google/wiki40b huggingface dataset:
קרב קאראנסבש

קרב קאראנסבש (בגרמנית: Der Rückzug von Karansebes, בהונגרית: A Karánsebesi csata, ברומנית: Lupta de la Caransebeș; בטורקית: Şebeş Muharebesi) היה אירוע מוטל בספק של אש ידידותית של הצבא האוסטרי, כחלק מהצבא של האימפריה הרומית הקדושה שככל הנראה התרחש בשנת 1788, בזמן מלחמת אוסטריה-טורקיה, חלק מהמלחמה העות'מאנית-רוסית. הקרב ידוע בשל מהלך האירועים שהוביל לכך שהצבא האוסטרי תקף את עצמו כיוון שחשב שהוא נתון תחת התקפה טורקית.

תיאור הקרב

בשנת 1788, כ-100,000 חיילים אוסטרים בהנהגת הקיסר יוזף השני, הקימו מחנה באזור העיר קאראנסבש שברומניה. ברדת הלילה, נשלחו כמה מפקדים וחיילים לבדוק ולחפש באזור האם יש חיילים טורקים, אך במקום זה, הם מצאו צוענים, אשר מכרו להם הרבה חביות של שנאפס. קבוצת החיילים חזרה עם האלכוהול חזרה למחנה, שם שתו אותו. החיילים שהשתכרו, החלו לצעוק ולשיר, וכך עוד חיילים שמו לב ורצו להצטרף להילולה. החיילים השיכורים לא רצו לחלוק את האלכוהול, והחלו לריב. בשלב כלשהו אחד החיילים צעק כי "הטורקים באים", כדי שהחיילים האחרים ילכו, אך החיילים האמינו שהטורקים באמת מגיעים, והחלו להעיר את המחנה ולהתכונן למלחמה. אחד מהמפקדים שהיה ממוצא גרמני ניסה להרגיע את המצב וצעק בגרמנית "!halt", לחיילים שלא דיברו גרמנית היה נשמע כאילו המפקד צועק "אללה", והבהלה התגברה. במהלך האנדרלמוסיה, הסוסים שוחררו והחלו לרוץ לכל הכיוונים. הצבא חשב שמדובר בסוסים של הצבא הטורקי, ולכן החלו לירות בתותחים ורובים. עם בוקר החיילים ראו כי הטורקים לא הגיעו. קיימות הערכות שונות לגבי מספר הנפגעים באירוע, בין 150 ל-10,000 הרוגים. ההשערה הנפוצה היא שבאירוע נהרגו ונפצעו כ-1,200 חיילים אוסטרים. לאחר מספר ימים, הצבא העות'מאני הגיע למקום וחיסל את הפצועים שנשארו בשדה התקרית ולא חזרו עם יתר הצבא שחזר חזרה לאוסטריה.

מקורות היסטוריים

המקור הכי מוקדם בו מתוארת התקרית הוא מאמר בשם History of the eighteenth century and of the nineteenth till the overthrow of the French empire, with particular reference to mental cultivation and progress (היסטוריה של המאה ה-18 וה-19 עד קריסתה של האימפריה הצרפתית, עם הפניות מרכזיות לאירועים מנטליים ופיתוחים). המאמר פורסם בשנת 1843 כ-55 שנה לאחר האירוע. מאמרו של א.י. גרוס-הופינגר (A. J. Gross-Hoffinger) Geschichte Josephs des Zweiten , שפורסם כ-59 שנה לאחר האירוע נחשב כיום ליותר אמין.
צור (סלע)

צוֹר הוא סלע משקע כימי וביוכימי המושקע מתוך סביבה מימית שאינה אוופוריטית. הצור הוא סלע קשה בעל מראה זגוגי הבנוי מסיליקה (SiO₂) טהורה עם מעט מאוד "זיהומים" כימיים. הוא בנוי מגבישים  זעירים (קריפטוקריסטלים – דהיינו גבישים נסתרים) של המינרל כלקדון ומקוורץ בעל גבישים גדולים, ולעיתים מכיל מאובנים זעירים. הצור מצוי כגושים בתוך סלעי קירטון, אבן גיר או דולומיט.

השימוש בצור

הצור היה אחד החומרים השימושיים ביותר ליצור כלים בתקופת האבן, כדוגמת אבן יד, שכן הוא מתפצל לשברים דקים חדים הקרויים נתזים או להבים (תלוי בצורה) כשמכים עליו בחפץ קשה אחר (כדוגמת פטיש יד עשוי מחומר אחר). 
כשמכים עם אבן צור כנגד מתכת נוצר ניצוץ, ולכן הצור היה מקור עיקרי ליצירת אש (כולל המצת ברובים שבו הצית הניצוץ שנגרם מאבן הצור את אבק השריפה) עד סוף המאה ה-18. כמו כן נעשה שימוש נרחב בצור מהמאה ה-13 עד ימינו כאבן בניין בייחוד באנגליה.
בפולין באזור פולין קטן, בסמוך לעיירות סנדומייז', אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי ואילז'ה קיימים מרבצים של צור בעל מראה מיוחד של רצועות קונצנטריות כהות ובהירות לחלופין המכונה צור מפוספס המשמש בייצור תכשיטים.

אבן צור כסמל

בתנ"ך מופיעה אבן הצור כסמל לחוזק ועוצמה.
אבן הצור נחשבת כאבן המסמלת את מדינת אוהיו שבארצות הברית.
אנטוניו רודיגר

ביוגרפיה

רודיגר נולד בברלין לאב גרמני ולאם מסיירה לאון שבאפריקה. רודיגר הוא בן דודו של הכדורגלן סאהר סנסי, ששיחק בעבר בבורוסיה דורטמונד.

קריירת מועדונים

רודיגר שיחק במספר מועדוני נוער, ביניהם בורוסיה דורטמונד. בשנת 2011 עבר לשטוטגרט, ובאותה שנה החל לשחק בקבוצת המילואים. בשנת 2012 עלה רודיגר לקבוצה הבוגרת של שטוטגרט. משחקו הראשון בקבוצה הבוגרת נערך בינואר 2012 מול בורוסיה מנשנגלאדבך. באותה שנה זכה במדליית זהב במסגרת פרס מדליית פריץ ואלטר, המוענק מדי שנה לכדורגלנים צעירים מבטיחים מתחל לגיל 19. באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה באירופה, כאשר שיחק נגד מולדה במסגרת הליגה האירופית. בתום עונת 2012/13 העפיל רודיגר עם שטוטגרט לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה קבוצתו בתוצאה 3-2 לבאיירן מינכן, שזכתה בטרבל. במשחק זה רודיגר שיחק 90 דקות. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע רודיגר בספטמבר 2013, בניצחון 6-2 על הופנהיים במסגרת הבונדסליגה. יכולתו הגבוהה של רודיגר ועוצמתו הפיזית, הקנו לו מקום בנבחרת גרמניה, אך פציעות רבות היו בעוכריו והוא הרבה להחמיץ משחקים.
חוזהו של רודיגר בשטוטגרט הוארך באפריל 2013 עד לשנת 2017. עם זאת, הושאל רודיגר באוגוסט 2015 לרומא תמורת 4 מיליון אירו, עם אופציה לרכישה בתום עונה אחת תמורת 9 מיליון אירו. לאחר עונה אחת מוצלחת ברומא, נרכש רודיגר על ידי הקבוצה באופן סופי משטוטגרט.
ב-9 ביולי 2017 חתם רודיגר בצ'לסי מהפרמייר ליג עבור 39 מיליון אירו.

קריירה בינלאומית

רודיגר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה במאי 2014 במשחק הכנה למונדיאל 2014 מול נבחרת פולין, וזומן לסגל המורחב של יואכים לב למונדיאל, אך לא נכלל בסגל הסופי לטורניר. באוקטובר 2014 רודיגר ערך את ההופעה הראשונה שלו במשחק רשמי, שוב נגד פולין, במסגרת מוקדמות יורו 2016. במשחק זה הפסידה גרמניה בתוצאה 2-0. רודיגר היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת גרמניה או בנבחרת סיירה לאון משום שאביו גרמני ואמו מסיירה לאון, ומאחר שייצג את גרמניה במשחק רשמי, פקעה עבורו הזכות לשחק בנבחרת סיירה לאון. רודיגר זומן לסגל הסופי של נבחרת גרמניה ליורו 2016, אך קרע את הרצועה הצולבת שלושה ימים לפני הטורניר, ולכן נופה מהסגל לטובת יונתן טאה.
ביוני 2018 זומן רודיגר לסגל הגרמני הסופי למונדיאל 2018. רודיגר לא שיחק במשחק הראשון בשלב הבתים, בו הפסידה גרמניה 1-0 לנבחרת מקסיקו. במשחק השני בשלב הבתים, בו ניצחה גרמניה 2-1 את נבחרת שוודיה, שיחק רודיגר במקומו של מאטס הומלס שהיה חולה. במשחק השלישי, בו הפסידה גרמניה 2-0 לנבחרת דרום קוריאה, לא שיחק רודיגר. גרמניה ורודיגר הודחו מהמונדיאל במפתיע כבר בתום שלב הבתים.
מנקה

מנקה הוא סוג של עובד אשר מנקה  בתים או מבני תעשייה ומסחר. עובדי ניקיון עשויים להתמחות בניקוי חפצים או מקומות מסוימים, כגון, מנקה ארובות ומנקה חלונות . לעיתים רבות עובדי הניקיון עובדים בשעות הערב או הלילה, לאחר שכל יתר האנשים שבדרך כלל עובדים באותו החלל אינם בסביבה. עובדי ניקיון רבים עוסקים בניקוי משרדים בלילה או בתים בעת שבעליהם נמצאים בעבודה.

סוגי חברות ניקוי שונות

תעשיית הניקוי גדולה למדי בעיקר משום שהתמחויות בסוגים שונים של ניקוי נחוצות בפעמים רבות. סוגי ההתמחויות השונים כוללים ניקוי שטיחים, ניקוי חלונות, ניקוי כלי רכב, ניקוי שירותים, ועוד.

ניקיון דירות/בתים

חלק גדול מהאנשים שעוסקים בניקוי עוסקים בפועל בניקיון של דירות/בתים. רוב עובדי הניקיון שעוסקים בניקוי דירות/בתים ידועים במיוחד בשל היכולת שלהם לשים לב לפרטים, אך לרוב, משום שישנם אנשים רבים במיוחד שעוסקים בכך, אין ערובה למצוא עובדי ניקיון אמינים שעובדים ביעילות. העלות של סוג זה של שירות תלוי בביקוש לשירות ובמספר ספקי השירות שקיימים. במדינות כמו הודו, סין, והפיליפינים, שם שיעורי המועסקים נמוך למדי, אנשים רבים יכולים להרשות לעצמם לשכור מנקה/משרת במשרה מלאה.
אדפטציה מוטורית

בסיס תאורטי

רכישת תבניות תנועה מוטוריות היא אחד התהליכים הראשוניים והבסיסיים ביותר בהתפתחות אורגניזם חי. הראשוניות של התהלים הובילה להתפחותם של אינסטינקטים. אינסטינקט ראשוני בכל מפגש עם סביבת כוחות חדשה הוא הסתגלות, במטרה לשמר את מסלול התנועה המתוכנן. בתהליך ההתאמה מתרחשת למידה מוטורית ותבניות תנועה חדשות מושגות בהדרגה. אדפטציה נתפסת בדרך-כלל כתהליך בו מערכת העצבים לומדת לחזות כוחות סביבתיים, ולבטל את השפעתם, על מנת לשמר את התנועה במסלולה המתוכנן. במהלך אדפטציה מוטורית, מערכת העצבים משתמשת באופן מתמיד במידע על טעויות, במטרה לשפר את מסלולי התנועה העתידיים.

תוצאות גרר (after-effects)

כפי שמודגם בתרשים, כאשר הכוחות הסביבתיים מוסרים באופן הדרגתי, האובייקט משמר, למשך זמן מוגבל, את תבנית התנועה שסיגל בתגובה לכוחות (שלב 4 בתרשים). תוצאת גרר זו (אפטר-אפקט) מרמזת שהאובייקט אינו רק מגיב לשינויים הסביבתיים, אלא אף מנסה לצפות אותם מראש, ולבצע את התנועה בהתאם למערך ציפיות זה. מכאן הסיקו חוקרים שבמהלך אדפטציה מוטורית, מתבססת מערכת העצבים על מודל-פנימי (internal model) של הסביבה החיצונית
.

מודל-פנימי (internal model)

תופעת האפטר-אפקט מרמזת שעוד לפני ביצוע התנועה, מייצרת מערכת העצבים מודל-פנימי, מעין מפה פנימית המדריכה את הגוף במהלך התנועה. על-בסיס מודל-פנימי זה, מנחה מערכת העצבים את תנועת הגפיים והשרירים, תוך הסתגלות לכוחות המסיטים את הגוף ממסלול זה.
ליאון בלאושטיין

ביוגרפיה

בלאושטיין סיים לימודי תואר ראשון ושני באקולוגיה באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי. בשנת 1988 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, ובשנים 1988–1991 ערך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1993 הצטרף כמרצה למכון לאבולוציה של אוניברסיטת חיפה, ובשנת 2010 מונה כפרופסור מן המניין.
היה פרופסור אורח באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובאוניברסיטת ראטגרס (2004-05). היה חבר מערכת כתבי העת המקצועיים Ecology Letters ו-Israel Journal of Zoology. בשנת 2006 החל לערוך את כתב העת Israel Journal of Ecology and Evolution ביחד עם פרופ' ברט קוטלר.
החל ב-2012 הוא מנהל את מרכז קדס למחקר אקולוגי של גגות ירוקים.
ניצן שירזי

ביוגרפיה

ניצן שירזי הוא בנו של מאיר שירזי, כדורגלן ומנהל קבוצת בני יהודה תל אביב בעבר, ואחיו של שחקן העבר של המועדון, חזי שירזי. המאמן ניסן יחזקאל וכדורגלן העבר רוני מאיר הם בני דודו.
בגיל 8 החל שירזי לשחק בקבוצת הילדים של בני יהודה תל אביב, ולאחר מכן עבר לקבוצת הנערים שם היה לשחקן מצטיין, והוביל אותה לזכייה באליפות. בגיל 17 הוא עלה לקבוצה הבוגרת של בני יהודה וזומן מיידית לנבחרת הנוער, במדיה שיחק בין 1988 ל-1990. בהמשך הקריירה, עזב את בני יהודה ועבר לשחק בליגות נמוכות יותר, ולבסוף פרש ממשחק עקב פציעה.
לאחר פרישה ממשחק החל שירזי בקריירת אימון במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. לקראת עונת 2003/2004 מונה לעוזרו של מאמן בני יהודה, גיא לוי. לאחר התפטרותו של גיא לוי מהקבוצה, מונה למאמן ראשי. בעונת 2005/2006 הוארך חוזהו במועדון, ובאותה עונה הוביל שירזי את בני יהודה לגמר גביע המדינה מול הפועל תל אביב, אך שער של איליה יברויאן מנע מבני יהודה לזכות בגביע לאחר 25 שנה. בעונה שלאחר מכן הדריך שירזי את הקבוצה כששיחקה לראשונה בגביע אופ"א.
ב-1 בדצמבר 2007, במהלך עונת 2007/2008, התפטר שירזי מתפקידו לאחר שבני יהודה הפסידה 6 משחקים רצופים. ב-6 באפריל 2008, לקראת סיומה של אותה עונה, מונה למאמנה של מכבי פתח תקווה במקומו של גיא לוזון שהתפטר. פתח תקווה נלחמה נגד ירידת ליגה וסיימה לבסוף במקום ה-10 מתוך 12 שהשאיר אותה בליגה הבכירה. ב-19 באוגוסט 2008, כשבוע וחצי לפני פתיחת עונת 2008/2009, התפטר שירזי ממכבי פתח תקווה.
ב-9 בפברואר 2010, בעקבות חוסר הצלחה מתמשך של קבוצת הפועל חיפה, מונה שירזי למנהל מקצועי של הקבוצה שאומנה על ידי שלומי דורה. ב-5 ביוני 2010 עזב דורה את המועדון, ושירזי מונה למאמנה. את עונת 2010/2011 סיימה הקבוצה תחת הדרכתו במקום העשירי. בעונת 2011/2012 התפטר שירזי לאחר 13 מחזורים שבהם צברה הקבוצה 7 נקודות ודורגה במקום ה-14 בטבלה.
ב-11 בינואר 2012 מונה למאמן הפועל תל אביב במקום דרור קשטן שפוטר. ב-16 באפריל 2012 חתם שירזי על חוזה לשנתיים נוספות כמאמן הפועל תל אביב. בתום העונה זכה עם הפועל תל אביב בגביע המדינה לאחר ניצחון 2–1 בגמר מול מכבי חיפה.
ב-27 בספטמבר 2012, לאחר שהחל לסבול מבעיה רפואית, מונה שירזי לתפקיד המנהל המקצועי של הפועל תל אביב, ואילו יוסי אבוקסיס מונה למאמן הראשי של הקבוצה. בשנת 2013 סיים שירזי את תפקידו במועדון.
שירזי היה נשוי לשוש ואב לשלושה ילדים. ב-22 ביולי 2014 נפטר בבית החולים איכילוב לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
נמל התעופה סטוקהולם ארלנדה

היסטוריה

שדה התעופה נפתח בשנת 1959, כשדה לטיסות אימונים. בשנת 1960 נפתח הנמל לטיסות בינלאומיות, והטיסות שבוצעו במטוסים הסילוניים הופנו לארלנדה, כיוון שמסלול ההמראה בשדה התעופה בורמה היה קצר עבור מטוסים אלו. בשנת 1962 התקיים טקס הפתיחה הרשמי, והנמל נקרא על שם המושבה השוודית "Ärlinghundra" (כיום מארסטה).
בשנת 1983 הופנו גם הטיסות הפנימיות מבורמה לטרמינל Inrikes 1 (כיום טרמינל 4). בשנת 1990 נבנו שני טרמינלים חדשים 2 ו-3. המסלול השלישי נבנה בין השנים 1998-2002, ונפתח בשנת 2003.

בתי נתיבות

בנמל התעופה ארבעה בתי נתיבות, טרמינלים 2 ו-5 המשמשים לטיסות בינלאומיות, וטרמינלים 3 ו-4 המשמשים בעיקר לטיסות פנימיות.
טרמינל 2 - נבנה בשנת 1990 כטרמינל מקומי. הטרמינל ננטש בשנת 1992 עקב ירידה בתנועה, ונפתח מחדש בשנת 1993. כיום הוא משמש בעיקר את חברות התעופה הזולות.
טרמינל 3 - נבנה בשנת 1990, ומשמש מטוסים אזוריים לטיסות מקומיות.
טרמינל 4 - הטרמינל הראשון בנמל. נפתח לתנועה ב-1983, ומשמש את חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס והחברות בברית סטאר אלייאנס. בטרמינל תחנת רכבת המקשרת את הנמל לתחנה המרכזית בסטוקהולם. בשנת 2006 עבר הטרמינל שיפוץ רחב.
טרמינל 5 - משמש בעיקר את חברות השכר.

חברות תעופה ויעדים

נמל התעופה משמש כבסיסן של החברות: סקנדינביאן איירליינס, אייר סווידן, נורוויג'ן אייר שאטל, סקאיוואיס אקספרס, ונקסטג'ט.
בנמל התעופה פועלות 81 חברות תעופה המפעילות טיסות ל-176 יעדים במרבית מדינות אירופה, ארצות הברית, סין, תאילנד, אתיופיה, תוניס, איראן, איחוד האמירויות הערביות, ירדן, וסוריה.
נורוויג'ן אייר שאטל מפעילה 2 טיסות שבועיות זולות בין נמל התעופה סטוקהולם ארלנדה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות באמצעות מטוסי בואינג 737-800.

תחבורה אל הנמל וממנו

חברת הרכבות "Arlanda Express" מפעילה לתחנה המרכזית בסטוקולם, בין 4-6 רכבות מהירות בשעה. מספר חברות אוטובוסים מפעילות קווים סדירים לערים במחוז סטוקהולם. שרותי מוניות נפוצים גם הם.
השתקה של כרומוזום X

השתקת כרומוזום המין X (באנגלית: X-inactivation) הוא מנגנון המתרחש בתא המכיל שני כרומוזומי X (לרב, בתאים נקביים נורמליים (XX), וכן במקרי מוטציות כרומוזומליות כגון תסמונת קליינפלטר (XXY) ותסמונת X משולש (XXX)). 
בשלב עוברי של התפתחות הנקבה (ביונקים), כאשר כבר יש כמה מאות תאים בעובר, מתרחש תהליך מתילציה (נוספות קבוצות מתיל ל-DNA). התהליך הוא אקראי ובלתי הפיך, ובמהלכו הכרומוזום נדחס ומנוטרל. התהליך קורה בכל תא בנפרד, ולכן בכל תא ישותק X אחד בצורה אקראית. שני הכרומוזומים עוברים את תהליך השכפול, מתבצעת פתיחת הדחיסה, ולאחר המיטוזה, הכרומוזום המושתק נדחס שוב. כיוון שהתהליך אקראי לחלוטין, בחלק מן התאים כרומוזום המין שהועבר מהאב יתבטא (וכרומוזום ה- X שהועבר מהאם יושתק), ובחלק מן התאים הכרומוזום שהועבר מהאם יתבטא (וכרומוזום ה- X שהועבר מהאב יושתק). 
חלק מהזרוע הקצרה של כרומוזום X אינו עובר השתקה וקרוי האזור הפסבדו-אוטוזומלי (PAR). זהו האזור הדומה במטענו הגנטי לאזור מקביל בזרוע הקצרה של כרומוזום Y של הזכר, והדמיון מאפשר את הצמדות כרומוזום ה-X לכרומוזום ה-Y בתהליך המיוזה.
בתאי גזע לא מתרחש תהליך ההשתקה, כיוון שמשם נוצרות בסופו של דבר הגמטות.

מנגנון

גן RNA שאינו מקודד לחלבון (גן המקודד לncRNA) על כרומוזום X בשם X inactivation specific transcript) Xist) הוא גורם מרכזי בתהליך ההשתקה. Xist הוא גן גדול יחסית (17Kbp) המתבטא רק בכרומוזום ה-X המושתק. עותקים של Xist מכסים את הכרומוזום ומובילים להשתקתו. 
כרומוזום X שחסר את Xist לא יהיה מושתק ויווצר עודף בחומר הגנטי. לחלופין, כרומוזום אחר שיקבל את Xist בעקבות טרנסלוקציה עם כרומוזום X יהיה מושתק במקומו ועלול להיוצר חוסר בחומר הגנטי.
פלייבק (ספר)

עלילת הספר

עלילת הספר נפתחת כאשר הבלש הפרטי פיליפ מרלו נשכר ידי קלייד אומני, עורך דין מכובד, לעקוב אחרי בטי מייפילד, יפהפייה מסתורית הנמלטת ממשהו לתחנת רכבת. אומני מייצג לקוח המתעקש להישאר אנונימי ומסרב לחשוף את הסיבה לחקירה, מה שמעורר מיד את חשדו של הבלש. שני גברים נוספים עוקבים אחר אותה אישה, וגם הם לא מעוררים את חשדו של מרלו. החקירה מביאה את מרלו בעקבות היפהפייה המסתורית לעיירת הנופש "אזמרלדה", ולמשחק של שקרים וזהויות מתחלפות. מרלו נדרש לתמרן בין שתי חקירות ולהתמודד עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה של העיירה, המנסים למנוע את גילוי סודותיהם הכמוסים. 
מרלו מתואר בספר כגבר קשוח, ציני וחד לשון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת בלוס אנג'לס, ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם. הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי. אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול ואם זאת כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי. למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מקהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר פתרון התעלומה שלפניו. הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס אם כי גם את העקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון. הוא צלף הבקי היטב בשימוש באקדח וכן בעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף.
לה קופול

לה קופול (בצרפתית: La Coupole) הוא בראסרי הנמצא במונפרנאס ברובע הארבעה-עשר של פריז ויחד עם בית הקפה לה רוטונד שמולו היה מקום המפגש של הבוהמה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.

מקום מפגש לאמנים ואינטלקטואלים

לה קופול נפתח ב-20 בדצמבר 1927, בידי ארנסט פרו ורנה לאפון וזכה להצלחה בין לילה. אירוע הפתיחה היה מהודר מאוד ונכחו בו כל שמנה וסלתה של העיר פריז. היה זה הבראסרי הגדול בפריז באותה עת. נבנה בו מועדון ריקודים, טראסה פנתה לרחוב והוא הכיל בר אמריקני. המסעדה עוצבה בסגנון אר דקו, ציירים שונים עיטר את עמודי המסעדה, בהם אלכסנדר אופרה.
בין האמנים והאינטלקטואלים שנכחו בו ניתן למנות את ז'אן קוקטו, ג'וזפין בייקר, מאן ריי, ז'ורז' בראק ובראסאי. בשנות השלושים הפכו לבאי המקום ז'אן פול סארטר וסימון דה בובואר (שהיה להם שולחן שמור), פיקאסו, סוניה דלונה, אנדרה מאלרו, ז'אק פרוור, מרק שאגאל ואדית פיאף. בשנות הארבעים והחמישים נהגו לפקוד את המקום ארנסט המינגוויי, מרלן דיטריך ואווה גרדנר.

לה קופול בימינו

בספרו, A Moveable Feast, מספר ארנסט המינגוויי על שנותיו בפריז, ומתאר את לה קופול.
לה קופול נרכש ב-1987 בידי תאגיד פלו, שבבעלותו בראסרי רבים נוספים. הבעלים החדש שיפץ את המקום על מנת להשיב לו את תהילתו הגסטרונומית. ב-1995 ז'אן פול בושה (Jean Paul Bucher) מכר את תאגיד פלו לאיש העסקים הבלגי אלבר פרר (Albert Frère).
לה קופול נבחר למסעדה ה-13 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם שערך המגזין רסטורנט בשנת 2002.
סבסטיאן סטן

ביוגרפיה

סבסטיאן סטן נולד בשנת 1982 ברומניה. הוא ממוצא יהודי אך חונך כנוצרי. בשנת 1994, בגיל 12 שיחק בתפקיד קטן בסרט האוסטרי "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית" של הבמאי מיכאל הנקה.
בשנת 2004 שיחק בקומדיה "החתונה של טוני וטינה", בכיכובם של מילה קוניס ואדריאן גרנייה, הסרט אשר מבוסס על המחזה באותו שם משנת 1985.
בשנת 2010 שיחק בדרמת המתח של דארן ארונופסקי "ברבור שחור", בכיכובה של נטלי פורטמן ובקומדיה "מכונת זמן בג'קוזי" בכיכובו של ג'ון קיוזאק שגם לקח חלק בהפקת הסרט.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד ראשי בסרט האימה "ההתגלות" (The Apparition) בתפקיד בן, תלמיד קולג' שעושה ניסוי בטכנולוגיה מודרנית על מנת לתקשר עם רוחות רפאים יחד עם שלושה מחבריו, ולפתע יצור לא מהעולם הזה תוקף אותם. שנים לאחר מכן, בן כבר בוגר ונשוי לקלי (אשלי גרין), והיצור הזה חוזר לחייהם ולא רוצה לוותר להם.
בשנת 2015 השתתף בסרט "ריקי והפלאש" לצד מריל סטריפ, בסרט "מדליית הארד" ובסרט "להציל את מארק וואטני" לצד מאט דיימון.
בשנת 2017 שיחק לצד צ'נינג טייטום בקומדיה "לוגאן לאקי" של הבמאי סטיבן סודרברג.

חיים אישיים

יצא עם חברתו לסדרה "אחת שיודעת" לייטון מיסטר וכן יצא עם כוכבת הסדרה "עד עצם היום הזה" ג'ניפר מוריסון.
ספר יוחסין

ספר יוחסין הוא רשימה שבה מופיע סדר שושלת הדורות של משפחה או משפחות.
העיסוק בבניית ספר יוחסין קרוי גנאלוגיה.
ספר יוחסין נוהל במחברת גדולה שהוקדשה למטרה זו. עם המצאת המחשוב מנוהלים ספרי יוחסין רבים באמצעות תוכנה מתאימה, ולמעשה ניתן לראות במרשם אוכלוסין ספר יוחסין של תושבי כל מדינה (בהתאם לעומק ההיסטורי הנשמר בו).

ביהדות

במסורת היהודית קיימת חשיבות רבה למושג היוחסין, וזאת עקב השוני ההלכתי בעם ישראל, בין כהנים לויים וישראלים, וכן כדי להבחין בין כשרים לבוא בקהל, לבין פסולי חיתון וממזרים.
ייחודיותו של עם ישראל שמקדש ספרי יוחסין מבוטאת במדרש חז"ל על הפסוק "שאו את ראש כל עדת בני ישראל" (במדבר א-ב): בשעה שקבלו ישראל את התורה נתקנאו אומות העולם בהן, מה ראו להתקרב יותר מן האומות, סתם פיהן הקדוש ברוך הוא ואמר להן: הביאו לי ספר יוחסין שלכם כשם שבני מביאין. לכך מנאן בראש הספר הזה אחר המצוות, "אלה המצוות אשר צוה ה’ את משה אל בני ישראל בהר סיני" ואחר כך "וידבר ה’ במדבר סיני...שאו את ראש כל עדת בני ישראל" שלא זכו ליטול את התורה אלא בשביל היוחסין שלהן (ילקוט).
בקהילות שונות נהגו משפחות רבות להציג את ייחוסיהן, דור אחר דור ולהבליט בספר את הרבנים המפורסמים שלהם הם מתייחסים, ובסיפורים אודותם. בנוסף קיימת חשיבות למשפחה הנחשבת "יחסנית" בעניין שידוכים ובכלל.
במכתב הסטטוס קוו הובטח לדאוג לכך שבמדינת ישראל תישמר המסורת ההלכתית בנוגע להיתר ורישום נישואין, כדי למנוע חלוקת בית ישראל לשניים.
בזמן שהועלו הצעות חוק אזרחיות שנועדו לפגוע בסמכויותיה ובעצמאותה של הרבנות הראשית לישראל, בנוגע לנישואין ולגיור, הזהירו גורמים חרדים מפני פתיחת "ספר יוחסין" שינוהל באופן עצמאי, שלא יתייחס לרישומי היוחסין של מדינת ישראל, כשהיא לא נעשית על פי כל כללי ההלכה.
פיתומות

פיתומות היא אמנות שמבוצעת על ידי "פיתום" בעל שליטה מיוחדת בקולו, ש"מדבר מן הבטן" ואינו מזיז את שפתיו. הפיתום משתמש פעמים רבות בבובה שאת שפתיה הוא מניע בעזרת ידו, כדי ליצור אשליה שהבובה היא זו שמדברת.
אשליה זו נוצרת בעקבות אפקט הלכידה החזותית (Visual capture) של מערכת הקשב, שבה הנטייה לאתר באופן חזותי את המקור של צליל מסוים יכולה ליצור נטאי שיוביל לתפיסה בלתי מדויקת של המציאות. במקרה זה מקור הקול מיוחס על ידי הקהל לבובה במקום לאמן.

מקורות

היוונים קוראים לזאת גסטרומנציה (ביוונית: εγγαστριμυθία, בעברית: ניבוי מהבטן), צורת דיבור המתקשרת גם לנקרומנציה, היינו העלאה באוב של רוחות המתים לצורך השגת מידע לאחר מותם. בימי הביניים התופעה נחשבה למעשה כשפים. כשם שספיריטואליזם הוביל למופעי קוסמות, כך הפיתומות נהפכה למופע בימתי החל מהמאה ה-16.

דיבור מהבטן כיום

מופע הפיתום החל מאז ימי הוודביל בסוף המאה ה-19, כאשר הוא ישוב על כיסא ולברכיו מונחת בובת עץ. המופע היה קומי, שבו הפיתום היה משתמש בכישרונו כדי לתעתע בצופיו ומחקה מספר דמויות, תוך החלפת הבובות. מבין האמריקאים שהתפרסמו בעזרת הדיבור מהבטן היו ג'ולס ורנון, פרד ראסל והארי לסטר, שהיה ידוע בשם 'לסטר הגדול'.
הפיתומות נעשתה פופולרית באמצע המאה ה-20 בזכות תלמידו של 'לסטר הגדול', אדגר ברגן. ברגן הופיע עם הבובה המועדפת עליו צ'ארלי מקארתי בתסכיתי רדיו ששודרו משנת 1937 ועד לשנת 1956. ברגן המשיך להופיע עד למותו בשנת 1979, והפופולריות של מופעיו היוו השראה לאמנים אחרים שהופיעו לאחריו כדוגמת פול וינצ'ל, ג'ימי נלסון וסניור וונצס. אולם, הפופולריות של המדברים מהבטן דעכה במקצת, ויש לשער כי הייתה זו אשמת אמצעי התקשורת המודרניים ביכולת לספק את אשליית הדיבור - אפקט שהיה לב לבם של הפיתומים.
לואיס אלברט רוסו היה אחד הפיתומים שהחלו להופיע בתוכניות טלוויזיה מאז 1949. רוסו, שלפני הגעתו למדיום הטלוויזיוני הופיע בבורלסק, בקרקסים, וכן במופע וודביל באולם המוזיקה רדיו סיטי אשר בניו יורק, רשם לזכותו 30 הופעות בתוכניות אירוח שונות יחד עם הבובה 'ברוקלין בירץ'. בנוסף, הוא הופיע בלאס וגאס וכן במסגרת ארגון השירות המאוחד (United Service Organization), שנועד לספק שירותי בידור לחיילים שנמצאים מחוץ לגבולות ארצות הברית. האמן היה בין הראשונים שזכה להופיע מול הנשיא דאז ג'ימי קרטר.
מאז שנות השמונים ועד היום, ממשיכים להופיע פיתומים כג'יי ג'ונסון (שהופיע כפיתום בסדרה בועות), רמדאס פדהיי, פיתום ויצרן בובות מהודו, החקיין טרי פאתור, שמתמחה בחיקוי זמרים שונים דרך השימוש בבובותיו, וג'ף דנהאם, שפרץ לאחרונה בזכות מופעיו בקומדי סנטרל. מופעים אלו זיכו אותו פעמיים בפרס "קומיקאי הסטנד-אפ המצחיק ביותר", פרס כבוד שהוענק עד כה לקומיקאים כג'רי סיינפלד ורובין ויליאמס.
הילדה דרסי לין זכתה במקום הראשון בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "לאמריקה יש כישרון" לשנת 2017 כפיתומית. היא זכתה בפרס של מיליון דולר ומופע משלה בלאס וגאס. חלומה הוא להמשיך את הפיתומות כאומנות ומקצוע.

בישראל

בשנות ה-60 וה-70 פעלה בישראל ג'ודי אבן-חן, שעלתה מארצות הברית עם בובת הפיתום שלה, וודי. בישראל בובת העץ קיבלה את השם העברי אודי, והשניים הופיעו בהצלחה רבה, באירועים ובטלוויזיה תחת השם ג'ודי ואודי. בנה, שחר אבן-חן, המשיך את דרכה.
ארסניוש רומנוביץ

חייו

רומנוביץ נולד בהרוביישוב ללידיה וז'וזף שעבד ברשות המיסים הממשלתית. ב-1930 החל את לימודי האדריכלות בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה לטכנולוגיה בוורשה יחד עם פיוטר שימניאק שהפך בהמשך לשותפו המקצועי. עם השלמת לימודיו עבד כשכיר במספר משרדי אדריכלים. זמן קצר קודם לפרוץ המלחמה זכה יחד עם חברו שימניאק בתחרות לתכנון מסעדה בזאקופנה. עם פרוץ המלחמה והכיבוש הגרמני, עבדו השניים ברשות הרכבות הגרמנית בורשה ותכננו בין השאר את תחנת הרכבת המרכזית של העיר. 
לאחר המלחמה, הצטרפו רומנוביץ ושימניאק המאמץ הלאומי ועבדו על חידוש העיר שנהרסה כמעט כליל במהלך המלחמה. ב-1946 זכו השניים בפרס הראשון בתחרות לתכנון התחנה המרכזית של העיר. הפרויקט נבנה בסוף רק בתחילת שנות השבעים והושלם ב-1976, אך עד אז תכננו את שאר שבע התחנות לאורך הקו. במקביל תכננו גם מספר מבנים שאינם קשורים לתחום הרכבות, כמו מרכז לספורט ימי עבור ימק"א ומתחם מגורים (שניהם בורשה). ב-1967 נפטר לפתע שימניאק ורומנוביץ המשיך לעבוד, תוך שהוא מתמקד בהמשך השלמת פרויקט תחנות הרכבת וכן כיועץ בתחום תכנון מתקני רכבות בפולין ובשאר מדינות באירופה. 
בניין התחנה המרכזית בורשה (ורשאבה צנטראלנה) שנחנך ב-1976 לאחר עיכובים רבים, הוא נקודת ציון עירונית בבירת פולין ומרכז תחבורתי המשלב תחנות רכבת ארציות ופרבריות. מאז זכייתם בתחרות, עברה התוכנית שינויים משמעותיים, אך העיצוב הסופי נותר נאמן להצעה האחרונה שהספיקו השניים להציג, קודם לפטירתו של שימניאק. מאז פתיחתה חלו מספר שינויים בבניין, אך הם לא פגעו בצורתו החיצונית. עליית ערך הקרקע במרכז העיר הביא ליוזמות להריסת הבניין, אך התחזקות המודעות למורשת האדריכלית הפולנית פסלו את היוזמות והבניין נחשב היום לאחד מהמבנים הייצוגיים ביותר לאדריכלות הפולנית של המאה העשרים.
ב-2008 הוא ניפטר.