יהדות פיזה

יהדות פיזה היא קהילה יהודית ותיקה באחת הערים החשובות באיטליה. הקהילה נוסדה במאה ה-12, ואולי עוד קודם לכן. יהודי פיזה היו מעורבים לאורך הדורות בחיי העיר ותרמו לה רבות.

היסטוריה מוקדמת

העדות הקדומה ביותר להימצאות יהודים בעיר פיזה באה מפיו של הנוסע היהודי בן המאה ה-12, רבי בנימין מטודלה, שרשם בספרו: "ובה כמו עשרים יהודים והראש שלהם ר' משה ור' חיים ור' יוסף". במסמך מאוחר יותר ניתן למצוא 750 פעולות שכירת דירות בעיר על ידי יהודים, והוא מעיד על התבססות יהודים בעיר. בשנת 1400 לערך יסד יחיאל, אבי משפחת דה פיסא, בנק בפיזה. גידול משמעותי במספר התושבים היהודים בפיזה התרחש משנת 1492 בעקבות גירוש יהודי ספרד. באותה שנה, איזאקו (יצחק) דה פיסא, נדיב יהודי תושב העיר, סייע לפליטים יהודים מספרד להשתקע בפיזה. איזאקו, שמוצאו ממשפחת בנקאים, הקים את הבנק "מונטה די פייטה", אשר סייע בין היתר לנזקקים בפיזה, והיה בכך לאחד ממוסדות הרווחה הראשונים בעולם. יכולתו של איזאקו לתמוך בנזקקים נבעה גם מהצלחותיו העסקיות. הבנק שבבעלותו הפך להיות מוסד מוביל בתחום ההלוואות בטוסקנה, ומהחשובים באיטליה כולה. איזאקו, שפתח סניפים ("שולחנות") בכל רחבי איטליה, נכנס כשותף בעסקים מסחריים, הגיע למעמד נכבד בעירו והתפרסם בתור אדם התומך בסופרים ובאומנים.
בשנת 1593, על מנת שיהיה לו ממי לגבות מיסים, הזמין פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, סוחרים מכל רחבי העולם להתיישב בערים פיזה וליבורנו. בין הסוחרים, לא נפקד מקומם של היהודים. לסוחרים הובטחו תנאים מיוחדים. ראשית, הובטח רישיון מעבר חופשי לכל מי שנאשם בפשעים כולל כפירה, דבר שנגע במיוחד לעניינם של האנוסים. כמו כן, הובטח חופש תנועה, שהיה חיוני לכלל הסוחרים, וביטול חובת ענידת הטלאי ליהודים. היהודים שזכו למידה של חופש ולהכרת זכויותיהם כ"אומה יהודית", נענו להזמנה וכך החלה הפריחה של שתי הערים.
בשנים 1607 עד 1627 שימש הרב עזריה פיגו כרבה של הקהילה היהודית בפיזה.

בעת החדשה

ההתעוררות הלאומית באיטליה במאה ה-19 גרמה ליהודים ליטול חלק פעיל יותר בחיים הציבוריים. רבים מהם הצטרפו לתנועת התחיה הלאומית שהביאה בסופו של דבר לאיחוד איטליה ולהקמת המדינה האיטלקית. בשנת 1872 ג'וזפה מציני, ממנהיגי התנועה, מת בבית של יהודיה מפיזה, ג'יאנטה נתן רוסלי (Giannetta Nathan Rosselli), אשר הציעה לו מקלט. חללים יהודים נפלו במלחמות האיטלקיות ובכל בית כנסת, כולל זה בפיזה, יש לוחות זיכרון לחללים של כל מלחמה ומלחמה. באותה תקופה, יהודי פיזה תרמו לא מעט לכלכלת העיר. בין השאר, שני מפעלי טקסטיל הוקמו בעיר על ידי משפחות יהודיות, ובית דפוס הוקם על ידי שמואל פואה.
במאה ה-20 צעירים יהודים מפיזה הצטרפו למפלגה הפשיסטית, אשר חרתה על דגלה את החזרת הכבוד לאיטליה אחרי תלאות מלחמת העולם הראשונה. חלקם אף השתתפו ב"מצעד על רומא" שנועדה לכבוש את השלטון עבור בניטו מוסוליני. שותפות זו, בין היהודים והאיטלקים, הסתיימה ב-15 ביולי 1938 כאשר פורסמו "חוקי הגזע". מנשר "מדעי" קבע כי אין כל קשר בין העברים הקדמונים ובין היהודים המצויים היום באיטליה . היהודים נדונו לשלילת זכויותיהם האזרחיות, ובקיץ 1943, עם הכיבוש הגרמני, נחרץ גורלם.
בימי מלחמת העולם השנייה הנהיג את קהילת פיזה הפרנס ג'וזפה פארדו רוקס (Giuseppe Pardo Roques). פארדו לא פחד מהגרמנים. בהיותו אישיות מוכרת בעיר ובעל אמצעים הרשה לעצמו פארדו להתעלם מהצו של חיל הכיבוש הנאצי להגיע לתחנת המשטרה על מנת להישלח משם אל מחנה ריכוז, וגם כאשר אנשי האס אס חיפשו יהודים ברחובות פיזה הוא נשאר בביתו. ב-1 באוגוסט 1944, חודש לפני שחרור פיזה מהכיבוש הגרמני בידי בעלות הברית, הגיעו החיילים לביתו ורצחו אותו, שישה זקנים אשר היו עמו ומשרתת נוצריה. 
ב-2 בספטמבר 1944 חצו חיילים אמריקאים את נהר הארנו בפיזה ושחררו את העיר. זמן מה לאחר מכן הציף הארנו את העיר וזיהם את מקורות השתייה. פלוגת מובילי המים 148 מארץ ישראל, אשר צורפה לארמייה השמינית של הצבא הבריטי, הגיעה לעיר וסיפקה מי שתייה לתושבים. הקורפורל הארץ-ישראלי, אריה אבישר, יזם פעולת הצלה של היהודים שנותרו בעיר, הביאם לפירנצה ומשם דאג לעלותם לארץ ישראל.

בית הכנסת העתיק

חנוכת בית הכנסת העתיק בפיזה בדרך פלסטרו (via palestro), שנמצא בשימוש עד היום, נערכה בטקס מפואר בשנת 1594. בית הכנסת הוא אחד העתיקים ביותר באיטליה. אמנם החזית ואולם התפילה קיבלו את עיצובם הנוכחי רק בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, ברם לאחר הורדת חלקים מהטיח החיצוני נתגלו שרידי סטרוקטורה אופיינית למאה ה-14 ולמאה ה-15, לרבות קשתות עתיקות. יש לציין, שבאזור זה בעיר בו שוכן בית הכנסת היה ריכוז יהודי במשך מאות שנים. המבקר במבנה מבחין בשני שלבי בניה: תחילה תוכנן המבנה לקומה אחת עם גן פתוח. לאחר מכן נוספה קומה אשר נועדה לבית הכנסת ולמשרדי הקהילה. הקומה הראשונה פונתה למתן שירותים תרבותיים לחברי הקהילה. בשנת 1996 שופץ מבנה בית הכנסת במימון הבנק האיטלקי "Cassa de Risparmio". 
מעל משקוף הכניסה נמצא תבליט, חצוב מאבן, הדומה לשופר. ההנחה מבוססת על היותו של השופר סמל יהודי מובהק בתבליטים ובפסיפסים, שהיה קיים בבתי כנסת מימי המשנה והגמרא, בארץ ישראל ובתפוצות. החוקרים סבורים שהמיקום הנוכחי של התבליט אינו המיקום המקורי.
הגג של בית הכנסת העתיק קרס. המבנה שהוקם בסוף המאה ה-16 נסגר. ציודו הועבר לקומת הקרקע. הקהילה מצפה למימון באמצעות תוכנית Beni da salvare 6 – Pisa, “La sinagoga è minacciata - שימור התרבות היהודית באיטליה. עד אז הפעילות התרבותית היהודית בעיר, שאינה כוללת רק את 120 חברי הקהילה פסקה.

בית הקברות

בית הקברות היהודי, המשמש לקבורה עד היום, נמצא מחוץ לחומה העתיקה של העיר, לא רחוק ממגדל פיזה המפורסם. בית הקברות הוקם בשנת 1674, וקדמו לפחות שלושה בתי קברות יהודיים עתיקים יותר, שהראשון ביניהם הוקם כנראה במאה ה-12. 
בית הקברות, שצורתו טרפזית ייחודית, משיק לחומת העיר. הקברים הסמוכים לחומה, העתיקים יותר, הוסרו בחלקם בשנים האחרונות על מנת לפנות מקום לקברים חדשים. מצבות הזיכרון של קברים אלו, מצויות היום בכניסה לבית הקברות ובמרכזו, ומוצגות למבקרים. המצבות הפזורות בבית הקברות מעוצבות בסגנון יהודי, אך ניכרות גם השפעות ספרדיות וגותיות. כיום ניתן לבקר בבית הקברות בתאום עם משרד הקהילה היהודית בעיר.

הקהילה היהודית כיום

כיום (2007) הקהילה היהודית בפיזה מונה כ-500 נפש, ואליהם מצטרפים סטודנטים יהודים מרחבי העולם, וגם ממדינת ישראל שהגיעו לעיר ללמוד רפואה ווטרינריה באוניברסיטת פיזה. למעשה, לאורך ההיסטוריה היה ליהודים באוניברסיטה משקל מכובד. בין השאר ידועים הפרופסורים דה-קורי, ונטורה, סאדון, ניסים, פיראני, ארייטי, פרנקו, סאמאיה, לאסקאר ונפתלי אמדין יליד רוסיה.