google/wiki40b huggingface dataset:
גלוטן

גְּלוּטֵן (Gluten; בעברית דִּבְקָן) הוא חלבון המצוי בעיקר בדגנים, כחיטה, שעורה, שיפון וכוסמין. ייחודו של הגלוטן הוא היותו בלתי מסיס במים - תכונה המקנה לו את היכולת ליצור לחם. גלוטן הוא חלבון התשמורת העיקרי בגרגר החיטה, ורכיבי הגלוטן השונים מהווים כ-90% מהחלבון בגרגיר החיטה.
הגלוטן מורכב מ-2 -קבוצות חלבונים עיקריות: גליאדינים וגלוטנינים. הגליאדינים והגלוטנינים מכילים כמות גדולה יחסית של חומצות האמינו גלוטמין ופרולין וכן כמויות מזעריות של ליזין, ארגינין, תריאונין, וטריפטופן. 
הגלוטן בודד וזוהה לראשונה בשנת 1745 על ידי פרופסור יאקופו ברטולומאו בקרי (Jacopo Bartolomeo Beccari), שהיה פרופסור לכימיה באוניברסיטת בולוניה. 
רגישות לגלוטן מובילה למחלת צליאק. חולי הצליאק רגישים לגליאדין שבגלוטן.

גלוטן ואיכות לחם

הגלוטן מאפשר "הדבקה" של מרכיבי הקמח והפיכתם לבצק. במהלך פעולת הלישה, הגלוטן מתפתח, נוצרים קשרי גופרית ונוצר מבנה תלת-ממדי דחוס בו רשת סיבים דקים ואלסטיים. תכונות רשת הסיבים כגון צפיפותה, גמישותה והאלסטיות שלה תלויה בכמות הגלוטן בקמח, ביחס שבין רמת הגלוטנין לגליאדין, בנוכחות אנזימים המסייעים או מפריעים לתהליך ובנוכחות מחמצנים. תכונות אלו, וכמות הגלוטן הכללית משתנה בהתאם לסוג וזן החיטה ואיכותה. תפקידה של רשת הגלוטן התלת-ממדית בזמן התפיחות, היא "לכלוא" ו"להחזיק" את הגזים הנוצרים עקב פעילות האנזימים והשמרים, וכן את אדי המים המתהווים בתוך חללי הבצק עקב הטמפרטורה הגבוהה בזמן האפיה. 
שיעור הגלוטן מושפע מתנאי הגידול והסביבה על ידי מנגנונים הקשורים לבקרת ביטוי הגנים המושפעת מתנאי הסביבה ומהרכב המינרלים בצמח. הזנה חנקתית שופעת בתקופת מילוי הגרגר מגדילה את תכולת החלבון בגרגר, טמפרטורה גבוהה ויובש מקצרת את תקופת התפתחות הגרגר ולעיתים מתקבלים גרגרים קטנים עם תכולת חלבון גבוהה מידי. לעומת זאת תקופת התפתחות ממושכת עם תנאי לחות שופעים וטמפרטורות נמוכות מביאה לעיתים להצטברות פחמימות, תכולת חלבון נמוכה ולרוב גם טקסטורה רכה יותר. 
הגלוטן מופיע בזמן ההבשלה הסופית של גרגירי החיטה, גרגירי חיטה ירוקים המכונים גם "פריקה" או "פריקי" הם מאכל מסורתי באזור המזרח התיכון ומכילים ערך נמוך של גלוטן. במדינות מסוימות מוכרים את החיטה הירוקה באריזות וואקום כמוצר ללא גלוטן, בישראל היא נמכרת כתפזורת ולכן עלולה להכיל גם גרגירים בשלים יותר בעלי ערך גלוטני גבוה.
איכות הגלוטן מאופיינת במידת יכולתו להתרחב ובמידת הגמישות שלו, אלו משפיעים על נפח כיכר הלחם ועל המצאות קרעים בכיכר. תכונות אלו נקבעות על פי היחס בין רכיבי הגלוטן - הגלוטנינים והגליאדינים, המהווים כ-90% מחלבוני הגרגר, עבור אפיית לחם היחס האופטימאלי בין הגלוטנינים לגליאדינים הוא 1:1. הגליאדינים, מסיסים באלכוהול ואחראים על צמיגות וכושר ההתפשטות הבצק והגלוטנינים שאינם מסיסים באלכוהול קובעים את מידת האלסטיות שלו.

אטימולוגיה

מקור השם הוא מהמילה הלטינית gluten, שפירושה "דבק", וממנה נגזר גם התרגום העברי "דבקן".
שבתי פרנקל

שבתי פרנקל (13 באוגוסט 1909, כ"ו באב ה'תרס"ט – 30 בספטמבר 2000, א' בתשרי ה'תשס"א) היה נדבן והמו"ל של הוצאת שבתי פרנקל העוסקת בעיקר בהוצאה מוגהת וממופתחת של ספרי משנה תורה לרמב"ם.

ביוגרפיה

פרנקל נולד בביליץ, פולין ליוסף ופרל פרנקל. הוא נישא לחיה שינדל - בתו של הרב יוסף נחמיה קורניצר, רבה של קראקא ונינו של החת"ם סופר. בשואה נמלט לוילנה בליטא, משם היגר לארצות הברית, התיישב בניו יורק ועסק בפעולות הצלת יהודים מידי הנאצים. רוב משפחתו, הוריו, אחיו ובני משפחתם, נספו בשואה. לאחר המלחמה פעל לשיקום פליטים ולביסוס מוסדות שהוקמו עבורם. פרנקל ואשתו אימצו שני יתומים ממשפחתה של האישה, שהוריהם נספו בשואה. 
בשנת ה'תש"ל עלה פרנקל לישראל. הוא הקים כולל מיוחד של אברכים כדי לממש את מפעל הוצאת ספרי המשנה תורה. הכולל נקרא "ישיבת אהל יוסף" - לזכר אביו, יוסף, שנספה בשואה. כמו כן הקים לשם כך את הוצאת שבתי פרנקל. מלבד ספרי הרמב"ם הוציא לאור גם קיצור שולחן ערוך עם ליקוטים מהספר משנה ברורה, וכן חלק מספריו של הרב משה פיינשטיין.
לאחר פטירת אשתו ביום כ"ד בחשוון ה'תשמ"ו נישא בזיווג שני לחיה אסתר לבית ברינר (בריננער), בתו של החסיד ר' שלמה אמסטרדם מטשין, מצאצאי הרב שאול לוונשטם (אנ') מחבר הספר בנין אריאל והרב צבי אשכנזי מחבר הספר חכם צבי, איתה חי כעשר שנים עד לפטירתו.
ביום א' של ראש השנה בשנת ה'תשס"א נפטר פרנקל ונקבר בהר המנוחות בירושלים. הוא לא הותיר אחריו צאצאים. חתנו החורג - הרב נפתלי קפלן (נכדו של הרב ירוחם ליבוביץ) ממשיך במפעל חייו, ומחלק את זמנו בין ביתו בניו יורק וביתו בבני ברק.
בסטיליה

משמעות המילה בסטיליה (Bastille) בצרפתית היא "מבצר". "הבסטיליה" בה"א הידיעה היא בסטיליית סן אנטואן שעמדה בפריז. הבסטיליה נבנתה בערך ב-1370 כחלק ממערך ההגנה של פריז, על מנת לבצר את החלק המזרחי של חומת פריז ולאבטח את הדרך אל ארמון המלך בסן פול שבדרום המארה. המבנה הוסב לכלא במאה ה-17 בידי לואי הארבעה עשר. באותה עת הוא כלא בעיקר אסירים פוליטיים, אך גם אסירי דת, כותבים מסיתים ופוחחים צעירים, שהוחזקו שם לבקשת משפחותיהם. היא החלה לרכוש מוניטין רע כשהפכה לכלא הראשי עבור אלו שנאסרו לפי "מכתבי החותם" שהפיצו המלכים הבורבונים.
בסוף המאה ה-18 כלל המבנה שמונה מגדלים צמודים בני 5–7 קומות בגובה של כ-24 מטר, שהקיפו שתי חצרות פנימיות ונשקייה. האסירים הוחזקו במגדלים, בחדרים באורך 4.6 מטר, שהכילו מגוון רהיטים. התאים התת-קרקעיים המסריחים, רוחשי המכרסמים, המקקים והטפילים לא היו עוד בשימוש. למושל הכלא ניתנה קצבה יומית עבור האסירים לפי מעמדם - מ-19 ליברות ליום למדענים ולאקדמאיים ועד ל-3 עבור פשוטי העם. מבחינת התנאים היו בתי כלא רבים בצרפת שהיו גרועים מן הבסטיליה, אך הבסטיליה הייתה בעיני הכותבים הפופולריים מקום של אימה ודיכוי - סמל לאכזריות השלטון המלוכני.

האתר בשנות האלפיים

במקום בו עמדה הבסטיליה נמצאת כיום כיכר הבסטיליה ומעט משרידיה נראים בקרבת מקום. אופרת הבסטיליה, בנין האופרה החדש של פריז, ממוקם באזור. כיום הבסטיליה מוכרת בצרפת כמרכז תיירותי וחלק מההריסות מפוזרות בצרפת כדי להכריז על נפילת הבסטיליה.
גברות בלוונדר

פס-קול

בסרט משולבות מספר רב של יצירות לכינור ולתזמורת, אשר מרביתן נכתבו במיוחד לסרט על ידי נייג'ל הס. בנוסף, מנוגנות יצירות מאת מאסנה, סרסטה, דביסי ופאגאניני.
היצירות כולן מבוצעות על ידי הכנר האמריקני ג'ושוע בל.
רבי שמעון בן מנסיא

גזרות אדריאנוס

לאחר מרד בר כוכבא גזר אדריאנוס קיסר רומא על היהודים שלא יגורו בירושלים. ההיסטוריונים שביררו כיצד התקיימה העדה הקדושה בירושלים, ואף למדה תורה בזמן שחלו גזרותיו של אדריאנוס, הגיעו למסקנה שבתקופתו של רבי יהודה הנשיא השתפרו היחסים בין היהודים לרומא והגזרות בוטלו. לדעת אחרים הגזרות לא בוטלו, והיו בתוקפן, אך הרומאים לא הקפידו לכפותן. לפי דעה זאת, חברי העדה הקדושה גרו ולמדו בירושלים, מתוך סיכון וחירוף נפש. על פי הכתוב באגרתו של רב שרירא גאון משתמע שאכן הגזרות בטלו:
"ושקטו רבנן ביומי דרבי, מכל שמדא, משום רחמנותא דאיכא בין אנטונינוס ורבי".

תלמודו של רבי שמעון בן מנסיא

במקורות מוזכרים אמרותיו של רבי שמעון הן בהלכה והן באגדה.
Fuck It Up

רקע וכתיבה

השיר בדומה לשאר שירי של אזליה, נכתב על ידה ביחד עם קאש דול והופק על ידי ג'יי. וייט דיד איט שהפיק עבורה את "Sally Walker" ו-"Started". השיר יצא לאור כסינגל בסמוך לצאתו הרשמית של האלבום. 
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של איגי אזליה ב-19 ביולי 2019, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את אזליה יושבת מאחורי עמדת קבלה, ואת קאש דול נכנסת ומפתחת עמה שיחה. 
בפחות משעה הצליח קליפ השיר לצבור למעלה מחצי מיליון צפיות.
איזבלה, נסיכת סבויה

ביוגרפיה

איזבלה נולדה ב-22 בפברואר 1608 בטורינו, לקרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה ולקתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד, בתם של פליפה השני, מלך ספרד ואליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת. ב-14 באפריל 1625 התחתנה איזבלה עם אלפונסו, נסיך הכתר של מודנה, ממנו נולדו לה 14 ילדים. נישואי השניים היו מאושרים, אולם ב-28 באוגוסט 1626 מתה איזבלה במפתיע, מה ששבר את לבו של אלפונסו. בשנת 1628 מת חמיה צ'זארה ד'אסטה, דוכס מודנה, ואלפונסו עלה לשלטון במקומו, אולם הוא התפטר כעבור שנה והעביר את השלטון לבנם פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה.
ג'בל א-נור

באסלאם

המסורת המוסלמית מספרת, כי כאשר מוחמד היה בן 40 (שנת 610 לספירה על-פי המשוער), הלך להתבודד במערת חראא הממוקמת בג'בל א-נור במסגרת מנהג התחנות' (מנהג בו תושבי ערב הקדומה היו מתבודדים הרחק ממקום מגוריהם, בעיקר בסביבה הררית במטרה לערוך חשבון נפש, וגם לתת צדקה לעניים). באחד מימי התחנות' בעודו מתבודד במערה בהר, ועל פי הסיפור המופיע בקוראן, נגלה אל מוחמד בלילה (לילה המכונה "ליל הגורל" - "לילת אל-קדר") המלאך ג'יבריל (המזוהה עם המלאך גבריאל מהמסורות היהודית והנוצרית). קובץ החדית' הידוע "צחיח אל-בוח'ארי" (صحيح البخاري) מספר כך: "... אז בא אליו המלאך גבריאל ואמר: קרא! קרא בשם ריבונך אשר ברא, ברא את האדם מטיפת דם קרוש, קרא, הן ריבונך הוא רב חסד, אשר לימד בקולמוס, לימד את האדם את אשר לא ידע". הפסוקים האחרונים (מהמילים: "קרא בשם ריבונך" ואילך) מופיעים בקוראן כ"סורת אל-עַלַק" (סורת טיפת הדם או הדם המעובה (או 'סורת הדם הקפוא') מס' 96), (תרגומו של אורי רובין).
נטליה מלקון

קריירה

כשהייתה בת 9 בלבד, התחילה נטליה לשחק בסדרה "קטנטנות" שם שיחקה את נטליה "טלי" רמוס פצ'קו אקבדו למשך 3 עונות (1999–2001) ולאחר מכן שיחקה גם בקטנטנות: הסרט ובמחזמר של הסדרה על במות ארגנטינה, ישראל ומדינות נוספות.
בשנת 2002 שיחקה ב"קצ'ורה" שיזמה נטליה אוריירו.
בשנים 2003–2004 שיחקה נטליה במעין ספין-אוף של "קטנטנות" - "פינת אור" את נטליה "טלי" טולדו.
בפסח 2004 הגיעו לישראל כל כוכבי הסדרה "פינת אור" להופעה בהיכל נוקיה, תל אביב. ההופעה הייתה בלעדית לישראל, שכן בארגנטינה הסדרה לא נחלה הצלחה גדולה כמו בישראל.
ב-2005 חזרה לקבוצת כריס מורנה ושיחקה ב"אמור מיו", ובהמשך שיחקה בתפקיד אורח ב"כמעט מלאכים".
בשנת 2014 נטליה הצטרפה ל"Soltera Pero Nunca Sola" ושיחקה ב"סימנים" בתפקיד אורח, בתור אחותו של אנחל, לולי.
בליה ספרואידית

בליה ספרואידית היא מונח הנתון למחלוקת בקרב גאולוגים באשר לסוג הבליה שהוא מייצג: בליה בצלית – בליה מכנית המתבטאת בהיווצרות סדקי התקררות מעגליים בסלעי יסוד, או בליה קונצנטרית – בליה כימית המתרחשת בסלעים ומתבטאת בהמסה חיצונית ובהתעגלותם.

הבליה

בליה ספרואידית היא תופעה גאולוגית בה מתעגלים גושים סדוקים של סלע כתוצאה מהסרה של חלקים ממנו. סוג זה של בליה נפוץ בבזלת ובגרניט ונצפה גם בדולריט, בדיאבז, באנדזיט, בצפחה ובגנייס. בליה ספרואידית כזו נצפתה לא רק בסלעים מגמטיים ומותמרים אלא לעיתים גם בסלעי משקע דוגמת אבן חול.

מאפיינים

טבעם של מבני הבליה הספרואידית מגוון. לעיתים ניכרת בסלעים אלה חזית בליה – אזור מגע חד בין ליבת הסלע שלא התבלתה לבין חלקי הסלע בהם חלה בליה. במקרים אחדים מתבטאת חזית הבליה בהבדלי צבע בלבד, ובאחרים מופיעות קליפות קונצנטריות הנושרות בהדרגה מן הסלע. לקליפות הקונצנטריות הנוצרות בסלע מסוים עובי אחיד פחות או יותר, הנמדד במילימטרים ובסנטימטרים. בבזלת אופייניות קליפות רבות ודקות, ובגרניט – קליפות מעטות ועבות יותר.
בבליה בצלית נקבעים צורתם וגודלם של הגרוֹרוֹת וגושי הסלע באמצעות השרת הקליפות, ובבליה קונצנטרית באמצעות הסדקים הנוצרים במסלע המקורי טרם המסתו.
על אף השימוש במונח ספרואיד בהגדרת סוג הבליה, לא כל תוצרי הבליה הספרואידית ספֵירים בצורתם. גושים קובייתיים מתבלים לגושים כדוריים, גושים מוארכים לגושים אליפסואידים וגושים לוחיים מתבלים ללוחות מעוגלים הדומים למצבות.

תהליכים

בהשוואה למבנים מגמטיים וסדימנטריים קיבלו מבני בליה תשומת לב מעטה מאוד. עם זאת, מן המחקרים שנערכו עולה כי בליה ספרואידית כוללת מאפיינים שונים שנוצרו בדרכים שונות. כל התהליכים המיוחסים לבליה ספרואידית הם ממושכים ואינם מלווים בהתרחבות או בהתכווצות של המסה הסלעית.
קיימות שתי גישות עיקריות הנוגעות לסיבות ולתהליכים היוצרים בליה ספרואידית:

הגישה המכנית

גישה זו מציגה בליה בצלית (Onion-skin weathering) המתבטאת בהיווצרות סדקים ובהיפרדות של קליפות קונצנטריות מגוף הסלע. התהליך המכני אופייני לסלעי יסוד, והוא מתבטא בהיווצרות סדקים קונצנטריים הנגרמים מהתקררות הדרגתית של המאגמה ממנה נוצרו סלעים אלה.
גישה זו גורסת כי ההיפרדות הקליפתית נובעת ממאמץ שיורי הנובע מהתקררות והתכווצות, אך אינה מסבירה את התצפיות בסלעי משקע דוגמת אבן חול.
ג'ייסון יוז

ביוגרפיה

יוז נולד בפורת'קאול שמחוז גלמורגן בוויילס. הוא היה שחקן רוגבי מצוין, אבל המורה לדרמה בבית הספר שכנע אותו ללמוד משחק. בנעוריו הצטרף לתיאטרון הלאומי לנוער. הוא למד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), שם זכה בפרס אלק קלונס לשחקן הטוב ביותר. כשעבר לראשונה לגור בלונדון היה שותף לדירה של השחקן הוולשי מייקל שין. יוז סיפר שעזב את הסדרה "רציחות במידסומר" ב-2013 בשל הנסיעות היומיומיות לצילומים במשך עשרה חודשים בשנה שהיו מתישות והחלו להשפיע על בריאותו.

חיים אישיים

ליוז ולאשתו נטשה דאהלברג יש שלושה ילדים: מולי, מקס וקאריס.
מלכת היופי שלי

רקע

הרעיון לכתיבת השיר נולד כשנה לאחר נישואיהם של אייל גולן עם אשתו (לשעבר) מלכת היופי לשנת 2001 אילנית לוי.

מצעדים והצלחה

השיר הגיע למקום העשרים במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת ה'תשס"ה. כמו כן זכה השיר למקום השמונה עשרה ב"מצעד שירי אייל גולן" בשנת 2009. השיר הושמע גם במצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' במהלך כשלושה חודשים והשיא היה באפריל כשהגיע למקום השני באותו שבוע.
הפופולריות הרבה של השיר, שנכלל באלבום מציאות אחרת, תרמה לכך שגיספן זכה באותה שנה בפרס שר התרבות ל"כותב השנה" לשנה האזרחית.
בוזוקי

בוזוקי (ביוונית: Μπουζούκι) הוא כלי מיתר בעל ארבעה זוגות מיתרים המשמש במוזיקה היוונית והים תיכונית. 
הבוזוקי הוא פיתוח מאוחר של הבגלמה, כלי מיתר מונגולי שהובא אל אגן הים התיכון עם מסעות הכיבוש המונגולים בימי הביניים. במזרח התיכון שונה מבנה תיבת התהודה והוספו סריגים. השם בוזוקי שנבחר לכלי גזור מהמילה "בוזוק" שמשמעותה "צוואר" וזאת משום צווארו הארוך והצר של הבוזוקי. נגני בוזוקי הם מהמוזיקאים המוערכים ביותר ביוון ובקהילה היוונית בישראל, והם נמדדים בין השאר במהירות נגינתם. 
בבוזוקי היווני המסורתי יש שלושה זוגות מיתרים. בשנת 1955 החלו לייצר בוזוקי שבו ארבעה זוגות מיתרים, האחראי לכך היה נגן הבוזוקי הידוע, מנוליס חיוטיס. שינוי זה הפך את הבוזוקי לכלי שניתן לנגן בו אקורדים כמו בגיטרה, ונגינת קטעים מלודיים בווירטואוזיות רבה. ביוון יש עדיין נגני בוזוקי רבים שמשמרים את הנגינה בבוזוקי שבו שלושה מיתרים ובכך שומרים את המסורת של מוזיקת הרמבטיקו. חלק מנגני המוזיקה הים-תיכונית מוסיפים לצוואר הבוזוקי שריג ביניים צף (לא מקובע לצוואר), בדומה לאופן שבו נעשה הדבר על גיטרה חשמלית. השריג הצף מאפשר לנגן גם רבעי טונים, בדומה לעוד ולבגלמה הטורקית ובניגוד לשריגים הרגילים של הבוזוקי, שמאפשרים לנגן רק חצאי טונים.
בישראל נגינת הבוזוקי תפסה תאוצה עוד בשנות ה-70 המוקדמות. נגני בוזוקי ליוו זמרים מהז'אנר אשר השתמשו בלחנים יוונים עליהם כתבו מילים בעברית, דוגמת זוהר ארגוב שבין שיריו המוכרים היו אלינור ועינייך החומות.
בישראל מספר רב של נגני בוזוקי מקצועיים כחלק מפופולריות שצברה המוזיקה היוונית בישראל. בין המוזיקאים הבכירים בישראל הוא נגן הבוזוקי צפי שלמה.
אם יוצאים מגיעים למקומות נפלאים!

עלילה

בעלילה מתוארים מסעותיו של הגיבור, מקומות שבהם הוא עובר וכן רגשות, דילמות והחלטות. ניתן להבחין כי מרבית המקומות והתיאורים בעלילה מייצגים מטפורות בחיים. לדוגמה, הגיבור מגיע למקום המתואר בצורה שלילית אשר נקרא "מקום לחכות" ובו לא עושים שום דבר מלבד המתנה לדברים חסרי משמעות שיקרו.
הסיפור מסתיים בנימה אופטימית ובעצות לגיבור – שהוא למעשה הקורא.

איורים

בדומה לספריו הקודמים של דוקטור סוס, את הספר כולו אייר המחבר בעצמו בסגנונו הייחודי. האיורים מכילים פרטים ומשתנים רבים וארכיטקטורה עשירה, ועם זאת הימנעות מקווים ישרים. לאורך כל הסיפור הדמות הראשית (המייצגת את הקורא) לבושה בפיג'מה ובמצנפת שינה צהובים.

הצלחת הספר

הספר מוכר כאחת החשובות והמצליחות ביותר מיצירותיו של דוקטור סוס. עם יציאתו לאור הוא הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית סיפורת. הוא תורגם לעשרות שפות וזכה להצלחה עולמית. הגם שכמו מרבית ספריו של סוס, הוא פונה בעיקר לילדים ולנוער, הוא הפך לפופולרי בכל הגילים ונחשב ספר מוטיבציה בשל סגנון הלשון והשקפתו על החיים. בעקבות כך נהוג להעניק את הספר כמתנה למתחילים התחלות חדשות – עובדה אשר תורמת להצלחתו גם היום.

תרגום לעברית

גרסתו העברית של הספר ראתה אור בהוצאת 'כתר' כבר בשנת צאתה של הגרסה המקורית. תרגמה אותה לאה נאור, אשר תרגמה 34 מספרי דוקטור סוס. כמו מרבית ספריו, בשל משחקי המילים והחריזה הרבה באנגלית לא היה ניתן לתרגם את הספר מילולית לעברית, ולכן נאלצה המתרגמת לשכתבו. בכל זאת היא הצליחה להישאר נאמנה למקור ולשמר את סגנון הכתיבה הייחודי של הסופר.
הספר זכה להצלחה רבה בישראל ונשאר פופולרי בשל היותו מתנה ייחודית למשתחררים מצה"ל וליוצאים לטיול הגדול לאחר השחרור.
אלפרד דה ויניי

חייו

אלפרד דה ויניי נולד למשפחת אצולה בעיר לוש שבעמק הנהר לואר בצרפת. אמו שהייתה אישה בעלת אופי חזק, קיבלה את השראתה מז'אן ז'אק רוסו, ולקחה על עצמה לדאוג לחינוכו של בנה. אביו היה חייל ותיק מתקופת מלחמת שבע השנים.
אלפרד דה ויניי התגייס בשנת 1815 לחיל המשמר של לואי השמונה עשר ושירת בו עד להתפטרותו בשנת 1828. הוא נמשך ללמודי הספרות, התנ"ך וההיסטוריה, ובאותה שנה החל לכתוב שירה. ב־1820 פרסם את הפואמה הראשונה שלו, וב־1822 את קובץ שיריו הראשון. בשנת 1823 נתמנה לקצין ונשלח למלחמה בספרד (קרב טרוקדרו). הוא הרבה לקחת חופשות מן הצבא וב־1824 פרסם את הפואמה "אלוה". ב־1825 נישא ללידיה בונבורי, אישה ממוצא אנגלי. נישואיו לא היו מוצלחים, ואשתו מעולם לא למדה לדבר צרפתית שוטפת. ב־1826 פרסם את לקט השירים "פואמות עתיקות ומודרניות", ובאותה שנה פרסם את הנובלה ההיסטורית "סנק מארס" שבה תיאר את המאורעות שקדמו למותו הקרדינל רישלייה.
ב־1827, כאשר להקת תיאטרון אנגלית ביקרה בפריז, עסק דה ויניי בתרגום של המחזה "רומיאו ויוליה" לצרפתית. הוא היה מרוצה מהתפטרותו של המלך שארל העשירי כתוצאה מהפכת יולי 1830. ב־1831 הועלה על הבמה מחזהו הראשון "המרשאל ד'אנקר", דרמה היסטורית המתארת את המאורעות שקדמו לעלייתו של לואי השלושה עשר על כס המלוכה. הוא הרבה ללכת לתיאטרון ושם פגש בשחקנית מארי דורבאל שהפכה למאהבתו. ב־1832 פרסם את הנובלה הפילוסופית "סטלו" שבה בחן את הקשר שבין השירה לבין החברה, והגיע למסקנה שעל המשורר להתרחק מן החברה. ב־1835 הועלה הבמה מחזהו "שאטרטון", שבו מאהבתו שיחקה בתפקיד ראשי. באותה שנה הופיע ספרו "עבדות וגדולה בצבא" שבו תיאר את מצבו של החייל.
אחרי מות אמו בשנת 1838, פרש דה ויניי לאחוזה המשפחתית ליד העיר אנגולם, שם כתב אחדות מן הפואמות הגדולות שלו, ובהן "מותו של זאב" ו "ביתו של רועה". ב־1845 נבחר לאקדמיה הצרפתית. ספר שיריו "גורל האדם" שהופיע אחרי מותו (1867) מסכם את גישתו הפילוסופית לחיים. הוא לקה בסרטן הקיבה, אך נשא בכבוד את סבלותיו ואמר: "כאשר אתה מהרהר בערכו של אדם עלי אדמות ובמשמעותם של חייו, השלווה בלבד היא גדולה; כל השאר הוא חולשה."
אלפרד דה ויניי נפטר בפריז ב-1863, ונקבר לצד אשתו בבית הקברות של מונמארטר.
משה אפרתי

משה אפרתי (נולד ב-1934) הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי חתן פרס ישראל למחול.

ביוגרפיה

אפרתי נולד בירושלים, דור שישי בארץ ישראל, וזמן קצר לאחר לידתו ננטשה המשפחה על ידי אביו. אמו, רבקה, עבדה בבית הקונסול המצרי בארץ ישראל, מחמוד פאוזי. חמשת אחיו הבוגרים היו חברי המחתרות בארץ, שלושה מהם נפצעו בפעילותם. אפרתי למד בבית הספר "תחכמוני" ובגיל צעיר החל לעבוד כמכונאי וכפועל במחצבה. בנעוריו החל לעסוק במחול ככלי ספורטיבי לפיתוח הגוף ולמד בסטודיו בהנהלת חסיה לוי-אגרון. אל הסטודיו חזר בתום שירותו הצבאי, במהלכו נפטרה גם אמו.
הוא הופיע בסטודיו בשנת 1958 בפני מרתה גרהאם, בעת ביקורה בישראל, ולאחר מכן נענה להצעתה למלגת לימודים בבית ספרה לריקוד בניו יורק. בשנת 1962 התאפשרה נסיעתו מבחינה כלכלית ואפרתי הוכשר בבית הספר של גרהאם במשך שנתיים. בתקופה זו למד גם אצל לואיס הורסט, אנתוני טיודור ודן פורוורת'. אפרתי התגורר בהארלם ונחשף לתרבות האפרו-אמריקאית.
בשנת 1964 הוזמן לשוב לישראל ולהצטרף ללהקת המחול "בת שבע", בה שימש רקדן ראשי לצד רנה שיינפלד ואהוד בן-דוד, וכעבור זמן היה לכוריאוגרף הראשי שלה. על הופעתו בלהקה כתבה אירנה גטרי: "ההפתעה הגדולה של הערב היווה עבורי סוליסט גברי בשם משה אפרתי. לרקדן זה יש כל הנתונים הדרושים: כשרון, משמעת, ריכוז, קצב וכח דרמטי, ובעל גוף אידיאלי לרקדן־גבר. אישיותו חזקה ואינה יכולה להישבר, לדעתי, או להשתנות.". בשנת 1971 ייסד אפרתי את להקת המחול "דממה" שהורכבה מרקדנים חירשים, במהלך השנים הצטרפו לשורותיה רקדנים בעלי יכולת שמיעה, חברי "להקת מחול אפרתי", שייסד בשנת 1974, ושם הלהקה הוסב ל"קול ודממה". בין הרקדנים היה אמנון דמתי שהיה רקדן ראשי בלהקה, במשך 15 שנים. הלהקה פורקה על ידו בשנת 2001 עקב הפסקת התמיכה התקציבית שניתנה לה ממשרד החינוך והתרבות וקשייו הכלכליים האישיים.
אפרתי היה נשוי לתמר גוטשלק ולאביבה פז ומשנות השבעים ועד שנת 2000 היה נשוי לרקדנית להקת "בת שבע" אסתי נדלר. בשנת 2001 לקה אפרתי בשבץ והשתקם משיתוק שנותר בפלג גופו הימני.
רנטה פוגל

ביוגרפיה

פוגל נולדה בקרל-מרקס-שטאדט (כיום קמניץ). 
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה פוגל במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:24.91 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 4:20.75 דקות ולפני מערב גרמניה (4:26.46 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.87 דקות.

אלופה ושיאנית עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה פוגל ב-3 מדליות זהב. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.74 דקות, לפני ליובוב רוסנובה מברית המועצות (1:15.42 דקות) ובת ארצה בריגיטה שוכארדט (1:15.82 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:40.01 דקות, לפני בת ארצה הנלורה אנקה (2:40.49 דקות) ולין קוללה מארצות הברית (2:41.71 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אולריקה ריכטר, רוזמרי קותר וקורנליה אנדר בשיא עולם חדש של 4:16.84 דקות, לפני ארצות הברית (4:25.80 דקות) ומערב גרמניה (4:26.57 דקות). 
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה פוגל בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 4:13.78 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.69 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 1:12.91 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה בקונקורד, קליפורניה ב-1 בספטמבר אותה שנה קבעה פוגל במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:12.28 דקות.
בשנת 1979 ברחה פוגל למערב גרמניה דרך הונגריה, שם החלה לעבוד כמאמנת שחייה.

שימוש בסמים

פוגל הייתה מהראשונות שסיפרו על השימוש הלא חוקי בסמים בקרב ספורטאים ולכן הייתה חשופה להתקפות מצד גורמים ממזרח גרמניה.
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב .
Te Lo Dije

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי נאטי נטשה, אניטה, דדי יאנקי, סימון רסטרפו, רפאל פינה, ג'סטין קוילס וגבי מיוזיק, והופק על ידי רפאל פינה. השיר הוא שיר בסגנון הפופ הלטיני. שיתוף פעולה זה הוא הראשון בין נטשה לאניטה.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של נאטי נטשה ב-20 בפברואר 2019, ובוים על ידי נונו גומש. בתחילת הקליפ ניתן לראות גבר אוחז במשקפי מציאות מדומה, ולאחר מכאן ניתן לראות את נאטי נטשה ואניטה.
נכון לאוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-45 מיליון צפיות.
יונה חצור

שנותיו המוקדמות

יונה חצור נולד בקלן שבגרמניה בשנת 1920. למד מ-1927 בבית ספר יסודי "יבנה" ולאחר מכן, משנת 1931, בבית ספר תיכון "מוריה". בשנת הלימודים האחרונה היה חבר בתנועת עזרא ועבר ללמוד בישיבה תיכונית, דבר שנדרש כתנאי לעלייה לארץ ישראל. בשנת 1939 עבר להמבורג וסיים בהצלחה את תעודת בגרות שלו. לאחר ליל הבדולח עבד כמדריך נוער בקהילה היהודית

עלייה ושרות במערכת הביטחון

באוגוסט 1939 קיבל היתר עלייה כסטודנט. כשהגיע ארצה, נקלט בארץ על ידי דודו החורג, הד"ר מרדכי מקס לבנשטין והחל את לימודי האדריכלות בטכניון בחיפה. לימודיו נפסקו עם התנדבותו לצבא הבריטי. כעבור שנתיים באפריל 1941 הגיע לדרגת קפטן, והגיע עם היחידות הארץ ישראליות למדבר המערבי, למלטה, לאוסטריה ולאיטליה. באיטליה לאחר שאספו פליטים מרחבי איטליה ניתפס במעורבותו במשלוח אניית המעפילים "אקסודוס" נשפט ונשלח הביתה. 
ב-1946 כאשר חזרת ארצה הצטרף לקואופרטיב "משמר המפרץ". משנת 1939 התקבל כחבר בארגון ההגנה עד הקמת צה"ל. במלחמת העצמאות שירת כסגן מפקד גדוד חי"ר 24 ב"כרמלי", התמנה למפקד בית הספר לקציני תחבורה ולמפקד בסיס הדרכה וראש ענף במטכ"ל של צה"ל.
כשהתמנה למנהל לשכת נשיא המדינה דאז, פרופסור חיים ויצמן. משהוחלט, בסוף 1949, על כינון שירות קבע בצה"ל, הצטרף לשורותיו.

משמר הכנסת

באוקטובר 1957 לאחר התקרית שבה נזרק רימון לעבר הכנסת הישנה, בבית פרומין בירושלים נפצעו בן-גוריון, משה שפירא, גולדה מאיר לכן ביקש היו"ר שפרינצק לבטל את טקס ההשבעה של הנשיא המיועד דאז יצחק בן צבי. יונה חצור הצליח לשכנעו וההשבעה התקיימה כסדרה. יגאל אלון היה אחראי על החקירה מה קרה ולמנוע הישנות מקרה כזה. הוא המליץ על הקמת מחיצת זכוכית בין יציע האורחים ומקום מושבם של חברי הכנסת. כמו כן החליט יגאל אלון על הקמת משמר הכנסת ויונה חצור הכין רשימת תפקידים של יחידת המשמר ותוקף החוקתי שלהם. 
כאשר הקימו את מוסד קצין הכנסת הציע לו יו"ר הכנסת דאז, יוסף שפרינצק, לכהן בתפקיד זה. עד אז היו לכנסת רק סדרנים. 
ב-1958 הקים יונה חצור את המשמר החמוש ואף עיצב עבורו מדים וכובעי פונפון שאפשר לראותם בצילומים של אנשי המשמר העומדים לפני בית פרומין. ושימש כקצין תלונות הציבור. לאחר גיוס אנשי המשמר נשלחו לבית ספר לשוטרים והמבחן האחרון שלהם היה צעדה בת תשעה ימים לירושלים

המשך חייו

במהלך מילוי התפקיד למד משפטים ועם סיום לימודיו חיפש תפקיד קרוב לתחום המשפט המסחרי ובשנת 1960, התמנה על ידי ספיר למפקח על היהלומים במשרד המסחר והתעשייה. משנת 1962 ניהל את חברת הברוקרים העולמית ליהלומים "הניג" במשך עשרים שנה. בתקופה זו תרם רבות לחיזוק מעמדה של התעשייה הישראלית וקשר קשרים אישיים וחמים עם ראשי התעשייה העולמית, בינם סר הארי אופנהיימר שהפך לידידו האישי ואיש סודו. לאחר מכן בשנת 1983 פרש יונה חצור מניהול החברה, ולתקופה מסוימת המשיך לכהן בה כיועץ.
בשנת 1991 העניקה התאחדות תעשייני היהלומים ליונה חצור את התואר "יקיר תעשיית היהלומים".
נפטר בישראל ב-8 באפריל 2015.