google/wiki40b huggingface dataset:
קאליאס (מצביא)

קאליאס, (ביוונית: Καλλίας; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא אתונאי שפיקד על הכוחות האתונאים בקרב פוטידאה.

ביוגרפיה

בשנת 432 לפנה"ס, חימשה אתונה שלושים ספינות ו-1,000 הופליטים תחת פיקודו של ארכסטראטוס, ושלחה אותם אל כלקידיקי במטרה להעניש מרד של פוטידאה שפרץ בתמיכת מוקדון וקורינתוס. אולם כשהגיע אל כלקידיקי גילה ארכסטראטוס שכל ערי כלקידיקי כבר התמרדו והתאגדו נגד אתונה, ומכיוון שהיה בנחיתות מספרית תקף את מוקדון במקום. במוקדון התחברו אליו דרדאס, ופיליפוס, קרובי משפחתו של פרדיקאס השני, מלך מוקדון שמרדו בו. האתונאים מינו את קאליאס שהיה בנו של אדם בשם קאליאדס, כמפקד של 40 ספינות ו-2,000 הופליטים שיצאו לסייע לארכסטראטוס. יחד אתו פיקדו על חיל המשלוח עוד ארבעה מפקדים ששמותיהם אינם ידועים. הם התחברו עם הכוח של ארכסטראטוס שכבש את תרמי, וצר על פידנה. פרדיקאס מלך מוקדון, שידע שאתונה במצב קשה הציע לכרות הסכם שלום, בלית ברירה הסכימו האתונאים, כיוון שמצב העניינים בפוטידאה חייב אותם לחזור לכלקידיקי. אליהם הצטרפו 600 פרשים מוקדונים תחת פיקודם של פיליפוס אחיו של פרדיקאס, ושל פאוסניאס בן דודו של פרדיקאס. שניהם לפני כן היו בין המורדים בפרדיקאס, ולכן האתונאים יכלו לסמוך על נאמנותם גם במקרה שפרדיקאס יעתיק את נאמנותו. הם כבשו את העיר ברויאה, אולם נכשלו בכיבוש העיר סטרפסה. לאחר סטרפסה הם צעדו עוד שלושה ימים כשבמקביל הספינות שטו בים. כעבור שלושה ימים הגיעו לגיגונוס הסמוכה לפוטידאה.
בינתיים, פרדיקאס שוב בגד באתונאים והגיע עם 200 פרשים מוקדונים לפוטידאה. הקורינתים, הפוטידאים, והמוקדונים, בחרו למפקד הראשי של כוחות בעלי הברית את אריסטאס. הוא הקים את מחנהו במיצר בכיוון אולינתוס. תוכניתו הייתה כדלהלן, עיקר הכוח המורכב מכלקידיקים וקורינתים יעכב את הכוח האתונאי במיצר. בזמן שפרדיקאס ופרשיו המוקדונים יחנו באולינתוס וברגע המתאים יתקפו מהעורף את האתונאים. אולם תוקידידס מספר שקאליאס חזה מראש מהלך זה והתריע בפני חבריו לפיקוד על כך. האתונאים הציבו את הפרשים המוקדונים בכיוון אולינתוס, כך שפרדיקאס היסס לתקוף וקרב פוטידאה הסתיים בניצחון אתונאי. אם כי קאליאס מת בקרב.
Qlik

היסטוריה

החברה קמה ב-1993 בלונד שבשוודיה, ופיתחה תוכנת בינה עסקית למחשבים אישי בשם QlikView  - ‏(Quality, Understanding, Interaction Knowledge). 
בתחילה פעלה בעיקר בשוודיה, אך ב-2004 קרן JVP הישראלית וקרן אקסל פרטנרס האמריקאית השקיעו 12.5 מיליון דולר בחברה, במטרה לפתח ולהרחיב את עסקי החברה לשווקים בינלאומיים. מטה החברה עבר לארצות הברית
והחברה הפכה לשחקן משמעותי בשוק הבינה עסקית תוך שנים ספרות. החברה הונפקה ב-2010 בנאסד"ק (סימול: Qlik) והגיעה במהרה לשווי של מעל 2 מיליארד דולר.
ב-2016 נמכרה החברה בכ-3 מיליארד דולר לקרן ההשקעות תומאס בראבו ונמחקה מהמסחר בבורסה.

פעילות בישראל

החברה מיוצגת בישראל, מאז שנת 2000, על ידי "QlikView ישראל", חברת בת של חילן.
בפברואר 2019, רכשה קליק את חברת התוכנה הישראלית אטיוניטי תמורת 560 מיליון דולר.
קריסטפס פורזינגיס

אירופה

פורזינגיס נולד בלייפאיה שבלטביה, הצעיר מבין שלושה בנים של אינגרידה וטאליס. הוריו היו כדורסלנים, וכך גם  אחיו יאניס הגדול ממנו ב-13 שנים, ששיחק בקבוצות שונות באירופה ומשמש כמאמנו האישי של קריסטפס. 
בנעוריו שיחק בקבוצת לייפאיה לובאס הלטבית. ב-2010 עבר לספרד והחל לשחק עבור מועדון הכדורסל קחאסול סביליה. הוא שיחק שלוש עונות בקבוצות נוער של המועדון והחל מעונת 2012/2013 שיחק בקבוצה הבוגרת. בעונת 2013/2014 קלע בממוצע 6.7 נקודות בממוצע למשחק וקטף 2.8 ריבאונדים. בעונת 2014/2015 קלע בממוצע 10.7 נקודות ולקח 4.8 ריבאונדים למשחק. ב-2014 וב-2015 נבחר לחמישיית השחקנים הצעירים של הליגה הספרדית. 
בעונת 2014/2015 נבחר לשחקן הצעיר המצטיין של היורוקאפ. בטורניר, הוא הוביל את סביליה בנקודות עם 11.6 נקודות בממוצע למשחק, לכך הוסיף 4.1 ריבאונדים ו-1.2 חסימות למשחק.

ניו יורק ניקס

פורזינגיס נבחר בדראפט של שנת 2015 במקום הרביעי בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ניקס. לפני תחילת מחנה האימונים עבד על שיפור כוחו ועלה כ-5 קילוגרם במשקלו. הוא הצטיין כבר מפתיחת העונה ונבחר לרוקי המצטיין באזור המזרח עבור החודשים אוקטובר/נובמבר, דצמבר וינואר. הוא נבחר להשתתף בנבחרת העולם במשחק הכוכבים העולים, במהלכו קלע 30 נקודות. את העונה סיים עם ממוצע של 14.3 נקודות ו-7.3 ריבאונדים. בתום העונה נבחר פה אחד לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA. בעונת 2016/2017 השיג ממוצע של 18.1 נקודות ו-7.2 ריבאונדים, במהלך העונה זכה באתגר הכישורים של ה-NBA. 
בעונת 2017/2018 נותר השחקן המוביל של הקבוצה לאחר עזיבתו של כרמלו אנתוני. הוא רשם ממוצע של 22.9 נקודות, 6.7 ריבאונדים והוביל את הליגה עם 2.4 חסימות למשחק, בטרם נפצע בברכו השמאלית לאחר 47 משחקים והושבת למשך שאר העונה, כמו גם לכל אורך עונת 2018/2019.

דאלאס מאבריקס

באמצע עונת 2018/2019 הועבר בטרייד יחד עם קורטני לי, טריי ברק וטים הארדוויי הבן לדאלאס מאבריקס, תמורת דניס סמית', דיאנדרה ג'ורדן, וסלי מת'יוז ושתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון.
ביולי 2019 חתם פורזינגיס על הארכת חוזה בקבוצה ל-5 עונות נוספות, עבור כ-158 מיליון דולר.

נבחרת לטביה

פורזינגיס היה חבר נבחרת לטביה לאליפות אירופה לנוער עד גיל 18 שהתקיימה ב-2013 בטורקיה. באליפות סיימה לטביה במקום הרביעי, פורזינגיס נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שרשם ממוצעים של 11.6 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק. 
בקיץ 2017 שיחק בנבחרת לטביה באליפות אירופה. הוא סיים את הטורניר עם ממוצע של 23.6 נקודות (שלישי בטורניר), 5.9 ריבאונדים למשחק ו-1.9 חסימות (ראשון בטורניר) למשחק.

סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA

נכון לסוף עונת 2018/2019.‏
האופרה הישראלית החדשה

האופרה הישראלית החדשה נוסדה בשנת 1985 ופועלת בתל אביב. קדמה לה האופרה הישראלית, שפעלה בעיר בשנים 1947–1982.

היסטוריה

בשנת 1985, בעקבות החלטה של המועצה לתרבות ואמנות שליד משרד החינוך והתרבות, הוקמה האופרה הישראלית החדשה, או בשמה הרשמי: האופרה הישראלית תל אביב-יפו או בית האופרה ע"ש שלמה להט (צ'יץ').
למנכ"ל בית האופרה מונה אורי עופר, לשעבר מנכ"ל התיאטרון הקאמרי, והוא הוביל אותה יחד עם יואב תלמי שהיה אז מנהלה המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הישראלית. למנהל המוזיקלי מונה גארי ברתיני. האופרה נהנתה מיומה הראשון מתמיכתו של ראש עיריית תל אביב-יפו שלמה להט, שכיהן גם כחבר במועצת האופרה. לאחר ברתיני שימשו כמנהלים מוזיקליים של האופרה, אשר פיש, דייוויד שטרן  ודניאל אורן, שלאחרונה הוענק לו שם מעמד של רב-מנצחים. בינואר 2018 נכנס המנצח דן אטינגר לתפקיד המנהל המוזיקלי של האופרה.
מעונת 1987/88 החל בית האופרה להעלות הפקות, שהראשונה בהן הייתה דידו ואניאס מאת הנרי פרסל. בשנת 1995 נערכה הבכורה העולמית של האופרה "יוסף" של יוסף טל (ליברית: ישראל אלירז) בניצוחו של גארי ברתיני ובימויו של דייוויד אולדן. האופרה הפיקה גם את מסע אל תום האלף, אופרה עברית המבוססת על ספרו של א.ב. יהושע.
משכנו הראשון של בית האופרה היה באולם תיאטרון נוגה בשדרות ירושלים ביפו. ב-1994 עברה האופרה למשכנה החדש במשכן לאמנויות הבמה בשדרות שאול המלך שבעיר. באוקטובר 2016 נקרא משכן האופרה על שמו של שלמה להט (מי שהיה ראש העירייה השמיני של תל אביב-יפו).
בראש האופרה עומד צח גרניט, שהתחיל את כהונתו כמנכ"ל האופרה מינואר 2017. גרניט החליף בתפקיד את חנה מוניץ שכיהנה כמנכ"לית האופרה במשך 21 שנה, והיא כיום מכהנת כיועצת אמנותית באופרה. לאופרה הישראלית החדשה יש כ-18,000 מנויים.
האופרות מועלות בשפת המקור, עם כתוביות בעברית ובאנגלית.
התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון משמשת כתזמורת הבית של האופרה הישראלית החדשה מאז שנת 1989.
האופרה נהנית מתמיכה ממשלתית ועירונית. בשנת 2006 קיבלה האופרה תמיכה מהמועצה לתרבות ואמנות בסכום של כ-17 מיליון שקלים.
קערת השבעה

מטרת הקערות

קערות ההשבעה היו מקבילותיהם של הקמעות שבדרך כלל נכתבו על ידי רבנים. כאשר המאגיה הרבנית לא הביאה לתוצאות הרצויות, פנו הנזקקים לעזרת המאגיה והכישוף העממיים.
הנוסחאות המיוצגות בקערות ההשבעה מצביעות על אמונה בדת פופולרית החורגת מעבר לקונבנציות של הפרקטיקה הנהוגה בדת המוסדית. הקערות מייצגות את כלי הנשק במלחמה נגד כוחות קוסמיים כדמונים, שדים, רוחות ולילית. כל קערה נכתבה עם סוג דיו תמידי בלתי מחיק ו"נתפרה" על פי מידות הלקוח המסוים, בעיותיו ומחלותיו. מיד לאחר הכתיבה והריטואל, היא נקברה באדמה.
השפה בה נכתבה הנוסחה המאגית על גבי קערת ההשבעה היא מעורבת ונובעת משלל מקורות של קבוצות תרבות שונות שחיו באותו אזור, כגון גנוסטים, פגנים ונוצרים. בנוסף, טקסט ההשבעה בעיקר בקרב יהודים כלל מסורת מגוונת של מקורות השאובים מתוך דימויים תנ"כיים, אמונות יהודיות פופולריות ושאריות של דתות מסופוטמיות. לטקסט יש קרבה ללחשים המאגיים; בשניהם קיים מעין גיבוב של מילים החוזרות על עצמן ורעיונות לא קוהרנטיים שלרוב אינם מובנים לקורא. עם זאת, בקרב היהודים נערכה ההשבעה באוריינטציה יהודית ונכתבה בשפה שהייתה קרובה ללשון התלמוד הבבלי - ארמית בבלית.

תוכן הקערות

כדי להעצים את נוסחת ההשבעה, בחלק מן הקערות נוספו לטקסטים המאגיים ציורים של שדים ולילית, כבולים בידיהם ורגליהם ואסורים בתוך מעגל מאגי. הדמות המצוירת מהווה בבואה כללית ומייצגת של כל השדים המנודים בטקסט ההשבעה. ציור דמותם של השדים ולילית על גבי הקערה, בתוספת מיקומם במעגל הקסמים, משמעותי מבחינת עיקור כוחם ומהווה תוספת מחזקת לשימוש בכינויים הטקסטואליים. יש קערות שהן חסרות טקסט ויש בהן ציורים, סמלים ואותיות דומות לכתיבה אלפביתית.
קיימות נוסחאות שונות ומרשמים מגוונים, אולם באופן כללי קערות השבעה הן בעלות מבנה קבוע. סופר ההשבעות יכול היה ליצור שילובים מגוונים של ההשבעות, כך שהן היו דומות במבנה אך שונות בתוכן. הסופר השתמש בפסוקי המקרא, בדברי חז"ל ובספרות יהודית עתיקה שלא השתמרה. הוא השתמש גם בשמות רבים של מלאכים, שדים ובעלי כוחות מיוחדים, כדי ליצור השבעה המתאימה לצרכיו של הלקוח.
תפקיד הקערות היה מגוון. רובן נרכשו לשם הגנה על הלקוח, משפחתו ורכושו. חלק מהקערות נועדו לרפא את הלקוח מן המחלה ממנה סבל. מבחינה זו, קערות ההשבעה משקפות שני תחומים השלובים זה בזה, מאגיה ורפואה. השבעות רבות נועדו לרפואה – "אסותא", ובאותה מידה להצלה משדים ורוחות רעים.
הרפורמה הצבאית ברוסיה

צבא היבשה

לפני הרפורמה של שנת 2008, צבא היבשה הרוסי הכיל 24 אוגדות:  3 אוגדות שריון, 16 אוגדות  ממונעות, 5 אוגדות ארטילריה, וכן שתי אוגדות שהתמקמו בבסיסים צבאיים בארמניה וטג'יקיסטן. בנוסף לזה הכיל חיל היבשה גם 12 חטיבות עצמאיות . מתוך 24 אוגדות, רק חמשה היו במלוא המוכנות בשנת 2008. רק כ-13% מכלל יחידות הצבא יכלו להיחשב כמוכנים לקרב. 
מספר היחידות יופחת מ-1,890 ל-172 בתוך שלוש שנים (2009-2012). המבנה המקורי של ארבעה שלבי שליטה (מחוז צבאי - ארמייה - אוגדה - חטיבה) יוחלף ב-3 מערכות קישור (מחוז צבאי - פיקוד מבצעי - חטיבה).

הצי

הצי הרוסי עתיד להצטמצם מ-240 יחידות ל-123 בלבד, אם כי לצד זאת הצי הרוסי המצומצם צריך להגיע למוכנות קרב תמידית, כאשר תפקידים תומכי לחימה בצי עתידים לעבור לידי אזרחים שיעבדו תמורת משכורת חודשית.
במסגרת הרפורמה, כל ציי רוסיה יוכפפו לפיקודים אסטרטגיים מאוחדים חדשים: ציי הים הצפוני והבלטי הם חלק מהמחוז הצבאי המערבי, צי הים השחור ושייטת הים הכספי הם חלק מהמחוז הצבאי הדרומי, וצי האוקיינוס ​​השקט הוא חלק מהמחוז הצבאי המזרחי.
במסגרת תוכנית חימוש ממלכתית חדשה שנפרסת עד לשנת 2020, 100 ספינות מלחמה חדשות יכנסו לשירות החיל. הצי יצויד ב-20 צוללות נוספות ו-35 עד 15 פריגאטות וקורבאטות. 
בתי הספר של הצי ומכוני המחקר התמזגו למרכז האימונים והמחקר של האקדמיה של הצי (האקדמיה הימית ע"ש נ.ג. קוזנצוב), כל מכוני ההכשרה יאוגדו לחמישה מכוני מחקר של הצי, שלושה מכוני מחקר של משרד ההגנה, ובית הספר של הצי ע"ש נחימוב בסנקט פטרבורג. 
התעופה הימית ויחידות התמיכה אורגנו מחדש לתוך 13 בסיסי חיל האוויר שהיו בשלב השני של הרפורמה, שלפיה כל בסיס חיל אוויר יורכב ממטה פיקוד, יחידת תמיכה אחת או יותר וקבוצת תעופה (טייסת).
מספר יחידות החי"ר של חיל הים שינו את מעמדם. חטיבת חי"ר הנפרדת הימית מס' 61 של הצי הצפוני הפכה לגדוד, גדוד 810 של צי הים השחור הפכה לחטיבה, החטיבה ה-55 של צי האוקיינוס השקט כבר התפרקה ובמקומה הוקמה חטיבת חי"ר נפרדת של הצי מס' 155, וחטיבה 77 של שייטת הים הכספי פורקה אף היא.

השכלה צבאית

מתכונת השכלה צבאית לקצונה בכירה התבססה על תשתית שנקבע בתקופת ברית המועצות. עד לתחילת הרפורמה ברוסיה היו קיימות 65 מוסדות להשכלה גבוה לקצינים. בהתאם להחלטות שהתקבלו במסגרת הכנת הרפורמה מסודות השכלה צבאיות צריכים לעבור רה-ארגון ואיחוד. בסופו של דבר מספרם מתוכנן להצטמצם ל-10 מרכזי לימוד.
יהושע יהושע

עלילה

הגיבור הראשי, יהושע יהושע (אברי גלעד) הוא צעיר חסר ביטחון וחרמן אך בתול שלמרבה האירוניה מתפרנס מכתיבת ספרים פורנוגרפיים רבי מכר עבור המו"ל "כהן ובניו" (דוד מונשיין). בהמלצת המו"ל הוא נשכר על ידי בועז (מתי סרי), טייס מצ'ואיסט וג'יגולו כדי לכתוב את הביוגרפיה שלו. לצורך הכתיבה הוא מתלווה לבועז כדי להכיר את חייו ומתחבר איתו. הוא פוגש ביעל (אוסי הלל), חברתו הנאה של בועז העובדת כמלצרית, ומתאהב בה. הוא מגלה שבועז לא מעריך אותה כראוי ואף בוגד בה, וגם היא מודעת לכך. כשהוא מנסה להיכנס איתה למיטה הוא מגלה שבועז נעל את חלציה בחגורת צניעות והוא מתקשה לפתוח אותה. במהלך הסרט יהושע מקבל ביטחון עצמי ואף מכריז על עצמו כג'יגולו, בשעה שבועז עובר תהליך של חזרה בתשובה. יעל חוזרת לבועז ובסוף הסרט הם מתחתנים.

שיר הנושא

הסרט נפתח בשיר "יהושע יהושע" על רקע הנפשה של בננות והצגת הקרדיטים. השיר נכתב על ידי יצחק גינסברג, הולחן על ידי עדי רנרט והושר על ידי אלון אולארצ'יק וגני תמיר.
מה חשוב היום

אבי טולדנו

השיר בגרסתו המקורית של טולדנו עובד על ידי יעקב נגר, יצא לאור ביוני 1974, ונכלל באלבומו של טולדנו, "סתם בן אדם".
השיר נכתב בעקבות פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
השיר נכנס למצעד השבועי של רשת ג' ב-10 ביוני 1974. בשיאו דורג במקום הראשון וסך הכל צעד השיר 12 שבועות במצעד.
במצעד השנתי של רשת ג' דורג השיר במקום ה-13.
שוקה גלוטמן

קורות חיים

גלוטמן גדל בתל אביב והחל לצלם בגיל 9. בין השנים 1975-7 למד צילום במכללת הדסה בירושלים. בין השנים 1977-82 חי בלונדון ולמד אמנות, צילום וקולנוע ב-Polytechnic of Central London (כעת University of Westminster) שם הציג את תערוכותיו הראשונות.
עם חזרתו לארץ השתלב בהוראה בסדנה לאמנות ביבנה, אותה הוא גם ניהל משנת 1987 עד לשנת 1989, בשנה זו הקים את הסדנה החדשה לאמנות בשכונת רמת-אליהו בראשון לציון אותה ניהל עד 1991. כמו כן הרצה גלוטמן במחלקה לצילום בבצלאל (עד ל 2002).
תערוכתו הראשונה בארץ הוצגה בשנת 1984, ומאז הוצגה עבודתו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם. בין השאר השתתף ב-1998 בביאנלה ה-24 של סאו פאולו (ברזיל). בשנת 2000 הציג את "כאן גרים בכיף מר פואטי ומר פאתטי" - תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנות ה-90 הוזמן כמרצה אורח לצילום אל  Ryerson Polytechnic University בטורונטו (קנדה). אצר את מרבית תערוכות הצילום של דוד פרלוב עד למותו ב-2003 ופרסם מאמרים בנושא. במהלך שנות ה-2000 השתתף בפסטיבלים לקולנוע ניסיוני בארץ ובעולם. באותן השנים, הוסמך כמנחה קבוצות דינמיות, ומאז פועל במסגרות של ארגוני דיאלוג ישראלי-פלסטיני. מאז 1992 שותף גלוטמן ל-Multi-Exposure, מפעל המפגיש אמנים צעירים מבריטניה מישראל ומפלסטין.
גלה לי

רקע והפקה

את מרבית שירי האלבום כתב הלחין עיבד והפיק מוזיקלית אסף לביא צנעני. מהאלבום יצאו שלושה להיטים, הראשון "אין לי כוח למשחקים", הצליח להגיע בשיאו אל המקום ה-2 במצעד של רשת ג',  ואף התברג במקום ה-52 במצעד סוף השנה של ישראל.
השיר השני היה הלהיט "אז מה", שזכה למאות השמעות ברדיו ובטלוויזיה, והשיר "אל תגיד לי ביי", שהפך לוויראלי עם הזמן, והושמע פעמים רבות ברדיו גם כן.
רפאל ולדן

ביוגרפיה

הוריו של ולדן הגרו מוורשה לצרפת, לאחר שמדיניות הנומרוס קלאוזוס מנעה מהם לימודים גבוהים במולדתם. אמו רינה הייתה רופאה ואביו יוסף אגרונום. ולדן נולד בשנת 1942 בכפר קטן במחוז דורדון, שם שהתה משפחתו בזהות בדויה, במהלך מלחמת העולם השנייה. בתום המלחמה, חזרה משפחתו לפריז. בגיל 9 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בתל אביב.
למד בבית הספר התיכון הדתי צייטלין ובאותה עת, כיהן כיו"ר ארגון "נוער לנוער".
את לימודי הרפואה עשה באוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת העתודה האקדמית. במהלך לימודיו, נבחר פעמיים לנשיא הארגון הבינלאומי של סטודנטים לרפואה. בתום הלימודים, שירת כרופא בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת סגן-אלוף. ולדן התמחה בכירורגיה כללית וכירורגית כלי דם במחלקתו של הפרופ' מרק מוזס. שימש כמנהל האגף לכירורגיה ומנהל היחידה לכירורגיית כלי דם בבית החולים שיבא.
ולדן פעיל וחבר הנהלה בעמותת "רופאים לזכויות אדם", במסגרתה הוא מעניק טיפול רפואי לפלסטינים, לפליטים ולמבקשי מקלט בישראל (בכך הוא פועל ברוח דברי אביו, שכתב בשנת 1938 על הפליטים המגיעים לצרפת: "לא ייתכן להרחיק אנשים, שברחו מארצות מגוריהם מרדיפות פוליטיות או כלכליות ואין להם מנוס"). זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי (Légion d'Honneur) של ממשלת צרפת בזכות פעילותו במסגרת "רופאים לזכויות אדם" לקידום שיתוף הפעולה בין פלסטינים לישראלים. האות הוענק לו על ידי שר החוץ של צרפת, ברנאר קושנר, בטקס בשגרירות צרפת בתל אביב. ולדן חבר גם בהנהלת ארגון "לתת".
בבחירות לכנסת ה-20, מוקם במקום ה-98 הסמלי ברשימת מרצ.
ערך מספר ספרים בנושא זכויות אדם בהוצאת "Martinus Nijhoff Publishers", כולל את ספר המאמרים "For the Sake of Humanity: Essays in Honour of Clemens N. Nathan", לכבודו של קלמנס נתן.

משפחתו

באוקטובר 1973 נישא לבלשנית צביה פרס, בתו של שמעון פרס. הם מתגוררים בכפר אז"ר ולהם שלושה ילדים. בתם הבכורה היא העיתונאית והשחקנית מיקה אלמוג. בנם אסף נפטר בגיל 35. ולדן שימש גם כרופאו האישי של חמיו, שמעון פרס.
סנדו אלבו

שנותיו המוקדמות

סנדו אלבו נולד בסינאיה, במחוז פרחובה, ברומניה, כבן הקטן מבין תשעת הילדים של שטפאן טודור אלבו, מוביל של דגנים. למד מנעוריו נגינה בכינור ותאוריה מוזיקלית אצל ג. קונסטנציו ויון קרויטורו. בשנים 1917-1913 למד בקונסרבטוריון (האקדמיה למוזיקה) של בוקרשט אצל אלפונסו קסטלדי (תאוריה-סולפז' והרמוניה), יואן סקרלטסקו (הרמוניה) וצ'צ'יליה ניצולסקו-לופו (כינור).
בהמשך השתלם בשנים 1922-1920 בקונסרבטוריון של פראג אצל הכנרים אוטקר שבצ'יק ופרנטישק אונדז'יצ'ק ובמקביל השתתף בהרצאות לתולדות המוזיקה, ניתוח וצורות מוזיקליות באוניברסיטה הגרמנית של פראג.

קריירה מוזיקלית ברומניה ובעיראק

בשנים 1930-1929 ו-1936-1934 השתלם אצל ג'ורג'ה אנסקו באמנות הכינור ובהלחנה.
סנדו אלבו ניגן החל משנת 1925 ועד גיל 80 ככנר סולן ברומניה ובחו"ל. בשנים 1928-1927 לימד נגינת כינור וויולה בקונסרבטוריון למוזיקה של ברוקלין, ניו יורק, בשנת 1929- 1928 בבית הספר למוזיקה ע"ש ג'. הארט בהרטפורד, קונטיקט. בשנים 1937-1935 היה אחראי על פיקוח המוזיקלי בשידורי רדיו בוקרשט.
בשנת 1937 הגיע לעיראק והתמנה לפרופסור לכינור במכון לאמנויות בבגדד. אחרי הפסקה בשנות מלחמת העולם השנייה (1945-1939) חזר ללמד שם עד שנת 1950. בהמשך (1958-1950), עד להפיכה הצבאית משנת 1958 ניצח על התזמורת הסימפונית הממלכתית העיראקית בבגדד.
תזמורת זו ניגנה בעיקר באולם המכון לאמנויות באולם "מלך פייצל" וכמו כן בעיר כירכוכ.
בשובו לרומניה, לימד כינור בבית הספר התיכון למוזיקה מס.2 בבוקרשט (1965-1964 ו 1967–1968), היה מרצה לכינור במכון הפדגוגי בבוקרשט (1965-1962) ומרצה למוזיקה קאמרית (1966-1964) ולוויולה בקונסרבטוריון של בוקרשט.
סנדו אלבו ערך סיורי הופעות בארצות רבות, משנות ה-1920 ועד שנות ה-1950, ערך תוכניות רדיו ופרסם מאמרים מקצועיים בכתב העת "מוזיקה" ברומניה.

יצירותיו

נודע בעיקר ביצירות ווקליות (לידר על מילים ממשוררים רומנים כמו מיכאי אמינסקו,ג'ורג'ה קושבוק, אלכסנדרו מצ'דונסקי, אוקטביאן גוגה, טודור ארגזי ואחרים, מוזיקה למקהלה), מוזיקה לכינור - (סויטה בסגנון קלאסי- 1922, טריפטיך לכינור סולו- 1975, אנדנטה ופוגה לכינור סולו- 1976, קדנצול לכינור סולו לקונצ'רטו מס. 22 מאת ויוטי, לקונצ'רטי מס. 1, 2 ו-3 מאת מוצרט ולקונצ'רטו מס.2 מאת פגניני, מוזיקה לפסנתר, יצירות להרכבים קאמריים ויצירות (למשל 3 קונצ'רטיני לכינור, "געגועים למולדת", סונאטה לכינור ופסנתר בסגנון רומני, מנגינות רומניות לכינור ופסנתר, מנגינה ערבית לכינור ופסנתר, לרגו לוויולה ותזמורת, וכו'), יצירות סימפוניות, וכו'

שונות

לפי עדות הכנר והמורה וסילה פיליפ (שרויאן ב-18 ביולי 1980 על ידי דספינה פטצ'ל),סנדו אלבו היה מחונן בזיכרון יוצא דופן, רגישות מוזיקלית רבה, רצון של ברזל ושלט ברפרטואר רחב מאוד. בעזרת כישורים אלה, הצליח לפתח קריירה מכובדת, למרות שממדי ידיו ואצבעותיו לא היו ממש מתאימות לנגינה בכינור".
אנקדוטה מספרת שבסוף שנות ה-1920 כשהגיע סנדו אלבו כדי להופיע בקונצרט בניו יורק ביקש מג'ורג'ה אנסקו ללוות אותו בפסנתר, אחרי שהמלווה שלו חלה.כשארתור שנאבל הגיע כדי לקחת את אנסקו לקולנוע, נתבקש גם הוא להתלוות אליו קודם לאולם הקונצרטים כדי להפוך את הדפים בשביל אנסקו. למחרת מבקר המוזיקה של "ניו יורק טיימס" כתב:"המוזיקה הייתה טובה מאוד, רק שהייתה איזו בעיה עם הליהוק: היה צריך שאנסקו ינגן בכינור, ששנאבל ינגן בפסנתר ושסנדו אלבו יהפוך את הדפים".

אכן אנסקו ליווה את אלבו לא פעם בפסנתר, למשל, בניו יורק ב-31 במרץ 1933, בסונאטה שלו עצמו לפסנתר וכינור בפה מינור מס. 2.
כנס העתידנים

עלילת הספר

הספר פותח בתיאור רחב של המציאות הכאוטית שבה הכנס מתרחש. לם מתאר את העתיד כמקום בו הכול גדול יותר וצפוף יותר, וכתוצאה ישירה, אי-סדר ואבסורד שוררים בכל. כך למשל מלון בעל מאות קומות מתחבט במציאת פתרון להבאת ביצה חצי מבושלת לאחת הקומות הגבוהות בלי שתתקרש בזמן החולף, וכנס הנערך במקביל גורר מצבים לא צפויים כמו כניסה לאולם הרצאות המלא באנשים מעורטלים, בו מוגשים מתאבנים בעלי צורות אירוטיות. 
מחוץ למלון (וגם בתוכו) פעולות טרור מתרחשות כמעט ללא הרף, בסדרי גודל שונים, כחלק מהשגרה. באחת מהן מופעל גז הזיות הגורם לאיון ולקבוצת אנשים המסתתרים עמו לחוות חלומות בהקיץ בסיומם הם מוצאים עצמם שוב באותו מקום. בנקודה מסוימת איון מאבד קשר עם המציאות ומתעורר בעתיד הרחוק יותר, עולם אוטופי עוצר נשימה.
במהלך הסתגלותו האיטית לסביבה, איון לומד כי כעת אנשים משתמשים בכימיקלים באופן יומיומי ומסיבי באופן סדיר, לפעולות כבידור, לימודי מתמטיקה, שליטה ברגשות ושינוי תכונות הגוף. עם זאת, הוא מבחין בפרט אחד מוזר - כל האנשים שהוא מכיר מתנשפים בכבדות, כאילו הם עוסקים בפעילות גופנית מאומצת. 
לאחר זמן קצר איון נדהם לגלות כי העולם אליו הגיע רחוק מלהיות מושלם. למעשה, האנושות נמצאת במצב עלוב, יש מחסור במקום, אוכל, ובגדים והדרך היחידה לשאת את הקיום היא שימוש בחומרים כימיים הגורמים לכל בני האדם לחיות באשליות לגבי מצבם החומרי והנפשי. כך, כל האנשים הנראים נוהגים ברכבים למעשה הולכים ברגל לכל מקום. אפילו מעליות הן אשליה - עשרות אנשים עולים ויורדים בעזרת חבלים, במאמץ פיזי ניכר.

ניתוח

הספר הקצר (146 עמודים בעברית) הוא רחב יריעה ומקיף שתי תקופות חיים. לם מסתכל קדימה אל עבר עתיד שנראה כאפשרי, מבחינת הדלדלות משאבים והמאמצים האדירים שהממשלה משקיעה כדי לאפשר מראית עין של חיי שפע. 
מאז נכתב הספר עברו שלושה עשורים, והמציאות כיום קרובה הרבה יותר לזו המתוארת בחלק הראשון של הספר. אירועי טרור תכופים הם חלק מסדר היום, כמו גם הכאוס שהוא פועל יוצא של צפיפות אוכלוסייה ומיזוג בין תרבויות שונות. גם חלקו השני של הספר הופך רלוונטי לתקופה הנוכחית. במקביל לעלייה בשימוש בתרופות פסיכיאטריות, תרחישים כגון התפוצצות אוכלוסין בחלק מהעולם נראים ריאליים ועלולים להוביל למצב של מחסור לכל תושבי כדור הארץ. באמצעות העולם הקיצוני ומלא הדמיון המתואר בספר, לם בוחן שאלות הנוגעות ליכולת ההכחשה של בני האדם, הרצון שלהם לחיות באשליה והפער בין המציאות האובייקטיבית לבין חווית המציאות של האדם.

עיבוד לקולנוע

בשנת 2013 עובד הספר לסרט "כנס העתידנים" בבימויו של ארי פולמן.
הארמנים הסמויים

הארמנים הסמויים או ארמנים מוסלמים (באנגלית: Hidden Armenians) הוא כינוי לאוכלוסייה טורקית בדרום מזרח טורקיה, שמוצאה בארמנים נוצרים שהתאסלמו במהלך מלחמת העולם הראשונה, כדי להינצל מרצח העם הארמני.

רקע

בתחילת מלחמת העולם הראשונה קיוו הרוסים להמשיך במסע הכיבושים והסיפוח של טריטוריות עות'מאניות ובמיוחד אלה המאוכלסות ברובן או בחלקן בנוצרים. הארמנים, שהיו נוצרים וראו באימפריה הרוסית את הסיכוי שלהם לקבלת אוטונומיה, זכרו עדיין את הטבח החמידאי, אהדו את המטרות הרוסיות ופעלו ברוח התנועה הארמנית לשחרור לאומי. היו לא מעט ארמנים עות'מאנים שהושיטו סיוע ממשי לצבא הרוסי. חיילים ארמנים-עות'מאנים ערקו עם נשקם מהצבא העותמאני וזנבו בכוחות העותמ'אנים הטורקים, היו ארמנים ששימשו מורי דרך לכוחות הרוסים וארמנים אחרים התגייסו ליחידות מתנדבים בצבא הרוסי וצוידו בנשק צרפתי, כדי להילחם נגד האימפריה העות'מאנית.
השלטונות העות'מאניים הגיבו בתקיפות. ההנהגה הארמנית באיסטנבול הוצאה להורג והצבא העות'מאני החל לסלק את הארמנים מהאזורים הקרובים לגבול עם רוסיה, בדרום מזרח אנטוליה. ביצוע הטיהור האתני היה אכזר ויצר את רצח העם הארמני, כשהדרך היחידה הפתוחה בפני הארמנים של אותו אזור להינצל הייתה התאסלמות. חלקם אכן התאסלמו ואחרים, בעיקר נשים וילדים, אולצו להתאסלם.

הארמנים הסמויים

לפי נתונים של חבר הלאומים כ-95,000 ארמנים התאסלמו באותה תקופה. צאצאי אותם הארמנים שהתאסלמו, כונו על ידי היסטוריונים בשם "הארמנים הסמויים". חלק מהארמנים הסמויים מנסים לחזור וללמוד את המורשת הארמנית של אבותיהם, אך רק מעטים מהם מוכנים לעשות את הצעד הנוסף ולהתנצר.
לוקאס ואסקס

ריאל מדריד

לוקאס נולד ב- א קורוניה שבמחוז גליסיה, ספרד. לוקאס שיחק במספר מועדונים קטנים לפני שהצטרף למערכת הנוער של ריאל מדריד ב-2007 בגיל 16. הוא ערך את הופעותיו המקצועיות הראשונה בעונת 2010–2011 בריאל מדריד C. בקמפיין שלאחריו כבש 4 שערים ב23 משחקים על מנת לעזור לריאל מדריד קסטיליה לחזור לסגונדה דיוויזיון לאחר היעדרות של 5 שנים, את הופעתו הראשונה ערך ב-28 בפברואר 2012 במשחק תיקו נגד לה רודה שהסתיים בתוצאה 2-2.
ואסקס ערך את הופעתו הראשונה בסגונדה דיוויזיון עם ריאל מדריד קסטיליה ב-17 באוגוסט 2012 בהפסד חוץ 1–2 לויאריאל.

אספניול

ב-19 באוגוסט 2014 הושאל ואסקס לאספניול מליגת העל הספרדית למשך עונה עם אפשרות לקנייה, וערך את הופעתו הראשונה בקמפיין ב-30 באוגוסט כאשר החליף את סלבה סביליה במחצית השנייה, המשחק הסתיים בהפסד 1–2 לסביליה.
את שערו הראשון בליגה כבש ואסקס ב-5 באוקטובר 2014 בניצחון 0–2 על ריאל סוסיאדד. ב-3 ביוני 2015 חתם ואסקס על חוזה למשך 4 שנים, כשסכום העברתו מריאל מדריד היה 2 מיליון יורו.

חזרה לריאל מדריד

ב-30 ביוני 2015 השתמשה ריאל מדריד בסעיף בחוזה המאפשר רכישה בחזרה, וואסקס חזר לקבוצה, והיה שותף, בין השאר, לזכייתה של ריאל מדריד שלוש פעמים ברציפות בליגת האלופות, בין השנים 2016–2018.