ווליס סימפסון

ילדות ונעורים, נישואין ראשונים ושניים

סימפסון נולדה בפנסילבניה כבת יחידה. אביה מת מדלקת ריאות בהיותה בת חמישה חודשים. היא גדלה בבולטימור, וניתן לה השם בסי ווליס, לזכרו של אביה ששמו היה טיקל ווליס וורפילד. נישואיה הראשונים היו לטייס בצי האמריקני בשנת 1916. היא התגרשה ממנו בשנת 1927 תוך העלאת טענות על שתיינות ואלימות. לאחר מכן נישאה לארנסט אולדריץ' סימפסון, מנהל בחברת ספנות שהיה בחציו אנגלי ובחציו אמריקני, שהתגרש מאשתו הראשונה על מנת לשאת אותה. נישואיהם ארכו משנת 1928 עד לגירושיהם בשנת 1937.

יחסיה עם אדוארד השמיני

בשנים שלפני הגירושין מסימפסון חיה ווליס בבריטניה, והייתה ממכרותיו של אדוארד, נסיך ויילס. עד מהרה הייתה לפילגשו על אף שאדוארד הכחיש תמיד כי הייתה לפילגשו בטרם נישאו. הנסיך זנח למענה את פילגשו הקודמת, הליידי פורנֶס.
בית המלוכה השמרני ראה את מערכת היחסים בין יורש העצר ובין הגרושה האמריקנית כבלתי מקובלת לחלוטין. השבועון טיים ראה במערכת היחסים סיבה מספקת לבחור אותה לאיש השנה של השבועון טיים בשנת 1936, והיא הייתה האישה הראשונה שזכתה לתואר זה.
הסיבה הרשמית שניתנה לחוסר שביעות הרצון הכללי מיחסיה עם אדוארד הייתה העובדה כי היא הייתה גרושה פעמיים. אדוארד, שעתיד להיות מלך אנגליה, יהיה גם לראש הכנסייה האנגליקנית, האוסרת על נישואיהן מחדש של גרושים. אל מול התנגדות זו העמידו אדוארד וווליס חזית עיקשת, והתעקשו למסד את מערכת יחסיהם.

ויתורו של אדוארד על הכתר

לאחר מותו של ג'ורג' החמישי, ב-20 בינואר 1936, ועלייתו של אדוארד לכס המלוכה, כמלך אדוארד השמיני, חיפש אדוארד דרך למסד את יחסיו עם אהובתו. הוא התייעץ עם ראש הממשלה סטנלי בולדווין ועם הארכיבישוף מקנטרברי, אך לא נמצאה פשרה הולמת. מערכת היחסים הייתה גלויה לעין כל, וכאשר הוגשו מסמכי הגירושין של הזוג סימפסון לבית הדין באיפסוויץ' לשם אישורם, היה ברור כי המשבר הוא רק עניין של זמן.
את המשבר אך החריפו שמועות על נטיותיה הנאציות של סימפסון, ועל היותה סוכנת גרמנית, נטיות שכפי הנראה תאמו את דעותיו הפוליטיות של אדוארד. מסמכים שהתפרסמו בינואר 2003 על פי חוקי הארכיב הבריטים והאמריקנים מגלים כי סימפסון נחשדה הן על ידי שירותי הביון הבריטים והן על ידי ה-FBI בנטיות נאציות, וכי הייתה בעלת קשרים הדוקים עם יואכים פון ריבנטרופ, באותה תקופה שגרירו של היטלר בלונדון, ובימי מלחמת העולם השנייה שר החוץ שלו.
בולדווין היה אדם שנראה כלפי חוץ שקט ובלתי מזיק, אך היה רב אמן בתככים פוליטיים. אין לדעת כיצד גרם לאדוארד להאמין כי אם יפנה אליו באופן רשמי, יוכלו, באמצעות יחסי ציבור נכונים, לגרום לציבור הבריטי לקבל את סימפסון כמלכתם.
ב-16 בנובמבר 1936 פנה אדוארד אל בולדווין באופן רשמי והביע את רצונו להינשא לסימפסון, כאשר יהפכו גירושיה לרשמיים. תגובתו של בולדווין הייתה כי בפני המלך שלוש אפשרויות. הראשונה - שלא להינשא לסימפסון. השנייה - להינשא ולהסתכן במשבר חוקתי, שכן אז תיאלץ כל הממשלה להתפטר, והשלישית - לוותר על הכתר ולעשות כרצונו כאדם פרטי. בולדווין הסביר לאדוארד כי נועץ עם ראשי הממשלה של הדומיניונים וכולם (פרט לאיימון דה ואלירה, ראש ממשלת אירלנד) הביעו את התנגדותם לנישואין.
יש האומרים כי שיחה זו הייתה מארב מתוכנן היטב, וכי אדוארד הובל על ידי בולדווין להאמין כי פנייה רשמית תוביל לתוצאות שונות. מכל מקום, אל מול תוצאות אלו החליט אדוארד לוותר על כתרו למען נישואין עם האישה שאהב.
אדוארד חתם על כתב הוויתור ב-10 בדצמבר 1936. לאחר מכן קיבל את התואר "דוכס וינדזור" ונשא נאום רשמי לאומה בו הסביר את החלטתו. הנאום כלל את השורה המפורסמת "איני מוצא אפשרות לשאת את נטל האחריות הכבד, ולמלא את חובותיי כמלך, כפי שברצוני לעשות, ללא העזרה והתמיכה מצד האישה אותה אני אוהב".
לאחר הנאום יצא אדוארד לצרפת שם חיכתה לו ווליס סימפסון.

חיי הנישואין של ווליס ואדוארד

ב-3 ביוני 1937 נישא אדוארד לווליס בטקס פרטי שנערך בצרפת, ללא נוכחות נציגים ממשפחת המלוכה. ווליס קיבלה את התואר "הדוכסית מוינדזור". היחסים בין אדוארד ובין אחיו, המלך ג'ורג' השישי אשר קיבל את הכס לאחר התפטרותו, היו מתוחים. אדוארד הכריח את אחיו לשלם לו על הרכוש המלכותי טירת בלמורל וארמון סנדריגהאם, אשר אדוארד קיבל בירושה מאביהם, ואשר לא עברו אוטומטית למלך החדש לאחר הוויתור על הכתר. בתגובה לכך מנע ג'ורג' מווליס את התואר "הוד מעלתה המלכותית" (HRH- Her Royal Highness) ובמקום זאת סימפסון השתמשה בקידומת הוד מעלתה (Her Grace). לאירועים אלה הייתה השפעה על יחסיהם של האחים במשך עשרות שנים. ג'ורג' קבע כי אדוארד לא יבקר בבריטניה מבלי שיוזמן באופן רשמי.
לאחר הנישואים יצאו אדוארד וווליס לגרמניה לביקור שהובלט היטב על ידי התעמולה הנאצית. לאחר הביקור גר הזוג בצרפת. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבל אדוארד תפקיד בחיל המשלוח הבריטי בצרפת. לאחר התמוטטות צבא צרפת במאי 1940, נסעו אדוארד וווליס אל דרום צרפת. בתחילה לעיירת הנופש ביאריץ, וביוני אל ספרד. בספרד קיימו שורת מגעים עם נציגי המשטר הנאצי, בהם הביע אדוארד את אכזבתו מן המשטר באנגליה. הדבר דווח ליואכים פון ריבנטרופ ולאדולף היטלר אשר הורו לפעול להעברת הזוג לטריטוריה שבשליטה גרמנית. בינתיים יצא הזוג לליסבון בפורטוגל, שם המשיכו לקיים קשרים עם גורמים שונים בעלי קשר אל הנאצים. משרד החוץ הבריטי ראה כי המדובר בבעיה של ממש, והפתרון היה למנות את הדוכס למושל איי בהאמה. הגרמנים, מצדם, ניסו לגרום לזוג להישאר בליסבון. נעשו מאמצים מגושמים (כהשלכת אבנים על חלונם) לגרום להם להאמין שהשירות החשאי הבריטי חפץ במותם, וכי יחוסלו על ידו ברגע בו יגיעו לאיי בהאמה. המטרה הייתה כפי הנראה לגרום לאדוארד להפוך לשליט בובה גרמני של אנגליה לאחר כיבושה על ידי גרמניה (תוכנית שהייתה בשלבי תכנון מתקדמים בתקופה זו), ומכל מקום לרכוש לצדם בריטי רם מעלה. מאמצים אלו נכשלו. הזוג המשיך במסעו, וב-1 באוגוסט 1940 עלה על אניית נוסעים אמריקנית בדרכו אל איי בהאמה. על אף שפקידים פורטוגזים, עושי דברו של היטלר, השהו את הפלגת האנייה, בנימוק כי בחפצי הזוג הונחה פצצה, ובחיפושי סרק בכל האנייה, יצאה לבסוף האנייה לדרכה כשעליה הזוג וינדזור. לאחר המלחמה הכחיש אדוארד את הסיפור, אף כי הודה כי בהיותו בליסבון נעשו מאמצים לשכנעו לחזור לספרד, אליהם התייחס בבוז.
את שנות מלחמת העולם בילה הזוג באיי הבהאמה, שם שימש אדוארד כמושל. לאחר המלחמה שב הזוג לצרפת. לזוג לא היו ילדים (דבר שעורר שמועות בדבר מיניותה החריגה של סימפסון, ותכונות אנדרוגניות המיוחסות לה).

אלמנותה של ווליס

אדוארד מת ממחלת הסרטן בשנת 1972, והלוויתו התקיימה באנגליה. הדוכסית נסעה לאנגליה, והייתה זו הפעם הראשונה בה ביקרה בארץ זו מאז ויתר בעלה על כתרו. בשלב זה הייתה בריאותה רופפת ביותר. את שארית חייה בילתה בפריז, כשהיא מתבודדת, חולה וזקוקה לסיעוד. לאחר ארבע עשרה שנות אלמנות מתה בפריז. היא נקברה לצד בעלה בבית הקברות המלכותי ליד טירת וינדזור. הכתובת על מצבתה היא, בפשטות - "ווליס, הדוכסית מוינדזור. 1896 - 1986".