google/wiki40b huggingface dataset:
טוביה ארזי

טוביה ארזי (15 בנובמבר 1913 - 28 בספטמבר 1973) היה דיפלומט ישראלי. לפני הקמת מדינת ישראל היה מעורב בפעילות ביטחון וריגול במסגרת המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית והש"י.

חייו

ארזי נולד בשנת 1913 בלודז' שבפולין למרים ואברהם טננבאום (ארז). אחיו הוא יהודה ארזי שהיה קצין בכיר במשטרת המנדט. ב-1924 עלתה המשפחה לארץ ישראל. ארזי למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, גילה עניין בארץ ובתושביה והיה פעיל בחוגי "המשוטטים". בהמשך למד מזרחנות, ארכאולוגיה ואסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים באוניברסיטה האמריקאית בביירות ובסורבון בפריז.
באמצע שנות ה-30 התגייס לשורות "ההגנה" ושימש כנוטר. לאחר מכן הצטרף אל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש כ"גדודאי" (קצין קשר לענייני ביטחון בין הסוכנות היהודית והשלטונות הבריטיים) במחוז השרון.
ביוני 1940 נקרא להקים רשת ריגול בסוריה ובלבנון, שמטרתה לפעול כנגד שלטונות צרפת של וישי ששלטו בארצות אלו, ולנסות לסייע למטרת אנשי צרפת החופשית. מפקד הרשת היה איש "ההגנה" יוסף פיין שישב בחניתה וניהל משם את רשת הריגול. באוקטובר 1940 הגיע ארזי לביירות, כשהוא מכונה תאופיק אבו יוסף. שם אסף ידיעות צבאיות ועסק בהתססה כנגד השלטונות והפצת כרוזים. בדצמבר 1940 נעצר על ידי אנשי וישי שחשפו את הרשת. הוא נכלא ועונה, ושבר את רגלו בניסיון לברוח. לאחר עינוייו חתם על הודעה לפיה הוא סוכנו הראשי של דה גול בסוריה. ב-23 במאי נשפט, ועמו עוד 14 מרשת הריגול שהפעיל. הוא נדון ל-15 שנות מאסר עם עבודת פרך, אך הצליח לברוח מבית החולים, ולהגיע ב-2 ביוני, מספר ימים לפני פלישת בעלות הברית לסוריה וללבנון לקיבוץ דן.
לאחר שובו נשלח על ידי הסוכנות היהודית לארצות הברית. בין היתר עסק שם בחקר פעילותו של המופתי, חאג' אמין אל חוסייני בשיתוף פעולה עם היטלר. בזמן משפט אייכמן העיד על כך בתצהיר.
בתקופה שלפני מלחמת העצמאות נפגש בקביעות בפריז עם עבדאללה הראשון, מלך ירדן, ולדבריו ביקש ממנו עבדאללה שראשי הסוכנות ישכנעו את האמריקאים לאלץ את הערבים לעשות שלום עם היהודים כי אף על פי שהם מעוניינים בכך, מבחינה פוליטית הדבר יתאפשר רק אם יאלצו אותם לכך.
בתקופת מלחמת העצמאות הוצב בחיפה, ושימש שם כמפקד הש"י. הוא פעל להשארת האוכלוסייה הערבית בחלק שנכבש על ידי ההגנה ובין השאר השיג מהרב הראשי של העיר היתר מיוחד לאופים יהודים לאפות לחם בפסח עבור האוכלוסייה הערבית. לאחר מכן הצטרף אל השירות הדיפלומטי של מדינת ישראל, ושימש כחבר במשלחת הראשונה של ישראל לעצרת האו"ם בלייק סקסס, בראשות אבא אבן וכשליח בועידת לוזאן. לאחר מכן שימש כנציג דיפלומטי בטורקיה בארגנטינה ובשנת 1956 מונה כציר בפרו שם שירת עד שנת 1960. לאחר שובו לישראל שימש בתפקידים בכירים במשרד החוץ ובשנת 1962 מונה לשגריר בקפריסין תפקיד בו שימש עד לשנת 1969. בשנת 1971 פרש משירות החוץ.
לאחר פרישתו פרסם את מסמכי אחיו, יהודה ארזי, שהיה קצין בכיר במשטרת המנדט בעת חקירת רצח ארלוזורוב ומת בשנת 1959. ביוני 1973 הגיע במפתיע לאזכרתו של אבא אחימאיר, הכריז כי נעשה לאחימאיר ולבני תנועתו עוול, ופרסם את מסמכי אחיו, המחשידים ברצח שני ערבים, ומסירים את האשם מן החשודים אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט.
בספטמבר 1973 נפטר בירושלים והוא בן פחות משישים שנה. לאחר מותו, בשנת 1986 התפרסם ספרו "ברוח סערה" המספר את קורות אחיו, יהודה ארזי.
בית היתומים הספרדי

תולדות המוסד

בקרב העדה הספרדית בשלהי השלטון העות'מאני גברה התופעה של יתומים נטושים בשל המגפות שפקדו את העיר והעוני הרב ששרר בקהילה. אחד האיומים היה שהמיסיון, שפעל בקרב היהודים העניים, יקח חסות על היתומים. לפיכך שכר ועד העדה הספרדית בראשות הרבנים יעקב מאיר ובן-ציון מאיר חי עוזיאל דירות בעיר העתיקה לחינוך והכשרה ליתומים בני העדה.  ב-1904, פנה הרב מאיר לאחים לבית ברוכוף: אברהם, יצחק, יעקב ומשיח, סוחרים בוכרים שגדלו והתגוררו באותה עת בטשקנט ולמשפחת יששכרוף, שיממנו הקמת קבע עבור היתומים, ובסיוע החכם באשי יעקב שאול אלישר אותרה נחלה בקצה העיר דאז להקמת מבנה קבע למוסד, שנחנך ב-1908. המשפחות הקדישו למוסד הכנסות מקרן לה הוקדשו הכנסות מנכסי נדל"ן בירושלים ומתרומות שונות. העמותה "בית חינוך יתומים הכללי", שנרשמה ב-1978 היא ממשיכתה של קרן ההקדש. בנוסף שלחו פרנסי המוסד שד"רים לחו"ל לגיוס תרומות.
בשנת 1906 התפרסם "ספר החוקים והתקנות אשר למוסד", ממסמך זה ומקבלות שסיפק המוסד על תרומות נלמדים מטרותיו, תפיסתו ופרטי התנהלותו. 
להיות למחסה ליתומים עזובים להצילם מרעב, להלבישם לגדלם בטיפול רחמני, ולפדותם מרשת הכנסייה הבריטית, לחנכם בתורה ומדע במלאכה ובדרך ארץ... היכל גדול נבנה בכל פאר והדר... היכל גדול ורחב ידיים במקום אויר צח ומבריא, עליות מרווחות ללינה, חדר תלמוד תורה, בית מדרש, בית ספר ונטיעות מסביב.
— יעקב יהושע עמ' 124
במוסד למדו בנים יתומים מגיל 6 ועד 15 מכל העדות. שפת הלימוד הייתה עברית והלימודים כללו שילוב של לימודי יהדות ומלאכה. כן נלמדו "שפת הארץ" (ערבית) ו"שפת המדינה" (טורקית עות'מאנית). בין המורים במוסד היה המלחין אברהם צבי אידלסון. חלק מחניכיו המשיכו לסמינר למורים של חברת עזרה של יהודי גרמניה וחלקם המשיכו את לימודי המקצוע בבית הספר אליאנס הסמוך.
בשנות מלחמת העולם הראשונה הוחרם המבנה על ידי צבא גרמניה והפך למפקדה. בקומה העליונה השתכנו משרדי קצינים ובקומה התחתונה הותקנו מחסנים ואורוות לסוסים.
בשנות העשרים שכרה אגודת "ישורון" אולם במתחם, שהיה מעונו הראשון של בית הכנסת ישורון, בית הכנסת האשכנזי-המודרני הראשון והמרכזי בירושלים. את שני ספרי התורה הראשונים תרמו משפחת אלישר והרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בשנות השמונים שינה המוסד את ייעודו והפך לישיבה וכולל אברכים שזמן מה עמד תחת נשיאותו של הרב אברהם שלם. במבנה נמצאים בנוסף לכך גם שני בתי כנסת, בית הכנסת אחדות ישראל על שם עולי הגרדום ובית כנסת "קהל ציון" לעולי סלוניקי.

תיאור המבנה

מבנה אבן ירושלמית דו-קומתי בצורת האות רי"ש, התוחמת חצר גדולה מרוצפת אבן. החצר הייתה תחומה בעבר מצידה הפתוח על ידי מבנים שהיו שייכים לבית הספר אליאנס (כי"ח). מבנים אלה נהרסו בשנות השמונים לשם הקמת מרכז כלל ובניין "חלונות לירושלים".
הקומה השנייה, אליה עולה גרם מדרגות חיצוני מפינת החצר, מוקפת מרפסת ארוכה, ממנה נפתחות כניסות החדרים. חזית המבנה פנתה בעבר לרחוב יפו, אך בשנות החמישים נבנה לפניה טור מבנים מסחריים שמסתיר אותה. הצד האחורי של "רגל" ה-רי"ש (הניצב לחזית המקורית) נמתח לאורך סמטת בורוכוף המחברת את רחוב יפו ורחוב אגריפס ותוחמת את שכונת אבן ישראל. הכניסה למבנה כיום היא מסמטת בורוכוף, סמוך למדרגות העולות לקומה השנייה.
דוד קרויאנקר מציין את האיכות הגבוהה והקפדנית של הבנייה ועיטור הפתחים, הן החיצוניים וה הפנימיים. מאידך, תוכניות שימור מבנים שהוכנו לבניין לא יצאו אל הפועל, מצבו מוזנח יחסית והוא סמוי מעינם של רבבות הפוסעים לצידו מדי יום.
צור משה

שם היישוב

היישוב נקרא על שם משה קופינס שהיה פעיל ציוני ביוון ומימן חלק מעלות רכישת אדמות היישוב. לשמו הפרטי של קופינס הוסיפו את המילה "צור", על שם העיר החשמונאית צורן ששכנה באזור. 60% מתושבי המושב היו יוצאי יוון, 35% יוצאי בולגריה, 4% יוצאי יוגוסלביה ו-1% מיוצאי תוניס.

הקמת היישוב

היישוב הוקם ב-13 בספטמבר 1937 בשם "כפר קופינס" כיישוב חומה ומגדל בעיצומו של המרד הערבי הגדול. את היישוב הקימו שתי אגודות. האחת אגודת "לשדה" של יוצאי יוון שבראשה עמד הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל ובין חבריה נימנו ליאון רקנאטי (הסב), משה קרסו, דוד פלורנטין וברוך עוזיאל והשנייה אגודת בנים לגבולם של יוצאי בולגריה. שטח היישוב בהיקף של כ-1,030 דונמים נרכש על ידי הנוטע והכשרת היישוב מהכפר שופא במחיר של כ-16 לירות ארץ ישראליות לדונם, מחיר שהיה נמוך בהרבה משהוצע לפני פרוץ המרד הערבי הגדול. השטח נמסר לארגון עולי יוון בגלל המחויבות של הקרן הקיימת להקים יישוב עבור עולי יוון, כנגד תרומות גדולות של יהודי יוון שנמסרו כעשור קודם לכן.
העלייה לקרקע בשלב הראשון התבצעה במטרה לשמור על הקרקע, אך בניגוד למקרים האחרים העלייה לקרקע מומנה בעיקר על ידי הארגון ולא על ידי הסוכנות והמוסדות המיישבים. העלייה בפועל נעשתה על ידי 12 גברים רווקים, שהרוויחו משכורת זעומה של 10 גרוש ליום, וכך, סבלו מעוני רב וצברו חובות. פלוגת הכיבוש, כפי שנקראו, התגוררה בצריף יחידי שלידו מגדל ביטחון וסביבם חפירות מגן וגדר. הם זרעו על חלק מהשטח אבטיחים, חציר, ירקות, שעורה, אפונה ותירס. במשך השנה הראשונה הובאו מים על חמורים מקדימה.
בסוף שנת 1938 הוחל בתוכניות לבניית בתים ראשונים ביישוב ולצורך כך הלוותה אגודת לשדה 2000 לא"י לסוכנות שקבלה על עצמה לבנות את הבתים. אבן פינה לבתים הונחה בדצמבר 1939 ולאחר מספר חודשים התגוררו במקום 27 משפחות.

לאחר הקמת המדינה

עם הקמת המדינה התרחב שטח היישוב לכדי 3,000 דונמים וענפי החקלאות המרכזיים היו פרדסנות, לולנות וגידול ירקות. בהמשך הוקם במקום בית ספר בו למדו גם ילדי המושב השכן גאולים. בראשית שנות ה-60 התגוררו במושב 90 משפחות שמנו 350 נפשות.
בשנות ה-90 נוספה למושב שכונת "הרחבה" בשם "גבעת משה" ("הגבעה"). בשנת 2000 נבנתה במושב שכונה חדשה נוספת - "בוסתן הכפר" ("הבוסתן"). בעקבות אכלוס שתי השכונות, כניסתם של זוגות צעירים רבים והריבוי הטבעי, צור משה נחשב למושב הגדול ביותר בישראל.
נכון לשנת 2012, במקום מתגוררות כ-750 משפחות.
ואיגויה

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1757, ושימשה כבירת ממלכת מוסי. העיר נהרסה בשנת 1825 וכן הותקפה מספר פעמים בסוף המאה ה-19. צרפת בנתה אותה בשנת 1896 ומאז היא לא נהרסה יותר. במהלך מלחמת מאלי - בורקינה פאסו בשנת 1985, הופצץ השוק בעיר על ידי חיל האוויר של מאלי ונהרגו מספר תושבים.
בשנת 2012 מנתה אוכלוסיית העיר 86,569 איש.

כלכלה

כעיר סאהלית טיפוסית, העיר מושפעת מאוד ממזג האוויר. כמו כל המדינות באזור זה, המשקעים בעונה הגשומה משפיעים על איכות וכמות היבולים ובכך את רמת החיים של תושבים. כלכלת העיר אינה כוללת כלל מפעלים. בודדים עוסקים בתעשיית העורות.
כפיר אודי

קריירה

אודי החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב, וזכה עם נבחרת הנערים של ישראל במדליית הארד באליפות אירופה שנערכה בגרמניה ב-1996, מהישגי השיא של הכדורגל הישראלי בכל הזמנים. בעונת 1996/1997 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של הפועל תל אביב, והפריצה הגדולה שלו הגיעה בעונת 1999/2000, עת זכה עם הקבוצה בדאבל, כאשר נחשב לאחד מארבעת "תינוקות קשטן" (ביחד עם פיני בלילי, סלים טועמה ועמרי אפק), שטופחו על ידי מאמן הקבוצה דרור קשטן. אודי היה גם שותף להעפלת הקבוצה לרבע גמר גביע אופ"א בעונת 2001/2002, הישג השיא של קבוצה ישראלית באירופה. באותה עונה גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
אודי החל כחלוץ צעיר ומבטיח, אולם פציעות רבות עיכבו את התפתחותו, ובדיעבד, גרמו כנראה לפרישתו המוקדמת. אודי נפצע לראשונה לקראת סוף עונת הדאבל של הפועל תל אביב והחמיץ את מחזורי הסיום של העונה, אך בעונה הבאה חזר להפגין יכולת טובה ואף הוזמן לראשונה לנבחרת ישראל על ידי המאמן ריצ'רד נילסן. במשחק הבכורה שלו בנבחרת, משחק ידידות נגד נבחרת רוסיה, ב-23 בפברואר 2000, הספיק אודי להבקיע את שער הבכורה שלו בדרך לניצחון 1-4. במשחק הבא נגד נבחרת גאורגיה, ב-29 במרץ 2000, הגיעה הפציעה החמורה מכולן. אודי נפגע על ידי השוער, והושבת לשנה. אודי הצליח להתאושש מהפגיעה, חזר להרכב הפועל תל אביב והיה שותף להצלחותיה באירופה, ואף חזר למספר הופעות נוספות בנבחרת, אולם פציעה נוספת השביתה אותו לזמן ממושך נוסף.
ב-2003 עזב אודי את קבוצת נעוריו ושיחק בבני יהודה, מכבי פתח תקווה ומ.ס. אשדוד. בתחילת עונת 2006/2007 ניסה אודי לבצע קאמבק לשורות הפועל תל אביב, קבוצת נעוריו, אולם כושרו הירוד גרם לו להיחתך מהקבוצה באמצע העונה. הוא החל להתאמן בשורות הכח עמידר רמת גן, במטרה לעבור אליה, אולם לפני ששיחק אפילו משחק אחד, פרש מכדורגל בגיל 27. לאחר כשנה חזר אודי מהפרישה וחתם בקבוצת הפועל רמת גן מהליגה הלאומית. לקראת עונת 2008/2009 עבר לשחק בהפועל ראשון לציון מהליגה הארצית, ועלה עמה לליגה הלאומית. בעונת 2009/2010 שיחק משחקים בודדים עם הקבוצה בליגה הלאומית, ואת שערו האחרון בקריירה כבש ב-18 בינואר 2010, במשחק מול בית"ר תל אביב רמלה.
חיים אהרן טורצ'ין

הרב חיים אהרן טורצ'ין (ה'תרע"ז, 1917 - י"ב בסיוון ה'תשל"א, 5 ביוני 1971) היה ראש ישיבה ממוצא ליטאי, מגדולי תלמידיו ומקורביו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק "הרב מבריסק", וראש "הישיבה למצוינים" בירושלים.

ביוגרפיה

נולד באמדור, ליטא, לרב יצחק יונה טורצ'ין ולפייגל בת חיה מינדל וחיים אהרן ויטקינד, ונקרא על שם סבו זה. למד בישיבת שער התורה בגרודנה אצל הרב שמעון שקופ. אמו ניהלה את עסקיו של אביה והייתה אחראית לפרנסת המשפחה, בשנות ה-30 של המאה ה-20 עלתה המשפחה לארץ ישראל יחד עם חיה מינדל, סבתו של חיים אהרן. בשנת 1944 נפטרה הסבתא, אביו שנשא הספד בהלוויתה התמוטט ונפטר במהלך ההספד ושניהם נקברו יחד בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. אמו האלמנה שלחה אותו ללמוד אצל אחיה הרב הלל ויטקינד בישיבתו, ישיבת "בית יוסף - נובהרדוק" בתל אביב. בהמשך למד בישיבת חברון כנסת ישראל.
נישא לשרה לאה בתו של הרב ישראל שלום לוריא (רוטמן), ר"מ ומשגיח בישיבת תורת חיים ומו"צ בעדה החרדית. בין גיסיו: הרב אברהם יעקב זלזניק, ראש ישיבת עץ חיים; הרב אברהם יעקב ויינר (מחבר ספרי "שארית יעקב"), הרב יוסף ליס והרב חיים שאול גריינימן. לאחר נישואיו התגורר בשכונת מקור ברוך בירושלים שבה התרכזו תלמידי חכמים רבים באותה תקופה, המשיך ללמוד בכולל האברכים של ישיבת חברון, והיה למקורבו ותלמידו של "הרב מבריסק", הרב יצחק זאב סולובייצ'יק. כתביו של הרב טורצ'ין שימשו להפצת תורתו של הרב מבריסק, בהם חידושים רבים בענייני חנוכה ופורים שמסר בשמו ב"קונטרס בענייני חנוכה ומגילה" שהדפיס בסטנסיל בשנת ה'תש"ל וזכה לתפוצה גדולה בעולם הישיבות.
בעידודו של הרב מבריסק, הקים בשנת ה'תשי"ט (1959) יחד עם תלמיד נוסף, הרב יצחק חיים קרסניצקי את "הישיבה למצוינים" בירושלים ועמד בראשה. הישיבה התפרסמה בשל סגנון לימודה בשיטת בריסק.
ביום שבת, י"ב בסיוון ה'תשל"א, 5 ביוני 1971, נפטר בפתאומיות בביתו. הוא נקבר לאחר השבת בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
לאחר פטירתו נדפסו משיעוריו ומכתביו, ספרי מעשי חייא על התלמוד ובעניינים שונים.
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (רחמנינוב)

הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 בדו מינור, אופוס 18 של המלחין הרוסי סרגיי רחמנינוב, הולחן בין סתיו 1900 לאפריל 1901. היצירה היא מהמפורסמות שביצירות המלחין, וביססה את מעמדו ככותב קונצ'רטי.

חיבור הקונצ'רטו

בשנת 1897 בוצעה לראשונה הסימפוניה הראשונה של רחמנינוב, שלוותה בזמנה בביקורות קשות. לאחר ביצוע הבכורה שקע רחמנינוב בדיכאון ועקב כך גם במחסום כתיבה שנמשך מספר שנים. הקונצ'רטו השני מסמן את ההתאוששות ממצב זה ואת הביסוס מחדש של מעמדו של רחמנינוב כמלחין.
הקונצ'רטו מוקדש לניקולאי דאהל, אחד החלוצים בתחום האוטוסוגסטיה וצ'לן חובב, שעזר לרחמנינוב לצאת מהדיכאון.

ביצוע בכורה

הפרקים השני והשלישי בוצעו לראשונה בנגינתו של המלחין ב-2 בדצמבר 1900. ביצוע היצירה במלואה נערך לראשונה ב-9 בנובמבר 1901 בנגינת המלחין שוב, ובניצוח בן דודו אלכסנדר זילוטי.

שירים

הפרק הראשון הווה את הבסיס ל "I Think of You"ו"Ever and Forever" של פרנק סינטרה.
בשנת 1975 חיבר אריק כרמן את השיר "all by myself" שנחל הצלחה רבה במצעדים. אריק כרמן התבסס על הנושא של  הפרק השני מתוך מחשבה שהיצירה כבר לא מוגנת בזכויות יוצרים. רק לאחר הפצתו של השיר התברר כי זכויות היוצרים עומדות בעינן ושייכות ליורשיו של רחמנינוב. כרמן הגיע להסכם חלוקת התמלוגים עם היורשים, והקרדיט שונה ל"אריק כרמן וסרגיי רחמנינוב".
שירו של פרנק סינטרה "Full Moon and Empty Arms" מבוסס על הפרק השלישי בקונצ'רטו.
הנושא מתוך הפרק השני בקונצ'רטו היווה את הבסיס לשיר "Six Heures" של להקת מטרופולין, שהולחן על ידי עופר מאירי.
זין אל-עאבדין בן עלי

חייו

בן עלי נולד בחמאם סוסה בשנת 1936. כאיש צעיר, וכחבר במפלגה הנאו-חוקתית, הוא נשלח לצרפת לאימונים צבאיים. הוא קיבל תואר אקדמי באקדמיה הצבאית בסן-סיר, ובבית הספר לחיל התותחנים. לאחר מכן המשיך את לימודיו הצבאיים בארצות הברית.
בן עלי ייסד את המחלקה הביטחונית־צבאית בשנת 1964, ועמד בראשה עד שנת 1974. הוא הועלה בדרגה בשנת 1977, ומונה לראש הביטחון הלאומי, לאחר ששימש כנספח הצבאי במרוקו. הוא החל להתקדם בדרגות, והתמנה (לאחר שירות של ארבע שנים כשגריר בפולין) לראש הביטחון הלאומי ולמזכיר המדינה. בעקבות הצלחותיו בהתמודדות עם הסכנות האורבות למשטר, הוא מונה לשר הפנים, והמשיך בתפקיד זה גם לאחר מינויו לראש ממשלה.
בן עלי הדיח את חביב בורגיבה, ותפס את הנשיאות ב־7 בנובמבר 1987, בתמיכת קולות רבים. שבעה רופאים חתמו על כך שראש הממשלה בורגיבה אינו כשיר לתפקד כראש הממשלה. הוא המשיך לשמור על דעותיו במדיניות החוץ גם לאחר התמנותו לנשיאות, והשקיע רבות בכלכלה, שצמחה מתחילת שנת 1990. בן עלי קיבל על עצמו פרויקטים של עבודות ציבוריות שונות, כגון דיור, נמלי תעופה וכבישים.
הוא נבחר שנית בבחירות המקדימות ב־24 באוקטובר 2004, שבהן זכה ב־94.48% מהקולות. בבחירות ב-25 באוקטובר 2009 הוא נבחר ברוב של 89% מהקולות בבחירות שהוגדרו כלא-דמוקרטיות על ידי משקיפים בינלאומיים. בן עלי היה צפוי להמשיך לכהן בתפקיד זה עד שנת 2014, אך בדצמבר 2010 פרצו מהומות אלימות במדינה בעקבות מצב כלכלי קשה, אבטלה גבוהה ודיכוי פוליטי קשה. מהומות אלה שכונו מהפכת היסמין הובילו להדחתו מהתפקיד. הוא נמלט מתוניסיה לערב הסעודית בסיוע לוב, תוך שהוא מותיר את סמכויות השלטון בידי ראש ממשלתו, מוחמד ע'אנושי. יממה לאחר העברת הסמכויות לידי מוחמד ע'אנושי, הוכרז כי הנשיא הזמני (עד מועד הבחירות) יהיה יושב ראש הפרלמנט, פואד מבאזע, בהתאם לחוקה.
ב-26 בינואר 2011 הוציאה ממשלת תוניסיה צו מעצר בינלאומי עבור בן עלי והאשימה אותו בנטילת כספי ציבור, רכישת מקרקעין ונכסים אחרים מחוץ למדינה באופן בלתי חוקי. בנוסף הודיעה ממשלת שווייץ על הקפאת מיליוני דולרים המוחזקים על ידי משפחתו בחשבונות בנק במדינה. ב-28 בינואר 2011 הוציא האינטרפול צו מעצר לבן עלי ושישה מבני משפחתו, ביניהם אשתו ליילה טרבלסי.
ב-17 בפברואר 2011 לקה בן עלי בשבץ מוחי והיה שרוי בתרדמת. הוא אושפז בבית חולים מיוחד לנסיכים בג'דה שבסעודיה.
ב-14 ביוני 2011, הודיע ראש הממשלה הזמני של תוניסיה, כי הנשיא לשעבר, בן עלי, יישפט שלא בפניו בבית דין צבאי ובבית משפט אזרחי. ב-20 ביוני 2011 קבע בית המשפט, בהיעדרו של הנשיא, עונש של 35 שנה בכלא לו ולאשתו בגין מעשי שחיתות רבים וגניבת סכומי עתק מכספי המדינה.
ביוני 2012 נידון בהיעדרו על ידי בית משפט צבאי במולדתו לעשרים שנות מאסר בגין הסתה לאלימות במהלך ההפיכה שהתחוללה ב-2011.
נפטר בג'דה שבערב הסעודית ב-19 בספטמבר 2019.
הגביע לזכר הות'ורן

הגביע לזזכר הות'ורן (באנגלית: Hawthorn Memorial Trophy) הוא פרס המוענק מדי שנה לנהג הפורמולה 1 המצליח ביותר מבריטניה או מחבר העמים הבריטי באותה השנה. הענקת הפרס החלה בשנת 1959, לזכרו של מייק הות'ורן, הבריטי הראשון שזכה באליפות הפורמולה 1, שנהרג באותה השנה בתאונת דרכים. הענקת הפרס מתרחשת, בדרך כלל, לאחר גרנד פרי בריטניה.
לואיס המילטון מחזיק בשיא הזכיות בפרס - 8 פעמים.
מנואל סאגר

ביוגרפיה

סאגר נולד בקנטון ארגאו, הוא סיים את הדוקטורט שלו במשפטים באוניברסיטת ציריך, לאחר מכן ביצע לימודי פוסט-דוקטורט בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דיוק.
הוא עבד כעורך למספר חברות בארצות הברית.
ב-1988 החל לעבוד במשרד החוץ השווייצרי ועבד על תקן דיפלומט בהכשרה באתונה. שימש כסגן הקונסול השווייצרי בניו יורק מ-1995 ועד 1999. סאגר עבד בשגרירות השווייצרית בוושינגטון הבירה בתפקיד בתחום התקשורת בשנים 1999–2001. בין השנים 2001–2002 עמד מנואל סאגר בראש המשרד לתיאום עניינים הומניטריים בין-לאומיים בדירקטוריון המשפט הבין-לאומי, ולאחר מכן ראש אגף במשרד החוץ. משנת 2003, הוא היה ראש מידע במשרד הפדרלי לענייני כלכלה.
מ-2005 ועד 2008 שימש בתפקיד ניהולי בבנק האירופאי לשיקום ולפיתוח בלונדון.
ב-2010 מונה לשגריר שווייץ בארצות הברית ובשנת 2014 הוחלף על ידי מרטין דהינדן.
גאבי (לבוש)

גאבי הוא שמיכה\ צעיף בדהמיוצר בעבודת יד ונלבש על ידי גברים ונשים באתיופיה ובאריתריאה.
בדרך כלל הגאבי עוטף באופן רופף את הראש, הכתפיים ופלג הגוף העליון. הגאבי עשוי מארבע שכבות של בד כותנה או שיפון, בניגוד לקוטה הנלבשת על ידי גברים ולנטלה הנלבשת על ידי נשים, העשויות שתי שכבות.
הגאבי לרוב בצב לבן עם פסי צבע שזורים בזהב, כסף או אדום. באיזורים מסויימים באתיופיה לעתים יהיו צבועים בחום או ירוק.
רשת אזורית

WAN - רֶשֶׁת תִּקְשֹׁרֶת מֶרְחָבִית (Wide Area Network) היא רשת תקשורת המחברת בין מספר רשתות עירוניות ורשתות מקומיות, אשר בדרך כלל ממוקמות במרחק ניכר זו מזו. 
רשת אזורית שונה מרשת עירונית בכך שהיא יכולה להתפרס על פני אזור גאוגרפי בלתי מוגבל (רשת האינטרנט היא רשת אזורית המתפרסת על חמש היבשות). רשת אזורית עוסקת בעיקר בניתוב מידע בין רשתות מקומיות או עירוניות, ונדיר מאוד למצוא בה צרכני או ספקי תוכן. על כן ההתייחסות לרשת אזורית היא בשלוש השכבות הנמוכות של מודל ה-OSI או שתי השכבות הנמוכות של מודל ה-TCP/IP.
אלברט אליאס

אלברט אליאס (1927 - 25 בדצמבר 2014) היה מלחין, מבכירי נגני חליל הנאי בישראל.
אליאס נולד בעיראק, שם ניגן עם נאזם אל-ע'זאלי, מוחמד אל-גובנצ'י (محمد القبانجي), סלימה מוראד ועוד. בשנת 1947 הצטרף לתזמורת רשות השידור העיראקית. למד משפטים בעיראק במשך שנתיים, אך הפסיק את לימודיו בעקבות עלייתו לישראל בשנת 1951.
בארץ התמקד במוזיקה. הוא הצטרף כנגן חליל נאי לתזמורת קול ישראל בערבית והלחין מאות שירים. לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 1992, המשיך לנגן במסגרות שונות, ואף ייצר חלילי נאי בעצמו.
בשנת 2011 שיתף פעולה באלבום הראשון של דודו טסה והכוויתים, אלברט הוא אחרון הנגנים שניגן עם האחים ונשאר חי ומנגן.
נפטר בישראל ב-25 בדצמבר 2014.
המאות השחורות

פרעות המאות השחורות

בעקבות מהפכת 1905, שבה נאלץ הצאר להעניק זכויות אזרחיות ופוליטיות לעם (מניפסט הצאר), התנקמו אנשי הריאקציה ביהודים על המפלה שנחלו מידי אנשי המהפכה. הכוחות הריאקציוניים ארגנו קבוצות המכונות "המאות השחורות" (או "המאה השחורה"; ברוסית: Чёрная сотня), אשר כללו כ-100 חברים כל אחת, ואלו ערכו בשנים 1905–1906 פוגרומים ביהודים. עיירות וערים יהודיות רבות הותקפו ומאות יהודים נהרגו.
באותו זמן התחזקה התעמולה האנטי יהודית, ואווירת הטרור שלטה בערים רבות בתחום המושב ומעבר לו. הממשלה נתנה לעיתונות הריאקציונית יד חופשית לעסוק בהסתה אנטי-יהודית, בניסיון להסיט את זעם ההמונים לעבר היהודים ולצייר את התנועה המהפכנית כתוצאה של "מזימות יהודיות". 
פוגרומים פרצו ב-660 ערים באזורים הדרומיים ודרום מזרחיים של תחום המושב (מרבית שטחי אוקראינה של ימינו). לעומת זאת, לא היו פוגרומים בשטחי פולין או ליטא של ימינו. היו גם מעט מקרים בבלארוס או ברוסיה עצמה. 24 פוגרומים התקיימו מחוץ לתחום המושב, אך אלו היו מופנים למהפכנים ולא יהודים.
המספר הגדול ביותר של פוגרומים נרשם במחוז צ'רניגוב בצפון אוקראינה. הפוגרומים שם באוקטובר 1905 גבו את חייהם של 800 יהודים, עם נזקים לרכוש המוערכים ב-70,000,000 רובל. פוגרום אודסה היה הקשה ביותר, במסגרתו נרצחו 400 יהודים. מעל 150 יהודים נרצחו ברוסטוב על הדון, 67 ביקטרינוסלב, 54 במינסק, 30 בסימפרופול ומעל 30 באורשה. הפוגרומים המשיכו בשנת 1906, בינואר - בהומל, ביוני – פוגרום גדול בביאליסטוק (מעל ל-80 הרוגים), ובאוגוסט - בשדלץ (כ-30 הרוגים), כשאנשי המשטרה ואנשי הצבא היו בין המבצעים.
ספינה טרופה מאולו-בורון

אולובורון הוא אתר ארכאולוגי תת-ימי, דרומית לעיירה קאש (Kaş), אשר באנטליה, טורקיה. הממצא המעניין ביותר באתר היא ספינה טרופה מהמאה ה-14 לפנה"ס מתקופת הברונזה המאוחרת, אשר מטענה הגדוש הכיל כ-18 אלף פריטים וסחורות מכל רחבי הים התיכון. הספינה נמצאה ב-1982 על ידי צוללים טורקים.

המסחר הימי

הספינה היא חלק מקשרי מסחר בינלאומיים שהתקיימו באגן המזרחי של הים התיכון. קשרים  אלה התקיימו עוד בסוף  האלף ה-3 לפנה"ס. מערכת זאת התפתחה מאד במחצית השנייה של האלף ה-2 לפנה"ס בתקופת הברונזה המאוחרת

הספינה

הספינה נבנתה בשיטת ה"ציפוי קודם", שבה גוף הספינה, הציפוי, נבנה תחילה, וחיזוקי הרוחב הצלעות, הותקנו לאחר מכן. אורך הספינה כ-15 מטרים, והיא יכלה לשאת כ-20 טונות מטען. הספינה מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת. מוצא הספינה אינו ידוע בוודאות, והסברות כוללת את יוון המיקנית, כנען, מצרים או אשור. המטען הרב בספינה אולי מרמז כי היא הייתה בדרכה לנהר הנילוס, ששימש כמרכז סחר בתקופה, אולי לאחד מפרעוני מצרים העתיקה. הספינה נשאה מטען של חומרי גלם מאד מגוונים ממטילי נחושת ובדיל, זכוכית, חטי פילים ועד שרידי עצי הובנה. בנוסף נמצאו בספינה עשרות קנקנים "כנעניים" ופיטסים. 
הספינה ומטענה מייצגים את אופייה של הפעילות המסחרית בתקופת הברונזה המאוחרת ברחבי המזרח הקדום.
וס אנסלד

ראשית הקריירה

אנסלד נולד בלואיוויל שבקנטקי ובצעירותו כיכב בקבוצת הכדורסל של בית ספר תיכון סנקה, אשר זכתה בשתי אליפויות מדינת קנטקי. בשנת 1965 הצטרף לקבוצתה של אוניברסיטת לואיוויל מעיר הולדתו, ובשנתו הראשונה כ"פרשמן" השיג ממוצעים גבוהים במיוחד של 35.8 נקודות ו-23.6 ריבאונדים ב-14 משחקים ששיחק.
הוא המשיך ושיחק שלוש שנים באוניברסיטת לואיוויל, במהלכן קלע 1,686 נקודות ב-82 משחקים (ממוצע של 20.6 למשחק), הוריד 1,551 ריבאונדים (ממוצע של 18.9 למשחק), והוביל את המחוז במסגרתו שיחקה נבחרת האוניברסיטה בריבאונדים בשנים 1966, 1967 ו-1968. הוא הוביל את הנבחרת למאזן כללי של 60 ניצחונות ו-22 הפסדים בתקופתו, ובהם שתי הופעות בטורניר אליפות המכללות של ה-NCAA ולהופעה אחת בטורניר ההזמנה הלאומי (NIT), בו משתתפות קבוצות שלא העפילו לטורניר האליפות.

קריירה ב-NBA

אנסלד נבחר על ידי קבוצת קנטקי קולונלס מליגת ה-ABA בשנת 1968, ולבסוף הצטרף לקבוצת בלטימור בולטס מליגת ה-NBA, אשר בחרה אותו במקום השני בדראפט באותה שנה. הבולטס עברו לקפיטל ולוושינגטון במהלך הקריירה של אנסלד, ומשכך שינו פעמיים את שם הקבוצה.
בעונתו הראשונה בבלטימור, 1968/1969, הוביל אנסלד את קבוצתו למאזן של 57 ניצחונות ו-25 הפסדים לזכייה באליפות הבית המזרחי, לאחר שסיימה במקום האחרון בבית זה בעונה שלפני הצטרפותו. הוא השיג ממוצעים של 13.8 נקודות ו-18.2 ריבאונדים וזכה בתוארי ה-MVP של העונה הסדירה ורוקי השנה ב-NBA, והפך לאחד משני שחקנים בלבד שזכו בשני התארים בעונה אחת, לצד וילט צ'מברליין. בהמשך הקריירה שלו לא הצליח אנסלד לזכות בתואר MVP נוסף אך נחשב לאחד מטובי שחקני ההגנה בתקופתו, ובעונת 1974/1975 זכה בתואר מלך הריבאונדים עם 14.8 בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן הוא הוביל את הליגה באחוזי קליעה מהשדה עם 56.1%.
אנסלד נודע במיוחד בלקיחת הריבאונדים שלו וביכולת שלו לפתח את משחק המעבר של קבוצתו. על אף שגובהו היה נמוך יחסית לסנטר, הוא חיפה על כך בכוח רב ובנחישות גבוהה במשחקו. הוא הוביל את הבולטס לארבע הופעות בסדרת הגמר של ה-NBA ולזכייה באליפות הליגה ב-1978, לאחר ניצחון על סיאטל סופרסוניקס בתוצאה 3-4 בסדרה. הוא קיבל גם את תואר ה-MVP של סדרת הגמר. הוא הודיע על פרישתו ממשחק כדורסל פעיל בסיומה של עונת 1980/1981, ומספר החולצה שלו (41) נתלה זמן קצר לאחר מכן באולמה של וושינגטון, כלומר, אף שחקן של הקבוצה לא יילבש את החולצה עם מספר זה.
בשנת 1988 הוכנס אנסלד להיכל התהילה של הכדורסל כהוקרה על ההישגים הרבים במהלך הקריירה שלו. ב-1996 הוא נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, במסגרת חגיגות היובל להקמת הליגה.

לאחר הפרישה ממשחק

לאחר פרישתו ב-1981 עבר אנסלד לשמש בתפקידים ניהוליים בוושינגטון בולטס. הוא כיהן בתפקיד סגן הנשיא של המועדון במשך שש שנים, בטרם מונה למאמן הקבוצה בשנת 1987. בתקופתו כמאמן וושינגטון בולטס הוא לא זכה להצלחה כמו בקריירה שלו כשחקן, והתפטר מתפקידו בסיומה של עונת 1993/1994 לאחר שרשם 202 ניצחונות בלבד לעומת 345 הפסדים במהלך קריירת האימון. אנסלד מונה לתפקיד המנהל הכללי ("ג'נרל מנג'ר") של וושינגטון ב-1996, אך בכל שנותיו בתפקיד הוביל את הקבוצה להעפלה אחת בלבד למשחקי הפלייאוף.
כיום מפעיל אנסלד בית ספר פרטי שהוקם בשנת 1979 בבלטימור שבמרילנד. הן אשתו, קונסטנס, והן בתו, קימברלי, עובדות כמורות בבית ספר זה.