google/wiki40b huggingface dataset:
פוטופון

פוטופון (Photophone) הוא מכשיר פרי פיתוח של אלכסנדר גרהם בל, שהוגדר על-ידו כהמצאתו הגדולה ביותר. ב-19 בפברואר 1880 התחיל בל בפיתוח טלפון אלחוטי מבוסס אור. הפוטופון מבוסס על עיקרון שינוי ההתנגדות בעקבות הארה חיצונית של החומר. בל לקח פיסת סלניום ששימשה לו כמקלט ושינה את התנגדותו בעזרת אור השמש. כאשר המקלט מואר התנגדותו יורדת וכאשר הוא ללא תאורה ההתנגדות עולה.
איפנון אור השמש נעשה באמצעות מראה רוטטת. תנודות הקול של הדובר משנות את המראה ממראה קעורה למראה קמורה ובכך משנות את האור מאור ממוקד לאור מפוזר ומשנות את עוצמת ההארה המגיעה למקלט הנמצא במוקד המראה.
המכשיר מתפקד בעצם כטלפון לכל דבר רק שבמקום אות חשמלי המידע הוא אופטי. המכשיר נוסה בהצלחה ב-3 ביוני 1880 בוושינגטון למרחק של 213 מטר כאשר התנגדות המקלט שונתה מ-300 ל-100.
ציור בקפה

המונח ציור בקפה (אנגלית: Latte Art) מתייחס לעיצובים המצוירים בעזרת חלב מוקצף על גבי משקאות מבוססי אספרסו.
ישנן שתי דרכים ליצור ציורי קפה: האחת היא על ידי שליטה במזיגת החלב מקנקן ההקצפה לתוך המשקה - "ציור במזיגה חופשית". הדרך השנייה היא ציור על גבי הקצף באמצעות כלי (דוגמת קיסם) הידוע כ"חריטה" או "Etching", לעיתים בשילוב עם סירופים ואבקות שונות ליצירת אפקטים ציוריים. לעיתים משתמשים בשילוב של שתי השיטות. מקובל לצייר בקפוצ'ינו, אולם ניתן לצייר גם במשקאות אחרים. אומנות הציור בקפה התפתחה במקביל לעליית הפופולריות של משקאות אספרסו משובחים בעולם.
כיום מתקיימות במקומות שונים בעולם תחרויות של ציורים בקפה בהם מוזגי קפה, המכונים בריסטה, מציגים לראווה את כישוריהם.
הסוגים הנפוצים של ציורים בקפה במזיגה חופשית הם לב, רוזטה, טוליפ וברבור. הסוגים הנפוצים של ציורים בקפה בחריטה הם סמיילי, לבבות עוקבים ופרפר.
בארי בוסטוויק

ביוגרפיה

בוסטוויק נולד בעיר סן מתאו שבקליפורניה, בנם של אליזבת והשחקן הנרי בוסטוויק. אחיו הגדול הנרי בוסטוויק נהרג בתאונת דרכים ב-1973.
בוסטוויק למד משחק ב"אוניברסיטת אליאנט" שבסן דייגו ואמנויות במה ב"בית הספר לאמנויות טיש" שבניו יורק. לפני שהפך לשחקן מקצועני הופיע בוסטויק כבדרן בקרקס.

קריירת משחק

בוסטוייק החל את דרכו כשחקן תיאטרון מוכשר במהלך שנות ה-70 לאחר הופעה מוצלחת במחזמר "גריז" בתפקיד הראשי של דני זוקו. כישוריו כשחקן תיאטרון הקנו לבוסטוויק את התפקיד הקולנועי הראשון שלו, בראד מייג'ורס בקומדיית האימה המוזיקלית "מופע הקולנוע של רוקי". הסרט זכה להצלחה מסחרית וביקורתית ובוסטוויק זכה להכרה הראשונית שלו.
בוסטוויק זכה בשנת 1977 בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד מוזיקלי על הופעתו בתפקיד ג'יימי לוקהארט במחזמר "The Robber Bridegroom".
השתתף במספר סרטים: "המרגל מת מצחוק" בתפקיד נורם קולמן אויבו של הסוכן דיק סטיל (לסלי נילסן), "סרט סרט" של סטנלי דונן, "לפנות ערב", "ננסי דרו", "צ'אסנט: גיבור סנטרל פארק", "האנה מונטנה: הסרט" ו"חוף מהסרטים".
בוסטוויק זכה להערכה רבה בשנות ה-90 בזכות משחקו בקומדיית המצבים "ספין סיטי" בתפקיד ראש עיריית ניו יורק רנדל ווינסטון, בוסטוויק זכה על תפקיד זה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה. מאז השתתף בוסטוויק בסדרות "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד הפרקליט אוליבר גייטס ו"קוגר טאון" בתפקיד איש העסקים רוג'ר פרנק.

חיים אישיים

בוסטוויק התחתן בשנת 1987 עם השחקנית סטייסי נלקין והתגרש ממנה בשנת 1991. בשנת 1994 נישא לאשתו השנייה השחקנית שרי ג'נסן, מנישואיו השניים נולדו לו שני ילדים.
שושן (זמר)

תולדות חייו

שושן נולד בבית שאן, למשפחה מרובת ילדים שעלתה ממרוקו בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, וספג השפעות ממוזיקה מרוקאית, דרך רוק קלאסי ופופ ועד מוזיקה קלאסית. בילדותו הוא שימש כמתופף בלהקת הנוער העירונית ובנערותו החל לשמש כמורה לגיטרה למתחילים. ב-1981, לאחר שחרורו מצה"ל, החליט שושן לנסות את מזלו בלונדון ובמשך חמש שנים הוא גר שם והתפרנס מעבודות מזדמנות. ב-1986 חזר שושן לישראל והחל בתהליך מהיר של חזרה בתשובה בישיבה בירושלים. לאחר חודשים ספורים הוא התחרט, הסיר את הכיפה ואת הזקן ובתוך חודשים ספורים כתב את כל שירי אלבומו הראשון.
בשל מצוקה כלכלית, במשך 8 שנים הבאות חיפש שושן מפיק ומפיץ לאלבומו, אך ללא הצלחה. כדי לשרוד הוא מצא עבודות כשיפוצניק ומעת לעת גם כמעבד מוזיקלי. רק ב-1994 יצא אלבום הבכורה "ימולאנה" בחברת התקליטים הד ארצי, לאחר שאחד מחבריו השקיע כסף מכיסו. מבין תשעת שירי האלבום, כולם במרוקאית, בלט בעיקר הלהיט "ז'ינה" שהושמע רבות ברדיו. האלבום, בסגנון דאנס-רוק-אתני, אמנם נחל בארץ כישלון מסחרי, אבל הוא פתח לשושן את הדלת להצלחה בינלאומית וגם הוביל אותו לכתיבת פסקולים.
ב-1996 השתמשו רינו צרור ודורון צברי בשיריו של שושן כפסקול ל"בית שאן: סרט מלחמה", סרטם זוכה פרס אופיר שעסק בסיפור הינצלותה המופלא של הפועל בית שאן. בשנתיים שלאחר מכן, למרות שלא הקליט חומרים חדשים, לקח שושן חלק בין בקולות ובין בלחנים ובנגינה באלבומיהם של ברי סחרוף ("נגיעות"), אסף אמדורסקי ("מנועים שקטים") ויובל בנאי ("רש"י דאב").
ב-1999 הגיעה הפריצה הבינלאומית של שושן, בזכות אלבומו השני "רדיו לונה". האלבום הוקלט בלונדון, תוך שיתוף פעולה עם המוזיקאי גד ארנון, ולאחר יציאתו הוזמן שושן לחמם הופעה של סטינג באיטליה, התארח בשני שירים של האמן אוליבר שאנטי באלבום 'Seven Times Seven', כמה משירי האלבום נכללו באוספי מוזיקת עולם בכל רחבי העולם, כולל בערב הסעודית ובמצרים. שנה אחת לאחר מכן הוציא שושן את אלבומו "רוחות מדבר", שהתבסס על הפסקול שכתב לסרט "הילד והדולפין". הפסקול זכה בפרס תמוז באותה שנה.
למרות שאלבומיו כמעט לא נמכרו בארץ זכה שושן להערכה רבה, ובשנת 2001 הוא התקרב מעט ללב המיינסטרים כשהתבקש להפיק את אלבומו השלישי של פבלו רוזנברג, "כל יום יותר", שאופיין במוזיקה אתנית ורקידה יותר מאשר שני אלבומיו הראשונים של רוזנברג. שושן עיבד והפיק את שירי האלבום יחד עם רוזנברג, הלחין לו שיר אחד ("שובר ת'ראש"), הצטרף בדואט לשיר "ריצת הלב" שאת מילותיו כתב, וניגן בכלים שונים. בכך סגרו השניים מעגל, לאחר שבילדותו של רוזנברג בבית שאן לימד אותו שושן גיטרה.
במהלך השנים הבאות התמקד שושן בעיקר בכתיבת פסקולים, תוך כדי עבודה על אלבומו הרביעי שטרם ראה אור. בשנת 2005 הוא כתב פסקולים לשני סרטיו של הבמאי חיים בוזגלו: "ג'נאם ג'נאם" ו"דיסטורשן". הסרט השלישי בטרילוגיה, שגם את הפסקול שלו הלחין שושן, נקרא "דלת מול דלת".
בשנת 2009 הלחין שושן את פסקול הסרט כלת הים בבימוי קרן ידעיה. שושן אף חיבר וביצע את שיר הנושא, "פרח בר פראי" (את המלים בעברית כתב יחד עם יסמין אבן).
ב-2012 הלחין מוזיקה לעבודה "מסיק" של האומנית סיגלית לנדאו.
ב-2014 הלחין מוזיקה לסרט "אילוף הגוררת".
לודוביקו, דוכס סבויה

ביוגרפיה

לודוביקו נולד ב-24 בפברואר 1413 בז'נבה, לאמדאו השמיני, דוכס סבויה ולמארי מבורגונדי, דוכסית סבויה, בתם של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה ומרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה. בצעירותו קיבל לודוביקו את התואר נסיך פיימונטה, והיה הראשון שהחזיק בתואר הזה.
ב-1 בנובמבר 1433 התחתן לודוביקו עם אן מקפריסין, בתם של יאנוס, מלך קפריסין ושארלוט דה בורבון-לה מארקה, ובני הזוג התגוררו בטירת אלאמאן בשווייץ, וכרוזן וו ניסה לודוביקו לכבוש את דוכסות מילאנו.
בשנת 1439 נבחר אביו אמדאו על ידי ועידת בזל לאנטי-אפיפיור בשם פליקס החמישי לאאוגניוס הרביעי, ובעקבות כך מסר לו אביו את דוכסות סבויה. בשנת 1453 קיבל לודוביקו את תכריכי טורינו ממרגריט דה שארני, והם נשארו בידי בית סבויה עד לשנת 1983, אז נמסרו לידי הכס הקדוש.
ב-29 בינואר 1465 מת לודוביקו בליון, בעת חזרתו מביקור בממלכת צרפת, ובנו אמדאו התשיעי, דוכס סבויה עלה לשלטון במקומו.
לא פעם, בקיץ

לחן ומבצעים

השיר הולחן לראשונה על ידי משה ביק ובוצע בלחנו על ידי יוכבד טראוב-לוריא ואחרים. כיום הלחן הנפוץ של השיר הוא זה של שולמית ליפשיץ משנת 1966. בין מבצעי השיר בלחנה: אריק איינשטיין, עדנה גורן, יהודה פוליקר, אריק סיני ואסתר עופרים.

תוכן השיר

המשוררת נתנה בשיר ביטוי לגעגועים אל דמויות ואתרים בתקופות קודמות בחייה.
השיר "לא פעם, בקיץ" מוקדש לחברת ילדות של המשוררת, שרה פוז'ינין, אשר רחל פונה אליה בגוף שני. השיר מתרפק על זכרונות מימים קודמים, בהם הייתה החברה נוהגת לשיר שיר אחר מסוים, שמשפט נבחר ממנו מצוטט בשיר.
הבית הראשון בשיר מתאר את ימי הילדות של המשוררת. "לֹא פַּעַם, בַּקַּיִץ, עִם רֶדֶת הַיּוֹם, לְאוֹר הַשְּׁקִיעָה הַדּוֹעֵךְ, הָלַכְתִּי אֵלַיִךְ וְעֵת אֲרֻכָּה הִקְשַׁבְתִּי לְקוֹל זִמְרָתֵךְ". "זמרתך" - הכוונה לזמרתה של חברתה בשיר המצוטט, המבטא מעבר למילותיו גם את עצם ימי הילדות, ימים של אושר, חֶברה ובריאות. 
הבית השני בשיר מתאר את השפעת זיכרון הדברים כיום. "וְחַי בִּי הַזֵּכֶר הַזֶּה הַנּוֹהֵר, הַשֶּׁקֶט הַזֶּה וְהָרֹךְ". זכרונות ילדותה עיצבו את חייה, מתקיימים בהם גם בבגרותה ומאירים אותם. 
הבית השלישי בשיר מתאר את מצבה של המשוררת כיום, מצב של בדידות וחולי. אך גם בזמנים עצובים אלה, "עִם רֶדֶת הַיּוֹם, בִּשְׁלֹט בִּי תּוּגַת־דִּמְדּוּמִים", עולות בה לעיתים נגינות הילדות, המתבטאות בציטוט שיר הילדות ומעלות בה רגשות חיוביים.
"קטן הוא ודל הוא חדרי, ואני בו שרוי ערירי" הוא הציטוט משיר הילדות המוזכר בשיר, שהושר בעבר ביידיש על ידי חברתה, ומסמל את ימי הילדות שחלפו. הציטוט מתורגם על ידי המשוררת רחל מיידיש. ייתכן שאותו שיר היה מוכר בתקופה שבה כתבה רחל את השיר, וייתכן שהשפיע עליה אישית או שהיה זכור לה. מעבר לתוכן, שבו מוזכר קיום השיר והציטוט ממנו, גם המילים "ואני בו שרוי ערירי" שנכתבו בלשון זכר מבהירות שמדובר בציטוט משיר אחר. שירתה של רחל המשוררת היא אישית, והיא לא כתבה על עצמה בלשון זכר. 
עם זאת, ייתכן כי הבחירה של המשוררת לצטט מתוך אותו שיר את המילים "קטן הוא ודל הוא חדרי, ואני בו שרוי ערירי", מבטאת את תחושותיה בהווה. רחל המשוררת התגוררה בגפה בחדר בתוך בית דירות שיתופי בתל אביב בשנותיה האחרונות, בדלות, כשהיא חולה, ערירית ובודדה. את דירתה פקדו ידידים מועטים בלבד, כגון ברל כצנלסון שסייעו לפרסום שיריה בעיתון דבר. היא נפטרה משחפת בשנת 1931, שלוש שנים לאחר פרסום השיר.

בתרבות

כאשר הוחלט בבנק ישראל בשנת 2011 להציב את דיוקנה של המשוררת רחל על שטר כסף של 20 שקלים חדשים, עם ציטוט של אחד משיריה, הוצע בתחילה כי המילים "קטן הוא ודל הוא חדרי, ואני בו שרוי ערירי" יופיעו על גבי השטר. אלא שמילים אלה אינן מילותיה של המשוררת עצמה, אלא מהוות ציטוט אשר בחרה משיר אחר. לכן נבחרו מילים אחרות לעיטור השטר.
פיוצ'ר

ביוגרפיה

פיוצ'ר נולד וגדל באטלנטה והתחיל לעסוק במוזיקה כחלק מהקבוצה דאנג'ן פאמילי, שם כונה "The Future" (העתיד). לאחר שהקליט מספר מיקסטייפים ב-2010 ו-2011, חתם פיוצ'ר באפיק רקורדס ו-A1 Recordings,חברות תקליטים גדולות שעזרו לו להקים חברת תקליטים משלו, Freebandz. באפריל 2012 הוא הציא את אלבום הבכורה שלו, Pluto, וקיבל שבחים מהמבקרים. האלבום השני של פיוצ'ר, Honest, יצא באפריל 2014 והצליח במצעדים יותר מאשר אלבומו הקודם.
בין סוף 2014 לתחילת 2015, פיוצ'ר הוציא שלושה מיקסטייפים: Monster שיצא ב-2014  ו-Beast Mode ו-56 Nightsi שיצאו ב-2015. האלבומים והמיקסטייפים הבאים שלו, DS2 שיצא ב-2015, What a time to Be Alive שיצא ב-2015 בשיתוף פעולה עם דרייק, Evol שיצא ב-2016, Future שיצא ב-2016 ו-Hndrxx שיצא ב-2017 כולם התחילו מקום ראשון בבילבורד 200 בארצות הברית. השניים האחרונים שאוזכרו הפכו אותו לאמן המוזיקה הראשון שהוציא שני אלבומים שהתחילו מקום ראשון במצעדים שבוע אחר שבוע מאז 1968. בסוף 2017, פיוצ'ר הוציא את המיקסטייפ Super Slimey, ביחד עם הראפר יאנג ת'אג, שהתחיל מקום שני בבילבורד 200 בארצות הברית. פיוצ'ר הוציא גם מספר סינגלים שהוכרזו כזהב או יותר על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ינאי טויסטר

ביוגרפיה

ינאי טויסטר נולד ב– 1977 בקיבוץ יזרעאל. בעל תואר ראשון באמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ותואר שני באמנות בהנחייתו של אלן סקולה ב-CalArts, לוס אנג’לס. כותב בימים אלו את עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטת סידני, אוסטרליה (שכותרתה "צילום מתכריכי טורינו למכונת טיורינג").
טויסטר מרצה במחלקה לאמנות רב-תחומית בשנקר ובמחלקה לצילום בבצלאל. עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, בין היתר, בסנדרוני. ריי, לוס אנג’לס; גלריה דביר, תל אביב; קונסטהאלה לוצרן, שווייץ; גלריה בולסקי, מכללת אוטיס לאמנות ועיצוב, לוס אנג’לס; המשכן האירופי לצילום (MEP), פריז; התערוכה הבינלאומית ה– 11 לארכיטקטורה, הביאנלה של ונציה; מוזיאוני האמנות קרפלד - האוס לאנגה, קרפלד, גרמניה; מוזיאון ישראל; מוזיאון תל אביב לאמנות; מוזיאון פתח תקווה לאמנות ומוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. בין התערוכות שאצר: +מחסן בגלריה בצלאל, The Light Show ו-The City Show במרכז לאמנות עכשווית בתל אביב. מפרסם באופן קבוע טקסטים בכתבי עת וקטלוגים.
חיל הקשר והתקשוב

1948–1956: מלחמת העצמאות ושנות ההקמה

לאחר הקמת מדינת ישראל והקמת צה"ל הוקם חיל הקשר ב־14 באוקטובר 1948, על בסיס שירות הקשר של ארגון "ההגנה", והשתמש באמצעי קשר שבאו מעודפי ציוד של צבאות שלחמו במלחמת העולם השנייה. במלחמת העצמאות בלטה תרומתם של יוני הדואר במבצע חורב, כשצה"ל התקדם במהירות לעומק השטח המצרי, ויחידותיו היו פרוסות על פני שטח נרחב ומרוחקות מהפיקוד העליון.
עם פרוץ הקרבות הוכשרו סוגים שונים של אנשי קשר כקשרים חטיבתיים, קשרי שריון, עובדי כתב סתר, קציני קשר וכיוצא בזה. עד אפריל 1948 הוכשרו 720 אנשי קשר, הוקמו 25 תחנות מורס חדשות ו-136 תחנות קבועות של אלחוט דיבור. כמו כן סופקו 320 מכשירים ניידים למערך ההגנה.
בסוף מלחמת העצמאות, ביולי 1949, היו לחיל הקשר 12 יחידות קשר חטיבתיות, 25 יחידות קשר גדודיות ו-4 יחידות קשר למפקדות ברמת חזית. בסוף ינואר 1948 נסע מפקד שירות הקשר לארצות הברית למסע רכש מזורז שמטרתו רכישת אלפי מכשירי קשר נייחים וניידים, טלפונים וחלקי חילוף, וכמויות גדולות של ציוד קשר מעודפי הצבא האמריקאי החלו להגיע.
ב־1960 זכה צוות קציני חי"ק בפרס ביטחון ישראל, על פיתוח הצפנה.

מלחמת ששת הימים ואחריה

מאז מלחמת ששת הימים ולאורך מלחמת ההתשה חיל הקשר פרס את מערכותיו בגזרות שונות כך שיאפשרו שליטה בכל הרמות בצבא, החל מהמטכ"ל וכלה ברמות הנמוכות ביותר (גדודים, פלוגות, מחלקות). תחנות ממסר נבנו במרחבים השונים על פסגות ההרים במקומות שהייתה אליהם גישה מוגבלת. ביחידות הדרג המבצע נבנו מפקדות גדודים ופלוגות קשר (כמו גדוד קשר מטכ"ל). לפני המלחמה נערכו תרגילים שבהם נפרסו מערכות קשר חדשות. ברמת הגולן הוקמו שלושה בסיסי קשר קדמיים מרכזיים: בפסגת החרמון, בתל פארס בדרום, ובתל אביטל במרכז.

מלחמת יום הכיפורים

במהלך יום הלחימה הראשון ברמת הגולן נפל בידי הצבא הסורי בסיס הקשר במוצב החרמון. יום לאחר מכן נכבש גם האתר בתל פארס. עקב כך עיקר נטל השליטה על הכוחות ברמת הגולן נפל על צומת הקשר בתל אביטל, שעשה זאת תוך כדי אש ארטילריה מסיבית שהונחתה עליו. בנוסף פעלו צומתי קשר שהפעיל גדוד הקשר בפיקוד מפקד קשר פיקודי סגן-אלוף אברהם קיים, ומתקנים שכנו ממערב לירדן. במלחמת יום הכיפורים נהרגו 47 אנשי חיל הקשר ונפצעו 311.
אתר ההנצחה הראשי של חיל הקשר והתקשוב שוכן במרכז העיר יהוד שמאמצת את החיל והוא הוקם ב־1989. אנדרטה נוספת נמצאת ביער חרובית מצפון לכביש 383.

שם החיל

עם הקמת החיל בצה"ל, הוא נקרא חיל הקשר. לאחר התווספות מערכות אלקטרוניות שתפקידן לאו דווקא קשר, שונה שם החיל לחיל הקשר והאלקטרוניקה ב־1961. עם העברת מערך המחשבים בצה"ל לאחריות החיל ב־1982, שונה שמו לחיל הקשר, האלקטרוניקה והמחשבים. ב־18 במאי 2004 הוחלט לקצר את שם החיל ולקרוא לו "חיל התקשוב".
ג'ון ויסלר

ביוגרפיה

ויסלר נולד בבסיס חיל הנחתים פנדלטון שבקליפורניה, בן לאב ששירת בחיל הנחתים. הוא נדד עם משפחתו בעקבות מקומות השירות של אביו, עד שהמשפחה השתקעה בעיר ברוקלין פארק שבמינסוטה. 
ב-1978 סיים לימודי הנדסה באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לחיל הנחתים. שירת במחלקת הנדסה קרבית ובגדוד תמיכה לוגיסטית והשתתף במבצע טופר העיט. שימש סגן מפקד פלוגת הנדסה בגדוד הנחתים הראשון, מפקד פלוגת מפקדה ופלוגת הנדסה בגדוד. הוצב בהונדורס יחד עם הפלוגה. שירת כסגן מפקד טייסת התמיכה 172 באוקינאווה ופיקד על גדוד ההנדסה הקרבית השני בדיוויזיית הנחתים השנייה. בשנים 2004–2006 פיקד על גדוד התובלה השני שתמך בפריסת כוח המשלוח השני של הנחתים במהלך מלחמת עיראק. פיקד על גדוד המשלוח השני של הנחתים.
תפקידי המטה שלו כללו בין השאר ראש קבוצת התכנון לנחיתה האמפיבית של חיל הנחתים במלחמת המפרץ, עוזר לנשיא ארצות הברית בשנים 1991–1993. קצין אג"ם בטייסת 17 של כנף הנחתים הראשונה, קצין ההנדסה של דיוויזיית הנחתים השנייה, ראש ענף תכנון במטה חיל הנחתים, ועוזרו הצבאי של סגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית. בתפקידו זה הוצב בעיראק למשך חודשיים על מנת ללמוד את מצב המערכה במסגרת הדיונים במטות המשולבים על פריסת הכוחות המחודשת של ארצות הברית במדינה. 
ב-2013 מונה למפקד כוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים ועל מפקדת כוחות חיל הנחתים ביפן. בתקופה זו מונה למפקד כוח משימה לסיוע במאמצים ההומניטריים של פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית בעקבות טייפון האיאן שפגע בפיליפינים ב-2013, ובעקבות רעידת האדמה בנפאל ב-2015. במהלך המבצע בנפאל נהרגו שישה מחיילי הנחתים בהתרסקות מסוק.
ב-2014 פתח מבקר משרד ההגנה בחקירה נגד ויסלר ומצא כי פעל שלא כראוי בניצול כספי מדינה לטובת נסיעות ושימוש בנהג ורכב צבאי. הוא המליץ לנקוט נגדו בצעדים משמעתיים. 
באוקטובר 2015 מונה ויסלר למפקד פיקוד כוחות חיל הנחתים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2017. בספטמבר אותה שנה פרש מהשירות הצבאי.
ויסלר בעל תואר ראשון בהנדסה ימית מהאקדמיה הימית של ארצות הברית. בעל תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול מהמכון הטכנולוגי של חיל האוויר. בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל הנחתים והמכללה למטה של הכוחות המזוינים. שימש עמית במכון ברוקינגס.
צבי שור (קצין)

ביוגרפיה

שור נולד בחדרה, למד בכפר הנוער מאיר שפיה ובתיכון בסמ"ת. למד הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים כקצין חשמל של שייטת המשחתות. במהלך שירותו סיים תואר ראשון נוסף בהנדסת ייצור ותואר שני בתעשייה ובמנהל עסקים בטכניון.
ב-1964 עבר למשרד הביטחון ושירת ביחידת התכנון בלשכת סגן שר הביטחון. ב-1967 היה חלק מצוות ההקמה של יחידת המחקר והפיתוח במשרד. ב-1969 עבר ליחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל וב-1973 מונה לסגן היועץ הכספי לרמטכ"ל. ב-1976 מונה לראש המחלקה הכלכלית במשלחת הרכש של משרד הביטחון בניו יורק שבארצות הברית. ב-1978 חזר לישראל ובאוקטובר אותה שנה מונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל, תפקיד בו שירת עד ינואר 1982. 
לאחר שחרורו עבד כמבקר בחברת תדיראן ובשנים 1983 עד 2002 כיהן כמנכ"ל התאחדות תעשייני היהלומים. במקביל כיהן כיו"ר ארגון "צוות משרתי הקבע והגמלאים", חבר במועצת המנהלים של תנועת "המכבי העולמי", יו"ר העמותה שהקימה את המרכז האולימפי לקליעה בהרצליה, יו"ר איגוד הקליעה הארצי בשנים 1989 עד 1994 ויו"ר התאחדות הקליעה בישראל בשנים 2001 עד 2008. שימש חבר דירקטוריון בחברות ציבוריות רבות בהן שמן תעשיות, אמבלייז, בנק אוצר החייל, קרדן, כלל ביטוח, אל-אופ, ברטל זיווד אלקטרוני, שניב תעשיות נייר, אפריקה ישראל מלונות ונביעות. הוא נשיא עמותת "מגן לעורף" לקידום מערכות הגנה המבוססות על לייזר.
ואן-פאנץ' מאן

עלילה

מקום ההתרחשות הוא בעולם שמחולק למחוזות לפי האלפבית הלטיני מ-A-Z, שהן תחת מתקפה מתמדת של גופים וארגונים או יחידים של מפלצות וכדומה.
גיבור הסדרה הוא סאיטמה (サイタマ Saitama) והוא מתגורר בעיר הדמיונית Z. סאיטמה הוא גיבור על שנוהג להציל את העולם בתור תחביב ("בשביל הכיף").
סאיטמה חזק בצורה בלתי רגילה ולרוב מביס את אויביו באגרוף אחת (מקור שם הסדרה). משום כך, חייו של סאיטמה משעממים וחסרי סיפוק שכן אין אף אויב היכול להוות לו אתגר. במהלך הסדרה סאיטמה פוגש בקיבורג ג'נוס (ジェノス Genos). ג'נוס מעריץ את סאיטמה ומתעקש להפוך לתלמיד.
בהמשך הסדרה סאיטמה מגלה להפתעתו שאף על פי שהציל את העולם פעמים רבות, הוא נשאר אנונימי רק משום שאינו רשום כגיבורי על רשמי. לכן הוא מצטרף ל"ארגון הגיבורים" (מקביל לליגת הצדק ולאוונג'רס) כדי להפוך לגיבור על רשמי ולזכות בהכרה. בשל סיבות בירוקרטיות ואישיותו האדישה של סאיטמה הוא לא זוכה לדירוג גבוה בארגון למרות היותו גיבור בלתי מנוצח.
ב"ארגון הגיבורים" הגיבורים מדורגים על פי ארבע מעמדות (כאשר S (סופר) הוא הגבוה ביותר ו-C הוא הנמוך ביותר). הדירוג נקבע על פי הציונים במבחני הכניסה ומשתנה בהמשך בהתאם להישגי הגיבורים בשטח. בתחילת דרכו כגיבור מדורג סאיטמה כגיבור ממעמד C. ולקראת סוף העונה הראשונה הוא הופך לגיבור ממעמד B.
צבי בן-צבי (ספורטאי)

ביוגרפיה

בן-צבי נפצע במלחמת העצמאות. היה מראשוני ספורט נכים בישראל וב-1953 היה אחד משלושת חברי המשלחת הראשונה מישראל אל משחקי סטוק מנדוויל. בשנים הבאות היה חבר קבוע במשלחת ישראל למשחקים וחבר הנבחרת בכדורסל כיסאות גלגלים. ב-1955 זכתה נבחרת הכדורסל במדליית ארד. ב-1957 זכה בן-צבי במדליית ארד באתלטיקה עם הטלת כידון למרחק 15.85 מטר.
באולימפיאדת הנכים רומא (1960) ובאולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) היה חבר בנבחרת כדורסל כיסאות גלגלים ושותף לזכייה במדליות ארד. באולימפיאדת טוקיו התחרה בזריקת בקבוק עץ וסיים במקום חמישי ובהדיפת כדור ברזל ודורג במקום שביעי.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) נשא בטקס הפתיחה את השבועה האולימפית כנציג המשתתפים. הוא זכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל והשתתף בחמש תחרויות אתלטיקה (הדיפת כדור ברזל, הטלת כידון, זריקת אלה ומרוץ עגלות) בהן לא העפיל לגמר.
באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) היה ראש המשלחת הישראלית למשחקים והתחרה בשלוש תחרויות אתלטיקה (הדיפת כדור ברזל והטלת כידון).
באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) השתתף בתחרויות הדיפת כדור ברזל ובהטלת כידון.
בן-צבי נפטר ב-1998 והוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות.
דאצ'יה קישינב

הופעות באירופה

הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו בעונת 2003, אז ניצחה בסיבוב הראשון את קבוצת GI גוטה מאיי פארו וגברה בסיבוב השני על קבוצת פרטיזן טיראנה האלבנית שניצחה בסיבוב שלפני כן את קבוצת מכבי נתניה מישראל אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת שאלקה 04 הגרמנית.
הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א בעונת 2005/06, אז הפסידה בסיבוב המוקדמות הראשון לקבוצת פ.צ. ואדוץ מליכטנשטיין, 2-0 בליכשטנשטיין, כך שניצון 1-0 אותו השיגה במולדובה לא הספיק והיא הודחה מהמפעל.
בעונת 2007 חזרה הקבוצה לגביע האינטרטוטו, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת פ.ק. באקו מאזרבייג'ן בזכות פנדלים.  בסיבוב השני גברה הקבוצה על קבוצת סנט גאלן משווייץ אך הפסידה בסיבוב השלישי והאחרון לקבוצת המבורג הגרמנית, שהגיעה בסוף אותה עונה לשמינית גמר גביע אופ"א.
בעונת 2008/09 שיחקה הקבוצה במוקדמות גביע אופ"א אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת בוראץ צ'אצ'אק מסרביה והודחה מהמפעל.
בעונת 2011/12 שיחקה הקבוצה בפעם הראשונה במוקדמות ליגת האלופות אך הפסידה כבר בסיבוב המוקדמות השני לקבוצת זסטפוני מגאורגיה והודחה מהמפעל.
יבנא

הכפר יבנא

במפקד האוכלוסין העות'מאני מ־1596 נמנו בכפר יבנא 710 תושבים.
המיסיונר האמריקני ויליאם תומסון (William Thomson) ביקר בכפר ב־1834 וכתב שהכפר שכן על גבעה והתגוררו בו כ־3,000 פלאחים מוסלמים. בשנת 1921 הוקם בכפר בית ספר לבנים, בתחילת שנות ה־40 כבר למדו בו למעלה מ־400 תלמידים. בית ספר לבנות הוקם ב־1943. במפקד האוכלוסין המנדטורי מ־1922 נמנו בכפר 1,791 תושבים. במפקד האוכלוסין מ־1931 גדלה האוכלוסייה ל־3,600 תושבים, ב־794 בתים. התושבים היו כמעט כולם מוסלמים. בתקופת המנדט הבריטי הייתה יבנא במגמת צמיחה והתפתחה לעיירה. לפי סקר הכפרים בארץ ישראל שנערך ב־1945, הוערך מספר תושבי הכפר בכ־5,420 איש והוא השתרע על שטח של 59,554 דונמים, מתוכם 18,790 דונמים של שטחים ציבוריים ו־2,845 דונמים בבעלות יהודים. השטח הבנוי של הכפר השתרע על 127 דונמים. בסביבות יבנא התגוררו גם כ־1,500 בדואים.
בשנות ה־40 הוקמו יישובים יהודיים בסמוך ליבנא על קרקעות שנרכשו מתושבי יבנא: ב־1941 הוקמה קבוצת יבנה ובשנת 1946 גבעת וושינגטון.
על פי תוכנית החלוקה יועדה יבנא להיכלל בתחום המדינה היהודית. באמצע מרץ 1948 הגיעו 200 חיילים עיראקים מצבא ההצלה ליבנא, וקבעו את בסיסם בתחנת הרכבת. באפריל התפנו התושבים הבלתי־לוחמים מזרנוגה הסמוכה לעיירה. בעקבות כיבוש זרנוגה וקוביבה נמלטו הפליטים, יחד עם תושבי יבנא, בסוף מאי דרומה לעיירה איסדוד.
בצה"ל החליטו לכבוש את יבנא על מנת לחסום את דרכו של הצבא המצרי צפונה. ב־4 ביוני 1948, במקביל להתקפה הכושלת על הטור המצרי באשדוד, נכבשה יבנא במסגרת החלק השני של מבצע ברק על ידי כוח של האצ"ל וגדודים 55 ו־51 של חטיבת גבעתי. הכוחות מצאו את הכפר נטוש, "פרט לכמה זקנים וזקנות. על אלה ציוו החיילים לארוז את מיטלטליהם".
בין ה-24 ל-28 באוגוסט פינו חיילי גבעתי פליטים ערבים מן הכפרים קוביבה, זרנוגה ויבנא שהתאספו בשטח ממערב ליבנא. תושבי יבנא הגיעו לבסוף לרצועת עזה, והם וצאצאיהם חיים בעיקר במחנות הפליטים של רפיח. רוב בתי הכפר נהרסו זמן קצר לאחר מכן. בסמוך לעיירה הוקמה מעברת יבנה, ועל השטחים החקלאיים של יבנא הוקמו המושבים כפר הנגיד ובית גמליאל (ב-1949), בן זכאי (ב־1950), וכפר אביב (ב־1951). בהמשך הקים משרד העבודה והרווחה ב־1955 את צופיה, מוסד מחסה לנערות (מזרחית לבן זכאי) וכן הוקמה ישיבת כרם ביבנה ב־1963.
מסגד הכפר פוצץ ב־9 ביולי 1950 בהוראתו של אלוף פיקוד הדרום, משה דיין, ורק הצריח שלו שרד. מספר בתים של יבנא נותרו על תילם עד היום ומשמשים למגורים.
Push Back

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי פזמונאים ומלחינים רבים, ביניהם ניתן למנות את ני-יו, סטארגייט שגם הפיק אותו, ביבי רקסה, סטפלון דון וכולי. השיר הוא שיר בסגנון הדאנסהול, המאפיין כמה שירים נוספים מתוך אלבומו של ני-יו.
על השיר דיבר ני-יו בראיון אשר נערך איתו בסמוך להוצאתו כסינגל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר יצא לאור ב-10 באפריל 2018, והועלה לערוצו של ני-יו בסמוך לכך. הקליפ בוים על ידי ג'יימס לירס, ונכון להיום מונה הצפיות שלו עומד על קרוב ל-30 מיליון צפיות.
קופינסיי

היסטוריה

באי התגלו שרידים היסטוריים של התיישבות מהתקופה הנאוליתית ובהם אתרי קבורה נאוליתיים.
האי היה מיושב עד אמצע המאה ה-20. באי היו מספר בתי חווה ואף בית ספר עבור ילדי החוואים וילדי משפחות שומרי המגדלור שבאי. חוואי האי התפרנסו מגידול צאן ובקר. בשנת 1958 עזבו המשפחות האחרונות את האי.
בשנת 1972 נרכש האי על ידי אגודה אורניתולוגית בשל המספר הרב של ציפורי הים המקננות בו, והוקמה בו שמורה לזכרו של חוקר הטבע ג'יימס פישר. אי זה, לצד האיים הסמוכים - קורן הולם, וורד הולם ובלק הולם הוגדרו כאזור שימור מיוחד בשל אתרי הקינון הרבים שבאיים.
באי חייה מושבה גדולה של כלבי ים אפורים.

אזכורים תרבותיים

מסורות מקומיות מספרות על שדון שנקרא שדון קופינסיי (Copinsay Brownie) המתגורר באי.