google/wiki40b huggingface dataset:
בטרקאפ

ביוגרפיה

באטרקאפ גרה בפלורין בחווה עם הוריה, בה היא מוצאת הנאה יחידה ברכיבה על סוס (אותו היא מכנה "סוס", גולדמן מסביר זאת בשל חוסר הדמיון שנחנה בו בטארקאפ) ובהתעמרות בנער החווה ווסטלי (לו היא קוראת "נער חווה"), שלכל תחינותיה והתעמרויותיה עונה לה "כרצונך" (באנגלית: "As You Wish"). יום אחד מגיע הרוזן רוּגן לביתה, בעקבות השמועה על יופייה הרב. הרוזנת מגלה עניין רב יותר דווקא בווסטלי, ובאטרקאפ, בקנאתה, מבינה כי היא מאוהבת בו. באטרקאפ מתוודה על אהבתה, וווסטלי משיב לה בווידוי הדדי. לאחר זמן ווסטלי נוסע לאמריקה על מנת להרוויח כסף כדי לממן את נישואיהם העתידיים של בטארקאפ ושלו. לאחר זמן לא רב מגיעות ידיעות על כך שהפיראט "רוברטס האיום" כבש את ספינתו של ווסטלי, ובאטרקאפ מאמינה שווסטלי מת. היא נודרת לא לאהוב שוב לעולם. 
במקביל הנסיך האמפרדינק, שאביו חולה, מעוניין לחפש כלה שתוליד לו יורש עצר. האמפרדיק מתייעץ עם הרוזן רוגן ומסביר לו כי הוא לא מחפש אהבה, אלא רק רוצה להמשיך לצוד, ובגלל זה הוא צריך יורש עצר. מבחינת דרישותיו מהכלה, כל שהוא מבקש ממנה הוא שתהיה נסבלת. רוגן נזכר בביקורו עם אצל באטרקאפ ומציע אותה כשידוך. האמפרדינק נעתר להצעה, ובאשר לבאטרקאפ, לאחר שמובהר לה כי היא לא צריכה לאהוב את בעלה, אלא רק לשהות במחיצתו וליהנות ממותרות המלוכה, היא ניאותה גם כן.
כעבור שלוש שנים, אירוסיהם של הנסיך ובאטרקאפ מוכרזים בטקס רב פאר. שבעקבות בריאותו של המלך מתחילה מוקדם. לאחר הטקס באטרקאפ נחטפת על ידי שלושה חוטפים, איניגו מונטויה, הסיף הספרדי, פזיק, הענק המתאבק הטורקי, ומנהיג החבורה, ויזיני הסיציליאני שאין שני לו בחכמה ופיקחות. השלושה נשכרו לקחת את באטרקאפ בשבי ולרצוח אותה באזור הספר של גילדר, כדי לחרחר מלחמה בינה לפלורין. 
החטיפה מתבצעת בזמן שהנסיכה המיועדת רוכבת על סוסה האהוב. חבורת שכירי החרב לא מאבדת זמן, ומיד יוצאת להפלגה לאורך תעלת פלורין לעבר צוקי שיגעון. במהלך השיט, בספינה המהירה בפלורין או בגילדר, החבורה מבחינה באנייה הדולקת אחריהם, שמצליחה לצמצם במידת מה את הפער. באטרקאפ המפוחדת מנסה לברוח, אך כאשר צלופחים כמעט וטורפים אותה, היא נזקקת לעזרה של חוטפיה כדי לשוב לסירה ופזיק מרביץ להם. בהגיעם לצוקי הטירוף, פזיק מתחיל בטיפוס כשהוא סוחב את השלושה האחרים על גבו, כשהוא נעזר בחבל שהונח שם לפני שהם הגיעו.
וויזיני לוקח אותה איתו ועורך פיקניק, ומחכה לאויבו אם בכלל הוא חי, כאשר ווסטלי מגיע הם עורכים קרב מוחות ווסטלי מציל את בטרקאפ והם עוברים ביחד את ביצת האש עד שצבאו של הנסיך האמפרדינק עוצר אותם. האמפרדינק משקר לבטרקאפ ואומר לה שהוא שולח את ווסטלי לספינתו אך בעצם לקח אותו לביבר המוות, משם מצילים אותו איניגו ופזיק. השלישייה מצילה את בטרקאפ והם בורחים מפלורין לספינתו של ווסטלי.
יד שרה

יד שרה היא מעמותות ההתנדבות (מלכ"ר) הגדולות בישראל. היא מעניקה מגוון שירותים לאנשים עם לקויות ומחלות במטרה לצמצם את השפעת לקויותיהם ומחלותיהם על תפקודם ועצמאותם. יד שרה פועלת כדי לאפשר לכל אדם להמשיך באורח החיים שהוא בחר בו, בביתו עם משפחתו וקהילתו ולא להיאלץ לעבור למוסד סיעודי, כי היא משוכנעת שהשארתו של החולה והאדם בעל הלקות בסביבתו הטבעית חשובה לשיפור התפקוד ולהחלמה פיזית ונפשית לפרט עצמו וחשובה גם מבחינה תרבותית וכלכלית לחברה ולמדינה.

היסטוריה

יד שרה החלה את דרכה בתחילת שנות ה-70, כאשר מיכל ואורי לופוליאנסקי קנו מספר משאפים, במטרה להשאילם לחולים בשכונתם עזרת תורה בירושלים. בעקבות יוזמתם החלו תושבי השכונה להביא להם מכשירים, עזרים רפואיים ופריטי ציוד טכנולוגיה מסייעת שונים, שלהם לא נזקקו עוד. תוך זמן קצר התמלאה דירתם הקטנה בהליכונים, קביים, כיסאות גלגלים ואביזרים רבים נוספים.
בבעלות הגמ"ח הביתי היה ציוד רפואי שענה על צורכיהם של תושבי השכונה והשכונות שבסמוך לה. לופוליאנסקי ראה שהצורך בהשאלת ציוד רפואי היה גדול יותר, והחליט להרחיב את מרכז ההשאלה. אביו של לופוליאנסקי, יעקב לופוליאנסקי, שמכר את חנות הנעליים שהייתה לו ויצא לגמלאות, תרם את הכסף שקיבל עבור החנות להרחבת הגמ"ח. מבנה מתאים למרכז נמצא במקום שהיה פעם אכסניית בנימין של הכנסייה הרוסית ברחוב הנביאים, סמוך לבית החולים ביקור חולים, וכך התאפשר להרחיב את מאגר הציוד.
בשנת 1976 נוסד המרכז החדש כמלכ"ר, ונקרא בשם "יד שרה", לזכרה של שרה לופוליאנסקי, סבתו של לופוליאנסקי שנספתה בשואה. תוך זמן קצר נמצאו מספיק מתנדבים לתפעולו השוטף של המרכז, ועל הציוד המושכר התבקשו הנזקקים להשאיר פיקדון.
בשנת 1977 נפתח בחיפה הסניף הראשון של יד שרה מחוץ לירושלים. ב-1983 תרמה רכבת ישראל ליד שרה קרון רכבת שקיבלה, ולא התאים לרוחב המסילה בארץ. הקרון עמד זמן רב במרכז ירושלים והפך למעין סמל של הארגון. בשנת 2005 הוכרה יד שרה כארגון מייעץ למועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, המעמד הגבוה ביותר אליו יכול להגיע ארגון לא ממשלתי ברמה העולמית. זו הייתה הפעם הראשונה בה גוף ישראלי או יהודי כל שהוא מקבל מעמד שכזה.

תקציב

כל שירותי יד שרה ניתנים ללא תמורה, במתן פיקדון או בהשתתפות חלקית לכיסוי חלקי של ההוצאות.
לעמותה יש תורמים רבים, החל מאנשים פשוטים התורמים או שמוותרים על הפיקדון כשהם מחזירים ציוד מושאל וכלה בקרנות, גופים כלכליים גדולים. תקציבה השנתי של יד שרה לשנת 2015 היה כ-110 מיליון שקלים. מתוכם תרומות והקצבות כיסו 41 מיליון שקל. הוצאות הנהלה וכלליות היו 2.1 מיליון שקל שהם 1.9% מהמחזור. על פי פרסומי העמותה, בסכום זה חוסכת יד שרה לקופת המדינה יותר מ-350 מיליון דולר בשנה - במניעת ימי אשפוז והוצאות רפואיות. עם זאת, התמיכה הממשלתית ביד שרה מהווה כ- 1%-2% מתקציבה.
במשפט פרשת הולילנד הורשע לופוליאנסקי בקבלת שוחד בסכום של יותר משני מיליון ש"ח, בדמות כספים שנתרמו ל"יד שרה".
שרה אאלטו

ביוגרפיה

אאלטו נולדה לטאינה ומרקוס אאלטו באולנסלו שבפינלנד. היא גדלה במשפחה מוזיקלית ותחביבה היה מוזיקה כבר מילדות. אאלטו אף נהגה לקחת שיעורים לנגינה בפסנתר, ואת שירה הראשון כתבה כבר בגיל 5. בשנת 1998, בגיל 11, היא זכתה בתחרות פסטיבל תחרות השירים לילדים עם אחת היצירות שלה.
היא ייצגה את פינלנד בתחרות "שיר הזהב הבינלאומי" ברומניה בשנת 2004, ונסעה ללמוד בבית הספר התיכון מדטופיה למוזיקה, שם סיימה את לימודיה בשנת 2005. לאחר מכן עברה ללמוד באקדמיית סיבליוס שבהלסינקי, בירת פינלנד, ובמקביל למדה שירה בקונסרבטוריון של העיר.

קריירה מוזיקלית

בשנים האחרונות השתתפה שרה בקונצרטים, תוכניות טלוויזיה ומחזות זמר רבים. היא עבדה עם מספר להקות מובילות וצבאיות, וסיירה ברחבי פינלנד עם להקה משלה. עם זאת, להיות זמרת בינלאומית, ולשיר באנגלית היה חלומה של אאלטו, ולכן נבחנה באקס פקטור בריטניה 2016.
אאלטו התפרסמה כאשר השתתפה בתוכנית הריאלטי "The Voice Finland", שם זכתה במקום השני בשנת 2012.
אאלטו דיבבה את הנסיכה אנה בדיבוב הפיני של הסרט "לשבור את הקרח". בשנת 2016 השתתפה בעונה השלוש עשרה של אקס פקטור בריטניה, בה זכתה במקום השני.

בתחרות הזמר של האירוויזיון

אאלטו התחרתה ב-2011 וב-2016 על ייצוג פינלנד באירוויזיון, אך לא זכתה. לקראת אירוויזיון 2018 נערך לה קדם פרטי, בו נבחר השיר "Monsters", שייצג את פינלנד באירוויזיון 2018. השיר נכתב והולחן על ידי אאלטו, ג'וי דב, קי פיצג'רלד ולינאה דב. ב-8 במאי 2018 הופיעה אאלטו בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון. שירה של פינלנד היה מספר 15 בסדר ההופעות. בתום הערב הוכרזה פינלנד כעולה התשיעית מבין עשר המדינות שעלו לשלב הגמר שהתקיים ב־12 במאי 2018. בגמר הגיע שירה למקום ה-25 והאחד לפני אחרון.

חיים אישיים

אאלטו הינה לסבית. החל משנת 2016 אאלטו מנהלת מערכת יחסים עם מרי סופנן, מעריצה ומאמנת אישית. השתיים עברו לגור בלונדון ב-2017.
נבחרת צפון אירלנד בכדורגל

היסטוריה

מבחינה היסטורית, נחשבת נבחרת צפון אירלנד לנבחרת המצליחה ביותר באי האירי. לזכותה של הנבחרת 3 הופעות בגביע העולם בכדורגל.
הופעת הבכורה של הנבחרת במפעל הייתה ב-1958, כשהעפילה עד לשלב רבע הגמר לאחר שניצחה את צ'כוסלובקיה בתוצאה 2:1, במשחק פלייאוף על כרטיס לשלב רבע הגמר. בשלב רבע הגמר, הובסה צפון אירלנד בתוצאה 4:0 על ידי צרפת והודחה מהטורניר.
נבחרת צפון אירלנד הופיעה בפעם השנייה בטורניר גביע העולם בשנת 1982. בשלב הבתים ניצחה הנבחרת את המארחת, ספרד, בתוצאה 1-0, וסיימה בשתי תוצאות תיקו מול נבחרות יוגוסלביה והונדורס. הנבחרת סיימה במקום הראשון בבית, והעפילה לסיבוב השני. בסיבוב השני נוצחה הנבחרת בתוצאה 4-1 על ידי נבחרת צרפת, וסיימה בתיקו 2-2 מול אוסטריה והודחה מהטורניר.
נבחרת צפון אירלנד הופיעה בפעם השלישית והשנייה ברציפות בטורניר גביע העולם, בשנת 1986.
הנבחרת הפסידה לברזיל וספרד, סיימה בתוצאת תיקו מול אלג'יריה והודחה מהטורניר לאחר שסיימה במקום השלישי בבית.
ב-7 בספטמבר 2005, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, השיגה הנבחרת את אחד הניצחונות היוקרתיים ביותר בתולדותיה, כשניצחה את אנגליה בתוצאה 1-0 באצטדיון וינדזור פארק שבבלפסט. דייוויד האלי כבש את שער הניצחון בדקה ה-73.
צפון אירלנד העפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר גמר אליפות אירופה, יורו 2016, לאחר שלא הצליחה לעשות זאת 13 פעמים בעבר. בטורניר המוקדמות היא סיימה ראשונה בבית שכלל את רומניה, הונגריה, פינלנד, איי פארו ויוון. את שלב הבתים של טורניר הגמר פתחה צפון אירלנד בהפסד 1-0 לפולין. אולם במשחקה השני, השיגה צפון אירלנד את ניצחונה הראשון באליפות, 0-2 על אוקראינה. צפון אירלנד סיימה את משחקי הבית בהפסד 1-0 לגרמניה, מה שהספיק לה כדי לעלות לשמינית הגמר מהמקום השלישי בבית כקבוצה בעלת המאזן הרביעי בטיבו שסיימה במקום זה. בשמינית הגמר הפסידה צפון אירלנד לוויילס 1-0 והודחה מהטורניר.

שיאי שחקנים

נכון ל-18 בנובמבר 2018. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים.
בשיקטש

אצטדיון

עד שנת 2013 ערכה הקבוצה את משחקיה הביתיים באצטדיון אינני, הסמוך לבוספורוס, אשר מנה 32,145 מקומות ישיבה. בשנה זו נהרס האצטדיון לצורך בנייתו של אצטדיון וודאפון ארנה, שנבנה באותו השטח, ומכיל 41,903 מקומות ישיבה. עד להשלמת בניית האצטדיון, שיחקה הקבוצה באצטדיון האולימפי אטאטורק שמונה כ-79,092 מקומות ישיבה.
ב-11 באפריל 2016 חנכה בשיקטאש את אצטדיונה החדש במשחק ליגה נגד בורסאספור, אשר הסתיים בניצחונה של בשיקטש בתוצאה 3-2.
רעף סולארי

רעף סולארי (באנגלית: Solar Shingle), הנקרא גם רעף פוטו-וולטאי (באנגלית: Photovoltaic Shingle) הוא מערך של תאים פוטו-וולטאיים (פנלים סולריים) שנועדו להיראות ולשמש כמו חומרי קירוי קונבנציונליים, כמו רעפי אספלט ורעפי צפחה, ולהפיק בנוסף חשמל מקרינת השמש. רעפים סולאריים אלו מהווים שילוב בין הפקת אנרגיה סולארית לבנייה (Building-Integrated Photovoltaics).
יחמור אירופי

מאפיינים

היחמור האירופי מכוסה פרווה חומה מגוונת בכתמים לבנים שבולטים ביותר בקיץ. מקרים בהם הפרווה היא לחלוטין לבנה או שחורה ידועים, אולם הם נדירים מאוד.
אורכו בין מאה וארבעים סנטימטרים עד לשני מטרים לא כולל זנב (אורך הזנב נע בין כ-19–20 סנטימטר), גובהו כ-110 סנטימטר ומשקלו נע בין 80 ל-140 קילוגרם. רגלי היחמור ארוכות בכל רגל כארבע אצבעות ותחתיתן פרסה.
היחמור מעותר בקרניים רחבות, כשהקרניים מגיעות לכובד מסוים הן נושרות, אך גדלות מחדש במרחב זמן של כ-שלושה חודשים. לאחר הריון של כ-30 שבועות ממליטה נקבת היחמור האירופי כעפר אחר אשר מלידתו עיניו פקוחות אזניו שומעות וגופו מכוסה בפרווה.
בישראל חי תת-מין של היחמור האירופי, היחמור הפרסי.
בריאן טולברט

ביוגרפיה

טולברט, אשר נולד וגדל בלאנסינג שבמדינת מישיגן החל לשחק כדורסל בילדותו במסגרת חוג הכדורסל של עיירתו וכן מאוחר יותר, במכללת איסטרן מישיגן שם הוא היה מלך הסלים של המכללה בכל הזמנים. 
בעונת 2001/02 עבר טולברט לקבוצה האיטלקית סיינה, באותה עונה זכה טולברט עם קבוצתו בגביע ספורטה.
בעונת 2002/03 עבר טולברט לסאות' איסט מלברן מג'יק האוסטרלית. ב-2003/04 עבר טולברט לקבוצה הקפריסאית אפואל ניקוסיה. באותה עונה עבר לקבוצה הטורקית פינאר קרשיאקה איזמיר, בשנים 2004/05 הגיע טולברט לישראל לקבוצת מכבי פתח תקווה איתה הוא ירד ליגה. ב-2005 טולברט הגיע לעירוני אשקלון, שנה לאחר מכן הוא הגיע למכבי ראשון לציון, בעונת 2007/08 טולברט חתם בעירוני רמת גן, ב-2008 חתם טולברט בהפועל חולון וזכה עימה בגביע המדינה בכדורסל עם שלשה על הבאזר שקבעה את התוצאה 69-68 בגמר מול קבוצת מכבי חיפה.
בעונת 2009/10 שב טולברט לקדנציה שנייה באליצור אשקלון. ובחודש נובמבר 2010 חזר לקבוצה הפועל חולון, ממנה ירד לליגה הלאומית כשחתם בהפועל כפר סבא\כוכב יאיר ובדצמבר 2011 הכריז על פרישה, חזר בו ושיחק את עונת 2011/2012 במדי עירוני נס ציונה מהליגה הלאומית בכדורסל בטרם פרש סופית.
תמרה דה למפיקה

ילדותה ונישואיה

תמרה נולדה בשם מריה גורסקה (Maria Górska) למשפחה פולנית בעלת אמצעים. אביה, בוריס, יהודי מרוסיה, היה עורך דין ואמה הייתה אשת חברה. תמרה הייתה הבת האמצעית בין שני אחים. למדה בפנימיה בעיר לוזאן שבשווייץ, ובילתה את החורף של שנת 1911 עם סבתה באיטליה ובצרפת, שם ראתה לראשונה יצירות אמנות של ציירים גדולים. 
בשנת 1912 התגרשו הוריה, ואמה עברה להתגורר אצל דודתה העשירה בסנקט פטרבורג שברוסיה. ב-1916 נישאה לתדיאוש למפיצקי (1888–1951), אותו הכירה באופרה בסנקט פטרבורג. במהלך מהפכת אוקטובר נעצר בעלה בידי הכוחות הבולשביקים, ושוחרר רק לאחר מאמציה ולחצים מצד הקונסול השוודי. לאחר מכן עזבו בני הזוג לקופנהגן ומשם ללונדון ולבסוף לפריז.

תחילת הקריירה

בפריז התקשו בני הזוג להתפרנס, ונאלצו למכור תכשיטים כדי להתקיים. לזוג נולדה ילדה: קיזט (Kizette). תדיאוש למפיצקי לא הצליח - או לא רצה - למצוא עבודה ראויה, ותמרה החלה לצייר. סגנונה הייחודי התפתח במהירות, כשהוא מושפע מהקוביזם ומסגנונו של מוריס דני. עד מהרה הפכה לציירת מפורסמת וציוריה נמכרו בהון רב. ב-1928 הכירה את גבריאלה ד'אנונציו, שהפך גם למאהבה. 
דה למפיקה השתלבה במהירות בחברה הבוהמיינית של פריז של שנות העשרים הסוערות. היא הייתה ביסקסואלית, וקיימה קשרים עם גברים ונשים שנחשבו בשעתם כשערורייתיים (בין השאר קיימה יחסים עם קולט ואחרות). מבעלה התגרשה רק ב-1931 אך הזוג נפרד כבר ב-1927. 
דה למפיקה לא גידלה את בתה, ולרוב הייתה בפנימיות או אצל סבתה - אמה של תמרה. אולם דה למפיקה ציירה סדרת ציורים מפורסמת של בתה, מהם עולה אהבתה הגדולה לבת. ב-1929 הגיעה דה למפיקה לארצות הברית כדי להציג תערוכה בפיטסבורג, התערוכה הצליחה מאוד - אולם רווחיה אבדו בעקבות אירועי יום חמישי השחור. 
לשפל הגדול היה השפעה מועטה על אורח חייה, והיא המשיכה בציור ובאורח חייה. בשנות השלושים של המאה העשרים היא ציירה את אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ואליסאבטה, נסיכת רומניה. ב-1933 נסעה לשיקגו, שם עבדה יחד עם ג'ורג'יה אוקיף ווילם דה קונינג. ב-1934 נישאה לברון ראול קופנר, לו הייתה פילגש תקופה ממושכת ושאשתו נפטרה שנה קודם לכן. עצתה של דה למפיקה לבעלה החדש למכור את נכסיו במזרח אירופה ולהעביר את ההון לשווייץ הצילה את הונו הרב. ב-1939 עברו בני הזוג ל"חופשה ממושכת" בארצות הברית.

בארצות הברית

הזוג התיישב בתחילה בבוורלי הילס, קליפורניה, שם רכשו אחוזת פאר. דה למפיקה יצרה קשרים חברתיים עם שחקני קולנוע ומפורסמים אחרים, אולם לא ניהלה אורח חיים מתירני כבעבר וב-1943 הזוג עבר לניו יורק. בעלה מת בעקבות התקף לב ב-3 במאי 1961, במהלך חזרתו מאירופה לארצות הברית, ודה למפיקה מכרה את מרבית נכסיה ויצאה למסע סביב העולם. בסופו של טיול ארוך התיישבה ביוסטון, טקסס בסמוך לבתה שהתגוררה בעיר. השתיים הסתכסכו, וב-1978 עברה תמרה לקוארנבקה שבמקסיקו. 
לאחר שתערוכה שלה ב-1962 נכשלה, פרשה דה למפיקה מפעילות כאמנית.
טוסטאו

קריירה

אדוארדו נולד בבלו הוריזונטי למשפחה ממעמד הביניים, והיה אחד מארבעת ילדיהם. אביו, שעבד בבנק בבלו הוריזונטי, שיחק כדורגל בקבוצה חובבנית בעיר. כבר בילדותו בלט אדוארדו בכישורי הכדורגל שלו, ובשל קומתו הנמוכה קיבל את הכינוי "טוסטאו" (Tostão – המטבע הקטן).
ב-1961, בגיל 14, הצטרף טוסטאו למחלקת הנוער של קרוזיירו. בגיל 15 בלבד הוא חתם על חוזה מקצועני באמריקה מיניירו, ולאחר שנתיים בהן שיחק בקבוצה הוא חזר לקרוזיירו והצטרף לקבוצה הבוגרת שלה ב-1964. במשך השנים הבאות הפך טוסטאו לשחקן המוביל של קרוזיירו, והוביל אותה לחמש זכיות רצופות בקמפאונטו מיניירו (אליפות מדינת מינאס ז'ראיס) בין 1965 ו-1969, ולזכייה בטאסה ברזיל ב-1966. הוא סיים שלוש פעמים כמלך השערים של ליגת מינאס ז'ראיס, וב-1971 זכה בתואר כדורגלן השנה בדרום אמריקה. טוסטאו מחזיק עד היום בתואר מלך שערי קרוזיירו בכל הזמנים, עם 249 שערים.
טוסטאו נכלל על ידי ויסנטה פאולה בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 1966. הוא שיחק לראשונה בטורניר במשחק השני בשלב הבתים, מול נבחרת הונגריה, כמחליפו של פלה שנפצע. במשחק זה הבקיע שער, אך ברזיל הפסידה 3:1 והודחה מהטורניר לאחר הפסד נוסף במשחק השלישי, מול נבחרת פורטוגל.
בספטמבר 1969, במהלך משחקה של קרוזיירו מול קורינתיאנס, נפגע טוסטאו בצורה קשה בעינו בעקבות בעיטה שספג בפניו ממגן הקבוצה היריבה, דיטאו. ראייתו נפגעה בעקבות הפציעה והתברר כי הוא סובל מהינתקות רשתית, מה שאילץ אותו לעבור ניתוח בעינו. הפגיעה בעינו, ממנה טוסטאו לא החלים באופן מלא מעולם, הייתה עלולה להביא לסוף הקריירה שלו, אך הוא הצליח לחזור לשחק כעבור מספר חודשים.
טוסטאו השתתף עם נבחרת ברזיל במונדיאל 1970, והיה חלק מהנבחרת שנחשבת לאחת מהטובות בתולדות טורנירי גביע העולם. הוא שיחק בעמדת החלוץ המרכזי הבודד, אך תפקידו העיקרי היה בתנועה בלתי-פוסקת במגרש ובמסירות לשחקני ההתקפה האחרים – פלה, ז'אירזיניו וריבלינו. במשחקה השני של ברזיל, מול נבחרת אנגליה, ביצע טוסטאו מהלך מפורסם כאשר התגבר על שלושה שחקני הגנה בטרם מסר לפלה, שבישל שער לז'אירזיניו. במשחק מול נבחרת פרו ברבע הגמר הוא הגיע לשיאו כאשר כבש צמד שערים ובישל אחד נוסף, ובחצי הגמר מול נבחרת אורוגוואי בישל שני שערים נוספים לקלודואלדו ולז'אירזיניו. טוסטאו סיים את הטורניר עם שני שערים וארבעה בישולים בסך הכל, וזכה עם נבחרתו בטורניר לאחר ניצחון 1:4 על איטליה במשחק הגמר.
ב-1972 עזב טוסטאו את קרוזיירו ועבר לקבוצת ואסקו דה גאמה, ששילמה תמורתו 535 אלף דולר – סכום שיא דאז עבור העברה בכדורגל הברזילאי. בפברואר 1973 הוא נפצע פעם נוספת בעינו ומצבה הוחמר, ובעקבות כך נאלץ לפרוש מכדורגל בגיל 26 בלבד. הוא סיים את הקריירה שלו עם 32 שערים במדי נבחרת ברזיל, שממקמים אותו שמיני בדירוג המבקיעים שלה בכל הזמנים, יחד עם אדמיר ורונאלדיניו (נכון ל-2010). לאחר פרישתו הפך טוסטאו לרופא, והוא משמש כיום כפרשן כדורגל בעיתונות ובטלוויזיה. באוקטובר 2008 הוא הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל הברזילאי כהוקרה על הישגיו ותרומתו למשחק.
בובלהד

בובת בּוֹבְּלְהֵד (באנגלית: Bobblehead) היא סוג של צעצוע, שמקובל כפריט אספנות. ראש הבובה, שלעיתים קרובות גדול יחסית לממדי הגוף, מחובר אל גוף הבובה בקפיץ, כך שטפיחה קלה על ראשה גורמת לראש להתנועע, ומכאן מקור השם ("bobble" באנגלית היא תנועת ראש חדה).
בובות בובלהד נעשות בדמותן של דמויות מתחומים מגוונים. בארצות הברית הבובות מזוהות בעיקר עם ספורטאים, בייחוד שחקני בייסבול. בארץ נפוצות בובות בובלהד לרכב, לרוב בצורת בעלי חיים.
במהלך השנים יוצרו הבובות מחומרים שונים, שהחליפו האחד את רעהו משיקולים שונים. הבובות המודרניות יוצרו בראשונה מעיסות נייר, בהמשך מקרמיקה וכיום נהוג להכין אותן מפלסטיק. כמו כן, חלו לא מעט עליות וירידות בפופולריות שלהן במהלך השנים.

היסטוריה

ככל הנראה האזכור הראשון לבובות אלו הוא בסיפור הקצר "האדרת" מאת ניקולאי גוגול מ-1842, שבו נכתב על הצוואר של הדמות הראשית כי הוא "נראה מופלג באורכו... ממש כצווארם של חתולי הגבס הקטנים, המטלטלים ראשם לעשרותיהם על ראשי הרוכלים הנוכרים שברוסיה". בהמשך יוצרו גם בגרמניה בובות בובלהד מקרמיקה בצורת חיות, בגדלים הנעים בין 15 ל-20 ס"מ.
בשנות ה-20 יוצרה בובת בובלהד בדמות כדורסלן של הניו יורק ניקס, והתגלה עניין מחודש בבובות אלו. עם זאת בשנות ה-30 העניין בבובה דעך שוב, ומתקופה זו עד שנות ה-50 יוצרו פריטים בודדים בלבד. בשנת 1960 החלה ליגת הבייסבול MLB להפיץ סדרה של בובות בובלהד שהוכנו על בסיס של עיסת נייר, כאשר לכל קבוצה בובה משלה וכאשר כל הבובות נעשו באותה דמות. במהלך סדרת הוורלד סיריס שנערכה באותה שנה נמכרו לראשונה בובות בובלהד בדמותם של שחקנים ספציפיים, שחקני הבייסבול רוברטו קלמנטה, מיקי מנטל, רוג'ר מאריס ווילי מייז. עדיין לכל הבובות היו אותם פנים, אך הן נבדלו במדי הקבוצות. מאחר שגם בובות אלו נוצרו על בסיס עיסת נייר, נותר אך קומץ של פריטים שמורים היטב מסדרת בובות אלו. בשנות ה-70 החלו לייצר בובות בובלהד מקרמיקה, במקום מעיסת נייר, ואז יוצרו גם בובות בדמות ספורטאים מתחומי ספורט אחרים וכן כאלו בדמותן של דמויות מצוירות. סט בובות של הביטלס, שיוצר באותה תקופה, נחשב לאחד מפריטי האספנות הנדירים והידועים בתחום זה. עם זאת, באמצע שנות ה-70 קרנן של בובות הבובלהד ירדה שוב, ויוצרו פריטים בודדים בלבד.
רק בשנות ה-90 חזרו הבובות להיות פופולריות. שיטות ייצור חדשות אפשרו לייצר את הבובות מפלסטיק במקום מקרמיקה, ובכך הפחיתו משמעותית את עלויות הייצור ומורכבותו. ב-9 במאי 1999 חילקה קבוצת הבייסבול סן פרנסיסקו ג'איינטס, במהלך משחק של הקבוצה, 35,000 בובות בובלהד בדמותו של וילי מייז, שהיו להיט גדול בקרב אוהדים ואספנים. בתקופה זו עלתה הפופולריות של בובות הבובלהד במהירות ושוק בובות הבובלהד התרחב. נוצרו בובות רבות, גם בדמותן של אושיות תרבות לא ידועות במיוחד. בשנות ה-2000 נוצרו סוגים חדשים של הבובה, למשל בובות מוקטנות בשם "מיני-בובלהד", שגודלן נע לרוב בין 5 ל-8 ס"מ, שהופצו בקופסאות דגני בוקר. כמו כן, מוצעים למכירה מוצרים נוספים בצורת בובת בובלהד, כמו מטהרי אוויר וקופות חיסכון, ואף בובות בובלהד בהתאמה אישית.
ז'אן ז'אק פאבייה

ביוגרפיה

נולד בקהל, גרמניה. בצעירותו למד בשטרסבורג, צרפת. פאבייה מספר כי הוא הושפע מטיסתו לחלל של יורי גגארין, וכי חלם להיות אסטרונאוט וטייס
בוגר תואר ראשון בהנדסה מבית הספר הגבוה הלאומי ללימודי אלקטרוכימיה ואלקטרו-מטלורגיה בגרנובל (INPG-ENSEEG) אותו סיים בשנת 1971. השלים דוקטורט בהנדסה בית הספר הגבוה הלאומי ללימודי כרייה, פריז ודוקטורט בפיזיקה ומטלורגיה מאוניברסיטת גרנובל.
במשך שנים שימש פאבייה כיועץ למנהל המרכז הצרפתי לחקר אנרגיות אלטרנטיביות ואנרגיות אטום (CEREM) הסוכנות הממשלתית לאנרגיה גרעינית ולמקורות אנרגיה חלופיים (CEA). במסגרת תפקידו פיתח תוכניות מחקר, כולל תוכנית MEPHISTO, שיתוף פעולה בין נאס"א וCNES. בין התוכניות שפיתוח ניסויי מיקור כבידה ובדיקת חומרים, וניסויים נוספים לאסטרונאוטים בחלל.
MEPHISTO שוגר לחלל כמטעד ניסוי בשנים 1992 ו-1994, ופאבייה היה המדען הראשי בתוכנית. בנוסף היה המדען הראשי ביותר מ-10 ניסויים שבוצעו בחלל, בשיתוף פעולה עם נאס"א, סוכנות החלל האירופאית וסוכנות החלל הרוסית.
פאבייה נשוי ואב לארבעה ילדים.

כאסטרונאוט

בשנת 1985 סוכנות החלל הצרפתית (CNES) פרסמה קול קורא עבור אסטרונאוטים שאינם טייסים, אלא מתחום המדע וההנדסה. פאבייה נבחר והצטרף לכיתת האסטרונאוטים. הוא היה אמור לטוס במעבורת החלל הרוסית, אולם זו לא טסה. לאחר הכשרתו חזר לעבודתו כמדען וחיכה להקצאה לטיסה בחלל.
כדי לשפר את סיכויו לטוס לחלל, בשנת 1992 לקח שנת שבתון מעבודתו ועבר למרכז טיסות החלל מרשל, באלבמה. שם שימש כ CAPCOM, אחראי על התקשורת בין חדר הבקרה ולאסטרונאוטים בתחנת החלל הבינלאומית, האדם הראשון שאינו אמריקאי בתפקיד זה. הוא נבחר על ידי נאס"א כמומחה משימה ב-1992.
הוא הוצב כגיבוי למומחה מטען לטיסת המעבורת STS-65, לניהול מעבדת המיקרו כבידה הבינלאומית (IML-2). במהלך המשימה הוא תמך בצוות בתור מתווך הממשק של הצוות במהלך תפקוד המטעד ממרכז הבקרה מרשל באלבמה.
בשנת 1996 טס פאבייה לתחנת החלל הבינלאומית בטיסת מעבורת החלל קולומביה STS-78 ושהה בה 17 יום. הטיסה, שהתקיימה בין התאריכים 20 ביוני ועד 7 ביולי 1996, נועדה לבחון ניסויי מיקרו כבידה במעבדת ספייסלאב. הניסויים כללו מחקרים מ-10 מדינות שונות ו-5 סוכניות חלל, והייתה המשימה הראשונה בעלת ניסויים מלאים במיקרו כבידה המשלבים מדעי החיים, בסיס למעבדה הקיימת בתחנת החלל הבינלאומית. טיסת STS-78 נמשכה 405 שעות, ו-48 דקות, והקיפה את כדור הארץ 271 פעמים.

לאחר טיסתו לחלל

כשחזר מהחלל פאבייה נשאר בארצות הברית עד סוף שנת 1996, ואז החליט לחזור למשפחתו בצרפת. לימים יספר כי הודות לכך הוא לא הוצב במשימת STS-107, שהסתיימה באסון מעבורת החלל קולומביה.
פאבייה הוא ראש תוכנית המחקר של אוניברסיטת החלל הבינלאומית וגם חבר מועצת היועצים של האוניברסיטה. הוא בין המייסדים של חברת לווינות לחישה מרחוק הנקראת "Blue Planet", שמטרתה לבנות מערך מיקרו-לוויינים שיצלמו ברזולוציה של 1 מטר
בי. ג'יי. ארמסטרונג

קריירת משחק

ארמסטרונג נולד בעיר דטרויט שבמישיגן, ובין השנים 1985–1989 למד באוניברסיטת איווה. בעונתו הרביעית והאחרונה כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 18.6 נקודות ומסר 5.4 אסיסטים בממוצע למשחק.

שיקגו בולס (1989–1995)

בדראפט ה-NBA‏ 1989 נלקח ארמסטרונג על ידי שיקגו בולס בבחירה ה-18. בעונות 1991 ו-1992 סייע לבולס לזכות בשתי אליפויות ה-NBA הראשונות בתולדות המועדון, עם 9.3 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של הרכז ג'ון פקסון. בעונת 1993 תפס את מקומו של פקסון בחמישייה הפותחת, לצד מייקל ג'ורדן, סקוטי פיפן, הוראס גרנט וביל קרטרייט, וזכה עם שיקגו באליפות שלישית ברציפות. בסדרת הגמר מול פיניקס סאנס, בה ניצחו הבולס בתוצאה 4–2, היה ארמסטרונג הקלעי שלישי של קבוצתו עם 13.5 נקודות בממוצע למשחק. במהלך אותה עונה הוביל ארמסטרונג את כל שחקני ה-NBA באחוזי קליעה לשלוש, עם 45.3%.
עם פרישתו של ג'ורדן ממשחק בקיץ 1993, רשם ארמסטרונג את עונתו הטובה ביותר ב-NBA כאשר נבחר לפתוח במשחק האולסטאר, קלע 14.8 נקודות למשחק והוביל את הבולס (לצד פיפן וגרנט) למקום השלישי באזור המזרחי עם מאזן 55–27. בפלייאוף גברה שיקגו על קליבלנד קאבלירס (3–0) בסיבוב הראשון, אך הודחה בחצי גמר המזרח מול ניו יורק ניקס (3–4). בעונת 1994/1995 המשיך ארמסטרונג לבלוט לטובה עם ממוצע של 14.0 נקודות למשחק, וקבוצתו הפסידה פעם נוספת בחצי גמר המזרח.

השנים האחרונות (1995–2000)

בדראפט ההרחבה של שנת 1995 נלקח ארמסטרונג על ידי טורונטו ראפטורס בבחירה הראשונה, אך משסירב לשחק עבורה הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס. בעונתו הראשונה בגולדן סטייט שימש כשחקן חמישייה וקלע 12.3 נקודות למשחק, אך החל מהעונה העוקבת ועד סיום הקריירה תפקד כשחקן ספסל. בתחילת עונת 1997/1998 נשלח בטרייד לשארלוט הורנטס, וכשנה לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף ללוס אנג'לס לייקרס אשר מיד שחררה אותו מהקבוצה. עד סיום אותה עונה שיחק עבור אורלנדו מג'יק, ובעונתו האחרונה בקריירה, 1999/2000, חזר לשחק בשיקגו בולס.
בעת פרישתו ניצב במקום החמישי בתולדות ה-NBA באחוזי קליעה לשלוש, עם 42.5%.

לאחר קריירת המשחק

לאחר פרישתו ממשחק הצטרף לצוות הניהולי של הבולס כעוזרו של הג'נרל מנג'ר ג'רי קראוס, ובין השנים 2003–2005 עבר לשמש כסקאוט של הקבוצה. לאחר מכן שימש במשך תקופה קצרה כפרשן של משחקי NBA ברשת ESPN.
בשנת 2006 הצטרף לסוכנות השחקנים "וסרמן מדיה" המייצגת ספורטאים ואנשי בידור. בין לקוחותיו של ארמסטרונג כסוכן שחקנים, בולטים שחקני ה-NBA דריק רוז, ביסמאק ביומבו, ג'וש ג'קסון וג'בייל מגי.