דפו פרוברה

דפו פרוברה (Depo Provera)‏ הוא אמצעי למניעת היריון הניתן באמצעות זריקה. זהו טיפול הורמונלי המבוסס על פרוגסטין, המוזרק לתוך השריר ומשתחרר לאט, וכך מעכב את הביוץ ברחם. הטיפול נחשב יעיל במניעת הריון למשך שלושה חודשים, והוא הפיך.
התרופה ניתנת רק באמצעות מרשם רופא, אך ניתן להזריקה לאישה על ידי אחות בכל מרפאה. עלותה הנמוכה ויעילותה תורמים רבות לשימוש בה כאמצעי למניעת היריון ולפיקוח על הילודה. לתרופה קיימות תופעות לוואי. לדוגמה, היא מגבירה משמעותית את הנטייה לדיכאון, וכן גם עלולה לפגוע בצפיפות העצם ולהביא לפגיעות רבה יותר של האישה. לפיכך, השימוש בה שנוי במחלוקת. 
בשל תופעות הלוואי של התרופה ממליץ מנהל המזון והתרופות להגביל את משך השימוש בה לשנתיים אלא אם כן לא ניתן להשתמש באופן בטוח באמצעי אחר.

פעילות כימית

דפו-פרוברה מכיל פרוגסטין, שהוא פרוגסטרון סינתטי. הפרוגסטרון משמש גם באמצעי מניעה אחרים, לרוב בשילוב עם אסטרוגן (למשל בגלולה למניעת הריון). פעולתו היא מניעת הביוץ באמצעות עיכוב שחרורם של הורמונים מבלוטת יותרת המוח. בעקבות זאת הופכת הרירית בצוואר הרחם לצמיגית, ובכך היא דוחה את כניסתם של תאי זרע במקרה של קיום יחסי מין, ולא מאפשרת קליטה של ביציות מופרות.

יתרונות וחסרונות הזריקה

לזריקה נודעו מספר יתרונות, בהם נוחות השימוש, מניעת הדאגה היומיומית לנטילת אמצעי מניעה אחר במהלך שלושת החודשים בהם היא פעילה, קיצור תקופת הווסת, ירידה הדרגתית בכמות הדימום בזמן הווסת (לפיכך היא מומלצת לנשים הסובלות מאנמיה בעקבות איבוד דם רב במהלך הווסת), הורדת הסיכון לסרטן צוואר הרחם ב-80 אחוזים, אפשרות לשימוש בזמן הנקה, ועוד.
מחקרים העלו מספר חסרונות של הזריקה, בהם תופעות לוואי של דימום מהנרתיק לאורך המחזור, אי-סדירות המחזור החודשי, מניעת ביוץ למשך מספר חודשים גם לאחר השימוש בזריקה, השמנה, כאב ראש, שינויי מצב רוח ונטייה לדיכאון, ירידה ב-HDL, פגיעה בצפיפות עצמות השלד העלולה לתרום להיווצרות מחלת האוסטיאופורוזיס (לפיכך היא לא מומלצת לנשים מתחת לגיל 25, שלא סיימו עדיין את תהליך הגדילה), ועוד. בנוסף, בשל פעילותה של הזריקה לטווח ארוך, לא ניתן להפסיק אותה מיידית אם מופיעות תופעות לוואי לא רצויות.
גרסה חדשה יחסית של דפו-פרוברה, הניתנת בזריקה תת-עורית במקום תוך-שרירית, נועדה להפחית חלק מתופעות הלוואי. נשים יכולות להזריק את הזריקה בעצמן ללא צורך בהגעה למרפאה לצורך הזרקה, כפי שנעשה בזריקה התוך-שרירית. הזריקה החדשה נמצאה כבעלת יעילות דומה במניעת הריון, ודווח על שיעור נמוך יותר של דימום; עם זאת, דווח על עלייה בהפסקת הווסת (אמנוריאה) לאורך השימוש, יחסית לזריקה התוך-שרירית.

הפצת דפו פרוברה בקבוצות חלשות

דפו פרוברה נמצאת בשימוש נרחב עבור נשים מאוכלוסיות חלשות, לעיתים ללא הסכמה מדעת וללא יידוע על תופעות הלוואי. כך למשל כבר בשלבי הניסוי הקליני נוסתה התרופה על 13,000 נשים עניות מחציתן שחורות שלא נתנו, כמתחייב, הסכמה מודעת ולא יודעו בדבר תופעות הלואי של התרופה. סידני וולף, ראש קבוצת מחקר בבריאות הציבור העיד בפני הFDA ב-1975 כי 
דפו פרוברה מיועד לפציינטיות המסרבות או בלתי מסוגלות לקבל את האחריות הנדרשת לשימוש במונעי הריון אחרים, או שאינן מסוגלות או לא מוכנות לסבול את תופעות הלוואי של גלולות למניעת הריון
— Karen Hawkins and Jeff Elliott 
התרופה, שאושרה לשימוש בארצות הברית ב-1992 הוכנסה לשימוש נרחב במוקדי מצוקה בעולם השלישי כדוגמת מחנות פליטים בתאילנד על גבול קמבודיה (שם חולקו עופות למשפחות שהסכימו להשתמש בתרופה), בפיליפינים ולנשים שחורות בדרום אפריקה. סקר בקרב נשים הסובלות מפיגור שכלי בהולנד העלה כי לכמחצית מהן ניתן דפו פרוברה לעומת 4% באוכלוסייה הכללית, ממצאים דומים (כ-30% מכלל הסובלות מפיגור שקיבלו אמצעי מניעה) נמצאו גם בבלגיה. החוקרת מישל מקארתי מצאה כי לנשים אלו לא ניתן מידע על אמצעים חלופיים וכי נעשה שימוש יתר ושימוש ללא צורך בדפו פרוברה גם לנשים שלא היו פעילות מינית או שהיו באמצע שנות הארבעים לחייהן.

חלוקת דפו פרוברה ליוצאות אתיופיה בישראל

בישראל כשישים אחוז ממקבלות התרופה הן נשים יוצאות אפריקה, בעיקר עולות מאתיופיה, אף כי משקלן הכולל באוכלוסיית ישראל עומד על כאחוז.
בשנת 2012 פרסמה גל גבאי תחקיר על פיו הופעלו לחצים על נשים רבות במחנות המעבר בגונדר ובאדיס אבבה ובישראל לקבל דפו פרוברה בלי שניתן להן מידע על תופעות הלוואי ועל אמצעים חלופיים כגלולות או התקן תוך רחמי. על פי עדויות שנאספו במסגרת התחקיר, איימו על מועמדות לעלייה כי לא יקבלו אישור לעלות לישראל אם לא יקבלו את הזריקה. בעקבות התחקיר הנחה מנכ"ל משרד הבריאות, רוני גמזו, את רופאי הנשים בקופות החולים לחדש מרשמים לזריקה רק לאחר שיחה בה יסביר הרופא למטופלת מה תופעות הלוואי של הזריקה לעומת אמצעי מניעה אחרים, ויבין מדוע מבקשת המטופלת להשתמש דווקא באמצעי מניעה זה. 
בשנת 2008, בתגובה על שאילתה של אופיר פז-פינס בנושא, השיב שר הבריאות "מאחר שהשימוש בדפו-פרוברה מקובל מאוד באתיופיה, נשים מבקשות להמשיך את השימוש בו או להתחיל את השימוש כאן בישראל", בדיקת טענה זו במרכז המידע והמחקר של הכנסת העלתה כי בסוף שנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של שנות ה-2000 דפו-פרוברה לא היה אמצעי המניעה השכיח ביותר בקרב נשים באתיופיה (ורבות יותר השתמשו בגלולה). השימוש בדפו-פרוברה גדל באתיופיה משנת 2005 ובשנת 2011 כ-25% מהנשים הנשואות וכ-62% מהנשים הלא-נשואות השתמשו בו. בקרב הנשים שהשתתפו באתיופיה בשיעורי תכנון המשפחה בשנת 2012 במרפאות ארגון הג'וינט המספק שרותי רפואה באתיופיה מאז 1991 לבקשת ממשלת ישראל 89% קיבלו דפו-פרוברה.
בינואר 2012 הגישו כמה נשים יוצאות אתיופיה תובענה ייצוגית נגד שירותי בריאות כללית, מכבי שירותי בריאות וקופת חולים מאוחדת בטענה כי זריקות דפו-פרוברה ניתנו במטרה לפקח על ילודה בקרב בנות העדה. במאי 2015 הורה מנכ"ל משרד הבריאות רוני גמזו לקופות החולים שלא לחדש מרשמי דפו פרוברה לנשים ממוצא אתיופי או לנשים אחרות שיש חשש שלא הבינו את השלכות הטיפול. גמזו הורה גם כי מרשם יינתן רק לאחר שיחה עם המטופלת בה יובהר המניע לבחירה באמצעי מניעה זה. יש הטוענים כי בכך מודה משרד הבריאות כי העדפה גורפת לדפו פרוברה עבור נשים ממוצא אתיופי הייתה נוהל מקובל בקופות החולים. לאחר שבוטלה מדיניות זו הייתה ירידה של מעל 30-40% בשיעור "מבקשות" הטיפול בעדה האתיופית.