלום בין ישראל למצרים הסכימה מדינת ישראל להחזיר את השליטה בחצי האי סיני לידי מצרים. כחלק מההסכם, החליטה הממשלה לפנות מבתיהם את כל תושבי חבל ימית ולהרוס את כל המבנים הקיימים באזור, ובמקביל, לשלם פיצויים לתושבים.
רוב תושבי החבל התפנו מרצון. חלק קטן מהתושבים, וכן פעילי ימין ובהם חברי כנסת, סירבו להשלים עם החלטת הפינוי, והתבצרו במקום בניסיון למנוע את ה"גזירה" - כדבריהם. עם הבולטים שבמתנגדים נמנה צחי הנגבי שהיה בין מתבצרים על אנדרטת ימית.
במאמצים קשים ביותר (באמצעות כלובים, שרשראות, זרנוקי מים, קצף וכדומה) הצליחו חיילי צה"ל ושוטרי משטרת ישראל לפנות את המתבצרים. מרבית התושבים החקלאיים של האזור עברו לפתחת שלום. כל המבנים נהרסו (למעט בתי הכנסת). האזור נמסר למצרים ב 25 באפריל 1982. המצרים לא ישבו מחדש את האזור, והדיונות כיסו עם השנים את החורבות. מאז הנסיגה הישראלית, הגישה לאזור חבל ימית לשעבר טעונה אישור מצרי מיוחד הניתן לעיתים רחוקות. הפינוי מחבל ימית היווה מודל לקראת פינוי גוש קטיף במסגרת תוכנית ההתנתקות בשנת 2005.

הנצחה

שמות יישובי חבל ימית מונצחים בשמות הרחובות במישור אדומים (שהוא אזור התעשייה של מעלה אדומים) ובשכונת נווה דקלים בראשון לציון.
מפוני החבל שפונו לחבל שלום הקימו במושב דקל מוזיאון לזכרו "הגדת חבל הימית". רחבת החצר שלו אף מרוצפת בלבנים שהובאו מכיכר המזרקה בימית.
המקום היחיד בו הוקמה אנדרטה לזכר חבל ימית, היה בישיבת נוה דקלים - ישיבה שהועתקה מימית לגוש קטיף. עם פינוי נווה דקלים במסגרת תוכנית ההתנתקות, פונתה גם הישיבה והיא מוקמת בימים אלו באשדוד. במבנה הישיבה החדש אמורות להיות מוקמות אנדרטאות לציון חבל ימית וגוש קטיף.
הומיאומורפיזם

הומיאומורפיזם (נקרא גם שקילות טופולוגית) הוא פונקציה חד-חד-ערכית ועל בין שני מרחבים טופולוגיים השומרת על הטופולוגיה. באופן אינטואיטיבי יותר, זוהי פונקציה שרק מעקמת/מותחת/מעוותת את המרחב באופן רציף אך לא יוצרת בו קרעים או חורים.

משמעות ושימושיים

הומיאומורפיזם בין שני מרחבים טופולוגיים אומר שמבחינה טופולוגית הם זהים, עד כדי מתן שמות שונים לאיברי כל מרחב. ההומיאמורפיות של הפונקציה מספקת גם התאמה חח"ע ועל בין הטופולוגיות של כל מרחב ומערכת הסביבות של כל נקודה.
באופן אינטואיטיבי יותר, זוהי פונקציה שרק מעקמת/מותחת/מעוותת את המרחב באופן רציף אך לא יוצרת בו קרעים או חורים. משמעות זו רלוונטית הרבה יותר כאשר עוסקים בטופולוגיה אלגברית ולא רק בטופולוגיה קבוצתית.
שרירי הלעיסה

עצבוב

בשונה משרירי ההבעה, שמעוצבבים על ידי עצב הפנים (Facial nerve, עצב VII), שרירי הלעיסה מעוצבבים על ידי עצב הלסת התחתנה של העצב המשולש (Mandibular branch of Trigeminal nerve, עצב V). שוני זה נובע ממקור התפתחותי שונה של עצבים אלה. בעוד שרירי הלעיסה התפתחו מקשת הלוע הראשונה (1st Pharyngeal arch), שרירי ההבעה התפתחו מקשת הלוע השנייה (2nd Pharyngeal arch).
תפיסה חזותית

תפיסה חזותית היא היכולת לזהות, לתפוס ולעבד מידע הנוגע למאפייני הגירויים אשר נקלטים באמצעות מערכת הראייה.

אופי התפיסה החזותית

בתהליך הראייה, המוח מתרגם את האור שהעיניים קולטת מהסביבה לאותות עצביים. אותות אלה הם הבסיס לתפיסה החזותית, והם מקודדים את מאפייני העצמים שנמצאים סביבנו.
עם זאת, התפיסה מהווה פרשנות של המוח למידע שהוא קולט, ולא בהכרח משקפת אחד לאחד את הגירוי הפיזיקלי. חלק מהמידע שהעין קולטת יכול ללכת לאיבוד, והמוח שלנו לא יתייחס אליו; ומנגד, ישנם אובייקטים מורכבים שנצליח לזהות גם אם המידע הפיזיקלי שנקלט במערכת הראייה הוא דל ביותר. הפערים בין הגירוי האובייקטיבי בעולם לבין הפרשנות שהמוח נותן לו משתקפים בין היתר בקיומן של אשליות אופטיות.
יכולות התפיסה החזותית שלנו נגזרות מהדרך שבה המוח מעבד את המידע החושי שהוא מקבל. אזורי העיבוד החזותיים במוח מסוגלים לחלץ מתוך הקלט הגולמי שלל מאפיינים, החל מניגודיות פשוטה בין אור לצל ועד לזיהוי של אובייקטים תלת-ממדיים מאוד מורכבים. תהליך זה מתבסס על צורת הארגון של אזורי העיבוד החזותי ועל הקישוריות של הרשתות העצביות במוח.
היבט חשוב של התפיסה הוא הקשב החזותי. אנו לא מסוגלים להתייחס בו-זמנית לכל המידע שנקלט בעזרת מערכת הראייה, ובפועל המערכת התפיסתית שלנו בנויה להתמקד רק בגירויים שהם רלוונטיים עבורנו. מרכיב חשוב בתהליך זה הוא היכולת להזיז את הראש והעיניים על מנת להתמקד בחלק מסוים של שדה הראייה. בני אדם נהנים מחדות ראייה גבוהה רק באזור קטן במרכז שדה הראייה, שדמותו נופלת על הפוביאה שבמרכז הרשתית. בהתאם לצרכים ולהעדפות שלנו, אנו משתמשים בתנועות עיניים על מנת למקד עצמים שונים במרכז שדה הראייה, ואלה העצמים אשר נתפוס בצורה ברורה יותר.

פיתוח ושיפור של תפיסה חזותית

התפיסה החזותית מתפתחת לאורך השנים במקביל לגדילתו של הילד. 
לאחר שלב רכישת המיומנויות הקשורות בתפיסה החזותית מגיע שלב שכלול המיומנויות. שלב השכלול מותנה בהתנסויות ממושכת לאורך שנים.
ישנן מספר דרכים לפיתוח תפיסה חזותית.
אחת הדרכים שבהן ניתן לפתח את התפיסה החזותית היא באמצעות תרגול במשחקי מחשב.

הבחנה בין תפיסה חזותית לתפיסה מרחבית

המונח "תפיסה מרחבית" מתייחס לתפיסה של צורתם ומיקומם של גירויים במרחב.
קיים דמיון רב בין התפיסה החזותית לתפיסה המרחבית ויש להן מאפיינים משותפים רבים. בהתאם לכך, במקרים רבים משתמשים בשני המונחים כמילים נרדפות או שמתייחסים אליהם כמכלול תחת המונח "תפיסה חזותית-מרחבית".
עם זאת, התפיסה החזותית אינה זהה לגמרי לתפיסה המרחבית. ההבדל המרכזי ביניהן הוא התלות באור. משום שהתפיסה החזותית מבוססת על חוש הראייה היא אינה יכולה להתקיים בתנאים של חושך והיא נפגעת במקרים של לקות ראייה.
לעומת זאת, התפיסה המרחבית אינה מחייבת את השימוש בחוש הראייה. דוגמה לכך היא היכולת של עיוורים להתמצא במרחב.
התערוכה "דיאלוג בחשכה" מאפשרת להתנסות בהתמודדות בחיי היומיום ללא חוש הראייה.
הפרטה בישראל

ההפרטה בישראל היא העברה או מכירה של שירות או רכוש בבעלות ממשלת ישראל או גוף ציבורי אחר במדינה לבעלות פרטית. משמעות ההפרטה היא הקטנת חלקה ורמת התערבותה הישירה של הממשלה במשק, מול הגדלת חלקה ופעילותה הכלכלית של קבוצה פרטית בשליטה ובבעלות על הנכסים. ההליך ההפוך להפרטה מכונה "הלאמה".

המגזר הציבורי

שורשיהן של החברות, כמו יתר מרכיבי המגזר הציבורי בישראל, נמצא בתקופת היישוב, אשר התפתחו במקביל למדינה.
מבנה המגזר הציבורי בישראל עוצב בתקופת טרום המדינה, תקופה שבה גובשו המוסדות הלאומיים ועוצבו המוסדות שבמידה רבה הוסיפו לפעול ולמלא תפקיד מרכזי גם לאחר קום המדינה.
בין המגזר הציבורי למגזר הפרטי התגבשו קשרי גומלין ושיתוף פעולה. דפוסים אלה התבטאו בהקמת עסקים משותפים, לצד מקרים שונים של מעבר מן המגזר הפרטי לציבורי ומן המגזר הציבורי לפרטי. שחקניו השונים של המגזר הציבורי הכירו בחשיבות הכלכלית של פעולותיהם, וקשה להבחין בין שיקולים ומניעים פוליטיים לבין שיקולים כלכליים. השניים היו, וימשיכו להיות, שלובים זה בזה.
גרף נרות יפניים

גרף נרות יפניים הוא תצורת מידע גרפית פשוטה וויזואלית המציגה מידע על המסחר המתבצע בניירות ערך בבורסה.
כל נר אנכי מסמל תקופת זמן בה התבצע מסחר כמו יום, שבוע, חודש או שנה. קצה הנר (הפתיל) מסמל את המחיר המקסימלי או מינימלי שנסחר במסגרת תקופת הזמן הנבחרת. הקצה העליון של הנר מסמל את השער הגבוה ביותר באותה תקופת זמן, והקצה התחתון של הנר מסמל את השער הנמוך ביותר. גוף הנר עצמו מורכב משער הפתיחה ושער הסגירה. כאשר שער הפתיחה נמוך משער הסגירה גוף הנר יהיה חלול (ובדרך כלל צבעו של הנר יהיה ירוק), כאשר שער הפתיחה גבוה משער הסגירה גוף הנר יהיה מלא (ובדרך כלל צבעו של הנר יהיה אדום), בצורה זו צבעו של הנר מראה את המגמה של נייר הערך באותה תקופת זמן.
גרף הנרות היפניים "מייצר" תבניות שונות הנקראות "תבניות יפניות", שפעמים רבות משמשות כאיתותים על אופי המגמה העתידית. תבניות מסוימות יבשרו על המשך כיוון מגמה ואף התחזקות, בעוד אחרות יבשרו על שינוי כיוון (Reversal). זהו הגרף זה הנפוץ ביותר בקרב המנתחים הטכניים שכן הוא נותן מידע רב בצורה ברורה ופשוטה יחסית, ושיטות מסחר רבות מתבססות על תצורתו.