google/wiki40b huggingface dataset:
תזונאי

תזונאי או דיאטן הוא מקצוע פרא-רפואי המתמקד בהתאמת התזונה על פי צורכיהם האישיים של בני אדם. ההתאמה מתחשבת במאפיינים הפיזיולוגיים, בגיל, ובמצב הבריאותי והאסתטי של הגוף.
תזונאים עובדים במערכות הבריאות (קופות חולים, בתי חולים, בתי אבות, לשכות בריאות הציבור ועוד), במועדוני כושר ובמגזר הפרטי.

מקצועו של התזונאי

התזונאי עוסק בעיקר בהתאמה והמלצה ללקוח על תזונה, מזון ועל פעילות גופנית מיטבית, שתתאים ללקוח ולמטבוליזם בגופו, על-מנת לשפר את איכות החיים ולהאריך את תוחלת החיים של הלקוח, וכן לקדם את השקט והבריאות הנפשית, ולקיים אורח חיים בריא.
אשר אנשל יונגרייז (מנוחת אשר)

רבי אשר אנשיל הלוי יונגרייז (ה'תקס"ו, 1806 - ה' בכסלו ה'תרל"ד, 25 בנובמבר 1873) היה רב, ראש ישיבה ופוסק הלכה מרבני יהדות הונגריה ההאורתודוקסית. רבה של טשנגר  במשך ארבעים שנה.

ביוגרפיה

נולד לרב שמואל הלוי יונגרייז רבה של סעטשע ומחבר הספר "תורת עדות" על ששה סדרי משנה, ולמרים יטל בת הרב אשר אנשיל וינר רבה הראשון של מישקולץ ורבו של מחוז בורשוד כולו. הוא נקרא על שם סבו זה.
היה תלמידו המובהק של רבי יעקב קופל אלטנקונשטט ("קופל חריף") ולמד בישיבתו במשך תשע שנים ברציפות. בנו של רבו, הרב אברהם יחזקאל רייך סיפר כי בתקופה זו נהג לצום בקביעות ממוצאי שבת ועד יום שלישי בערב. נישא לניחא בתו של רבי מאיר אלמאש פופר (אלמאשדר; ה'תקכ"ח-ה'תר"ב) רבן של בוקרשט ומטרסדורף.
את עיקר פרסומו קנה בספרו "מנוחת אשר", ובישיבה שהקים בטשנגר ועמד בראשה, שלמרות מספר הבחורים הלא-גדול שלמד בה (כ-30 בכל זמן נתון) העמידה רבנים רבים ונחשבה לישיבה חשובה בהונגריה.
הוא כיהן כרבה של טשנגר במשך ארבעים שנה, משנת ה'תקצ"ד (1834) שבה נפטר רבה הקודם של טשנגר, הרב יוסף בנימין אסטרייכר, ועד פטירתו בה' בכסלו ה'תרל"ד, 25 בנובמבר 1873.
Bang Bang (ג'סי ג'יי)

רקע והוצאה

את השיר כתב והפיק מקס מרטין שכבר עבד עם הזמרות בעבר, התכנון המקורי היה שג'סי ג'יי תקליט אותו לבד, אך לאחר ההקלטה אמר מרטין שהוא רוצה להוסיף את גרנדה ומינאז' לשיר. עם יציאת השיר הוא זכה לביקורות טובות, כאשר מבקרים אומרים שהוא "הלהיט של הקיץ", ומשבחים את שיתוף הפעולה בין השלוש.
השיר היה מועמד לפרס גראמי על "שיתוף הפעולה הטוב ביותר", ובכך זו הייתה מועמדות הגראמי הראשונה של ג'סי ג'יי וגרנדה.
השלוש הופיעו יחד עם השיר לראשונה ב-24 באוגוסט 2014, בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV.
לאחר ההופעה פורסם הוידאו קליפ של השיר באתר MTV. הוא הועלה לאתר יוטיוב, שם הוא צבר למעלה ממיליארד צפיות, ובכך היה לשיר הראשון של ג'יי להגיע להישג זה, והשלישי של גרנדה ומינאז'. קליפ השיר בוים על ידי חנה לוקס דייוויס.
אליעזר נחום

ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תכ"ב בעיר איסטנבול לרבי יעקב נחום. בצעירותו למד אצל רבי יעקב שטרימר, אותו העריץ. רבו זה נדד מפולין למצרים ולבסוף התיישב באדריאנופול שם עמד בראשות ישיבה גדולה. רבי אליעזר נחום נודע בזכות ענוותנותו הרבה ושקדנותו על לימוד התורה. שימש מספר שנים בתור אב בית דין וראש ישיבה בעיר אדריאנופול שבטורקיה. תקופה מסוימת נאלץ לנדוד לקושטא הבירה, שם הקים ישיבה גדולה והרביץ תורה לתלמידים רבים. כן שימש כרב קהילת אינדירני בקושטא.
בהיותו בטורקיה נתבקש על ידי קהילת צפת לשמש שד"ר עבורה בערי טורקיה, ואכן בשנת תע"ה הוא נמצא בשליחות צפת בסלוניקי.
בסביבות שנת ה'תצ"ה עלה הרב אליעזר נחום לישראל. בדרכו באוניה פרצה סערה בלב הים וכמעט שנשברה האוניה. על מאורע זה חיבר פיוט הודיה לזכר הנס (הפותח במילים "אזמר בתרועה"). על אף עניותו הרבה שקד על לימוד התורה בעיר ירושלים.
כעבור מספר שנים, ולאחר פטירתו של הראשון לציון רבי בנימין הכהן מעלי, נבחר למלא את מקומו כראשון לציון, תפקיד בו החזיק עד יום פטירתו.
נפטר בירושלים בשנת ה'תק"ה ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
ג'רוזלמה

ג'רוזלמה (באיטלקית: Gerusalemme - ירושלים) היא מפה של ירושלים מסוף המאה ה-16 מעשה ידי נזיר איטלקי. בחלקה העליון הימני של המפה יש תיאור קצר בשפה האיטלקית של "העיר הקדושה ירושלים" (La santa città di Gerusalemme). המפה נועדה להדרכת עולי רגל, ככל הנראה איטלקים. 62 אתרים במפה ממוספרים וחלק ממנה הוקצה למקרא מפורט המזהה אותם. שולי המפה מעוטרים בציורים של עולי רגל.
משפחת גרמזיאן

משפחת גרמזיאן (באנגלית: Ghermezian) היא משפחה קנדית ממוצא יהודי-איראני, שהקימה כמה ממרכזי הקניות הגדולים בעולם.

היסטוריה

אבי המשפחה, יעקב גרמזיאן (1902–3 בינואר 2000) היגר מאיראן לקנדה בשנת 1964 עם ארבעת בניו. הבנים: אסקנדר, נאדר, רפאל ובנימין, פיתחו את עסקי המשפחה והביאו לפריצתה מעסקי השטיחים שבהם עסקו בתחילת הדרך לתחום הנדל"ן ומיזמי בנייה גדולים.
בין נכסי המשפחה: מרכז הקניות הגדול בארצות הברית "Mall of America"  בבלומינגטון שבמינסוטה, וקניון מערב אדמונטון  באדמונטון שבאלברטה.
ב-2011 רכשה החברה המשפחתית טריפל פייב גרופ  את קומפלקס הספורט הכושל "Meadowlands Xanadu" שהיה אמור לקום בניו ג'רזי, והסבה את הפרויקט תוך הרחבה ניכרת שלו למרכז קניות ענק, המיזם עתיד להיפתח בסתיו 2018 תחת השם "American Dream Meadowlands" .
מארק גרמזיאן, בן הדור השלישי של המשפחה הוא מייסד ומנכ"ל Appboy .
פטיש

פטיש (נקרא גם קוּרְנָס) הוא כלי עבודה המשמש להכות/לדפוק מוצק (כגון מסמר או נעץ) לתוך חומר אחר (לרוב קיר מעץ או מאבן) או לעיוות/שבירת צורתו של גוף מוצק. הפטיש בנוי מידית באורך משתנה (העשויה בדרך כלל מעץ) שבראשה ראש כבד ממתכת (בדרך כלל ברזל). המשתמש בפטיש אוחז בידית בקצה אחד ומכה בקצהו השני הכבד.
הפטישים באים בגדלים שונים, החל מפטיש קטן השוקל גרמים אחדים המיועד לעבודה עדינה, עד פטישים גדולים וכבדים השוקלים מאות ק"ג. לבעלי מלאכה ועיסוקים שונים פטישים מיוחדים: החל בפטיש קצר, אך כבד עבור הנפח, וכלה בפטיש דו-ידני גדול ("קורנס") המיועד לפורר אבנים ולנעוץ יתדות באדמה טרשית.
הפטיש הוא אחד מהכלים הקדומים ביותר שהמציא האדם. עוד בתקופה הפרה-היסטורית השתמש האדם הקדמון באבנים על מנת לרסק דברים ומזון, ומאוחר יותר אף חיבר את האבנים לראש מקל. ההתפתחות הגדולה בעיצוב הפטיש באה עם גילוי המתכות, ובייחוד הברזל.

פטיש בסמלים ובתרבות

הפטיש נהפך לסמל לעוצמה, כוח וחוסן. במיתולוגיה הנורדית הפטיש היה נשקו של האל ת'ור. דימוי העוצמה של הפטיש שימש את הסופרים ניבן ופורנל בשם שנתנו לספרם, "פטיש השטן". גם יהודה המכבי קשור לדימוי הפטיש כסמל של עוצמה. יש שנהגו לכתוב את שמו כ"יהודה המקבי" מלשון מקבת היא פטיש גדול וכבד.
הפטיש, בגלל היותו כלי עבודה חשוב הן עבור הנפח והן עבור הבנאי, נהפך לסמל לעבודה וחריצות. בתקופת המהפכה התעשייתית נהפך הפטיש לסמל הפרולטריון ומעמד הפועלים. הקומינסטים בברית המועצות קבעו פטיש בסמל הפטיש והמגל המסמל את הקומוניזם הסובייטי. מפלגות סוציאליסטיות וקומוניסטיות ברחבי העולם (כולל בישראל) אימצו את הסמל הזה והחלו לנטוש אותו רק בעקבות חשיפת הזוועות של סטלין ב-1956 והתפרקות ברית המועצות ב-1991.
מועדון הכדורגל האנגלי וסטהאם יונייטד ידוע בכינויו "הפטישים".
בסלנג העברי המילה "פטיש" משמשת ככינוי מחמיא לגבר, במובן של "גבר מגניב", "גברי" ו"חברה'מן". כינויים דומים: "פטיש אוויר", "כלי", "שאקל".
פצץ

מבנה המכשיר

בחלקו העליון של המכשיר בולטת מימין ידית ההפעלה. חלקה העליון עשוי עץ והציר המסובב ממתכת. הידית ניתנת להפרדה מהמכשיר ומחוברת אליו בעזרת שרשרת מתכת באורך של כ-10 ס"מ. אורך ציר מתכת הידית- כ- 8 ס"מ וקוטרה 13 מ"מ. בצד אחד ישנו חריץ המוליך את הידית בצורה אחידה לתוך הדינמו שבתוך הקופסה. מעל למכשיר רצועת עור סטנדרטית לנשיאה באורך של 45 ס"מ וברוחב של 1.8 ס"מ. בקצה רצועת העור, שני חריצים המאפשרים הצמדת הרצועה למכשיר באמצעות שני כפתורי מתכת הבולטים משני צידי המכשיר בחלקו העליון. מצד שמאל ניתן להבחין בשני אומי מתכת מחורצים המסתובבים על הברגה ומשמשים לחיבור והידוק חוטי החשמל. המכשיר בנוי בתוך קופסת מתכת ושוקל כ-2 ק"ג. גובה המכשיר כ- 21 ס"מ ורוחבו 9.5 ס"מ. קופסת המתכת עשויה מברונזה וצבועה בשחור. 
בצידו של המכשיר הוצמדה פחית מוטבעת עם כל הפרטים הטכניים של המכשיר כולל שם היצרן.

צורת ההפעלה

לאחר שהחבלן הציב את מטעני הנפץ לפי תכנון קודם, הוא מכניס לתוכם נפצים חשמליים המחוברים לחוטי חשמל. את החוטים הוא פורס למרחק בטוח ממקום הפיצוץ ורק אז מחבר את קצותיהם לשתי היציאות המיוחדות של הפצץ. 
ברגע שהכול מוכן לפיצוץ, מסובב החבלן את הידית וכך גורם ליצירת זרם שעובר דרך החוטים אל המטענים ומפוצץ אותם. כאשר מטען אחד מחובר לפצץ, יספיק חצי סיבוב של הידית להפעילו. משמדובר על מספר מטענים עם מספר כבלים, הרי על המפעיל יהיה לבצע מספר חצאי סיבובים של הידית (מה שמוגדר באנגלית כ-Single shot או Double shot). מכשיר כזה מסוג Cap 10 בנוי להפעיל עד 10 מטענים.

מלחמת העצמאות

בישראל היה מספר מוגבל של המכשירים הקטנים מסוג CAP 10 והיו יקרי מציאות לחבלנים. היו גם מכשירים גדולים מתוצרת בריטית מסוג CAP-30.
מבחן t

בסטטיסטיקה, מבחן t הוא שם כולל לכמה מבחנים סטטיסטיים העוסקים בהשערות על התוחלת של נתונים המגיעים מהתפלגות נורמלית, כאשר השונות אינה ידועה.
במבחנים אלו, סטטיסטי המבחן מתפלג בהתפלגות t בהינתן שהשערת האפס  נכונה. אם המדגם גדול, מקובל להחליף את המבחן בקירוב שבו מניחים שהשונות של האוכלוסייה שווה לשונות המדגם.
מבחני t מכונים גם מבחני סטודנט על פי שם העט של החוקר ויליאם גוסט שפיתח אותם. ניתן לנצל אותם רק במידה וקיים התפלגות נורמלית בשה הנתונים. במקרים אחרים ניתן לנצל מבחנים שפותחו על ידי פרנק וילקוקסון.

הערה

התפלגות t מתכנסת להתפלגות נורמלית ככל שמספר דרגות החופש גדל. לכן עבור מדגם גדול (מקובל להסתפק ב-) הסטטיסטי המתואר מתפלג בקירוב על פי התפלגות נורמלית סטנדרטית.
תעלת מידי

הקמתה של התעלה

הרעיון לחבר את האוקיינוס האטלנטי לים התיכון עלה עוד בימי הרומאים והמשיך לעניין מלכים צרפתיים לאורך ההיסטוריה. בשנת 1516 זימן המלך פרנסואה הראשון את לאונרדו דה וינצ'י לצרפת וביקש ממנו סקר בדבר חיבור נהר הגארון מהעיר טולוז לנהר האוד בעיר קרקסון. הבעיה המרכזית בה נתקלו דה וינצ'י וממשיכיו הייתה כיצד לספק ולשמר את המים בחלקה העליון של התעלה אשר עוברת בתוואי בעל שיפוע משמעותי.
בשנת 1662 ביקש פייר-פול ריקה (Pierre-Paul Riquet) לפתור את הבעיה ולהקים את התעלה. מטרתה המקורית של התעלה הייתה ליצור קיצור דרך בין האוקיינוס האטלנטי לבין הים התיכון ובכך להימנע ממסע דרך מצר גיברלטר. מסע כזה ארך במאה ה-17 כחודש, והיה כרוך באיומים מצד פירטים ברברים ומצד ספרד העוינת.
בעזרת קשריו של ריקה עם ז'אן-בטיסט קולבר, שר האוצר של לואי הארבעה עשר, ועם הארכיבישוף של טולוז הוא הצליח להשיג מימון לפרויקט מהמלך בשנת 1666. התעלה נחפרה בין השנים 1667 ל-1681 ונפתחה לשיט שישה חודשים אחרי מותו של ריקה.
לשם תכנון והקמת התעלה נעזר ריקה גם במהנדסי הצבא. מהנדסים אלו בנו סכר ב-Saint Ferréol על יובל של נהר הטרן (Tarn) על מנת לפתור את בעיית האספקה של המים לחלקה העליון של התעלה. הסכר מוקם על רכס ההר השחור (Montagne Noire), כעשרים קילומטר משיא הגובה של התעלה. הסכר, אשר השתרע לאורך 700 מטר ולגובה 30 מטר, היה פרויקט ההנדסה האזרחית הגדול ביותר באירופה במאה ה-17 והיה שני רק לסכר באליקנטה בספרד. מאגר המים שיצר הסכר חובר לשיאה של תעלת מידי בערוץ באורך 25 ק"מ אשר לאורכו מוקמו 14 תאי שיט (Locks), יצר נמל בעיר רוול, וסיפק בהצלחה מים לתעלה שזרמו דרכה לשני הימים.
המערכת כולה נחשבה ליצירת מופת הן בתחום הנדסת המים והן בתחום הנדסת מבנים. בשיא העבודה השתתפו כ-12,000 פועלים מתוכם כאלף פועלות.
רבות מן הפועלות באו מאזור הפירנאים אשר שימש בתקופת הרומאים כאזור מרחצאות. ידע מהתקופה הקלאסית השתמר בתרבות המקומית והפועלות הביאו אותו ותרמו תרומה נכבדת לפעולות הבנייה. ידע זה היה חסר למהנדסים הצבאיים. הידע ההנדסי של התקופה כלל בעיקר בניית ביצורים, ידע הנוגע להנדסת מים היה בעיקר אודות ניקוז מים במכרות ולא הספיק עבור בניית התעלה.

נתוני התעלה

בתעלה 91 תאי שיט אשר מאפשרים מעבר בין הפרשי גבהים של 190 מטר. מלבד תאי השיט היא בנויה גם מגשרים, סכרים ומנהרות.
לאורך תעלת מידי ישנן כיום יותר מ-40 אמות מים אשר מתפקדות למעשה כגשרים של התעלה מעל נחלים ונהרות החוצים אותה. כשנוצרה על ידי ריקה היו לאורכה רק שלוש אמות מים, וחציית הנחלים והנהרות הנותרים נעשתה באמצעות מעבר דרכם, אחרי שנבנו סכרים אשר העלו את מפלסם של אלה לגובה התעלה. לקראת סוף המאה ה-17 נוספו תעלות ניקוז ונבנו אמות מים נוספות. הגשר מעל הנהר אור (Orb) הושלם ב-1858 והגשר האחרון נבנה ב-1983.
בגרף המצורף מתואר פרופיל התעלה לאורך תחנות שונות לאורכה. החל מטולוז (1) דרך סי דה נורוז (Seuil de Naurouze) הנקודה הגבוהה ביותר בדרכה (2), קסטלנודרי (Castelnaudary) (3), קרקסון (4) ו-Trèbes במספר 5. התעלה ממשיכה לבזייה מייד אחרי מעבר בתי שיט ב-Fonserannes במספר 6. לאחר מכן ממשיכה התעלה ל-Agde, במספר 7 ולסט (8).
דיז'סטיף

דִּיזֶ'סְטִיף (מצרפתית: Digestif; בעברית: אֶפְטָר) הוא שם למשפחה של משקאות אלכוהוליים הנשתים בסוף הארוחה. חלקם בעלי טעם מר וחלקם בעלי טעם מתוק, ואחוז האלכוהול בהם משתנה ממשקה למשקה, אך לרוב הוא גבוה.

פונקציונליות לעומת קלאסיות

כאמור, דיז'סטיף הוא משקה הנלגם בסוף הארוחה, אך הסיבה ללגימת המשקה יכולה להיות כדי לסייע למערכת העיכול או בגלל מנהגי המקום.

אטימולוגיה

מקור השם דיז'סטיף הוא במילה הלועזית "עיכול" (Digestion). ההגייה "דיז'סטיף" לקוחה מצרפתית: digestif. ב-2009 האקדמיה ללשון העברית קבעה לו את השם "אֶפְטָר".
חואן פונסה דה ליאון

מסעות לפלורידה

בפברואר 1512 דה ליאון קבל חוזה מלכותי בלעדי לשלוש שנים לחפש איים חדשים, "איי בנימי", שטרם התגלו צפון מערבי לאי היספניולה. הוא צייד שלוש אוניות וצוות אותן עם 200 איש שמימן מכספו הפרטי והפליג מפוארטו ריקו ב-4 במרץ 1513. ב-2 באפריל 1513 הם צפו באדמה שחשבו שהיא אי חדש וקרא לה פלורידה.
את מסעו האחרון לפלורידה ביצע ב-1521. היה זה מסע התיישבות בעל שתי אוניות ו-200 איש כולל כומר, חקלאים, בעלי מלאכה, 50 סוסים ועוד חיות מבויתות. במסע זה הותקפו על ידי מקומיים ודה ליאון נפצע מחץ מורעל בכתפו. לאחר התקפה זו הוא וצוותו הפליגו להוואנה קובה שם מת מפצעיו כעבור מספר ימים.
אבי לוזון

ביוגרפיה

אבי לוזון נולד במעברת פרדסיה, אחד מתוך שבעת הילדים של משפחת עולים מטריפולי. אביו חלפון עבד במחלקת התברואה ואמו זולה טיפלה בבית ובילדים.
לוזון החל את פעילות הכדורגל שלו כחבר באגודת הספורט מכבי פתח תקווה. בשנות ה-90, לאחר שנים רבות בה, הוא התמנה לתפקיד יושב ראש הקבוצה והחל לנהל אותה בצוותא עם אחיו עמוס. בניהולם קודמה הקבוצה וזכתה למספר הצלחות, העפילה מספר פעמים לגביע אופ"א ובנתה מערך נרחב של קבוצות ילדים ונוער במועדון. ב-2006 התפטר לוזון מהמועדון, על מנת שיוכל להתפנות לתפקיד בכיר בהתאחדות.
אף על פי שהייתה התנגדות מצד מספר ראשי קבוצות בכדורגל הישראלי, כדוגמת יעקב שחר ולוני הרציקוביץ', התמנה לוזון לתפקיד יושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל במרץ 2007 והחליף בתפקיד את איצ'ה מנחם. בעת כניסתו לתפקיד, היו בכדורגל הישראלי מספר בעיות רב שהיה עליו לפתור. מאז כניסתו לתפקיד פעל לעריכת מספר שינויים, כדוגמת שיפור התנאים של נבחרת ישראל והנבחרות הצעירות ופעילות למניעת התנהגות אלימה במגרשים. לוזון גם ניסה להוריד את מחירי הכניסה למשחקי ליגת העל אך בפועל מחירי הכרטיסים לא ירדו.
בקיץ 2008 יזם לוזון תוכנית להרחבת הליגות העליונות ולהנהגת שיטת הקיזוז בישראל. בסוף 2008 הוא פעל על מנת שישראל תארח את טורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 ב-2011, אך דנמרק היא זו שנבחרה לבסוף. בינואר 2010 נבחר לקדנציה שנייה כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל, וכעבור שנה הצליח להביא לזכיית ישראל באירוח אליפות אירופה עד גיל 21 ב-2013. 
במהלך תפקידו כיושב ראש ההתאחדות ספג לוזון ביקורות רבות על פעולותיו. ירון זליכה, שעמד בראש ועדה לבחינת הניהול בכדורגל הישראלי שהוקמה על ידי משרד התרבות והספורט ב-2013, טען בין השאר כי קיימת בעייתיות במבנה הארגוני ובהתנהלות של ההתאחדות, וכי על לוזון לסיים את תפקידו, בשל ניגודי עניינים. ב-31 ביולי 2014, סיים לוזון את תפקידו כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל אותו החליף בתפקיד עופר עיני.
לוזון הוא אחיהם של עמוס לוזון, איציק לוזון ואביבה מליחי, אביהם של תמיר וייטב לוזון, ודודם של גיא לוזון, אורי לוזון, עידן מליחי ודור מליחי. תמיר, אורי, עידן ודור הם כדורגלנים, עמוס ואיציק נושאים תפקידים בכירים במכבי פתח תקווה, גיא מאמן כדורגל וייטב עוזר מאמן.
רכבת צעצוע

רכבת צעצוע (באנגלית: Toy train) היא סוג של דגם רכבת, לרוב זול, מפושט ועמיד, הנמכר בחנויות צעצועים לילדים.
רוב רכבות הצעצוע הממונעות המודרניות מופעלות על ידי סוללות. בעבר הופעלו חלקן על ידי קפיץ. קיימות רכבות צעצוע שאינן ממונעות.
רכבות הצעצוע הראשונות היו עשויות פח. כיום הצעצוע עשוי לרוב פלסטיק או עץ. רכבות צעצוע לגיל הרך עשויות לעיתים בד וכוללות לחצנים בולטים או מנגינות.
בין רכבות הצעצוע הממונעות על ידי סוללות, יש המדליקות אורות ומשמיעות צלילים ויש הפולטות עשן. לרוב נמכרות רכבות צעצוע בערכות גדולות הכוללות קטר, קרונות, מסילה וכו'.
גראניה ייטס

ביוגרפיה

גראניה נולדה בשם גרוניה ני הגארטי, בדבלין, אירלנד, תוך שהיא גדלה לדבר שתי שפות: הן את השפה האירית והן את השפה האנגלית. בנוסף לתואר אקדמי בהיסטוריה, אותו קיבלה בטריניטי קולג', דבלין, גראניה ייטס למדה פיתוח קול וכמו כן לנגן בפסנתר ובנבל, ברויאל אייריש אקדמי אוף מיוזיק שבדבלין וכמו כן למדה את המוזיקה והשירים המסורתיים מאזורי הגיילטאכט, האזורים באירלנד שבהם מדוברת השפה האירית.
היא כתבה וחקרה את ההיסטוריה והמוזיקה של הנבל האירי, נבל מיוחד בעל חוטי מיתר דקים, אשר ידוע בשמו בשפה המקומית, קליירשך. היא הייתה אחת מהמוזיקאיות המקצועיות הראשונות שהחיו וניגנו בכלי עתיק ומסורתי זה.
היא כתבה ערכים על הנבלן טורלוך או'קארולאן ונגני נבל איריים אחרים במילון גרוב החדש למוזיקה ולמוזיקאים.
גראניה ייטס הייתה נשואה למייקל בטלר ייטס, פוליטיקאי חבר מפלגת פיאנה פול ובנו של המשורר האירי הנודע ויליאם בטלר ייטס. היו להם שלוש בנות ובן.
היא נפטרה ב-18 באפריל 2013.
משאל העם בחצי האי קרים

ב-16 במרץ 2014, נערך בחצי האי קרים משאל עם בנוגע למעמדו של חצי האי. המשאל נערך על ידי הפרלמנט של הרפובליקה האוטונומית של קרים ועל ידי מועצת העיר סבסטופול (שתי הרשויות היו תחת שלטון ממשלת אוקראינה) בעקבות ההשתלטות הצבאית של רוסיה על חצי האי. משאל העם שאל את האוכלוסייה המקומית האם הם מעוניינים להסתפח לרוסיה בתור סובייקטים פדרליים, או האם הם מעוניינים להשיב את חוקת קרים מ-1992 ואת מעמדו של קרים כחלק מאוקראינה.
אפשרויות הבחירה במשאל העם לא כללו שמירה על הסטטוס קוו של קרים וסבסטופול כפי שהיו ביום עריכת המשאל. חוקת 1992 העניקה סמכויות רבות לפרלמנט של קרים, כולל סכמות לכונן יחסים עם מדינות אחרות; בעקבות זאת, פרשנים מערביים ואוקראינים רבים טענו שאפשרויות הבחירה המוצעות במשאל העם יביאו להיפרדות דה-פקטו של חצי האי קרים מאוקראינה.
המועצה העליונה של קרים ראתה את הדחתו של נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' במהפכת אוקראינה ב-2014 כהפיכה ואת ממשלת המעבר בקייב כבלתי חוקית. המועצה העליונה טענה כי משאל העם נגרם כתוצאה מההתפתחויות הללו. התאריך הסופי ואפשרויות ההצבעה פורסמו עשרה ימים בלבד לפני עריכת משאל העם. מרבית המדינות - כולל מדינות האיחוד האירופי, ארצות הברית, וקנדה - ראו את משאל העם כלא חוקי בשל האירועים שקדמו לו, כולל העובדה שמשאל העם התבצע בזמן שחצי האי היה כבוש בידי חיילים רוסים. 13 חברות ממוצעת הביטחון של האו"ם הצביעו בעד החלטה שתכריז על אי חוקיותו של המשאל, אך רוסיה הטילה וטו על החלטת המועצה וסין נמנעה מלהצביע. לאחר מכן אומצה החלטה של העצרת הכללית של האו"ם (100 בעד, 11 נגד, 58 נמנעו), אשר הכריזה על משאל העם כלא חוקי ואישרה השלמות הטריטוריאלית של אוקראינה.
רוסיה הכירה בתוצאות משאל העם באופן רשמי וטענה כי הכרזת העצמאות החד-צדדית של קוסובו קבעה תקדים שמאפשר את פרישתו של חצי האי קרים מאוקראינה, אולם השוואה זו שנויה במחלוקת בקרב חוקרים רבים.
התוצאה הרשמית של משאל העם, שפורסמה על ידי הרפובליקה האוטונומית של קרים, הראתה כי 96.77% מהאוכלוסייה הצביעה בעד איחוד האזור עם הפדרציה הרוסית, עם אחוז הצבעה של 83.1%.
בעקבות משאל העם, המועצה העליונה של קרים ומועצת העיר סבסטופול הכריזו על עצמאותה של רפובליקת קרים וביקשו להצטרף לפדרציה הרוסית. באותו יום, רוסיה הכירה ברפובליקת קרים כמדינה ריבונית.
יורקשייר דיילס

הפארק הלאומי יורקשייר דיילס

הפארק הלאומי הוקם בשנת 1954 בתור הפארק הלאומי השביעי במספר, זאת אחרי הקמת שני פארקים לאומיים בוויילס ב-1951-2 בהם סנודוניה וחמישה פארקים ברחבי אנגליה בהם אזור האגמים וצפון יורק מורז הסמוכים.
הפארק מנוהל על ידי רשות הפארק הלאומי יורקשייר דיילס, רשות הדואגת לשימור שטחי השמורה, אכיפת חוקי הבנייה ותחזוקה של השבילים ותשתיות התיירות ברחבי השמורה. כיום קיימת תוכנית להרחבת שטחי הפארק על ידי הוספת כ-420 קמ"ר מכיוון מערב, מה שיוביל לגבולות הפארק להגיע עד לגבולות הפארק הלאומי אזור האגמים, תוכנית זו מוסכמת על ידי רוב הגופים המעורבים ומחכה רק לאישורים הרשמיים הנדרשים להוצאתה לפועל.
בשטחי השמורה ישנם מספר כפרים ועיירות עם כ-20,000 תושבים סך הכל. בעבר היו מספר מכרות פחם ומחצבות אבן באזור, אך כיום עיקר כלכלת האזור מתבססת על תיירות.

גאוגרפיה

אזור היורקשייר דיילס ממוקם לאורך חלקו המרכזי של הרי הפניין. האזור מאופיין כאמור בשטחים הרריים, עמקים ונהרות, עם אוכלוסייה כפרית ודלילה יחסית. 
ברחבי הפארק נמצאים נהרות בהם נהר האור העובר בחלק הצפוני של הפארק, נהר הווארף אשר עובר במרכז הפארק ומתחבר לנהר האוז בקרבת העיר יורק, בצדו הדרום-מערבי של הפארק עובר נהר הרידל. ברחבי הדיילס ישנם מספר רב של פסגות שהגבוהים בהם נעים בגבהים שבין 500 ל-700 מטרים מעל פני הים. הפסגה הגבוהה ביותר בשטחי הפארק היא וורנסייד (בגובה 736 מטרים), פסגות אחרות כוללות את אינגלבורו (בגובה 723 מטרים), וורנסייד הגדול (בגובה 704 מטרים), באקדן פייק (בגובה 702 מטרים) ופן-אי-גאנט (בגובה 694 מטרים).
האדמה ההרריית ביורקשייר דיילס מאופיינת בשטחי אבן גיר נרחבים, מה שיוצר תופעות טופוגרפיות יחסית ייחודיות באנגליה, כגון מערכות מערות נרחבות, גאיות עמוקים, צוקי גיר חשופים ומפלים רבים. כל אלו הפכו לייעדי טיול ותיירות ברחבי הפארק ולעיתים זכו לפולקלור מקומי ושמות ייחודיים.
יונה פיטלסון

תולדות חיים

נולד וגדל בירושלים. דור שישי בארץ. ימי בחרותו כחבר ההגנה ובפלמ"ח במלחמת העצמאות – הם שהקנו לו את זיקתו העזה לארץ. את הקשר לתחום התכנון והבנייה ירש מהוריו: אביו, המהנדס אליהו פיטלסון שאחראי לכמה מן הפרויקטים הבולטים בירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-20, ואמו, בת למשפחת פרידלנד, משפחת בונים ירושלמית ידועה. בתו דליה היא מוזיקאית ג'אז.
בשנות ה-50 למד פיטלסון אדריכלות בטכניון בחיפה, והצטרף למשרדו של אביו. בראשית שנות ה-60 עמד פיטלסון בראש צוות תכנון העיר ערד, היישוב המדברי המוצלח ביותר מבין עיירות הפיתוח אשר נבנו באותן השנים בדרומה של מדינת ישראל, ואשר היווה מעבדת ניסויים מתוכננת להתיישבות עירונית במדבר. באותה העת נולדה לו גם בתו, שהפכה לבת הבכורה של ערד. אף על פי שתכנן רבים מהמבנים בעיר, יצירתו המוכרת ביותר היא פסל הבולבוסים הניצב בכניסה לעיר מאז 1964, אותו יצר בשיתוף האמן גדעון פרידמן.
בראשית שנות ה-70 תכנן במהירות וביעילות את מבני המעוזים שהצילו חיים רבים במלחמת ההתשה ובמלחמת יום כיפור. בשנת 1976, לאחר תקופת שירות במשרד השיכון, היה פיטלסון שותף בהקמת משרד פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים, יחד עם שני אדריכלים צעירים: שמואל שילה ומירון יעקובסון.
טרם הופעת המחשב בכל משרדי האדריכלים, פיתח פיטלסון את המחשוב בתחום המיפוי, ועם העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, עמד בראש הצוות לתכנון פתרונות דיור מיידי וזמני לרבבות העולים החדשים. במהלך שנות התשעים ועד לפטירתו בשנת 2004 טיפל פיטלסון בשמונה תוכניות מתאר ארציות (מתוך 40 הקיימות). בין השאר, היה שותף יחד עם משרדו, בתכנון מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו האדום ושאר הקווים העתידיים.
היה נשוי ארבע פעמים ולאורך השנים נולדו לו שלוש בנות ובתו האמצעית, דפנה, היא הבת הבכורה שנולדה בערד.
RIMS1

RIMS1 - הוא חלבון שמבקר את האקסוציטוזה של הנוירוטרנסמיטור גלוטמט.
החלבון RIMS1 הוא חלבון שמבקר את האקסוציטוזה של הנוירוטרנסמיטור גלוטמט, באמצעות קישור ל-Rab3A שאחראי על הפרשת הבועיות שמכילות את הנוירוטרנסמיטור. מדובר בחלבון חשוב בתהליך של בקרת האקסוציטוזה כיוון שהוא יחסית שמור מאוד במשפחות בעלי חיים שונות מאוד זו מזו. החלבון מקבל סיגנלים ומושפע מרמת הסידן בתא. החלבון בנוי בעיקר ממשטחי בטא ונמצא בציטופלזמה של התא באזור הפרה-סינפטי באזור שמכונה "האתר הפעיל" (active zone). כמו גנים רבים שקשורים לפעילות הסינפטית גם ל-RIMS1 יש הרבה איזופורמים שונים, למשל בדג התנין יש לו לפחות 23 איזופורמים שונים. האיזופורמים השונים נוצרים משחבור חלופי של האקסונים הרבים שיכולים להיכנס ל-mRNA הבוגר או לא להיכנס אליו. בתור חלבון סינפטי יש לו גם חשיבות על המבנה והצורה של הסינפסה. באדם קיימת מוטציית החלף שלא נמצאה באורגניזמים אחרים ולא נמצאה לה משמעות קלינית. בנוסף קיימת מוטציית SNP שגורמת לבעיות והתנוונות של הרשתית.
דוכס גלוסטר

היסטוריה

התואר הוענק לראשונה לתומאס מוודסטוק, בנו ה-13 של המלך אדוארד השלישי. במותו, בלא בנים זכרים, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השנייה להמפרי מלנקסטר, בנו הרביעי של המלך הנרי הרביעי. גם במותו, בהיעדר בן זכר, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השלישית לריצ'רד פלנטג'נט (לימים, מלך אנגליה), אחיו של המלך אדוארד הרביעי. כאשר ריצ'רד הוכתר כמלך, שב התואר אל הכתר. 
לאחר מותו של ריצ'רד נחשב התואר כתואר הנושא עמו מזל רע, מאחר ששלושת הדוכסים שנשאו אותו נפטרו מבלי יורש, ובמשך 150 שנה לא הוענק התואר.
התואר הוענק בפעם הרביעית להנרי סטיוארט, בנו של המלך צ'ארלס הראשון. במותו, בלא יורשים זכרים, בוטל התואר.
ויליאם, בנה של המלכה אן נשא את התואר כל חייו, אולם התואר מעולם לא הוענק לו רשמית, והוא לא היה יכול להורישו. 
אחריו נשא את התואר פרדריק, נסיך ויילס אולם גם לו לא הוענק התואר רשמית (הוענק לו התואר דוכס אדינבורו).
התואר הוענק פעם נוספת לנסיך ויליאם הנרי, אחיו של המלך ג'ורג' השלישי (התואר שהוענק לו היה "דוכס גלוסטר ואדינבורו", ולכן תואר זה נחשב למעשה כתואר נפרד, ולא נספר במניין התארים). 
התואר הוענק בפעם החמישית לנסיך הנרי, בנו של המלך ג'ורג' החמישי. במותו של הנסיך הנרי, ירש בנו, הנסיך ריצ'רד את התואר, והוא נושא אותו כיום. בנו, אלכסנדר וינדזור, רוזן אלסטר עתיד לרשת את התואר במותו.