תומאזו קמפנלה

תולדות חייו

קמפנלה נולד בחודש ספטמבר בשנת 1568 בקלבריה שבדרום איטליה, אשר הייתה בתקופה ההיא תחת השלטון הספרדי. קמפנלה נולד למשפחה ענייה ובצעירותו נשלח להתחנך במנזר דומיניקני בסטילו (Stilo) שם השתלם בלימודי פילוסופיה, והתגלה כנער כשרוני ביותר. מסופר כי בזמן שהותו במנזר נגלה אליו זקן בלבוש זר שדיבר עברית ולימד אותו בתוך זמן קצר מפתחות לתורת הסוד, לאלכימיה, אסטרולוגיה ומאגיה.
כשסיים את לימודיו במנזר התקבל למסדר הדומיניקנים ובמשך עשר שנים נסע והרצה את משנתו לאורכה ולרוחבה של איטליה. במסעותיו אלה הכיר גם את גלילאו גליליי. בשל כושר הרצאתו הבהיר ובקיאותו הרבה קנה לו פרסום של מרצה מחונן, אך בד בבד קנה לו אויבים לא מעטים, זאת בשל הזדהותו עם שיטתו של בן הדור הקודם ברנרדינו טלסיו (Bernardino Telesio) שפיתח פילוסופיה המדגישה את גורם הניסיון בניגוד לשיטתו של אריסטו.
בשנת 1600 נאסר והועמד לדין. הסיבה לא ברורה כיום, ואפשר שהייתה על סמך הלשנה של מתנגדי שיטתו הפילוסופית, או בשל השתתפותו הפעילה בקשירת קשר פוליטי להדחת השלטון הספרדי מנאפולי. קמפנלה מתאר את העינויים הקשים אותם עבר על מנת להוציא מפיו הודאה, ללא הועיל. קמפנלה נידון למאסר עולם בתנאים קשים. דרישת האפיפיור פאולוס החמישי, לשחררו, כעבור שבע שנים, נדחתה, אך תנאי מאסרו הוטבו, ומאז הותר לו לשלוח מכתבים ואף לקבל אורחים בתאו. בין המתכתבים אתו ניתן למנות את הפיזיקאי הפילוסוף - פייר גסנדי, ואת ג'יימס הראשון - מלך אנגליה. רק בשנת 1626 לאחר משא ומתן ממושך הועבר תומאסו לבית הסוהר של האינקויזיציה ברומא בהשפעתו של האפיפיור אורבנוס השמיני. בבית הסוהר זה ישב שלוש שנים אך כשהשתחרר יזמו מתנגדיו הפגנות המוניות נגדו, וכך, על פי עצתו של האפיפיור, נמלט כשהוא מחופש, למרסיי שבצרפת שם חי תחת חסותו של לואי השלושה עשר עד שמת בשנת 1639 במנזר של הדומיניקנים ושם נקבר.

התחושה והניסיון כמקור התבונה

לדעת קמפנלה קיימים שני מקורות לידע – האמונה והפילוסופיה. האמונה נלמדת מתוך כתבי הקודש ואילו הפילוסופיה נלמדת אך ורק מן החושים ומן הניסיון. אולם המונח תחושה, לדעתו, כולל בתוכו גם את המושגים המשפטים וההיסקים שהם למעשה צורות מסובכות של התחושה. בעקבות הרחבת מושג התחושה, קמפנלה שומר לעצמו את האפשרות להשתמש בצורות חשיבה שלא היה יכול להשתמש בהם אילו היה רואה בתחושות, בצורתן המקובלת, את המקור היחיד לפילוסופיה. העולם והטבע הם כעין אור חוזר של האספקלריה האלוהית, בעוד כתבי הקודש מתארים התגלות חד פעמית של אלוהים, הטבע מגלם בתוכו התגלות נצחית ועכשווית של אלוהים, ומכאן חשיבותן הגדולה של החושים והניסיון המאפשרים ללמוד את הטבע באופן בלתי אמצעי, ולא מתוך ספרים.

ודאות הקיום

ודאות הקיום, עקרון הנישא בפי כל בשמו של דקארט, נמצא כבר במשנתו של קמפנלה אך בתוספת משמעותית. כמו דקארט גם קמפנלה מניח שנקודת המוצא לכל ידיעה היא וודאות האני. אולם קמפנלה מוסיף שאין אנחנו מסוגלים לתפוס את העולם ואת התופעות בכלל אלא באופן אמצעי, כלומר רק באופן שהאני מתפעל מהם (עקרון שגם קאנט מלמד). נמצא שהאני על פי קמפנלה הוא ישות סגורה, ואין לו כל יכולת למידה אובייקטיבית על העולם, רעיון זה זהה עם רעיון המונאדה של לייבניץ. אלא שקמפנלה נחלץ מהתוצאות של רעיון זה, שמשמעותו למעשה אי יכולת למידה על העולם, על ידי קביעתו שהאדם הוא עולם קטן, והיכולת ללמוד על העולם הגדול מתאפשרת על ידי התבוננות האדם בעולמו הקטן.

יחסו למהפכה הקופרניקאית

קמפנלה החזיק בעמדה בינונית ביחס למהפכה הקופרניקאית. לדעתו כוכבי הלכת מסתובבים סביב השמש כדעתו של קופרניקוס, אך השמש מסתובבת סביב כדור הארץ. דעה זו מנעה אותו מעימות חזיתי מול הכנסייה הקתולית. יש לציין שקמפנלה צידד בשיטתו של גלילאו כאשר פרצה המחלוקת סביב תורתו בשנים הראשונות של המאה השבע עשרה.