אלפרד היצ'קוק

קורות חייו

אלפרד היצ'קוק נולד ברובע הדל של לונדון, ה"איסט אנד", בשנת 1899 להורים קתולים בעלי חנות מכולת, שדירת מגוריהם הדלה הייתה בצידה האחורי של החנות. בילדותו למד בקולג' ישועי בעל שגרת לימודים ומשמעת קשוחה ומחמירה. בשנת 1913, בגיל 14 שנה, עזב היצ'קוק את לימודיו הפורמליים ופנה ללימודי ערב במקצועות טכניים שונים וגילה כשרון בשרטוט ובציור.
בשנת 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, התקבל היצ'קוק לעבודה בחברה ליצור מכשירי טלגרף וכבלי חשמל, שהייתה עמוסת עבודה עקב הדרישה למוצריה לצורכי לחימה. היצ'קוק גילה עניין רב בעבודתו. העובד השקט והמשקיע משך את תשומת לב הממונים עליו והוא הועבר למחלקת הפרסום של החברה, שבה מצא ביטוי לכשרון הציור שלו. למרות שהתחוללה מלחמה והיצ'קוק היה אז בגיל גיוס, לא גויס היצ'קוק לצבא מחמת עודף משקל ומשום שהיה מועסק בחברה התורמת למאמץ המלחמתי.
בשנת 1920 קרא היצ'קוק בעיתון, שחברת סרטים אמריקאית עומדת לפתוח אולפן בלונדון והדבר שינה את מסלול חייו. היצ'קוק פנה לחברה והציג תיק עבודה של רישומים שהכין לסרט עתידי של החברה ונתקבל לעבודה. זו הייתה ראשית דרכו בעולם הקולנוע. תפקידו של היצ'קוק בחברה היה עיצוב כותרות לסרטים אילמים שהפיקה החברה. היצ'קוק גילה מסירות לתפקידו והשתדל ללמוד את כל מה שקשור בקולנוע. כשנתקלו מנהלי האולפן והבמאים בקושי כלשהו במהלך ההסרטה, או כשנזקקו לסיוע בכתיבת סצנה או בעיצוב תלבושות ותפאורה, היו להיצ'קוק תמיד הצעות מבריקות לפתרון.
בשנת 1923 ניתנה להיצ'קוק ההזדמנות הראשונה לבימוי סרט, לאחר שנקרא להחליף את במאי הסרט האילם "ספר תמיד לאשתך", אשר סולק מהמשך הבימוי עקב חילוקי דעות עם המפיק. החברה שהפיקה את הסרט כללה בכותרות את שמו של המפיק בתור במאי הסרט, מבלי לציין את שמו של היצ'קוק, אך פרסמה כי הבמאי "קיבל סיוע מאחד מאנשי הצוות". מיד לאחר סיום צילומי סרט זה, נקרא היצ'קוק לביים סרט נוסף שעמד להיקרא "גברת פיבודי" או "מספר שלושה עשר", אלא שמחמת קשיי מימון לא הושלמה הסרטתו.
הסרט הראשון בבימויו המלא של היצ'קוק היה הסרט האילם "גן התענוגות" משנת 1925. מאז ועד לשנת 1929 ביים היצ'קוק מספר סרטים אילמים נוספים. סרטו המדבר הראשון היה "סחיטה" משנת 1929, שהיה גם סרט הקולנוע המדבר הראשון באנגליה. עד מהרה נתגלה כוחו הרב של היצ'קוק כבמאי סרטי מתח ואימה והוא התרכז בעיקר בז'אנר זה. במשך השנים שבין 1925 לבין 1939, ביים היצ'קוק 23 סרטים והוכר באנגליה כבמאי מוכשר של סרטי מתח, אך הביקורת האנגלית לא עמדה על מלוא כישוריו האמנותיים.
בשנת 1939 נעתר היצ'קוק להצעתו של המפיק ההוליוודי הידוע דייוויד או. סלזניק, מי שהפיק את "חלף עם הרוח", לעקור לארצות הברית וליצור בה. היצ'קוק, משום שהיה מאוכזב מכך שהביקורת האנגלית רואה בסרטיו משום בידור טוב בלבד ולא יצירות אמנות, וכן משום שקץ בדלות האמצעים הטכניים באנגליה, נעתר להזמנה. ב-1 במרץ 1939 הפליגו היצ'קוק, אשתו אלמה ובתו פטרישיה (שתופיע לימים בתפקידי משנה בסרטיו "פחד במה" מ-1949 ו"זרים ברכבת" משנת 1950), מאנגליה לארצות הברית על סיפון האנייה "קווין מרי". בהוליווד חי היצ'קוק ויצר עד ליום מותו, פרט לגיחה אחת קצרה לאנגליה, בשנת 1972 על מנת ליצור את הסרט "פרנזי".
בהגיעו להוליווד הטיל סלזניק על היצ'קוק לביים את הסרט "רֶבֶּקָה", על פי ספרה רב המכר של דפנה דה מוריאה. הסרט זכה להצלחה עצומה והוענק לו פרס האוסקר לשנת 1940 כסרט הטוב ביותר. מכאן ואילך הייתה דרכו של היצ'קוק סלולה בתעשיית הקולנוע האמריקאית והוא זכה להצלחה מסחרית ובינלאומית אך גם להכרה אומנותית (בה לא הצליח לזכות באנגליה). במרוצת השנים נתעוררו מחלוקות וסכסוכים בין היצ'קוק לסלזניק על רקע האופי האסרטיבי של שניהם ובשל התערבותו של סלזניק בצד האומנותי של התסריטים וההסרטה. בשנת 1947 נפרדו דרכיהם, ומאז ואילך הפיק היצ'קוק את סרטיו בעצמו באמצעות חברה שהקים.
בשנת 1972 שב היצ'קוק לאנגליה וביים את סרטו הלפני אחרון "פרנזי". סרטו האחרון היה "מזימות" משנת 1976. אף כי היה זה סרטו האחרון ואף שהיה כבר בן 77, לא נופל סרט זה מסרטיו האחרים, ונחשב לאחד מסרטיו הטובים.
היצ'קוק נפטר בשנת 1980, כשבשלבי תכנון היה עדיין סרט נוסף שהיה ברצונו להפיק ולביים.

יצירתו הקולנועית

סרטיו של היצ'קוק בתקופה האמריקאית שלו מפורסמים ומוערכים יותר מאשר אלה שמתקופתו האנגלית, זאת הן בשל התקדמותו האומנותית, הן מבחינת התקציבים והאמצעים שהיה יכול לגייס והן עקב הפרסום ואפשרויות ההפצה הגלובליות של סרטי הוליווד.
סימן היכר קבוע של היצ'קוק הוא הופעתו הקצרה (הנקראת בשפה קולנועית הופעת קמע cameo), למשך מספר שניות ברקע של רוב סרטיו, כאדם מן הרחוב, ללא קשר לעלילה. בסרט "סירת ההצלה" (משנת 1944) אשר עלילתו מתרחשת כולה בסירת הצלה השטה בלב ים, מופיעה תמונתו של היצ'קוק בפרסומת לשומרי משקל, על עיתון שקורא אחד הגיבורים, על מנת לשמור על העיקרון של "הופעת האורח".

גדולתו של היצ'קוק כאמן מתבטאת בצד הפסיכולוגי של הגיבורים ושל העלילה, וכל זאת מבלי להזניח את הצד החזותי של הרקע והתפאורה היוצרים מציאות מיוחדת האופיינית לסרטיו ושימת דגש על שילוב האפקטים המוזיקליים בעלילה.
למרות העובדה שאחדים מסרטיו הם סרטי אימה, לא נתן היצ'קוק לעלילותיהם הסברים על טבעיים (רוחות רפאים, כישוף וכיוצא בזה), כמקובל בהרבה סרטים מז'אנר זה. התוכן בסרטיו תמיד ריאלי ורציונלי ואף בסרטו "ורטיגו" מ-1958, הנחשב על ידי רבים לגדול בסרטיו ולאחד מסרטי המופת בתולדות הקולנוע, בו מובילה התעלומה הנפרשת בסרט לכוון של גלגול נשמות, הרי שפתרונה מתגלה לבסוף כמזימת רצח מתוחכמת. אף הסרט הציפורים אשר מתאר התנהגות על טבעית של ציפורים שונות, אינו מתמקד בפשר התנהגות הציפורים, או בהסבר להתנהגותן, אלא במצבים הנובעים מכך, ולכן לא ניתן לראות בו סרט "מדע בדיוני".
מוטיב חוזר בסרטיו של היצ'קוק הוא האדם הנלכד ברשת של חשד או האשמת שווא, עד שמתבררת חפותו. כך הדבר ב-"39 מדרגות" מ-1935, ב"צעירים ותמימים" מ-1937, ב"חשד" מ-1941, ב"נאשם" מ-1957, ב"מזימות בינלאומיות" מ-1959 וב"פרנזי" מ-1972. יוצא דופן מבחינה זו הוא הסרט "צל של ספק" מ-1943, שבו מתלבטת גיבורת הסרט בחשד האם דודה האהוב הוא רוצח סדרתי, חשד שבסוף הסרט מתברר כי לא היה חשד שווא.
הקהל בסרטי היצ'קוק, הוא קהל יודע כל. בניגוד לדמויות, הקהל יודע מראש את האמת. כך למשל, הוא יודע מי הרוצח ב"פרנזי", ויודע כבר מתחילת הסרט כי גיבור "מזימות בינלאומיות" אכן נקלע לפרשת ריגול, גם כשהכל אינם מאמינים לו. מוטיב זה מנוגד לסרטי מתח קלאסיים אחרים, בהם הקהל מגלה את האמת בתום הסרט.
כמה מהסצינות שתשארנה חרוטות בזיכרון לתמיד מסרטיו הן: בסרט "מזימות בינלאומיות" - ניסיון חיסול באמצעות מטוס ריסוס ומרדף בהר ראשמור על גבי פסלי הענק של נשיאי ארצות הברית; בסרט "ורטיגו" - הבלש שנתלה על קצות אצבעותיו על שולי גגו של גורד שחקים; בסרט "פסיכו" - הרצח במקלחת והדם המסתלסל בפתח הניקוז של האמבטיה. פריט דומם שיישאר חרוט בזיכרון הוא בית המגורים של נורמן בייטס ואמו, על הגבעה שמעל למוטל ב"פסיכו".
אפיון נוסף שהיה להיצ'קוק הוא בדרך העבודה שלו. ניתן לראות בסרטיו שחשב על כל פרט קטן, ותכנן הכול לדקויות. סרטו "החבל" הוא סרט באורך מלא, אך מורכב מעשרה שוטים בודדים, דבר שמצריך תכנון מדויק מראש. ישנם כאלו שמספרים שהיצ'קוק תכנן את הכל מראש, עד שלפעמים הוא לא הגיע ליום הצילומים, אלא כתב לכל אחד מאנשי הצוות (שחקנים, תאורנים, סאונדמנים, צלמים ועוד) כרטיסיות מדויקות בהן פירט מה עליהם לעשות בכל שנייה ושנייה ביום הצילומים.

יצירתו בטלוויזיה

בשנת 1955, כשהיה היצ'קוק בתקופת שיא הצלחתו הקולנועית, הוא שוכנע על ידי רשתות הטלוויזיה לביים ולהשתתף בסדרת טלוויזיה, לה ישאיל את שמו ויקדים לכל פרק בה פתיחה וסיום אישית מצולמת. היצ'קוק נאות לכך בהתחשב ברווחים העצומים שהטלוויזיה יכולה הייתה להציע לו. הטלוויזיה מצדה נהנתה מהריטינג הרב ששמו של היצ'קוק הביא לה, שבצדו רווחי פרסומת אדירים. שידור הסדרה החל בשנת 1955 והיא נקראה בשם "אלפרד היצ'קוק מגיש", כשכל פרק בה הוא בן מחצית השעה.
להצלחת הסדרה תרמה נוכחותו האישית של היצ'קוק שהיה פותח וסוגר כל פרק, כאשר לקול מארש אבל הייתה דמותו משתלבת אל תוך קריקטורה מצוירת בגודל טבעי של צלליתו, ואז היה נושא את דברי הפתיחה והסגירה לאותו פרק, שהיו תמיד שנונים וסרקסטיים ובעלי מוסר השכל.
בשנת 1962 הורחבה הסדרה לפרקים בני שעה שלמה והחלה להיקרא "שעתו של אלפרד היצ'קוק". במתכונת זו שודרה הסדרה עד לשנת 1964.
הסדרה זכתה לשיעור צפייה עצום בארצות הברית, אך בשל המתכונת הקצרה והפשטנית היא לא נחשבה להישג אומנותי של היצ'קוק כדוגמת סרטי הקולנוע שלו.

עבודתו הייחודית עם שחקנים

התקציבים שעמדו לרשותו של היצ'קוק, החל מראשית דרכו בהוליווד, איפשרו לו לשתף בסרטיו את מיטב כוכבי הוליווד. שיטת ה"אולפנים" הייתה אז בשיאה, וחלק מהפרסום שלו זכו סרטי היצ'קוק היה בשל השחקנים שהסכימו להשתתף בהם. צידה האחר של גאונותו של היצ'קוק היה אופיו העריץ. הוא נהג בשחקניו (וגם בצוות ההסרטה) באורח מזלזל, היה נוהג למתוח אותם במתיחות שנועדו להפחיד או להביך אותם ולהעבידם קשות. הדבר לא הרתיע את שחקניו, הן משום הפרסום והתהילה שהביאה להם השתתפותם בסרטיו והן בזכות הישגי המשחק אליהם הגיעו הודות לבימויו.
תפיסת עולמו בכל הנוגע לתפקיד השחקנים בסרט הייתה שתפקידו של השחקן נגמר בשנייה שלוהק, ולמעשה הדבר שהשחקן מביא איתו הוא בעיקר נוכחתו הקולנועית או אישיותו הציבורית; את השאר השאיר למצלמה, למוזיקה ולחדר העריכה. לדוגמה, כאשר לקח את גרייס קלי לשחק בחלון אחורי, סרט שעסק בחרדת סירוס גברית, הרי שדמותה, יופיה וכמובן מעמדה הציבורי כאשה היפה ביותר באותה תקופה שירתו את סרטו טוב בהרבה ממשחקה בסרט.

פילמוגרפיה חלקית

היצ'קוק ביים 53 סרטים במשך 51 שנה. בין סרטיו המפורסמים: