google/wiki40b huggingface dataset:
זמן אוניברסלי

זמן אוניברסלי (שם מקור Universal Time, ובקיצור UT) הוא תקן זמן המבוסס על סיבוב כדור הארץ. תקן זה מהווה המשך לתקן זמן גריניץ' (GMT), כלומר זמן השמש במרידיאן הראשון בגריניץ'. בפועל הביטוי "זמן אוניברסלי" הוא בעל מספר משמעויות (כשנדרש דיוק של יותר מכמה שניות) כיוון שיש לו מספר גרסאות שונות. הגרסאות הנפוצות ביותר בשימוש הם, זמן אוניברסלי מתואם (UTC) ו- UT1 שהוא הצורה העיקרית של זמן אוניברסלי. כל הגרסאות של הזמן האוניברסלי, למעט UTC, מבוססות על סיבוב כדור הארץ ביחס לגרמי שמים מרוחקים (כוכבים וקוואזרים) אבל עם גורם קנה מידה והתאמות אחרות, כדי להפוך אותן קרובות יותר לזמן השמש. UTC מבוסס על הזמן האטומי הבינלאומי, עם תוספת שניות של בדקות מעוברות, כדי לשמור אותו בתוך 0.9 השנייה של UT1.
יהושע אבן שועיב

רבי יהושע אבן שועיב (1280 בקירוב - 1340 בקירוב), רב ספרדי המפורסם בספר הדרשות שלו. הוא מוכר כתלמידו של הרשב"א, וכרבים מתלמידי הרשב"א (ר' יעקב ב"ר חננאל סקילי, רבנו בחיי; כך גם רבו של הרשב"א - רבנו יונה גירונדי) גם הוא כתב ספר דרשות על התורה.
דרשותיו נאמרו, כנראה, בפני הציבור בשבתות. כך יש להסיק מסיומו לדרשה בפרשת ואתחנן, בה הוא מציין ששבת זו חלה בחמישה עשר באב.
גורם זה מסביר כמה מאפיינים של הדרשות, שנועדו ללמד את העם את המוסר ומעט הלכות הנלמדים מפרשת השבוע.
לעיתים הוא מקשר, ביצירתיות רבה, חלקים שונים בפרשה לכלל מאמר מוסרי-השקפתי מקיף, או מעיר הערות – דומות במידת-מה לתועליות הרלב"ג, אלא שהן מורחבות ברוח הדרשנות – על הפרשה. ספר דרשותיו נדפס לראשונה בקושטא, בשנת ה'רפ"ג.
תלמידו הוא רבי מנחם בן זרח, מחבר הספר "צידה לדרך". תלמיד נוסף היה רבי יוסף בן שלום אשכנזי המכונה רבי יוסף הארוך.
שרון יערי

ביוגרפיה

יערי למד פילוסופיה ולימודים כלליים באוניברסיטת תל אביב, אך פרש בטרם קבלת התואר ועבר ללמוד במחלקה לצילום, וידאו והדמיה ממוחשבת בבצלאל, שם סיים תואר B.F.A ארבע-שנתי ב-1994. ב-1998 נסע לאנגליה ולמד לתואר שני בפקולטה לאמנות וטכנולוגיה של אוניברסיטת דרבי שבדרבי (סיים ב-2002). יערי מרצה בכיר לצילום לתואר ראשון ושני בבצלאל, הוא לימד בחוג לאמנות של אוניברסיטת חיפה, בבית הספר לצילום קמרה אובסקורה ובבית הספר לאמנות המדרשה. מ-2015 הוא מלמד צילום בבית הספר לאמנות בסיס שבהרצליה.
יערי, המתגורר בתל אביב, הציג תערוכות רבות במוזיאונים ובגלריות בישראל ובעולם, בהם מוזיאון תל אביב לאמנות (2013), הגלריה הלאומית בווילנה (2016), גלריה מרטין ינדא בווינה (2012), מוזיאון קונסטהאוז בזלנד בבזל (2011), גלריה אנדריאה מייזלין בניו יורק (2014), גלריה זומר בתל אביב (2009), גלריה לומברד פריד בניו יורק (2003), גלריה ליסון בלונדון (2002) וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות. הוא זכה בפרסים הבאים: פרס קרן התרבות אמריקה-ישראל (1996), פרס אמן צעיר, משרד החינוך והתרבות (1997), פרס ז'ראר לוי לצלם צעיר, מוזיאון ישראל (1999), פרס שר התרבות והספורט לאמנות פלסטית (2000) פרס ג'נט וג'ורג' ג'אפין, קרן התרבות אמריקה-ישראל (2004), פרס קרן נתן גוטסדינר לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב (2005), פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והספורט (2009) ופרס קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב (2010).
אשגבאט

היסטוריה

אשגבאט היא עיר צעירה יחסית. היא צמחה מכפר באותו השם שהוקם בשנת 1818, על דרך המשי. זאת לאחר שלאורך ההיסטוריה התקיימו מספר התיישבויות באזור. העיר נמצאת לא רחוק מניסה, בירת האימפריה הפרתית. בשנת 1881 השלטון באזור עבר מידי ממלכת פרס לידי האימפריה הרוסית. באותה השנה בנו החיילים הרוסים מבצר על גבעה ליד העיר, וההגנה הנוספת משכה אליה סוחרים רבים וסחורות מגוונות. בתחילת המאה ה-20 החלה להתבסס בעיר קהילה בהאי שהיוותה בסיס לכלל הקהילה הבהאית בכל טורקמניסטן בעתיד. 
בזמן השלטון הסובייטי שונה שם העיר ל"פולטורצק" אחרי המרד מקומי. השם "אשגבאט" הוחזר בשנת 1927 כאשר המפלגה הקומוניסטית התבססה בטורקמניסטן. מהתקופה הזו והלאה העיר התפתחה מאוד בפן התעשייתי למרות שההתפתחות הופרעה על ידי רעידת אדמה חזקה בשנת 1948 במהלכה העיר נהרסה.
לאחר מתן העצמאות לטורקמניסטן בשנת 1991 החלה תנופת בנייה מונומנטלית בעיר שמטרתה לחזק את הגאווה הלאומית, ולהאדיר את השלטון במדינה. מבנים מפוארים, מזרקות ושדרות רחבות הוקמו בחלקים שונים של עיר הבירה.

כלכלה

אשגבאט היא עיר ממשל ושירותים ראשית בטורקמניסטן. התעשיות העיקריות של העיר הן כותנה, תעשיית הטקסטיל ותעשיות מתכת. העיר היא תחנה ראשית ברכבת הטרנס-כספית, ומדי יום ראשון שוק טולקוצ'קה בפרברי העיר מוכר מגוון עצום של סחורות לעוברים ושבים.

תחבורה

את הנכנסים והיוצאים לעיר באמצעות תחבורה אווירית משרת נמל התעופה הבינלאומי אשגבאט. משרדי טורקמן איירליינס שוכנים בעיר. 
חברת הרכבות העירונית מפעילה גם רכבות חשמליות.
לנפילם

היסטוריה

לנפילם הוקמה מתוך מחלקת ההסרטה של החטיבה לקולנוע צבאי של ועדת סְקוֹבֶּלֵב במרץ 1914. ועדת סְקוֹבֶּלֵב הוקמה בנובמבר 1904 ביוזמת אחות הגנרל מיכאיל סקובלב, נדז'דה בלוסלסקאיה-בלוזרסקאיה, בתור גוף חברתי שמטרתו לסייע לשיקום הפצועים של מלחמת יפן-רוסיה. מחלקת ההסרטה של החטיבה לקולנוע צבאי של "ועדת סְקוֹבֶּלֵב" היוותה את הגרעין להקמת אולפני לנפילם.
במרץ 1918 אולפן הסרטים הולאם וב-30 באפריל 1918 הוקמה הוועדה לקולנוע של פטרוגרד (Петроградский кинокомитет) שהייתה לגוף העיקרי שעסק בהפקת סרטי קולנוע בעיר פטרוגרד.
משנת 1920 ועד 1935 האולפנים שינו את שמם פעמים רבות. לאחר מותו של ולדימיר לנין ושינוי שמה של העיר פטרוגרד ללנינגרד, הוצמד לאולפנים השם "לנפילם" והוענק להם עיטור לנין. בשנת 1993 העיר שינתה את שמה בחזרה לסנקט פטרבורג. אף על פי כן, הוחלט לא לשנות את שם האולפנים ולהותירם כמות שהם. בשנת 1976 הוענק לאולפנים עיטור הדגל האדום של העמל. בשנת 1996 הפכו האולפנים לחברה ציבורית בבעלות עיריית סנקט פטרבורג אך מצבם הכלכלי הלך והורע ובשנת 2003, בניסיון לשפר את מצבם הכלכלי, הפכו לחברה פדרלית וכעבור שנה הפכו אולפני לנפילם לחברת מניות פתוחה שנסחרה בבורסה לניירות ערך של מוסקבה. עם זאת פריון העבודה והפקת סרטי קולנוע היה ירוד ומעט מאוד הפקות מקור יצאו לדרך מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
בשנת 2012 משרד התרבות של רוסיה החליט לערוך שדרוג ורפורמה באופן הניהול והמימון של אולפני לנפילם ולתפקיד יושב ראש מועצת המנהלים של האולפנים מונה הבמאי פיודור בונדרצ'וק, בנו של
הבמאי סרגיי בונדרצ'וק. באותה שנה ממשלת רוסיה בהנחיית נשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניקה אשראי על סך 1.5 מיליארד רובלים לצורך שיקום האולפנים.
ביוני 2013 במהלך פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה, בנק VTB חתם על הסכם עם אולפני לנפילם להענקת אשראי על סך 1.53 מיליארד רובלים למשך עשר שנים. ההסכם נחתם בין יו"ר דירקטוריון הבנק יורי סולובייב ומנכ"ל לנפילם אדוארד פיצ'וגין.
מאז 1935 הפיקו אולפני לנפילם למעלה מ-1,500 סרטי קולנוע שונים.
עידו אנג'ל

קורות חייו

עידו אנג'ל נולד ברמת גן ולמד בתיכון ע"ש תלמה ילין, במגמת תיאטרון. שירת בתיאטרון צה"ל. למד קולנוע במדרשה לאמנות, שם לימד נרטולוגיה מאוחר יותר במשך 7 שנים. עבד 5 שנים כעורך בחברת החדשות של ערוץ 2. כתב וביים לטלוויזיה בארץ ובעולם.
פרסם שני רומנים, נובלה, ספר שירה, חמש נובלות שיריות, ספר נוער וסיפורים קצרים בכתבי עת שונים. בשנת 2010 הקים את "מיזנתרופ", חלל עבודה לכותבים, עצמאיים וסטודנטים בתל אביב.
אנג'ל נשוי להדר בוהדנה. אנג'ל אב לשתי בנות מנישואים ראשונים ולבן נוסף מנישואיו להדר.
יוסי שטרית (זמר)

ביוגרפיה

כשהיה בן 14, ניגש שטרית להיבחן לתוכנית הריאליטי "אייל גולן קורא לך". למרות שהפגין כישרון שירה והרשים את השופטים, הוא לא עבר את האודישנים בשל גילו הצעיר.
כשהיה בן 18 הגיע לעונה השנייה של התוכנית "אקס פקטור ישראל", ושם סיים במקום השני בגמר אחרי המנצחת דניאל יפה.
הוא למד בבית ספר רימון במגמה ים תיכונית, ולאחר מכן בקיץ 2016 התגייס לצה"ל.
ב-6 בנובמבר 2017 יצא אלבום הבכורה שלו "שובר את הגבולות". הסינגל הראשון מאלבום זה נקרא "זה לא קל". שיר זה, וכן השירים "חצי רוסייה, חצי מרוקאית" ו-"חתונה" הכלולים באלבום זה, צברו מיליוני צפיות ביוטיוב.
מוזיאון הכוחות המוטסים 'הרטנשטיין'

הקמה

המוזיאון מוקדש לתיעוד קרב ארנהם במלחמת העולם השנייה שהיה במסגרת מבצע מרקט גארדן בתאריכים 17 בספטמבר 1944 - 26 בספטמבר 1944.
במקום זה לחמה האוגדה המוטסת הראשונה של הצבא הבריטי בפיקודו של מייג'ור גנרל רוברט ארקהרט בכוחות גרמנים של קורפוס הפאנצר אס אס ה-2. ארקהרט קבע את מפקדתו במלון הרטנשטיין.
הבניין נבנה ב-1865 כחלק מחווה פרטית. ב-1942 הפך לבית מלון. הבניין נפגע בקרב וב-1949 שוקם והפך שוב לבית מלון. לבסוף נרכש על ידי הרשות הציבורית והפך למוזיאון. הפתיחה הייתה ב-11 במאי 1978 בנוכחות מפקד האוגדה רוברט "רוי" ארקהרט.
במוזיאון יש תצוגה של כלי נשק מקוריים, מדים, מפות וסרטים על קרב ארנהם מנקודת מבטם של הבריטים, הגרמנים ואזרחי הולנד שנדרשו על ידי הגרמנים לפנות את ארנהם וסביבתה ורבים מהם נהרגו.
ב-2008 עבר המוזיאון שיפוץ נרחב ונפתח בו אגף של "החוויה המוטסת" עם דיורמות המשחזרות את זירת הקרב.
בקרבת המוזיאון נמצא בית הקברות הצבאי ארנהם-אוסטרביק בו קבורים מאות מחללי הקרב. מדי שנה נערך ליד המוזיאון כנס ומצעד של ותיקי החיילים שהשתתפו בקרב.
דליה (קיבוץ)

היסטוריה

הקיבוץ עלה על הקרקע ב-1 במאי 1939 1939 במסגרת יישובי "חומה ומגדל", על קרקע שרכשה חברת "צור". לאחר שפונו אריסים ערבים שעיבדו את הקרקע במקום הוקם יישוב הקבע של הקיבוץ. שם היישוב נבחר בהשפעת הכפר הערבי השכן - דאלית א-רוחא (دالية الروحا). פירוש המילה העברית "דליה", הוא ענף של גפן. הקיבוץ הוקם על ידי  איחוד של שני גרעיני השומר הצעיר מרומניה וגרמניה. קיבוץ "במעלה" שהיה מורכב מחברים יוצאי רומניה שעברו הכשרה חקלאית בארץ מוצאם ורוכזו יחד כקבוצת עלייה. ראשוני העולים הגיעו לארץ ב-1933 ושהו בכפר מל"ל, ברמתיים ובמגדיאל. הגרעין השני, קיבוץ "במפנה", היה מורכב מחברים יוצאי גרמניה. לפני עלייתם ארצה עברו הכשרה חקלאית בדנמרק ומיעוטם בגרמניה, בצרפת ובאנגליה. ראשוני החברים עלו ב-1933 וכעבור זמן הגיעו למושבה כרכור. בכרכור עבדו החברים בחקלאות, בעיקר בגן הירק על שטח של כ-40 דונם, בעבודת בניין, ובסבלות בנמל חיפה. ההחלטה על איחוד שני הקיבוצים נפלה במזכירות הקיבוץ הארצי ב-26 באפריל 1939.
בשנת 1945 מנה הקיבוץ כ-320 תושבים. 
בין שנת 1944 ושנת 1968 הוקם תיאטרון פתוח בטבע ליד הקיבוץ. בו התקיים "כנס המחולות של דליה" שהתפרסם בכל הארץ.

כלכלה

בקיבוץ נמצאים מפעלי התעשייה "זהר דליה" לסבונים ודטרגנטים ו"ארד" לייצור מדי מים, שהיו מחלוצי פיתוח התעשייה הקיבוצית. כן נמצאים בבעלות הקיבוץ בית ההוצאה לאור "מערכת", שהקים המשורר אלי נצר חבר הקיבוץ. לצד התעשייה קיימים בקיבוץ ענפי חקלאות - פלחה, מטעים, צאן ותבלינים - וכן אתר האירוח "זהר בדשא".
מפעל "זהר דליה" הוקם בשנת 1939 כמסבנה (מפעל לייצור סבון) שראשיתה עוד בכרכור לפני שהקיבוץ עלה על הקרקע. בשנת 1954 החל בייצור חומרי גלם וחומרי ביניים לתעשיית הדטרגנטים ומוצרי ניקוי למשק הבית ולשוק המוסדי. החל מסוף שנות ה-60 היה ליצואן הגדול ביותר בישראל של דטרגנטים. 
מפעל "ארד" הוקם בשנת 1941 על בסיס מסגריה שהפעילו הגרעינים המיסדים של הקיבוץ עוד לפני שעבר ליישוב הקבע, ועל בסיס מפעל קטן בחיפה למכניקה עדינה ולייצור חלקי מודדי מים, בבעלותו של מר רקוביצקי, מורה בטכניון (שלימים שינה את שם משפחתו לרכבי). מקור השם החברה הוא ראשי התיבות של איחוד רכבי דליה. בשנת 1950 חתמה החברה על הסכם לשיתוף פעולה טכני עם מפעל שווייצרי למדי מים בשם "אקווה-מטרו" והחלה מייצרת מדי מים לפי דגמי המפעל. ב-1954 הורחב המפעל, והוקם בניין חדש וקיבוץ רמות מנשה נתקבל כשותף. בשנת 1955 ייצא לראשונה המפעל את תוצרתו לטורקיה. עד שנת 1964 סיפק המפעל 500,000 מתוך 600,000 מדי המים שהותקנו במדינת ישראל והחברה נכנסה לתחום חדש של מערכות אוטומציה להשקיה.

גלריית תמונות

גן הפסלים
טויוטה קורולה

1966-1970 הדור הראשון (E10)

הדור הראשון של דגם הקורולה הוצג לראשונה באוקטובר 1966 והיה בעל מנוע חדשני בנפח 1,077 סמ"ק ותיבה בעלת 4 הילוכים ידניים או תיבה אוטומטית עם 2 הילוכים. התוכנית המקורית הייתה לבנות מנוע שיהיה קטן מ-1000 סמ"ק על מנת ליהנות מהטבות מס, אך בסופו של דבר הוגדל נפח המנוע על מנת להתחרות עם ניסאן דאטסן, שיצאה לשוק מספר חודשים קודם לכן ונחשבה ליריבה הגדולה. הקורולה שווקה ב-3 גרסאות: סדאן, סטיישן וספרינטר - גרסה ספורטיבית של הקורולה שיועדה לשוק היפני בלבד.
במרץ1968 יוצאו הדגמים הראשונים לארצות הברית. באוגוסט 1969 הוגדל המנוע ל-1,166 סמ"ק.

1970-1974 הדור השני (E20)

במאי 1970 יצא לשוק הדור השני שזכה להגדלה של 49 מ"מ בבסיס הגלגלים ועיצוב חדש בעל מראה מעוגל יותר. בדור השני הוצעו דגמים עם נפח מנוע של 1,400 ו-1,600 סמ"ק. הדגמים, בעלי התיבה האוטומטית, הציעו תיבה בעלת 3 הילוכים. הקורולה מדור זה הייתה הדגם הראשון שיוצר במפעלי החברה באינדונזיה.

1974-1979 הדור השלישי (E30, E40, E50, E60)

באפריל 1974 נכנס הדגם החדש, שהביא עמו צורה עגולה יותר, והקורולה הפכה להיות גדולה וכבדה יותר. הדור השלישי של הקורולה זכה להצלחה גדולה במכירות בארצות הברית, כתוצאה ממשבר האנרגיה העולמי שהתפתת בתחילת שנות השבעים.

1979-1983 הדור הרביעי (E70)

בשנת 1979 המודל עוצב מחדש והביא עמו את הקצוות המרובעים. בנוסף לכך הקורולה הפכה קלה יותר לטיפול, והוכנס בה מנוע חדש מסוג A.

1983-1987 הדור החמישי (E80)

בדור החמישי שיצא במאי 1983 רוב הדגמים עברו להנעה קדמית. העיצוב של הפגוש הקדמי הפך למשופע והפינות הפכו חדות. באוקטובר 1984 נוספה מכונית בתצורת האצ'בק להיצע ונמכרה בשם קורולה XF ביפן וקורולה קומפקט בגרמניה. 
בשנת 1985, נמכרו הקורולה ספרינטר בארצות הברית גם כדור החמישי של השברולט נובה.

1987-1991 הדור השישי (E90)

הדור השישי הוצג לראשונה במאי 1987 והביא עמו סגנון מעט יותר עגול ואווירודינמי.

1991-1995 הדור השביעי (E100)

ביוני 1991 עוצבה הקורולה להיות גדולה וכבדה יותר ובעלת צורה מעוגלת לחלוטין, כיאה לשנות ה-90.

הדור השמיני (E110)

במאי 1995 עוצבה הקורולה מחדש. שינויים חיצוניים בוצעו, ושיפורים טכנולוגים נוספו. הדגם הגיע לצפון אמריקה רק באמצע שנת 1997 (מודל 1998), וכלל עיצוב ייחודי מאחור ובחזית. גם לאירופה ולאוסטרליה עוצבו גרסאות משלהן.

הדור התשיעי (E120,E130)

בנובמבר 2000 יצא הדור התשיעי של הקורולה ביפן, עם טכנולוגיה חדישה על מנת להכניס את הדגם למאה ה-21. הדגם נכנס לצפון אמריקה במרץ 2002 (מודל 2003).

הדור העשירי (E140,E150)

הדור העשירי הוצג לראשונה באוקטובר 2006. ההשקה בצפון אמריקה נדחתה לינואר 2008 (מודל 2009).

הדור האחד-עשר (E160,E170)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
דוד ארן

ביוגרפיה

דוד ארנרייך, בן מוריץ (משה) ויוזפינה, נולד בדצמבר 1916 בווינה בירת אוסטריה. בשנת 1938, בעת סיפוח אוסטריה לרייך השלישי, עלה לארץ ישראל. בארץ היה לחבר קיבוץ גת. פרסם מסות וביקורת ספרות ב"אורלוגין", "הדים", "משא", "על המשמר" ועוד.
צנובר

צנובר הוא זרע אכיל של עץ האורן. באצטרובל, הצנובר מכוסה בקליפה קשה. החלק האכיל אינו פרי מבחינה בוטנית אלא זרע (לא אוכלים את הציפה). לצנוברים מקולפים חיי מדף ארוכים אם הם נשמרים בקירור וביובש. צנוברים בקליפתם (או צנוברים מקולפים בתנאי רטיבות) מתעפשים תוך שבועות ספורים. 
יש כ-20 מיני אורנים שזרעיהם גדולים דיים להצדיק איסוף למזון. צנוברים מעצי בר לוקטו באירופה ובאסיה מאז התקופה הפלאוליתית. לאירופה הגיע אורן הסלע (Pinus pinea) שמקורו במזרח הים התיכון במהלך ההולוקן כנראה עקב פעילות אנושית. באמריקה הצפונית התפשט תחום הצמיחה של אורנים מניבי צנוברים עם אוכלוסיית האדם ושרידי צנוברים מצפון לגבול התפוצה הטבעית של העץ שתוארכו ל-7400 שנים לפני זמננו מעידים על איסוף צנוברים בידי ציידים לקטים.
מוסיפים צנוברים למאכלי בשר, דגים ומנות צמחוניות. רוטב הפסטו האיטלקי מבוסס על צנוברים טחונים. צנוברים הם גם תוספת לקינוחים דוגמת בקלאווה. 
שמם הירושלמי של הצנוברים הוא פיניונס (מספרדית: piñones).

שמן צנובר

ניתן להפיק מצנוברים שמן המוערך בשל הארומה האגוזית-עדינה שלו ובשל סגולות רפואיות המיוחסות לו כמדכא תיאבון וכנוגד חמצון. שמן צנובר מכיל חומצה פינולנית (pinolenic acid cis-5,cis-9,cis-12 18:3), חומצת שומן בעלת 3 קשרים כפולים (triple-unsaturated) בעמדות 5, 9, ו-12 בשרשרת בת 18 פחמנים. החומצה מעוררת שחרור ההורמון כוליציסטוקינין (cholecystokinin) שמדכא תיאבון. 
בנוסף לדיכוי תיאבון, נמצא ששמן צנובר מסייע בהורדת רמת הכולסטרול "הרע" (LDL). בשל נקודת העשן הנמוכה שלו אין הוא משמש לטיגון. ברוסיה השתמשו עד למהפכת 1917 בשמן צנובר בימי הצום (Lent) שלפני חג הפסחא כאשר השימוש בשומן בעלי חיים היה אסור.

תופעות לוואי באכילה

דווחו מקרים בהם אכילת צנוברים, במיוחד אם מקורם במין אורן ארמן, הובילה לתופעת טעם מר בפה המתפתחת בין 1–3 ימים לאחר צריכתם, ונמשכת בין מספר ימים עד שבועיים ללא טיפול. הטעם המתואר הוא מר, מתכתי, ומגיע לשיא ביום השני ממועד צריכת הצנוברים. תופעה זו תוארה לראשונה במאמר מדעי בשנת 2001. באנליזה כרומטוגרפית של הצנוברים שהביאו לתופעה לעומת צנוברים שלא גרמו לה זוהו טריגליצריד לא רווי אך לא ברור הרכבם או הקשר שלהם לטעם הלוואי.
מיה מרטיני

קריירה

מרטיני ייצגה את איטליה פעמיים בתחרות האירוויזיון:
באירוויזיון 1977 שנערך בלונדון, בריטניה, הופיעה מרטיני עם השיר "Libera" (בעברית: "חופשייה") שהגיע למקום ה-13 מתוך 18. באירוויזיון 1992 שנערך במאלמה, שוודיה, שרה את השיר "Rapsodia" (בעברית: "רפסודיה") שהגיע למקום הרביעי מתוך 23.
היא השתתפה גם ב-פסטיבל סן רמו, תחרות הזמר הנחשבת באיטליה, ומשנת 1982 נוסף בפסטיבל "פרס המבקרים מיה מרטיני", כאשר זכתה בפרס זה בשנת 1982 עם השיר "E non finisce mica il cielo".
אחותה, לורדאנה ברטה, היא גם זמרת מפורסמת באיטליה אשר גם השתתפה בפסטיבל סן רמו.
ב-1995 נמצאה מתה בדירתה שליד מילאנו, בשל מנת יתר.
ניקולא לוגרושינו

חייו

לוגרושינו נולד בביטונטו (בארי) והיה תלמידו של פרנצ'סקו דוראנטה. ב-1738 עבד בצוותא עם לאונרדו לאו ואחרים בהפקה החפוזה של "דמטריו"; בסתיו של אותה שנה הפיק אופרה קומית, L'inganno per inganno, הראשונה בשורה ארוכה של אופרות קומיות, שהצלחתן זיכתה אותו בשם "אליל האופרה בופה" ("il Dio dell' opera buffa"). הוא יצא לפאלרמו, כנראה בשנת 1747, כמורה לקונטרפונקט; כמלחין אופרות הוא מוזכר בפעם האחרונה בשנת 1760 ומשערים שהלך לעולמו בסביבות 1763. 
ללוגרושינו מיוחסת המצאת הפינאלה האופראי הקונצרטי, אבל עד כמה שאפשר לראות מן הפרטיטורה של "גוברנאלורה" והקטעים הספורים שנותרו מאופרות אחרות, אין אות לכך שפרקי הפינאלה שלו מתקדמים במשהו לעומת אלה של לאו.
כהומוריסט מוזיקלי, לעומת זאת, הוא ראוי להיזכר ורשאי לתפוס את מקומו לצד רוסיני.
דן צלקה

ביוגרפיה

דן צלקה נולד בשנת 1936 בוורשה. במלחמת העולם השנייה נמלטה משפחתו לברית המועצות, והתגוררה בסיביר ואחר-כך בקזחסטן. בתום המלחמה, בגיל עשר, חזר עם משפחתו לפולין, לעיר ורוצלב. למד מדעי הרוח באוניברסיטה של העיר, ועסק באיגרוף (פעילות שתופיע מאוחר יותר ברומאן "כפפות").
בשנת 1957 עלה ארצה ב"עליית גומולקה", ושינה את שמו ממיאטק לדן, שם שהציעה לו אחותו בעת ששהו במעברה ביבנה. למד עברית בקיבוץ חצור, התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון. לאחר שחרורו למד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. המשיך בלימודים בצרפת, והתגורר זמן מה בהולנד, בבריטניה ובאיטליה.
בשנת 1967 פרסם את הרומן הראשון שלו, "דוקטור ברקל".
בסוף שנות ה-60 היה עורך " משא", מוסף הספרות של העיתון "למרחב", בשנות ה-80 שימש כאחד מעורכי המשנה של כתב העת 'סימן קריאה' ופרסם בו מסות ופרוזה, ובשנים הבאות המשיך לעסוק בעבודות עריכה ותרגום.
דן לימד באוניברסיטת "בן-גוריון", במחלקה לספרות, המסלול לכתיבה יצירתית. הוא בלט בידע כללי נרחב. ראיה נרחבת וכוללת של ספרות העולם. דן היה בעל ראייה ביקורתית מיוחדת ועזר לפרחי ספרות צעירים להתקדם.
בשנת 2000 יצא עם חבר למסע במרוקו, שאותו תיעד בספר "מרוקו – יומן מסע".
זכה בפרסים ספרותיים רבים: פרס ברנר (1976), פרס היצירה לסופרים ומשוררים (1972, 1991, 1997), פרס אלתרמן בעבור הרומן "אלף לבבות" (1992), פרס אקו"ם בעבור "עננים" ו"דפים מהודקים באטב" (1994), פרס אקו"ם על מפעל חיים (2000), ובפרס ספיר בעבור "ספר האלף-בית" (2004).
התגורר בתל אביב עם אשתו אביבה, ונפטר ב- 15 ביוני 2005 בגיל 69 ממחלת הסרטן.
WebKit

היסטוריה

פרויקט WebKit פותח לראשונה עם חברת אפל על ידי דון מלטון ב-25 ביוני 2001, כפרויקט פיצול של הפרויקטים KHTML ו-KJS של קבוצת KDE.

שימושים

מנוע ה-WebKit משמש בעיקר את הדפדפנים ספארי, גוגל כרום ואת דפדפן ברירת המחדל של אנדרואיד. כמו כן מיועד לשמש בעתיד את דפדפן אופרה. עם זאת, הודיעה חברת גוגל כי היא מתכוונת להוציא את מנוע ה-WebKit מהדפדפן שלה ולשווק מנוע פריסת תצוגה חדש בשם Blink.
דאגלס DC-1

פיתוח

בשנת 1931 התרסקה בקנזס טיסה 599 של TWA, הסיבה לתאונה חלק עץ במטוס שהתפרק כתוצאה ממים שחלחלו לתוכו.
לאחר התאונה החלה דרישה למטוסים עשויים ממתכת בלבד, בואינג הציעה את ה247, אך כושר הייצור של בואינג היה מוגבל. חברות התעופה TWA ויונייטד איירליינס ביקשו מארבע יצרניות מטוסים, מטוס דומה שיכיל 12 מושבים, כן נחיתה, ואפשרות לנחות עם מנוע אחד בלבד. מנכ"ל החברה דונלד דאגלס סירב לקבל את ההזמנה, מכיוון שלא האמין שיצליח למכור 100 מטוסים (הכמות הנדרשת לכיסוי עלויות הפיתוח). עם זאת הוא עיצב מטוס שחרג מהמפרט של TWA ויונייטד איירליינס, המטוס היה יכול להמריא עם מנוע אחד בלבד, והיו בו בין היתר מערכת חימום ובידוד מרעש המנוע. טיסת הבכורה של המטוס הייתה ב-1 ביולי 1933, בחצי שנה שלאחר מכן טס המטוס למעלה מ-200 טיסות מבחן. מודל הייצור נקרא DC-2, הוגדלה בו קיבולת הנוסעים, והוא צויד במנועים חזקים יותר.
המטוס נמכר בשנת 1938 ללורד פורברס בבריטניה, והוא מכר אותו מאוחר יותר לחברת התעופה הספרדית Líneas Aéreas Españolas Postales, המטוס נהרס בדצמבר 1940 בעת שניסה לנחות בנמל התעופה במאלגה.
אוניברסיטת לונדון

אוניברסיטת לונדון (באנגלית: University of London) היא אוניברסיטה פדרלית בריטית, בה חברים 18 מוסדות שונים שהקמפוסים שלהם ממוקמים בעיקר בלונדון. נחשבת לאוניברסיטה הגדולה בממלכה המאוחדת על פי מספר הסטודנטים הלומדים בה במסגרת לימודים מלאה; לומדים בה כ-135 אלף סטודנטים ועוד כ-40,000 במסגרת תוכנית חוץ (באוניברסיטה הפתוחה הבריטית לומדים יותר סטודנטים, אולם רובם בהיקף לימודים חלקי). היא הוקמה באמצעות צ'ארטר מלכותי בשנת 1836.
האוניברסיטה חברה בארגון האוניברסיטאות העולמי של אונסק"ו.
שמה של האוניברסיטה מצוין לעיתים בקיצור כ-'Lond'.
בורסייט (אנטנה)

בּוֹרְסַייט (מאנגלית: Boresight) בטלקומוניקציה וטכנולוגיות מכ"ם, הוא מושג המשמש לתיאור הציר בו יש לאנטנה כיוונית את השבח הגדול ביותר (ולכן בו עצמת השידור תהיה הגבוהה ביותר). עבור מרבית האנטנות, הבורסייט הוא ציר הסימטריה של האנטנה. עבור אנטנה פרבולית , הבורסייט הוא ציר הסימטריה של הצלחת הפרבולית, ועקום הקרינה של האנטנה (האונה הראשית) סימטרי ביחס לציר הבורסייט.
עבור מרבית האנטנות, הבורסייט קבוע המושפע מצורת האנטנה ואינו ניתן לשינוי, אולם עבור אנטנות מסוימות כגון אנטנת מערך מופע, הוא אינו קבוע מפני שיש להן יכולת לכוון את האלומה באופן אלקטרוני, שינוי זווית הבורסייט בעזרת הזחות מופע של גלי הרדיו הנפלטים האלמנטים שונים של האנטנה (למעשה אנטנות אלו אפילו יכולות לשלוח אלומות לכמה כיוונים בו זמנית).
המושג בורסייט הגיח מתחום השידור בשבח גבוה, או HGA (ראשי תיבות של  High-Gain Antenna) כגון זה של אנטנות פרבוליות אשר מפיקות אלומות שידור צרות וממוקדות. אלו קשות לכיוון מדויק עבור אנטנה קולטת רחוקה ולכן נפוץ לראותן מופיעות עם מעין בורסייט אופטי המסייע בכיוון.
עלות השחר

עלות השחר או עַמוּד הַשַׁחַר הוא זמן תחילת היום בהלכה. זמן עלות השחר נקבע לפי הופעת אור השמש על פני השמים, בעוד שהשמש עצמה איננה נראית ועודנה מתחת לאופק. בספרות חז"ל מצוי גם הביטוי איילת השחר, ויש שרצו לייחס לו את ראיית כוכב הלכת נוגה המופיע לעיתים לפני זריחת השמש.

קביעת עלות השחר

בתלמודהובאה מחלוקת האם זמן עלות השחר הוא כזמן הליכה של 4 או של 5 מיל לפני הזריחה - בתקופת ניסן ותשרי בהם היום והלילה שווים. כמו כן, בסוגיא זו תלויה מחלוקת נוספת: מהו השיעור של זמן הליכת מיל.
ובפוסקים הראשונים והאחרונים נחלקו כמי נפסקה ההלכה.
לפי מנהג הספרדים (ולדעת כמעט כל הפוסקים, וכנהוג ברוב הקהילות בחו"ל), זמן עלות השחר מוקדם להנץ החמה ב-72 דקות (4 מיל * 18 דקות).
לפי מנהג רוב הנוהגים בשיטה זו, מחשבים 72 דקות מהנץ החמה אחורה, וזהו זמן עלות השחר בין בקיץ ובין בחורף. יש הנוהגים לחשב על פי מעלות ולפי זה משתנה הפער בין עלות השחר להנץ החמה לפי עונות השנה (בקיץ הפער גדול יותר).
לפי מנהג האשכנזים בירושלים (לוח ארץ ישראל לרב יחיאל מיכל טוקצינסקי) זמן עלות השחר הוא 90 דקות (4 מיל * 22.5 דקות) לפני הנץ החמה.
מאידך גיסא, הוכיח רבי אברהם חיים נאה, שלדעת רוב הראשונים והרבה אחרונים זמן עלות השחר הוא 120 דקות לפני הנץ החמה (5 מיל * 24 דקות).
הלוחות החדשים משתמשים בנוסחאות המתפרסמות באלמנך של הצי האמריקאי, כדי לחשב את מיקום השמש מתחת לאופק במעלות קשת, בזמן עלות השחר בימי השוויון, ומכך להסיק על הזמן המדויק בשאר עונות השנה.